Landsrettens dom stadfæstet, således at appelindstævnte blev frifundet
Ret: Højesteret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Privat straffesag
Sagsemner: Pressen;
Strafferet og proces;

/

HØJESTERETS DOM
afsagt torsdag den 27. maj 2021

Sag BS-28731/2020-HJR
(1. afdeling)

Appellant, tidligere Sagsøger
(advokat René Offersen, beskikket)

mod

Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A
(advokat Michael Brandt, beskikket)

I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 24. afdeling den 23. juni 2020
(BS-31714/2018-OLR).

I pådømmelsen har deltaget syv dommere: Thomas Rørdam, Vibeke Rønne, Henrik
Waaben, Lars Hjortnæs, Oliver Talevski, Anne Louise Bormann og Jørgen Steen
Sørensen.

Påstande mv.
Appellant, tidligere Sagsøger, har for Højesteret nedlagt følgende påstande:

1: Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A straffes efter straffelovens § 267.

2: Følgende af Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A udtalelser fremsat den Dato
1 2017 på Facebook kendes ubeføjede:

”Udsagn 1: ”[...] hendes islamistiske generalieblad [...]”

Udsagn 2: Udgået



/

2

Udsagn 3: ”[...] Appellants, tidligere Sagsøger fortid som radikal islamist [...]”

Udsagn 4: ”[...] Appellants, tidligere Sagsøger sorte islamistiske fortid [...]” ”

3: Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A skal til Appellant, tidligere Sagsøger
betale 10.000 kr. med tillæg af rente.

Til støtte for sine påstande om straf og godtgørelse har Appellant, tidligere Sagsøger
påberåbt sig de udsagn, der er gengivet i påstand 2, og Appelindstævntes, tidligere
Sagsøgte A udsagn i Facebookopslag af Dato 9 2017: ”… jeg fastholder min
skepsis over for Appellant, tidligere Sagsøger i forhold til hendes syn på piskning
som straf for utroskab” .

Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A, har påstået stadfæstelse, dog således at han
påstår frifindelse og ikke afvisning over for udsagnet ”… jeg fastholder min skepsis
over for Appellant, tidligere Sagsøger i forhold til hendes syn på piskning som straf
for utroskab” .

Supplerende sagsfremstilling
I tillæg til det, der fremgår af landsrettens dom, foreligger der oplysninger om en
række yderligere udsagn fra Appellant, tidligere Sagsøger og Appelindstævnte,
tidligere Sagsøgte A.

Udsagn fra Appellant, tidligere Sagsøger
I indlægget ”Artikel 9” i Forlag 5 den Dato 16 2001 anfører Appellant, tidligere
Sagsøger og Person 19 bl.a.:

”Nogle muslimer synes eksempelvis at være enige med danske debattø-rers
udsagn om, at islam ikke kan verdsliggøres osv. En uskøn og uhel-lig
alliance mellem danske kritikere og konservative islamister, der står
sammen om en konservativ tolkning af islam. Vi bliver nødt til at be-væge
os udover denne snævre og konservative tolkning. Det er blandt andet for
at styrke den åbne og frie debat blandt og med muslimer, at forfatterne til
denne artikel - en praktiserende muslim og en ikke-mus-limsk
samfundsforsker - har taget initiativ til etableringen af Forening 2.
…

Forening 2 ønsker, at [debatten] må blomstre frit og frodigt! Vi ønsker
herigennem at arbejde for fremmelsen af en demo-kratisk og pluralistisk
tilgang til islam, og vi ønsker at arbejde for en konsekvent og uforbeholden
adskillelse af religion og politik (verdslig-hed). Eksistensen af
mangfoldighed med hensyn til udlægninger og op-fattelser af islam må
erkendes åbent, og denne mangfoldighed må syn-liggøres. Vores
udgangspunkt er, at islam vedrører tro og spiritualitet, ikke politik og
samfund. Den udbredte idé om, at politik og religion i islam skulle være
intimt sammenvævet og hermed uadskillelige, opfat-ter vi som værende
både forkert og ufrugtbar. At politik og religion i



/

3

mange sammenhænge rent faktisk er blevet sammenvævet - også i den
muslimske verden - er et faktum, men det har mindre at gøre med teo-logi
og religion end med politik og magtkampe. Religionen er blevet brugt
politisk, og tvivlsomme magthavere har søgt at legitimere deres egne
magtpositioner ved hjælp af pompøs religiøs retorik. Resultaterne har ikke
været opmuntrende. Hverken for religionen eller for politik-ken. Ej heller
for menneskene. Islam er imidlertid i høj grad åben for fortolkning, og
verdslighed er ikke et fremmedelement i muslimsk tænkning. Lad os først
se på muligheden for at tolke islam. Islam kan ikke fortolkes til hvad som
helst - der er grænser. Spørgsmålene er, hvor grænserne ligger, og hvem der
skal fastlægge dem. I sidste instans er det kun Gud, der kan fastlægge
grænserne for fortolkninger. Kun Gud er alvidende og kan fastlægge
grænserne med sikkerhed. Intet menneske kan med sikkerhed påberåbe sig
kendskab til Guds endelige afgørelser uden at ligestille sig selv med Gud.
Ingen skriftkloge, ingen teologer og ingen imamer er alvidende og i
besiddelse af Guds kraft. Som mennesker er vi nødt til at tolke, og når vi
tolker, er vi nødt til at begrunde vores tolkninger og argumentere for dem.
…

Men som i al politik kan det også handle om magt og indflydelse. Un-der
dække af islamisk retorik bekæmper intolerante og autoritære mus-limske
kræfter med næb og klør ethvert forsøg på at forene religion og
verdslighed. Vi har intet ønske om at dække over eksistensen af magt-
kampe og interessemodsætninger - heller ikke blandt muslimer, og vi har
intet ønske om at holde hånden over autoritære muslimske kræfter, som vi
ikke identificerer os med. Verdslighed indebærer først og frem-mest en klar
adskillelse af politik og religion. Det er fuldt ud muligt at argumentere
teologisk for denne adskillelse, og vi skal gøre det i ganske kortfattet form.
Men vores grundlæggende argumentation er ikke ude-lukkende teologisk.
Den er også politisk, videnskabelig og historisk. Vi er nødt til at se
fordomsfrit på den muslimske verden og de muslimske bevægelsers
historie, og her er der masser af nyttige erfaringer at hente, hvis man
ønsker at se virkeligheden i øjnene. Teologiske argumenter for adskillelse
af religion og politik har en lang historisk tradition indenfor islamisk
tænkning og filosofi.
…

Koranens oprindelige sharia rummer ikke opskriften på noget retssy-stem.
Den angiver blot en generel idé om den rette vej, dvs. Guds vej, og hermed
et alment princip, der kan udformes på mange forskellige måder. I denne
betydning af ordet rummer sharia absolut ingen retfær-diggørelse af eller
begrundelse for de barbariske afstraffelsesformer, der så ofte forbindes med
og legitimeres ved hjælp af dette udtryk, og som



/

4

vi tager utvetydigt afstand fra. Et samfund baseret på verdslige princip-per
indebærer ideelt set en afpolitisering af alle former for religiøst til-
hørsforhold.”

I indlægget ”Artikel 10” i Forlag 7 den Dato 17 2001 anfører Appellant, tidligere
Sagsøger bl.a.:

”Forening 2 arbejder målrettet for en demokratisk og pluralistisk tilgang til
islam ud fra tre grundlæggende principper: Kri-tik/ selvkritik, en
anerkendelse af den religiøse mangfoldighed samt en konsekvent
adskillelse af religion og politik inden for islam. Jeg vil de-monstrere disse
princippers vigtighed for integrationen med særlig fo-kus på adskillelsen af
religion og politik.”

I indlægget ”Appellant, tidligere Sagsøger: Artikel 11” i Forlag 8 den Dato 18 2002
anfører Appellant, tidligere Sagsøger og Person 20 bl.a.:

”Vi er imod dødstraf som straffeform i ethvert samfund og kan sagtens
kombinere dette syn med troen på Koranen som Guds åbenbarede ord.

Vores holdning er en afspejling af en principiel tro på humanistiske og
demokratiske værdier. Dernæst er det for os som troende muslimer væ-
sentligt at se på hvad Koranen siger om dette tema.

For det første fremgår det af begge Imamers udtalelser at stening som straf
påbydes af selve Gud. Vi vil gøre opmærksom på at de IKKE kan
legitimere deres udsagn ud fra Koranen - som netop opfattes som "Guds
ord". Blandt generelle vers om ægteskabsbrud, er der to vers i Koranen der
er relevante i denne sammenhæng:

Kapitel 24:3 angiver at straffen for ægteskabsbrud er 100 piskeslag. Denne
straf gælder mænd såvel som kvinder, hvis det er muligt at fremskaffe fire
øjenvidner.

Kapitel 4:26 påpeger at der gælder de samme rettigheder og bestemmel-ser
for tjenestepiger som for frie kvinder ved indgåelse af ægteskab. Men hvis
disse nye frie kvinder efter ægteskab begår ægteskabsbrud er straffen det
halve af det, som den er for andre frie kvinder.

Disse to vers er de eneste der angiver "strafferammen" i forbindelse med
sex udenfor ægteskabet.
...



/

5

Imamerne finder belæg for deres påstande i de såkaldte hadith (de ned-
skrevne fortællinger om Mohammeds (fvmh) sædvaner). Her hævder
fortolkningen at Profeten (fvmh) bl.a. accepterede stening som straf for
ægteskabsbrud. (Bukhari: volumen 8, bog 78, nummer 629 og andre).
Dette er dog ikke vores overbevisning.

Man bør skelne mellem Guds åbenbarede ord og de nedskrevne fortæl-
linger om Profetens sædvaner (hadith). Koranen er for troende musli-mer
netop kendetegnet ved sin ufejlbarlighed og uforanderlighed hvor-imod
hadithlitteraturen i lighed med andre fortolkninger er kendeteg-net ved at
være foranderlig og ikke nødvendigvis ufejlbarlig.
…

Det store tavse flertal af muslimer i Danmark deler ikke de pågældende
Imamers holdninger. Men enten vælger de at ignorere Imamernes udta-
lelser (for de er alligevel irrelevante i deres dagligdag) eller også frygter de
repressalier i form af social boykot eller lignende. Disse imamers ud-
lægning af islam er reaktionær, og som troende muslimer må vi tage klar
afstand fra denne.

De fleste muslimer i verden betragter Islam som noget universelt,
mangfoldigt og individuelt. Universelt fordi der netop er rummelighed.
Mangfoldigt fordi der er plads til at være indbyrdes uenige - som vi al-tid
har været det i de sidste 1300 år. Og endelig individuelt fordi Gud kræver
at vi bestandigt forholder os til Koranen og gør den levende i vores
dagligdag.

En af Guds vigtigste egenskaber er barmhjertighed. Alle vers i Koranen
starter med ordene: I Guds Den Nådiges Den Barmhjertiges navn. Tro er
for os forsøget på i dagligdagen at efterleve og afspejle Guds egen-skaber.
Kærlighed og barmhjertighed fremfor hævn og straf.”

I indlægget ”Artikel 12” i Forlag 5 den Dato 19 2002 anfø-rer Appellant, tidligere
Sagsøger bl.a.:

”Der findes dem, som tolker Koranen bogstaveligt. Disse går under be-
tegnelsen traditionelle muslimer idet de afviser enhver form for forny-else.
Men der findes også muslimer, der kritiserer traditionen og kræver retten til
at fortolke Koranen på ny.
…

Det er min holdning, at Koranen skal læses og tolkes i den tid vi lever i.
Dette synspunkt kan kombineres med troen på Koranen som universel og
åbenbaret. Netop foragten for og afvisningen af det relative og indi-



/

6

viduelle der ligger i fortolkningen, er med til at skabe problemet om
hvordan man forbinder Guds åbenbarede ord med den foranderlige
verden.”

I et interview med Appellant, tidligere Sagsøger under overskriften ”Artikel 13” i
Forlag 9 den Dato 20 2002 anføres bl.a.:

”Koranen lægger op til 100 piskeslag for utroskab. Hvordan vil du tolke
det ind i en moderne, dansk sammenhæng? ”For mig er det et moralsk
udsagn, der handler om, at utroskab er forkert - for mænd og for kvinder.
Jeg er ikke bogstavfundamentalist og tolker derfor ikke altid Koranen
bogsta-veligt.” ”

Under overskriften ”Artikel 14? Svar fra Appellant, tidligere Sagsøger” i Forlag 8
den Dato 21 2003 stiller en læser Appellant, tidligere Sagsøger følgende spørgsmål:

”Hvis du finder en generel kommentering at være for omfattende for dig,
hvilket jeg naturligvis ville beklage meget, så kunne du måske fo-kusere på
mine to mere konkrete spørgsmål, nemlig

1) om det i henhold til koranen er tilladt at kriminalisere moralske for-hold,
så som seksuelt samvær før ægteskab, hvilket tilsyneladende sker i mange
lande, ikke blot ved dødsstraf ved stening (som vist er uhjemlet i henhold
til koranen), men i det hele taget ved pålæg af straf (og det er essensen i
mit spørgsmål)?

I bekræftende fald vil det være relevant at få tilkendegivet, om musli-mer i
Danmark måtte ønske og arbejde for en sådan kriminalisering, hvis der
kunne skaffes flertal herfor ?
…”

I Appellants, tidligere Sagsøger svar anføres bl.a.:

”I henhold til Koranen er det ikke tilladt at have seksuelt samvær før
ægteskabet eller uden for ægteskabet. Koranen opfordrer mænd og kvinder
til at gifte sig og al kontakt skal foregå inden for ægteskabets rammer der
er velsignet af Skaberen.

Seksuelt samvær er inden for ægteskabet en velsignet gerning. En mands
vigtigste opgave næst efter at tilbede skaberen er at gøre sin kvinde
lykkelig. Det samme forhold gælder for kvinden.



/

7

Straffen for seksuelt samvær før ægteskabet og ved utroskab er 100 pi-
skeslag for mænd og for kvinder. Men denne straf kan kun udføres hvis der
er fire uafhængige øjenvidner til SELVE AKTEN. Dette forhold vil
sandsynligvis aldrig finde sted i realiteten.

Hvis det skulle forekomme er der blandt muslimer uenighed om hvor-ledes
dette vers skal tolkes. Nogle ser det som en klar vejledning om at utroskab
er forkasteligt og fokuserer mere på essensen bagved verset end selve
straffen.

Essensen omhandler alvoren ved ægteskabet og respekten for andre
mennesker. Samt at undgå de katastrofale konsekvenser som utroskab fører
med sig. Andre muslimer fokuserer på essens såvel som konse-kvens/straf
og vil ikke tøve med at implementere straf hvis alle forhold er opfyldt.

Fælles for mange muslimer er forståelsen for at straffen sandsynligvis
aldrig vil implementeres i virkeligheden grundet kravet om de fire
øjenvidner. Ligeledes tager majoriteten af verdens muslimer afstand fra de
steningsdomme som enkelte lande udfører som straf for ovennævnte
forhold.

Stening og Dødsstraf som straf for utroskab og seksuelt samvær uden for
ægteskabet er ikke en del af islam, men derimod et produkt af uvi-denhed
og barbari.
…

Jeg vil ikke arbejde for en kriminalisering af moralske forhold, selvom der
var et flertal herfor. Mit fokus er mere på essens.”

I Appellants, tidligere Sagsøger bog ”Titel 1” (2006) anføres bl.a. (s. 85 ff.):

”Min definition af verdslighed handlede dengang og nu om en adskil-lelse
af religion og politik forstået på den måde, at religiøse argumenter ikke
skal diktere politik, men snarere være moralsk vejledende for den politiske
struktur. Med manifestet ønskede vi som forening ikke at defi-nere
begrebet verdslighed i retningen af a-religiøsitet. Tværtimod hæv-dede vi,
at religiøse argumenter kan og bør spille en rolle også i den po-litiske
debat, så længe de ikke tildeles særstatus eller forrang. Et menne-skes
politiske holdninger vil altid afspejle nogle værdier, som også er religiøse.
Vores definition af verdslighed eller sekularisering lå således milevidt fra
begrebet sekularisme og fra den populære definition af verdslighed eller
sekularisering, der ofte forveksles med eller tolkes i



/

8

retningen af sekularisme. Men der var få, der forstod disse nuancer, og den
absolutte sætning om „en konsekvent adskillelse af religion og poli-tik“ lå
ifølge min overbevisning meget langt fra vores fortolkning af de-finitionen.
Derved skabte målsætningen forvirring og utryghed blandt mange
muslimer. Jeg brugte ofte meget tid på at forklare muslimer, at jeg ønskede
et samspil mellem religion og politik i form af dialog og ikke diktat, og at
den absolutte sætning ikke skulle tolkes som et forsøg på at eliminere
religionens rolle. Derved blev det tydeligt for mig, at det var vigtigt, at
foreningens målsætninger udtrykte, hvad vi går ind for, og ikke hvad vi
ikke går ind for.
…

Jeg har gennem tiden udviklet en holistisk tilgang til islam, hvor både det
religiøse, spirituelle og det politiske spiller en rolle. Tidligere foku-serede
jeg primært på Koranens spirituelle potentiale. Det betyder, at jeg
stadigvæk er enig med Person 21 og Person 22 på nogle punkter, og at jeg
er uenig med dem på andre punkter. Den holistiske tilgang til islam vil
argumentere for, at islam handler om tro og spiritualitet såvel som poli-tik.
Herved er Profeten en Profet såvel som en statsleder, og hans bud-skab
handler om religiøs såvel som politisk forening. Men den politiske forening
kan udforme sig på forskellig vis. Og der er ikke enighed blandt muslimer
om den politiske forening.
…

Præmissen om en konsekvent og uforbeholden adskillelse af religion og
politik antager et nærmest dogmatisk præg i manifestet fra 2001 og er et
eksempel på diktat frem for dialog. På baggrund af ovenstående reflek-
sioner valgte jeg at distancere mig fra nogle af de tidligere formulerin-ger i
foreningens første manifest, herunder kravet om en total verdslig-gørelse af
islam.
…

Jeg er kritisk over for Hizb ut-Tahrirs afvisning af det danske demokrati og
deres opfordring til danske muslimer om ikke at deltage i dansk par-
tipolitik. Deltagelse i dansk politik er en vital vej til indflydelse i ethvert
samfund og fuldt ud foreneligt med islamiske principper.Person 10 er en af
de nutidige muslimske teologer, der har sat fokus på vig-tigheden af, at
muslimer deltager i det politiske liv i det land, de er bo-sat i. I sin bog, Titel
2, opsummerer han fem grund-principper, som ulama fra den muslimske
verden i samarbejde med in-tellektuelle og imamer bosiddende i
europæiske lande er blevet enige om bør gælde for muslimer i en
europæisk sammenhæng. Følgende fem principper er min udlægning af
Person 10's ord:



/

9

1. Muslimer bør respektere det lands love, som de er bosat i, og føle sig
bundet af en symbolsk kontrakt med landet moralsk og socialt.

2. Europæisk lovgivning, som er sekulær, giver muslimer mulighed for frit
at praktisere de fundamentale dele af deres religion.

3. Muslimer skal udvikle begreber, der gør det muligt for muslimer at
opfatte deres tilstedeværelse i Europa som et potentiale for dem selv og
samfundet.

4. Muslimer er medborgere i de europæiske lande og bør deltage i soci-ale,
økonomiske og politiske sammenhænge, samtidig med at de vær-ner om
deres egne værdier og islamiske principper.

5. Europæisk lovgivning er forenelig med islamiske principper og Kora-
nens ånd.

På baggrund af de fem principper, som har bred opbakning fra muslim-ske
ulama og muslimske lærde i europæiske lande, er det muligt at kon-
kludere, at islamisters afvisning af verdsligt baserede styreformer ikke er et
forhold, der deles af den brede majoritet af aktive muslimer.”

I indlægget ”Artikel 15” i Forlag 9 den Dato 22 2006 anfører Appellant, tidligere
Sagsøger m.fl. bl.a.:

”Dette er et forum for dig, som er tjener af Allah og ikke slave af mid-
delalderlige traditioner som f.eks. dyrkelsen af den nationale identitet. Et
forum for dig, som fokuserer på det, der forener os som mennesker. Til dig,
som hungrer efter viden, og som tør være kritisk over for dog-matiske og
statiske koranfortolkninger.
…

Vores kritik er rettet mod vores fortolkninger, som ofte gøres til sand-
hedsideologier. Vi arbejder for en kritisk tilgang til dogmatiske og reak-
tionære fortolkninger af Koranen samt en kritik af tradition og kultur. Vi
står i opposition til dem af vores forældregeneration, som er slave af
national identitet og traditioner i stedet for at være Guds tjenere. Vi vil
gerne kende essensen (haqiqa) uden for rammerne, som (sharia) udgør. Vi
forholder os kritisk til de muslimer, der deler verden op i islam og Vesten.
De, som føler sig moralsk overlegne i kraft af, at de er musli-mer, og som
tager ordet kafir i deres mund, oversætter det med vantro og betegner alle
ikke-muslimer som vantro.
…



/

10

Mangfoldighed: Vi arbejder for en anerkendelse af alternative koranfor-
tolkninger og religiøs mangfoldighed. Rummelighed, respekt og tole-rance
er kodeordene. Vi er ikke repræsentative for Danmarks muslimer og ønsker
heller ikke at være det.”

I artiklen ”Artikel 16” i Forlag 10 den Dato 14 2006 anfø-res bl.a.:

”Hizb-ut-Tahrir er fredelige og passer fint ind i demokratiet. Det mener den
tidligere Parti 5 folketingskandidat, Appellant, tidligere Sagsøger, der i
fredags var til møde med ekstreme fundamentalister i Hizb-ut-Tahrir pa
Råd-huspladsen i København.
…

Hizb-ut-Tahrir har tidligere opfordret til drab på jøder, og er kendt for en
stærk krigerisk tone over for Israel, homoseksuelle og jøder.

Derfor var det en overraskelse for mange, at Appellant, tidligere Sagsøger
pludselig var mødt op til en demonstration arrangeret af dem. Og hun
afviser selv til-hørsforholdet:

”Jeg var der for at vise min sympati for den libanesiske befolkning. Der var
jo masser af tilskuere, der ikke er en del af partiet,” siger hun til Forlag 10.

Appellant, tidligere Sagsøger har tidligere været i pressens søgelys, da hun
ikke kunne tage afstand fra sharia på Parti 5's landsmøde, efter en nigeri-
ansk kvinde blev dømt til døden efter en voldtægt.

Ikke forbydes

Nu indrømmer hun faktisk, at hun ikke mener, at Hizb-ut-Tahrir skal
forbydes, selv om hendes parti tager stærkt afstand fra det. Parti 5's
superstjerne Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A har forgæves forsøgt at
gøre foreningen ulovlig.

”Jeg er uenig i, de skal forbydes. Der har aldrig været beviser for, Hizb-ut-
Tahrir har opført sig voldeligt. Tværtimod. De går stærkt imod vold,” siger
Appellant, tidligere Sagsøger til Forlag 10.

Desuden fortæller hun ivrigt om de ekstreme muslimer, og maler et no-get
anderledes billede af partiet, der også huser Person 23, der tid-ligere har
truet Danmark med terror.



/

11

”Selvfølgelig kan Hizb-ut-tahrir fungere i demokratiet. Det gør de jo al-
lerede. At lave en demonstration er jo demokratisk og fredelig. Og de
prædiker en ikke voldelig ideologi,” forklarer hun.

Kan man fungerer i demokratiet, når man er imod det?

”Hvis man fordømmer folk og dæmoniserer dem, vokser de sig bare endnu
større. Vi er nødt til at forpligte folk i demokratiet, og det gør man kun ved
at inkluderer dem.”

”Det, at folk begynder at tage dem alvorligt og lytte til dem og komme til
deres møder, det gør jo også, at de i stigende grad begynder at del-tage på
demokratiske præmisser. Det er den vej, vi skal.”

Forstår vreden

Appellant, tidligere Sagsøger forklarer dog, at hun synes, Hizb-ut-Tahrir
har nogle unuancerede synspunkter, når de gjalder deres jihad-trusler.

”Jeg hørte alle deres taler. De mangler nuancer, men de repræsenterer de
unge mennesker, der er vrede. Og selvfølgelig kan jeg forstå, at de er vrede
over det, der sker. Det tror jeg, enhver kan.

Jeg tror, der er mange unge mennesker, der føler sig fremmedgjorte i
Danmark med invaderingen af Libanon. Massemord på så mange ci-vile,”
siger hun.”

I artiklen ”Artikel 17” i Hjemmeside 11 den Dato 23 2006 an-føres bl.a.:

”Hendes mor er finne, hendes far er fra Syrien, og hun selv har fundet sin
vej i islam. I sin nye bog ”Titel 1” ar-gumenterer Appellant, tidligere
Sagsøger, 32 år, for at islam og demokrati kan eksi-stere sammen. Tro er
ikke blot er en privatsag.

”Den udbredte opfattelse er, at muslimer kun kan integreres succes-fuldt i
Europa, hvis religionen privatiseres. Men faktum er, at flere og flere unge
muslimer bruger deres tro i politiske sammenhænge,” forkla-rer Appellant,
tidligere Sagsøger.

”Nogle unge muslimer tiltrækkes af politisk islam, og derfor foreslår jeg, at
der dannes et muslimsk politisk parti, der kan være et alternativ til Hizb-ut-
Tahrir.”



/

12

”Problemer er, at Hizb-ut-Tahrir siger, at de har monopol på sandhe-den,
og at de kender den eneste rigtige vej til det retfærdige samfund. Parti 6
skal træne de unge muslimer i at udvise rummelighed og tolerance som en
essentiel del af islam,” Appellant, tidligere Sagsøger , der dog ikke selv vil
stifte et muslimsk parti.

Demokratisk kalifat

Appellant, tidligere Sagsøger bruger udtrykket det demokratiske kalifat,
som et billede på at ophæve det konstruerede modsætningsforholdet
mellem islam og demokrati ? troende og ikke-troende:

”Det demokratiske kalifat er et symbol på et samfund, der ophæver alle
former for skel. Skel mellem kønnene, mellem religionerne, mellem rige
og fattige, hvide og sorte. Kalifatet er at skabe lighed i et samfund, og det
er også det, demokrati handler om. At man har retten til kritik. Til kritik af
kritikken. Og til beskyttelse af minoriteter og social solidaritet. Det
demokratiske kalifat er simpelthen et forsøg på at skabe en syntese. Vi kan
jo ikke lade være med at leve sammen.”

Kalifat ikke Iran

Hvorfor hedder din konklusion Det demokratiske kalifat?

”Jeg prøver at vise, at det er ordene, der skiller os ad. Vi råber om at de-
mokratisere den muslimske verden, men vi glemmer, hvad demokrati
egentlig betyder. Islamister råber op om kalifatet, men det skaber angst hos
mange ikke-muslimer. Man tænker på Iran eller andre katastrofale
sammenblandinger af religion og politik. Hvis de i stedet for kalifatet talte
om retfærdighed og lighed for alle, ville de opløse meget af den angst, de
selv har været med til at plante,” siger Appellant, tidligere Sagsøger.

Hun har dannet Forening 2, som blandt andet arbejder for flere kvindelige
muslimske ledere.

Ifølge Appellant, tidligere Sagsøger har Danmark udviklet en paranoia over
for mus-limer, der til dels skyldes medierne og den danske højrefløj. Men
islams dårlige image skyldes også episoder som Appellants, tidligere
Sagsøger egen oplevelse på en arabisk friskole for nogle år siden, hvor
religionslæreren underviste sine 9. klasseselever i, at alle kristne havner i
Helvede på dommedag.

”Jeg følte mig krænket på min mors vegne, og på alle kristnes vegne. Man
kan ikke hævde at elske sin Gud, hvis man ikke kan rumme sin jø-diske,
kristne eller ateistiske bror og søster. Det er hykleri. Nogle musli-



/

13

mer er optagede af, hvem der kommer i himlen, og hvem der kommer i
helvede i stedet for at være motiverede af kærligheden til Gud. I Forening 2
ville vi vende kritikken indad, for nogle muslimer er ikke gode nok til at
formidle rummeligheden i islam,” siger Appellant, tidligere Sagsøger.

Hvor ser du et muslimsk land, der lever op til din forestilling om et de-
mokratisk kalifat?

”Ingen steder, men der er tilnærmelser. Det danske samfund er på mange
måder tæt på en islamisk velfærdsstat på grund af den barm-hjertighed, der
er bygget ind i systemet. Vi tager os af hinanden, vi skal ikke betale for at
komme på sygehuset, vi skal ikke betale for at få en uddannelse. Min egen
tro manifesterede sig i Forening 2, som jeg dannede lige inden 11.
september 2001. Jeg ville vise, at islam og de-mokrati ikke er uforeneligt,
som både den yderste danske højrefløj og den yderste muslimske
venstrefløj påstår. Det er ikke et problem i sig selv at blande politik og
religion. Mange danske politikere bruger også deres kristne værdier, men
det fremstilles som et problem, når det er muslimer, der gør det.
Sammenblandingen er først et problem, hvis troen bliver et diktat og ikke
en inspiration,” siger hun.”

I indlægget ”Artikel 18” i Forlag 8 den Dato 24 2011 anfører Appellant, tidligere
Sagsøger bl.a.:

”Sekularisme kan fortolkes på mange måder

Mange danske politikere mener, at tro er en privatsag og hævder, at
muslimer kun kan integreres succesfuldt i Europa, hvis islam afpolitise-res
og defineres som en privatsag. Dette hænger blandt andet sammen med, at
begrebet sekularisme ofte defineres som a-religiøsitet.

Men sekularismen har mange ansigter og fortolkningsmuligheder. Se-
kularisme kan også defineres som et samspil mellem religion og politik.
Integrationen sikres ikke ved at gøre religion til en privatsag.

Tværtimod er tro ofte en offentlig sag, idet den manifesterer sig i sam-
fundet gennem mangfoldige former for islamisk aktivisme, der ofte har til
formål at motivere etisk handling, lige rettigheder og ligeværd.

Flere aktive muslimer i Europa blander religion og politik og definerer i
stigende grad deres tro som en offentlig sag, og dette standpunkt er
Danmark såvel som resten af verden nødt til at åbne sig op overfor og
rumme. Den stigende islamiske aktivisme er ikke noget, vi kan vælge fra.
Den er og har længe været en del af den europæiske virkelighed.



/

14

…

Jeg har ofte argumenteret for et samspil mellem religion og politik i form
af dialog og ikke diktat. Jeg mener dermed, at religion kan og bør præge
politik, så længe religionen ikke kræver særstatus eller forrang i den
politiske proces.”

Udsagn fra Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A
I indlægget ”Artikel 19” i Forlag 11 den Dato 25 2015 anfører Appelindstævnte,
tidligere Sagsøgte A og Person 24 bl.a.:

”Vi har brugt udtrykket nazi-islamisme, og mange har spurgt, hvorfor vi
blander nazisme ind i islamisme.

1,5 milliarder mennesker bekender sig til religionen islam, og heraf
praktiserer den absolutte hovedpart deres religion på fredelig vis. Men ud
af islam er der blevet udviklet en farlig politisk ideologi – vi vil nær-mest
kalde den en kræftsvulst – der desværre dominerer mere og mere.

Den islamisme er hentet fra islams hellige kilder, som er blevet udsat for en
aggressiv fortolkning og overfortolkning. Islamisme er dermed en del af
islam, men det er ikke hele islam. Islamisme kan ikke eksistere uden islam,
men islam kan sagtens eksistere uden islamisme.
…

Islamisterne er på fremmarch, og det kaos, der er i Syrien og Irak, giver
dem endnu mere medvind. På det seneste er der sket en forværring af deres
brutalitet, og derfor er vi nødt til både at eliminere de grundlæg-gende
årsager til, at ideologien spreder sig, og bekæmpe islamismen med våben
her og nu.

Det er blandt andet grunden til, at vi kalder det nazi-islamisme. Det er
umådeligt vigtigt, at folk ved, hvad de er oppe imod. Nævner vi ordet
nazisme, ved alle, hvad det drejer sig om. Og vores ordvalg er ikke ta-get
ud af den blå luft. En del af islamismens DNA er had til vestlig de-mokrati
og had til jøderne. Det har man kunnet se ved de to terroraktio-ner, der blev
begået i København og Paris. De gik først efter demokra-tiet og derefter
jøderne.

Islamisterne bruger sågar samme form for argumentation i forbindelse med
deres jødehad, som nazisterne gjorde det i sin tid. De udrydder de
mennesker, som de stempler som undermennesker. De brænder bøger og
ødelægger uvurderlige kulturgenstande i Mellemøsten, fordi alt fremmed
bliver betragtet som ondt. De stræber efter det nye tusindårs-



/

15

rige, ligesom nazisterne gjorde det. I deres kalifat er de i gang med at
opbygge et idealsamfund, hvor der bliver pralet med eksemplariske ji-
hadist-familier, som i øvrigt får flere privilegier og mere i løn. Nogle af de
fremtrædende koner minder virkelig meget om Goebbels kone, fordi de
offentligt siger, at de vil servicere islams helte. De går efter rent blod, og
lederen bliver betragtet som en slags fører og ufejlbarlig. En mand, som
holder brændende hadtaler. De har ambitioner om at få verdens-
herredømmet og bruger vold og lemlæstelse til at opnå deres mål.
…

Ved at sammenligne de to ideologier, forstår folk meget bedre, hvad det er,
vi har at gøre med. Og derfor kalder vi det nazi-islamisme. En farlig indre
fjende, som skal bekæmpes og elimineres.”

Af et interview med Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A under overskriften
”Artikel 20” i Forlag 2 den Dato 26 2015 fremgår bl.a.:

”” De sidste tre-fire år har jeg arbejdet i Parti 1's Tænketank. Så den er ikke
neoParti 1, men vi har jo flere nyParti 1 ansat. NyParti 1 går bl.a. ud på, at
lande skal være demo-kratiske, for demokratier skaber mindre uro og
ustabilitet. Det forsøgte man i Irak, men det mislykkedes jo.

Flere af mine kolleger forsker i religionsfrihed, ytringsfrihed og isla-
misme. Nogle af disse kolleger har peget på de fascistiske, totalitære træk,
som islamisme omfatter. Nogle af dem har brugt udtrykket naziis-lamisme.
Jeg har taget det til mig, og videreudviklet det, så jeg er stærkt inspireret af
det miljø, jeg har arbejdet i.”

Men nazisterne slog seks mio. jøder ihjel og stod for noget helt andet, hvor
eks-treme islamister myrder løs på alle sekulære, jøder, muslimer,
vesterlændinge. Så er udtrykket ikke helt ahistorisk?

De myrder alle dem, de betragter som onde mennesker, også muslimer. Og
de ville også myrde mig, hvis jeg var i nærheden af dem. Kun dem, der
tilhører ideologien salafisme, er overmennesker. Alle andre skal fjernes.
Grunden til, at de ikke har slået jøder ihjel i kalifatet, er, at der ikke bor
jøder i området længere. Hvor der før boede millioner i Mel-lemøsten, bor
der nu kun 5.000 i alt.

Vi kunne også se det ved de to terroraktioner i Paris og København. Der
gik man både efter friheden, men også efter jøderne.

Men er det ikke stadig ahistorisk?



/

16

”Det er ahistorisk, hvis man siger, at det er det samme som nazisme. Is-
lamisme er vor tids nazisme. Islamisme er stærkt inspireret af nazisme.
Hele opbygningen af det moderne kalifat i Irak-Syrien er meget inspire-ret
af Det Tredje Rige. Føreren og kaliffen har samme rolle, og man ind-deler
folk i over- og undermennesker. Inspirationen er enorm, og det er det, jeg
prøver at skære ud i pap.”

Retsgrundlag
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har ved en række lejligheder ud-talt
sig om betydningen af Den Europæiske Menneskerettighedskonventions ar-tikel 10
om ytringsfrihed i sager om ærekrænkelser, herunder om afvejningen i forhold til
konventionens artikel 8 om retten til respekt for privatliv. Dette er sket i bl.a. dom af
5. november 2020 i sag 73087/17 (Balaskas mod Grækenland). I sagen var en
journalist idømt betinget fængsel for at have anvendt udtrykkene ”neo-Nazi” og
”theoretician of the entity Golden Dawn” om rektor for et lokalt gymnasium (i
dommen kaldet B.M.). Artiklen var en reaktion på et blogindlæg fra rektor om et
studenteroprør på en polyteknisk skole i 1973, der bidrog til af-slutningen på det
græske militærdiktatur.

Spørgsmålet var, om straffen kunne retfærdiggøres efter Menneskerettigheds-
konventionens artikel 10, stk. 2, særligt om den kunne anses for nødvendig i et
demokratisk samfund. Af dommen fremgår bl.a. (præmis 1, 11, 37-38 og 42-55):

“INTRODUCTION

1. The application concerns the conviction for insult through the press 
of a journalist who had an article published in a local newspaper attrib-
uting the characteristics “neo-Nazi” and “theoretician of the entity 
‘Golden Dawn’” to the headmaster of a local high school. The article 
followed a post on the headmaster’s personal blog under the title “The 
ultimate lie is one: that of the Polytechnic School of 1973”, referring to 
the massive student uprising against the military dictatorship in Greece 
that took place in November 1973. The applicant complained that his 
conviction had resulted in a violation of Article 10 of the Convention.

THE FACTS
…

11. On 11 July 2016 the three-member North Aegean Misdemeanour 
Court of Appeal (“the Court of Appeal”) held a hearing in the case. 
Theapplicant again argued that his act had not been wrongful, as what 
he had written in the published article had been true and based on a le-
gitimate interest. When responding to the article posted by B.M. on his 
blog on the anniversary  of the Polytechnic uprising, he had been exer-



/

17

cising his right to freedom of expression. He additionally claimed that 
the characterisations of B.M. had been based on extensive evidence. In 
particular, on 8 August 2010 B.M. had posted an article on his website 
stating:

“… Our contact and  substantial relationship with nationalist organisa-
tions and clubs (see Golden Dawn) who preserve like an ark the origi-
nal nationalist Word  and Action are highly important … We, as parents, 
must strive for racial  purity. NATIONAL-SOCIALISM,  loyalty to the 
race and to the Will  of the Racial vital space… is the most superior 
[thing] of all. IT IS AN HONOUR TO BE CALLED A NATION-
AL-SOCIALIST…”
…

THE LAW
…

(i) General principles
…

37. When called upon  to examine the necessity of an interference in a 
democratic society  in the interests of the “protection of the reputation or 
rights of others”,  the Court may be required to ascertain whether the 
domestic authorities struck a fair balance when protecting two values 
guaranteed by the  Convention which may come into conflict with each 
other in certain cases, namely, on the one hand, freedom of expression 
protected by Article  10 and, on the other, the right to respect for private 
life enshrined in Article  8 (see MGN Limited v. the United Kingdom, 
no. 39401/04, § 142, 18 January 2011). In order for Article 8 to come into 
play, however, an  attack on a person’s reputation must attain a certain 
level of seriousness and be carried out in a manner causing prejudice to 
personal enjoyment  of the right to respect for private life (see Bédat, 
cited above, § 72; Axel Springer AG v. Germany[GC], no. 39954/08, § 83, 
7 February 2012; and A. v. Norway, no. 28070/06, § 64, 9 April 2009).
 …

38. Where the right  to freedom of expression is being balanced against 
the right to respect for private life, the relevant criteria laid down in the 
Court’s case-law include: (a) contribution to a debate of public interest, 
(b) how well known  the person concerned is, (c) the subject of the news 
report, (d) the prior  conduct of the person concerned, and (e) the con-
tent, form and consequences  of the publication. Where it examines an 
application lodged  under Article 10, the Court will also examine (f) the 
way in which the  information was obtained and its veracity, and (g) the 



/

18

severity of the penalty imposed on the journalists or publishers (see 
Couderc and Hachette Filipacchi Associésv. France [GC], no. 40454/07, 
§ 93, ECHR 2015 (extracts); see also Von Hannover v. Germany (no. 2) 
[GC], nos. 40660/08 and 60641/08, §§ 108-13, ECHR 2012; Axel Springer 
AG, cited above, §§ 89-95; Ungváry and IrodalomKftv. Hungary, no. 
64520/10, § 45, 3 December  2013; and Satakunnan Markkinapörssi Oy 
and Satamedia Oy v. Finland [GC], no. 931/13, §§ 165-166, ECHR 2017 
(extracts)).
…

(ii) Application of these principles to the present case
…

(1) Contribution to a debate of public interest

42. The Court reiterates  that there is little scope under Article 10 § 2 of 
the Convention for restrictions on freedom of expression in two fields, 
namely political speech  and matters of public interest (see Sürek v. Tur-
key(no. 1) [GC], no.  26682/95, § 61, ECHR 1999-IV; Lindon, Otchakov-
sky-Laurens and July v. France [GC], nos. 21279/02 and 36448/02, § 46, 
ECHR 2007-IV; Axel Springer AG, cited above, § 90; and Morice v. 
France [GC], no. 29369/10, § 125, ECHR 2015). Accordingly, a high level 
of protection of freedom of expression, with the authorities thus having 
a particularly narrow  margin of appreciation, will normally be ac-
corded where the  remarks concern a matter of public interest (see 
Gouveia Gomes Fernandes  and Freitas e Costa v. Portugal, no. 1529/08, 
§ 47, 29 March 2011; and Morice, cited above, § 125). A degree of hostil-
ity (see E.K. v. Turkey,  no. 28496/95, §§ 79-80, 7 February 2002, and 
Morice, cited above, § 125) and the potential seriousness of certain re-
marks (see Thoma  v. Luxembourg, no. 38432/97, § 57, ECHR 2001-III, 
and Morice, cited  above, § 125) do not obviate the right to a high level 
of protection, given  the existence of a matter of public interest (see Patu-
rel v. France, no. 54968/00, § 42, 22 December 2005, and Morice, cited 
above, § 125).
…

44. The Court has  already held that the public interest relates to matters 
which affect the public  to such an extent that it may legitimately take an 
interest in them, which  attract its attention or which concern it to a sig-
nificant degree, especially  in that they affect the well-being of citizens 
or the life of the community.  This is also the case with regard to matters 
which are capable  of giving rise to considerable controversy, which 
concern an important  social issue, or which involve a problem that the 
public would have  an interest in being informed about (see Couderc 



/

19

and Hachette Filipacchi Associés, cited above, § 103, with further refer-
ences).
…

(2) How well known is the person concerned, his prior conduct and the subject 
of the article

47. The Court reiterates that a distinction has to be made between pri-
vate individuals and  persons acting in a public context, as political or 
public figures. Accordingly, whilst a private individual unknown to the 
public may claim  particular protection of his or her right to private life, 
the same is not true  of public figures (see Minelli v. Switzerland (dec.), 
no. 14991/02, 14 June  2005, and Petrenco v. Moldova, no. 20928/05, § 55, 
30 March 2010). For them, the limits of critical comment are wider as 
they are inevitably  and knowingly exposed to public scrutiny and must 
therefore display a particularly high degree of tolerance (see 
Ayhan Erdoğanv.  Turkey, no. 39656/03, § 25, 13 January 2009, and Kuliś
v. Poland, no. 15601/02, § 47, 18 March 2008).Thus, a person’s right to 
privacy will differ  depending on whether or not he or she is vested with 
official functions (see, mutatis mutandis, Couderc and Hachette Filipac-
chi Associés, cited  above, § 119).
…

(3) The way in which the information was obtained and its veracity
…

53. The Court also  reiterates that in order to assess the justification of an 
impugned statement,  a distinction needs to be made between state-
ments of fact and  value judgments. While the existence of facts can be 
demonstrated, the  truth of value judgments is not susceptible of proof. 
The classification  of a statement as a fact or as a value judgment is a 
matter which in the  first place falls within the margin of appreciation of 
the national authorities,  in particular the domestic courts. However, 
even where a statement  amounts to a value judgment, there must exist 
a sufficient factual  basis to support it, failing which it will be excessive 
(see Pedersen and  Baadsgaard v. Denmark [GC], no. 49017/99, § 76, 
ECHR 2004-XI; and  for cases specifically against Greece, see Mika v. 
Greece, no. 10347/10, § 31, 19 December 2013; Koutsoliontos and Panta-
zisv. Greece, nos.  54608/09 and 54590/09, § 40, 22 September 2015;Kapsis 
and Danikas v. Greece,  no. 52137/12, § 34, 19 January 2017; Athanasios 
Makris v. Greece,  no. 55135/10, § 26, 9 March 2017; and Paraskevopou-
los v. Greece, no. 64184/11, § 32, 28 June 2018).



/

20

54. The Court also recalls that it has previously found that terms such as 
“neo-fascist”, and “Nazi” do not automatically justify a conviction for 
defamation on the ground of the special stigma attached to them (see 
Scharsach and News  Verlagsgesellschaft v. Austria, no. 39394/98, § 43, 
ECHR 2003-XI). In Bodrožić  v. Serbia (no. 32550/05, § 51, 23 June 2007), 
the Court repeated  its view that the generally offensive expressions “id-
iot” and “fascist”  may be considered to be acceptable criticism in certain 
circumstances (see Bodrožić,  cited above; Oberschlick v. Austria (no. 2), 
judgment of 1 July 1997, Reports of Judgments and Decisions 1997-IV;
Feldek v. Slovakia,  no. 29032/95, ECHR 2001-VIII).It further observed in 
the Bodrožićcase that calling someone a fascist, a Nazi or a communist 
cannot in itself be identified with a factual statement of that person’s 
party affiliation (see, mutatis mutandis, Feldek v. Slovakia, cited above, 
§ 86). Inaddition,  in case Gavrilovici v. Moldova (no. 25464/05, 15 De-
cember 2009), the  Court found a violation for Article 10 following con-
viction of the applicant  for having allegedly used the word “fascist” 
against a public official.

55. Turning to the  circumstances of the present case, the Court notes 
that the article referred  to B.M.’s views as posted on his blog and that as 
such, the method  used to obtain the information reported was not ques-
tioned. As regards  the veracity of the statements included in the report, 
the Court notes that  the domestic courts classified the characterisations 
used by the applicant,  “well-known neo-Nazi headmaster” and “theo-
retician of the entity  ‘Golden Dawn’”, as value judgments and sees no 
reason to hold otherwise.”

Menneskerettighedsdomstolen fandt i den pågældende sag, at der forelå en
krænkelse af journalistens rettigheder efter konventionens artikel 10.

I dom af 21. marts 2000 i sag 24773/94 (Wabl mod Østrig) fandt Menneskeret-
tighedsdomstolen, at det ikke udgjorde en krænkelse af artikel 10, at en politi-ker
fik forbud mod at gentage en udtalelse om ”nazi-journalistik" om en avis, der havde
bragt et udsagn fra en politimand, hvorefter politikeren under et håndgemæng
kunne have smittet ham med HIV. Af dommen fremgår bl.a. (præmis 40-45):

“40. The applicant’s remark, reproaching the “Kronen-Zeitung” with Nazi-
journalism, was certainly not only polemical but particularly of-fensive. On
the other hand it was made in response to an article pub-lished in the
“Kronen-Zeitung” which supposed that he was suffering from the immune
deficiency syndrome. The Supreme Court considered that the applicant’s
indignation about defamatory reporting, associating him with a disease
provoking fear and antipathy amongst the majority



/

21

of the population could not justify the reproach of Nazi working meth-ods,
which came close to a charge of criminal behaviour. In addition the
Supreme Court referred to the legal remedies available to the applicant.

41. The Court finds that the Supreme Court duly balanced the interests
involved and that the detailed reasons given by it were also “sufficient” for
the purposes of Article 10 § 2. In coming to this conclusion, the Court had
particular regard to the special stigma which attaches to ac-tivities inspired
by National Socialist ideas. In this context it notes that, pursuant to
constitutional provisions and legislation introduced in Aus-tria after the
Second World War, it is a criminal offence to perform such activities (see
paragraph 26 above).

42. However, the Court considers that the article published in the “Kro-
nen-Zeitung” was defamatory. It would also appear open to doubt whether
it contributed to a debate of general concern as it contained hardly any
information about the protest campaign against the station-ing of
interceptor fighter planes in which the applicant had partici-pated. Thus,
even bearing in mind that the applicant is a politician, who “inevitably and
knowingly lays himself open to close scrutiny of his every word and deed
by both journalists and the public at large and must display a greater degree
of tolerance” (see the Oberschlick (no. 2) judgment, cited above, § 29), the
Court finds that the article at issue was indeed an understandable ground
for indignation. Nevertheless, the Court notes that the applicant did not use
this expression “Nazi-jour-nalism” as an immediate reaction but only a few
days later when the “Kronen-Zeitung” published a rectification which
included a statement drafted by the applicant himself.

43. Furthermore, the applicant, as stated by the Supreme Court, could
himself have brought injunction proceedings under section 1330 of the
Civil Code. In this context, the Court notes that the applicant did avail
himself of the possibility of a private prosecution against the company
publishing the “Kronen-Zeitung” , which resulted in the latter’s convic-tion
for defamation, pursuant to the Media Act.

44. Finally, the Court observes that the contested injunction was con-fined
to prohibiting the applicant from repeating the statement that the article of
14 August 1988 amounted to “Nazi-journalism” , or the mak-ing of similar
statements. The applicant, thus, retained the right to voice his opinion
regarding the reporting by the “Kronen-Zeitung” in other terms.



/

22

45. Having regard to these considerations, the Court finds that the Su-
preme Court was entitled to consider that the injunction was “necessary in
a democratic society” for the protection of the reputation and rights of
others.”

Anbringender
Appellant, tidligere Sagsøger har supplerende anført navnlig, at grundlovens § 57,
2. pkt., ikke er til hinder for, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A straffes for
udsagnet ”… jeg fastholder min skepsis over for Appellant, tidligere Sagsøger i
forhold til hendes syn på piskning som straf for utroskab” i Facebookopslaget af
Dato 9 2017. Dette udsagn kan ikke på samme måde som udsagnet ”Appellant,
tidligere Sagsøger har i 2011 forsvaret piskeslags-straffen for utroskab” i mailen af
Dato 27 2017 være beskyttet af parla-mentarisk immunitet.

Ved vurderingen af, om et udsagn er ærekrænkende, skal der bl.a. lægges vægt på
den sammenhæng, som udsagnet fremkommer i, og på, om den forurettede indtager
en særlig position, som bringes i fare. Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A
udsagn er stig-matiserende for hende, idet de stiller grundlæggende spørgsmål ved
troværdig-heden af det offentlige virke, som hun siden 2001 har bygget op ved sin
delta-gelse i den offentlige debat og som leder af Forening 1 og kvindelig imam.

Landsretten har anlagt en for bred fortolkning af begrebet islamisme. Det er ikke
tilstrækkeligt til at være islamist at mene, at islam skal spille en større rolle i
samfundet. Når det skal vurderes, om udsagnene er ærekrænkende, må det således
indgå, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A siden 2015 har agiteret for, at
islamisme er en to-talitær ideologi, der kan sammenlignes med nazisme. Den
almindelige læser af Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A Facebookopslag vil
derfor forstå, at den islamisme, som Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A refererer
til, er sammenlignelig med nazisme, og sidstnævnte udtryk er særdeles krænkende.

Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A var i ond tro, da han fremsatte sine udsagn.
Han var både ved mailen af Dato 27 2017 og ved den unødvendige gentagelse på
Facebook den Dato 9 2017 klar over, at hun aldrig har forsvaret piskeslagsstraffen
for utroskab, ligesom han var klar over, at hun ikke er og aldrig har været islamist
eller haft islamistiske sympatier, heller ikke i disse udtryks bredeste betydning. Der
kan ikke kræves fuldt sandhedsbevis ved formidling af information af væ-sentlig
samfundsmæssig interesse, men der er under de anførte omstændighe-der ikke
beskyttelsesværdige hensyn at tage til Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A
ytringsfrihed. Hans udsagn kan ikke anses for værdidomme. Appelindstævnte,
tidligere Sagsøgte A når via de sociale medier ud til mange mennesker, og dette
forstærker vigtigheden af, at han ud-viser ”due diligence” .

Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A har supplerende anført navnlig, at han ikke
ønsker at påberåbe sig parlamentarisk immunitet efter grundlovens § 57, 2. pkt., for
så vidt angår



/

23

udsagnet ”… jeg fastholder min skepsis over for Appellant, tidligere Sagsøger i
forhold til hendes syn på piskning som straf for utroskab” . Han ønsker i stedet
Højesterets ord for, at udsagnet i den foreliggende sammenhæng ikke er
ærekrænkende. Hvis Høje-steret mener, at han ikke kan give afkald på sin
parlamentariske immunitet, gør han i spørgsmålet samme anbringender gældende
som for landsretten.

Udsagnene i mailen af Dato 27 2017 er faktuelle, idet de gengiver, hvad Appellant,
tidligere Sagsøger tidligere har sagt og skrevet. Udsagnene i Facebookopslaget af
Dato 1 2017 er udtryk for værdidomme, idet de udtrykker Appelindstævntes,
tidligere Sagsøgte A vurdering, hvorefter Appellant, tidligere Sagsøger i hvert fald
tidligere har haft islamistiske holdninger. Dette fandt han diskvalificerende for
muligheden for at blive tildelt satspuljemidler til projekter, der skulle bidrage til
bekæmpelse af æresrelateret vold.

Når det skal vurderes, om hans udsagn er ærekrænkende, skal Appellants, tidligere
Sagsøger egen opfattelse af sine holdninger ikke tillægges vægt. Det afgørende er,
hvad han har haft forsæt til at udtrykke, og hvordan en almindelig læser og til-hører
vil opfatte hans udtalelser ud fra deres indhold og kontekst, jf. UfR 2016.151 H.
Han har ikke haft forsæt til at udtrykke, at Appellant, tidligere Sagsøger f.eks.
sympatiserer med voldshandlinger, men han har udtrykt, at det samfund, som
Appellant, tidligere Sagsøger ønsker eller tidligere har ønsket, giver belæg for at
anse hende som islamist.

De holdninger, som Appellant, tidligere Sagsøger gennem årene har givet udtryk
for, er ind-byrdes usammenhængende, bl.a. med hensyn til forholdet mellem
religion og politik og piskeslagsstraf for utroskab. Der er i hendes udsagn og
udtalelser til-strækkeligt faktuelt grundlag for at antage, at hun opfatter islam som
en poli-tisk ideologi, og at hun mener, at islam skal spille en større rolle i
samfundsind-retningen.

Højesterets begrundelse og resultat

Sagens baggrund og problemstilling
I februar 2017 ansøgte Forening 1, som Appellant, tidligere Sagsøger er direktør
for, om til-deling af 680.000 kr. i satspuljemidler til brug for arbejde med
æresrelaterede konflikter. I den anledning rejste bl.a. medlem af Folketinget
Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A, der var udlændinge- og integrationspolitisk
ordfører for Parti 1, i en mail af Dato 27 2017 til ordførerne for Parti 4, Parti 5 og
Parti 6 spørgsmål ved, om Forening 1 burde tildeles sådanne midler. I mailen
anføres bl.a., at Appellant, tidligere Sagsøger er kendt for ikke at ville afvise sharia-
lov, og at hun har forsvaret piskeslagsstraffen for utroskab.

I forlængelse heraf har Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A i bl.a.
Facebookopslag af Dato 9 og Dato 1 2017 anført en række andre udsagn om
Appellant, tidligere Sagsøger. Sagen angår,



/

24

om Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A ved disse opslag har pådraget sig ansvar
efter straffelovens dagældende regler om ærekrænkelser.

Parlamentarisk immunitet
Efter grundlovens § 57, 2. pkt., gælder, at for sine ytringer i Folketinget kan in-tet af
dets medlemmer uden Folketingets samtykke drages til ansvar uden for samme
(parlamentarisk immunitet). Bestemmelsen har til formål at beskytte den frie debat i
Folketinget, og Højesteret finder som følge heraf, at det enkelte folketingsmedlem
ikke kan give afkald på beskyttelsen. Der foreligger ikke samtykke fra Folketinget,
og det er derfor afgørende, om de udsagn fra Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte
A, som sagen angår, kan anses for ytringer i Folketinget.

Som anført af landsretten må udtrykket ”i Folketinget” i § 57, 2. pkt., forstås som et
funktionelt og ikke et stedligt kriterium. Det afgørende for, om en ytring er omfattet
af bestemmelsen, er således ikke, om den er fremsat i f.eks. folke-tingssalen, men
hvilken tilknytning den har til funktionen som medlem af Fol-ketinget.

Det må lægges til grund, at den nævnte mail af Dato 27 2017 er sendt som led i den
parlamentariske beslutningsproces vedrørende uddeling af satspulje-midler.
Landsretten har derfor med rette fundet, at de udsagn, som bl.a. Appelindstævnte,
tidligere Sagsøgte A er fremkommet med i denne mail, må anses for fremsat i
Folketinget, og at han ikke kan drages til ansvar for udsagnene.

Udsagnene i Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A Facebookopslag af Dato 9 og
Dato 1 2017 kan ikke anses for fremsat som led i hans funktion som medlem af
Folketinget. Spørgsmålet er herefter, om udsagnene har en sådan sammenhæng med
mailen af Dato 27 2017, at de ud fra de ovenfor nævnte beskyttelseshensyn i
grundlovens § 57, 2. pkt., alligevel er omfattet af parlamentarisk immunitet.

Appellant, tidligere Sagsøger har med hensyn til Facebookopslaget af Dato 9 2017
for Hø-jesteret gjort gældende, at Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A udsagn
”… jeg fastholder min skepsis over for Appellant, tidligere Sagsøger i forhold til
hendes syn på piskning som straf for utroskab” er ærekrænkende. Dette udsagn må
efter Højesterets opfattelse forstås som en vedståelse af udsagnet i mailen af Dato
27 2017 om, at ”Appellant, tidligere Sagsøger har i 2011 forsvaret
piskeslagsstraffen for utroskab” , der som anført er omfattet af grundlovens § 57, 2.
pkt. Højesteret tiltræder herefter, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A ud fra de
nævnte beskyttelseshensyn ikke kan drages til ansvar for dette Facebookop-slag.

Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A Facebookopslag af Dato 1 2017 fremstår
som en reaktion på udsagn fra Appellant, tidligere Sagsøger om en privat relation
mellem dem. Herefter og efter opslagets indhold tiltræder Højesteret, at opslaget
ikke har en sådan sam-



/

25

menhæng med mailen af Dato 27 2017, at grundlovens § 57, 2. pkt., er til hinder
for, at han drages til ansvar for dets indhold.

Vurdering af de foreliggende udsagn
Sagen drejer sig herefter om følgende udsagn i Appelindstævntes, tidligere
Sagsøgte A Facebookopslag af Dato 1 2017: ”… [Appellants, tidligere Sagsøger]
islamistiske generalieblad …” , ”… Appellants, tidligere Sagsøger fortid som
radikal islamist …” og ”… Appellants, tidligere Sagsøger sorte islamistiske fortid
…” .

Når det skal fastlægges, hvordan disse udsagn skal forstås, må der som anført af
landsretten lægges vægt på, hvordan en almindelig læser vil opfatte dem ud fra
deres indhold og kontekst, jf. herved Højesterets dom af 15. september 2015 (UfR
2016.151).

Seks dommere – Thomas Rørdam, Vibeke Rønne, Henrik Waaben, Lars Hjortnæs,
Oliver Talevski og Jørgen Steen Sørensen – udtaler herefter:

Der foreligger ikke nogen fast og entydig definition af udtrykket ”islamist” , men vi
finder, at en almindelig læser må antages at forbinde udtrykket med en person, der
mener, at islam skal være fundamentet for samfundets indretning. Appelindstævnte,
tidligere Sagsøgte A har herudover knyttet udtrykkene ”radikal” og ”sorte” til sin
omtale af Appellant, tidligere Sagsøger som islamist, og disse udtryk må naturligt
forstås så-ledes, at Appellant, tidligere Sagsøger har bekendt sig til mere ekstreme
former for isla-misme. Under disse omstændigheder tiltræder vi, at der er tale om
ærekræn-kende sigtelser mod Appellant, tidligere Sagsøger, jf. straffelovens § 267.

Spørgsmålet er herefter, om udsagnene er berettigede efter straffelovens § 267, jf. §
269, stk. 1, således som disse bestemmelser skal forstås i lyset af artikel 8 og 10 i
Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. Det følger i den forbin-delse af
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis, at der i tilfælde som det
foreliggende skal foretages en afvejning af på den ene side hensynet til
Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A ytringsfrihed efter
Menneskerettighedskonventionens artikel 10 og på den anden side hensynet til
beskyttelse af Appellants, tidligere Sagsøger omdømme efter konventionens artikel
8.

Ved denne afvejning skal der som fastslået i f.eks. Den Europæiske Menneske-
rettighedsdomstols dom af 5. november 2020 i sagen Balaskas mod Grækenland
inddrages bl.a. følgende kriterier: ”(a) contribution to a debate of public inte-rest,
(b) how well known the person concerned is, (c) the subject of the news report, (d)
the prior conduct of the person concerned, and (e) the content, form and
consequences of the publication” , jf. dommens præmis 38. Af præmis 42 fremgår i
den forbindelse bl.a., at der i spørgsmål af offentlig interesse er ”little scope under
Article 10 § 2 of the Convention for restrictions on freedom of ex-pression” , og at
“a degree of hostility … and the potential seriousness of certain



/

26

remarks … do not obviate the right to a high level of protection, given the existence
of a matter of public interest ...” . Af præmis 47 fremgår om ”public figures” bl.a.,
at ”the limits of critical comment are wider as they are inevitably and knowingly
exposed to public scrutiny and must therefore display a parti-cularly high degree of
tolerance” . Af præmis 53 fremgår bl.a., at “value judg-ments” (værdidomme) ikke
kan være genstand for sandhedsbevis, men at der for sådanne udsagn skal foreligge
en ”sufficient factual basis to support it” . Af anden praksis fra
Menneskerettighedsdomstolen fremgår, at politikeres ytrings-frihed nyder en særligt
vidtgående beskyttelse efter artikel 10, jf. bl.a. dom af 23. april 1992 i sag 11798/85
(Castells mod Spanien), præmis 42.

Som anført af landsretten har Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A udsagn i
Menneskerettighedskon-ventionens forstand karakter af værdidomme, jf. herved
præmis 53 og 55 i Men-neskerettighedsdomstolens ovenfor nævnte dom af 5.
november 2020. Der kan derfor ikke kræves sandhedsbevis for udsagnene, men der
skal dog foreligge et tilstrækkeligt faktuelt grundlag til støtte for dem.

Ved vurderingen af, hvilke krav der kan stilles til dette grundlag, må det indgå, at
den foreliggende sag har baggrund i spørgsmål om, hvorvidt Forening 1 burde
tildeles offentlig økonomisk støtte til sit arbejde med forebyggelse af æresrelaterede
konflikter. Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A udsagn må således anses for
fremsat som led i offentlig debat om et emne af væsentlig samfundsmæssig
interesse, og Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A har som medlem af Folketinget
desuden en særligt vidtgående ytringsfrihed om sådanne emner. Appellant, tidligere
Sagsøger må på sin side i vidt omfang tåle kritik i forbindelse med sit offentlige
virke som bl.a. imam, forfatter og de-battør, herunder vedrørende kontroversielle
emner om forholdet mellem reli-gion og politik. Disse forhold taler med betydelig
vægt for at anse Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A udsagn for berettigede
under hensyn til ytringsfriheden, og vi finder der-for, at der ikke kan stilles store
krav til det faktuelle grundlag.

Efter en samlet vurdering tiltræder vi herefter, at Appelindstævnte, tidligere
Sagsøgte A har haft et til-strækkeligt faktuelt grundlag til støtte for sine udsagn. Vi
lægger vægt på, at Appellants, tidligere Sagsøger generelt holdte og til dels
vekslende udsagn om forholdet mellem islam og politik har kunnet efterlade en
uklarhed om, hvilken nærmere rolle i samfundet islam efter hendes opfattelse bør
spille og hvordan. Hertil kommer, at Appellants, tidligere Sagsøger udtalelser med
forklaringer om det religiøse grundlag for piskeslagsstraf for utroskab har kunnet
efterlade en uklarhed om hendes egen holdning hertil. Og hendes udtalelser om
Hizb-ut-Tahrir har kun-net efterlade en uklarhed om hendes syn på Hizb-ut-Tahrirs
rolle i det demo-kratiske danske samfund.

Vi tiltræder som følge heraf landsrettens frifindelse af Appelindstævnte, tidligere
Sagsøgte A. Vi bemær-ker, at der ikke heri ligger nogen stillingtagen til Appellants,
tidligere Sagsøger virke og



/

27

holdninger som bl.a. direktør for Forening 1, men alene til, om Appelindstævnte,
tidligere Sagsøgte A ved sine ytringer har pådraget sig ansvar efter straffeloven.

Dommer Anne Louise Bormann udtaler:

Jeg finder, at Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A udsagn for den almindelige
læser af hans Face-bookopslag må forstås i lyset af hans tidligere udtalelser om
islamisme, hvor han bl.a. har udtalt, at islamisme har fascistiske og totalitære træk,
og har om-talt islamisme som ”vor tids nazisme” . Jeg lægger vægt på, at disse
udtalelser må antages at være blevet kendt i en bred kreds i forbindelse med
valgkampen i 2015, hvor Parti 1 anvendte Slogan på valgplakater.

Jeg finder herefter, at udtrykkene ”sorte islamistiske fortid” , ”fortid som radikal
islamist” og i forbindelse hermed ”islamistiske generalieblad” naturligt må for-stås
sådan, at Appellant, tidligere Sagsøger – uden at der deri ligger en påstand om, at
hun går ind for eller accepterer vold – har arbejdet for eller været tilhænger af at
indføre et totalitært islamisk styre, der ikke respekterer demokrati, friheds-
rettigheder og mindretalsbeskyttelse. Jeg finder endvidere, at denne forståelse af
udsagnene må have stået Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A klart, jf. herved
hans forklaring for landsretten om, at islamisme er ”en farlig ideologi, som ikke
kender til demo-krati, frihed og mindretalsbeskyttelse.”

Jeg er med denne forståelse enig med flertallet i, at der er tale om ærekræn-kende
sigtelser over for Appellant, tidligere Sagsøger, jf. straffelovens § 267. Jeg er
endvidere enig i, at Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A udsagn i
Menneskerettighedskonventionens forstand har karakter af værdidomme, således at
der ikke kan kræves sandhedsbevis for udsagnene, men dog et tilstrækkeligt faktuelt
grundlag til støtte for dem. Som anført af flertallet skal der foretages en afvejning af
på den ene side hensynet til Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A ytringsfrihed
efter konventionens artikel 10 og på den anden side hensynet til beskyttelse af
Appellants, tidligere Sagsøger omdømme efter artikel 8. Ved afvejningen skal bl.a.
indgå de kriterier, der er gengivet af flertallet.

Jeg er endvidere enig i, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A som medlem af
Folketinget har en sær-lig vidtgående ytringsfrihed, at hans udsagn er fremsat som
led i offentlig debat om et emne af væsentlig samfundsmæssig interesse, og at
Appellant, tidligere Sagsøger som samfundsdebattør i vidt omfang må tåle kritik.

Jeg finder imidlertid, at det tillige må indgå i afvejningen, at en anklage om at være
eller have været radikal islamist med den forståelse af udsagnet, som jeg lægger til
grund, er særligt krænkende og skadelig for Appellants, tidligere Sagsøger trovær-
dighed som muslimsk debattør og direktør for Forening 1. Denne skadevirk-ning
forstærkes af udsagnet i Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A opslag om, at han
ser det som sin opgave at ”gennemskue og afsløre islamister, der taler med to
tunger” , hvorved



/

28

må forstås en påstand om, at hun har forsøgt at skjule sine islamistiske holdnin-ger.
Efter Menneskerettighedsdomstolens praksis tages der hensyn til, at visse udsagn,
uanset at de har karakter af værdidomme, kan være særligt stigmatise-rende, jf.
herved dom af 21. marts 2000 i sag 24773/94 (Wabl mod Østrig) om en politikers
anvendelse af udtrykket ”nazi-journalistik” om en avisartikel.

Der er efter min opfattelse ikke i denne sag påvist et faktuelt grundlag for
Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A udsagn, der i lyset af udsagnenes grovhed
kan anses for tilstrækkeligt. Uanset at Appellant, tidligere Sagsøger som anført af
flertallet på nogle punkter har udtalt sig uklart om forholdet mellem islam og
politik, så angår hendes udtalelser navnlig, i hvilket omfang religiøse argumenter
skal indgå i den politiske debat, og giver efter min opfattelse ikke støtte for, at hun
ikke hele tiden har været for-taler for demokratiet og respekteret sekulær lovgivning
og ikke-muslimers ret-tigheder. For så vidt angår hendes udtalelser om
piskeslagsstraf for utroskab, går disse efter min opfattelse ud på at forklare, hvad
Koranen siger om spørgs-målet, herunder at betingelserne for at straffe for utroskab
er så strenge, at de ikke vil være opfyldt i praksis. Hun har udtrykkeligt i sit
brevkassesvar fra 2003 udtalt, at hun ikke går ind for at kriminalisere moralske
forhold, selv hvis der var flertal herfor. For så vidt angår hendes udtalelser om
Hizb-ut-Tahrir be-mærker jeg, at de navnlig går ud på, at hun ikke går ind for et
forbud, og at hun ønsker dialog også med ekstreme muslimer for at ”forpligte folk i
demokratiet” .

Jeg stemmer på denne baggrund for at tage Appellants, tidligere Sagsøger påstand 2
om, at Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A udsagn kendes ubeføjede, til følge.

Efter Menneskerettighedskonventionens praksis indgår alvoren af den sank-tion, der
pålægges, i vurderingen af, om et indgreb i ytringsfriheden er beretti-get, jf. herved
bl.a. dom af 5. november 2020 i sag 73087/17 (Balaskas mod Græ-kenland),
præmis 38.

Da der som nævnt skal udvises betydelig varsomhed med at gøre indgreb i en
politikers ytringsfrihed i en offentlig debat om et emne af væsentlig samfunds-
mæssig interesse, og idet jeg finder, at hensynet til beskyttelsen af Appellants,
tidligere Sagsøger omdømme kan varetages i tilstrækkelig grad ved, at
Appelindstævntes, tidligere Sagsøgte A ud-sagn kendes ubeføjede, tilslutter jeg mig
flertallet for så vidt angår frifindelse for straf og for påstanden om godtgørelse for
tort.

Der træffes afgørelse efter stemmeflertallet.

Konklusion
Højesteret stadfæster dommen.



/

29

Appellant, tidligere Sagsøger og Appelindstævnte, tidligere Sagsøgte A har begge
fri proces for Højesteret, og Høje-steret finder, at ingen af parterne skal betale
sagsomkostninger for Højesteret til den anden part eller til statskassen.

T H I  K E N D E S  F O R  R E T :

Landsrettens dom stadfæstes.

Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for Højesteret til den anden part
eller til statskassen.



/