Henvisning af sag om, hvorvidt Kommune har handlet erstatningspådragende ved ikke at imødekomme ansøgning om, at kommunen i forbindelse med sagsøgers ønske om låneomlæ... Vis mere
Ret: Retten i Roskilde (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Almindelige emner;
Erstatning uden for kontrakt;
Retspleje og civilproces;

RETTEN I ROSKILDE
RETSBOG

Den 21. marts 2022 holdt Retten i Roskilde møde i retsbygningen.

Dommer behandlede sagen.

Sag BS-36281/2021-ROS

Sagsøger
(advokat Asaf Mohammad Fazal)

mod

Roskilde kommune
(advokat Peter Helby Petersen)

Ingen var mødt eller tilsagt.

Sagsøger har anmodet om, at retten henviser sagen til behandling ved Østre Landsret
som første instans. Alternativt er anmodet om tredommer-behandling. Sagsøger har til
støtte for anmodningen i sit proces-skrift af 21. januar 2022 anført blandt andet
følgende:

”1. Sagens samfundsmæssige rækkevidde
I forhold til spørgsmålet om, hvorvidt Roskilde Kommunes beslutning er lovlig
og hvilken samfundsmæssig rækkevidde denne vurdering vil have, har sagsøger
følgende bemærkninger.

Spørgsmålets kerne er, hvorvidt en kommune har hjemmel til at vedtage, at
grundskyldslånelovens § 4, stk. 3, 2. pkt. ikke finder anvendelse i den
pågældende kommune.



2

Det fremgår af Roskilde Kommunes beslutning i Byrådet af 29. september 2021,
i sagens bilag B, at:

” I samme periode har forvaltningen forespurgt en række kommuner om deres
praksis. Af dem har 12 svaret, at de kun rykker, når de skal, og 2 kommuner ryk-
ker også for nyt lån efter skøn.”

Det skal bemærkes, at der med udtrykket ”Kun rykker når de skal” , skal forstås
at disse kommuner alene anvender grundskyldslånelovens § 4, stk. 4 og ikke § 4,
stk. 3, 2. pkt.

Ud fra Roskilde Kommunes forespørgsler er der således 12 kommuner der har
svaret, at de har samme praksis som Roskilde Kommune.

Roskilde Kommune opfordres til i deres besvarelse af dette processkrift at
fremlægge navnene på de kommuner med samme praksis som Roskilde
Kommune, samt hvor mange kommuner der har været forespurgt i alt.

Sagsøger har derudover selv undersøgt, hvorvidt andre kommuner har samme
praksis som Roskilde Kommune.

Ud fra Kommunernes hjemmesider, har sagsøger fundet, at Furesø Kom-mune,
Frederikssund Kommune og Hvidovre Kommune har skrevet på deres
hjemmesider, at de alene rykker hvis lånets hovedstol er uændret og lånet har
samme vilkår og afdragsprofil, hvilket betyder at grundskyldslå-nelovens § 4, stk.
3, 2. pkt. ikke benyttes.

Ad Furesø Kommune

” Hvis du overvejer at omlægge dine lån via din bank, så skal du være
opmærksom på, at Furesø Kommune kun rykker for låneomlægninger uden
provenu, uændret afdragsprofil samt uændret løbetid.”

Udskrift fra Furesø Kommunes hjemmeside af 12. januar 2022, fremlægges som
bilag 19.

Ad Frederikssund Kommune

” Skadesløsbrevet skal have oprykkende prioritet. Dog skal kommunen tillade, at
et skadesløsbrev rykker tilbage for lån, der senere bliver ydet efter reglerne i
realkre-ditloven, når lånet bliver optaget til indfrielse af realkreditlån, der hidtil
har haft sikkerhed i ejendommen forud for skadesløsbrevet.



3

Det nye lån må dog ikke overstige restgælden på hidtidige lån med tillæg af om-
kostninger ved låneomlægningen.

Løbetid og afdragsprofil på det nye lån skal endvidere være uændret i forhold til
hidtidige lån.

Det betyder, at du på et nyt lån ikke kan få yderligere afdragsfri og at løbetiden
ikke må overstige restløbetiden på dit eksisterende lån.”

Udskrift fra Frederikssund Kommunes hjemmeside af 12. januar 2022,
fremlægges som bilag 20.

Ad Hvidovre Kommune

” For at vi kan behandle din forespørgsel om rykning, skal du sende os
oplysninger om det lån, der skal indfries samt kopi af lånetilbuddet. Dette er
nødvendigt for, at vi kan afgøre om det nye lån overstiger restgælden på det
hidtidige lån. Vi tjekker, om det nye låns løbetid og afdragsprofil er uændret i
forhold til tidligere lån. Ofte ændres afdragsprofilen, hvis der gives nye
afdragsfrie år. Der rykkes ikke for til-lægslån.

Oplysninger om lånene skal sendes pr. mail til E-mailadresse

Ved forespørgsler om rykning, henholder Hvidovre kommune sig til 'Lov om beta-
ling af ejendomsskat, § 4.”

Udskrift fra Hvidovre Kommunes hjemmeside af 12. januar 2022, frem-lægges
som bilag 21.

I forhold til Københavns Kommune, har denne ved politikerspørgsmål af 7.
december 2018, besvaret, at deres opfattelse af hvorvidt grundskyldslå-nelovens
§ 4, stk. 3. 2. pkt. finder anvendelse var, at:

” Kommunen kan tillade, at skadesløsbrevet forsynes med rykningspåtegning,
eller tillade, at ejerpantebrevet rykker tilbage i forbindelse med anden
lånoptagelse. Dette betyder, at kommunen kan tillade at kommunens sikkerhed for
lånet ”ryk-ker” for andre nye lån.

Hensigten med bestemmelsen var at give låntagerne mulighed for omlægning af
lån i forbindelse med boligforbedring.

I § 4, stk.4 skal kommunen lade skadesløs- eller ejerpantebreve, der er anvendt til
sikkerhed for lån til ejendomsskatter m.v. rykke tilbage for lån, som senere ydes
ef-ter reglerne i realkreditloven. Det nye låns løbetid og afdragsprofil skal
endvidere



4

være uændret i forhold til hidtidige lån. Pligten for kommunen til at rykke tilbage,
for realkreditlån, gælder selvom kommunens sikkerhed ligger ud over den seneste
ansatte ejendomsværdi.

Hensigten med bestemmelsen var at give låntagerne mulighed for omlægning af
højtforrentede lån til lavere forrentede lån.

Kommunens praksis og fortolkning
Det fremgår af Økonomiudvalget (ØU) beslutning, fra ordinært møde den 9. de-
cember 2003, at ved låneomlægning skal nye låns løbetid og afdragsprofil være
uændret i forhold til hidtidige lån, hvorfor der kun gives rykningspåtegning, når
kommunen er forpligtiget dertil, jf. ovenstående.

Kommunens fortolkning og praksis er dermed overensstemmende med gældende
regler.”

Københavns Kommunes politikerspørgsmål af 7. december 2018, fremlæg-ges
som bilag 22.

Det er således Københavns Kommunes opfattelse, at det alene er et krav, at
benytte grundskyldslånelovens § 4, stk. 4 og det er et tilvalg om kom-munen vil
vælge at benytte grundskyldslånelovens § 4, stk. 3, 2. pkt.

Det skal i forhold til ovenstående bemærkes, at mange kommuner på de-res
hjemmesider ikke beskriver hvilken praksis de foretager vurderinger om rykning
af ejendomskattelån efter, hvorfor der med alt sandsynlighed er mange flere
kommuner med tilsvarende praksis.

I forhold til ovenstående, må det derfor bemærkes, at idet i hvert fald 12
kommuner og med høj sandsynlighed flere kommuner, har den opfattelse af
grundskyldslånelovens § 4, stk. 3, 2. pkt. alene er optionel i forhold om
kommunerne skal foretage et skøn i sager om rykning af kommunernes
skadesløsbreve eller ejerpantebreve til sikkerhed for indfrosne ejendoms-skatter.

Det kan derfor sammenfattes, at vurderingen af og en eventuel afgørelse af, om
hvorvidt Skattestyrelsen har ret i deres opfattelse af, at skønsbe-stemmelsen i
grundskyldslånelovens § 4, stk. 3., 2. pkt. helt kan afskæres eller Folketingets
Ombudsmand har ret i, at der foreligger et pligtmæssigt skøn, har en stor
samfundsmæssig rækkevidde.

Alene Roskilde Kommune har haft 1.285 dokumenter om rykning siden 2009, jf.
bilag 7, s. 3.



5

2. Retsgrundlaget og vurdering – henvisning til landsretten

Det fremgår af retsplejelovens § 226, stk. 1, at:
” Byretten kan efter anmodning fra en part henvise en sag til behandling ved
landsret, hvis sagen er af principiel karakter og har generel betydning for retsan-
vendelsen og retsudviklingen eller væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øv-
rigt.”  (min understregning)

Det fremgår af Forslag til lov om ændring af retsplejeloven, lov om retsaf-gifter
og konkursloven (Sagstilgangen til Højesteret m.v.), LFF 2013 96, de specielle
bemærkninger til § 226, stk. 1, at:

” Vurderingen af, om en sag har "principiel karakter", forudsættes at være den
samme som hidtil. Det drejer sig således navnlig om sager, der vedrører lovfor-
tolkning, eller som i øvrigt angår et principielt retligt spørgsmål. Uden for
katego-rien af sager af principiel karakter falder således fortsat f.eks. sager, hvis
afgørelse hovedsagelig beror på en konkret bevismæssig vurdering eller på en
skønsmæssig afvejning af en række momenter, hvor denne afvejning er uden
vidererækkende be-tydning.

Henvisning kan kun ske, hvis sagen ud over sin principielle karakter også har en
generel betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen eller en væsentlig sam-
fundsmæssig rækkevidde i øvrigt. Der vil efter omstændighederne være tale om
en skønspræget vurdering, hvor det navnlig må indgå, om sagen efter sin
karakter er egnet til at sikre, at domstolsreformens mål vedrørende Højesterets
rolle kan sik-res, og derfor bør kunne indbringes for Højesteret som 2. instans
uden særlig tilla-delse.”

I forhold til nærværende sag, er vurderingen af, hvorvidt grundskyldslå-nelovens
§ 4, stk. 3, 2. pkt. kan afskæres fuldstændig af en kommune et spørgsmål om
lovfortolkning og derudover et retligt spørgsmål af kom-pleks karakter, idet
Skattestyrelsen og flere kommuner, har en anden op-fattelse end Folketingets
Ombudsmand.

Derudover skal det bemærkes, at spørgsmålet om, hvorvidt en pensionist med
begrænset økonomisk formåen, kan få yderligere afdragsfrihed, læn-gere løbetid,
provenu til boligforbedringer eller større lån, er af en meget væsentlig betydning
privatøkonomisk for de berørte borgere.

Endvidere må det fremhæves, som redegjort for under pkt. 1., at ganske mange
kommuner beviseligt har den samme praksis som Roskilde Kom-mune vedtog
ved deres beslutning af 7. januar 2009.



6

Sagsøger finder derfor, at sagen både er principiel i den forstand, at den vedrører
lovfortolkningsspørgsmål af kompleks karakter, derudover vil en afgørelse af
spørgsmålet vedrører mange kommuner og dermed også mange pensionister, der
får afklaret om de har mulighed for at få de for-dele som grundskyldslånelovens §
4, stk. 3, 2. pkt. kan give.

3. Kollegial behandling

Sagsøger har subsidiært gjort gældende, at sagen skal behandles af tre dommere,
såfremt sagen ikke henvises til landsretten.

Idet betingelserne i retsplejelovens § 12, stk. 3, overlapper med betingel-serne for
henvisning til landsretten i retsplejelovens § 226, skt. 1, henvises der til pkt. 1 og
2 i nærværende processkrift, samt argumentationen i sagsøgerens tidligere
processkrifter.”

Roskilde Kommune har anmodet om, at spørgsmålet om, hvorvidt Sagsøger har lidt et
tab udskilles til særskilt behandling. Kommunen har endvidere påstået, at Sagsøgers
anmodninger om henvisning til landsretten og tredommerbehandling ikke tages til
følge. I sit processkrift af 3. februar 2022 har kommunen anført blandt andet følgende:

”2. SAGSFREMSTILLING

Som svar på Sagsøgers opfordring kan det oplyses, at Roskilde Kommune i
forbindelse med behandlingen af sagen for ombudsmanden har rettet henvendelse
til i alt 19 kommuner med forespørgsel om, hvorvidt de på-gældende kommuner
anvender grundskyldslånelovens § 4, stk. 3, nr. 2.

To kommuner (Holbæk og Ballerup) har oplyst, at man anvender bestem-melsen.

Fjorten kommuner (Skive, Thisted, Kalundborg, Aabenraa, Ishøj, Horsens,
Næstved, Solrød, Aarhus, Greve, Rudersdal, Tårnby, Kerteminde og Lejre) har
oplyst, at man ikke anvender bestemmelsen.

Tre kommuner (København, Mariagerfjord og Odsherred) har ikke besva-ret
henvendelsen.

Det kan desuden oplyses, at Roskilde Kommune har spurgt Kommuner-nes
Landsforening (”KL”), om KL har udarbejdet en vejledning vedr. loven, eller om
KL har kendskab til lignende sager. KL har besvaret begge spørgsmål
benægtende.



7

Selvom man blandt et bredt udsnit af danske kommuner ikke anvender
grundskyldslånelovens § 4, stk. 3, nr. 2., er det tilsyneladende ikke en praksis, der
tidligere har været anfægtet eller har givet anledning til pro-blemer.

3. ANBRINGENDER

Det er muligt, at spørgsmålet om, hvorvidt en kommune lovligt kan træffe en
politisk eller administrativ beslutning om, at den pågældende kom-mune ikke
anvender grundskyldslånelovens § 4, stk. 3, nr. 2., er principi-elt, jf.
retsplejelovens § 226, stk. 1.

Da Roskilde Kommune har ændret praksis, har svaret på spørgsmålet imidlertid
kun relevans for retsforholdet mellem parterne, hvis Sagsøger har lidt et
økonomisk tab som følge af Roskilde Kommu-nes hidtidige praksis.

Forberedelsen og gennemførelsen af en retssag om spørgsmålet om, hvor-vidt en
kommune lovligt kan træffe en politisk eller administrativ beslut-ning om, at den
pågældende kommune ikke anvender grundskyldslåne-lovens § 4, stk. 3, nr. 2.,
må forventes at medføre et forholdsvis stort resur-seforbrug hos både parterne og
retten, hvilket forekommer omsonst, hvis det viser sig, at Sagsøger alligevel ikke
kan løfte bevisbyrden for, at han har lidt et økonomisk tab.

Henset til det i bilag E anførte vedrørende Sagsøgers begrun-delse for at søge om
rykningspåtegning må det anses for usandsynligt, at Sagsøger kan løfte
bevisbyrden for, at han har lidt et økono-misk tab, da en ansøgning med den
pågældende begrundelse kunne have været afvist, selvom kommunen havde
anvendt grundskyldslånelovens § 4, stk. 3, nr. 2.

Trods opfordret hertil har Sagsøger ikke formået at redegøre for, hvorfor der er
lidt et økonomisk tab, og hvordan han kommer frem til det påståede
erstatningskrav. Navnlig er der ikke redegjort fyldestgørende for, hvorfor man
ikke kunne omlægge de eksisterende lån til nye lån med samme hovedstol og
lavere rente.

Det må på den baggrund antages at være procesbesparende, hvis sagen foreløbig
begrænses til spørgsmålet om, hvorvidt Sagsøger har lidt et økonomisk tab.”



 

8

Sagsøger har i sit processkrift af 11. februar 2022 påstået, at tabs-spørgsmålet ikke
udskilles til særskilt behandling og har anført yderligere blandt andet følgende:

”Det skal i forhold til sagens principielle spørgsmål særligt bemærkes, at de
fjorten kommuner som overfor Roskilde Kommune har bekræftet, at de har
samme praksis (Skive, Thisted, Kalundborg, Aabenraa, Ishøj, Horsens, Næstved,
Solrød, Aarhus, Greve, Rudersdal, Tårnby, Kerteminde og Lejre), ikke omfatter
Furesø, Frederikssund, Hillerød og Københavns Kommune, hvorfor retten kan
lægge til grund at problemstilling mindst gør sig gældende i 18 kommuner.

Det fastholdes derfor, at der er tale om en særdeles principiel og sam-
fundsrelevant problemstilling.

1.1. Vedrørende det forberedende retsmøde

Det skal indledningsvist bemærkes, at parterne til det forberedende rets-møde var
enige om, at spørgsmålet omkring, hvorvidt Roskilde Kommu-nes praksis har
været lovlig har en så stor sammenhæng med erstatnings-spørgsmålet, så det ikke
var muligt at adskille de to spørgsmål.

Der henvises til følgende af retsbogen fra det forberedende af retsmøde af 12.
januar 2022:

” Der var enighed om, at sagen overordnet vedrørte spørgsmålet, om Roskilde
Kommune – ved med henvisning til en generel beslutning af 7. januar 2009 at
have afslået Sagsøgers ansøgning om, at kommunen i forbindelse
med Sagsøgers ønske om låneomlægning meddelte rykningspåteg-
ning for et skadesløsbrev til sikkerhed for kommunens krav på tilbagebetaling af
ydede lån til betaling af grundskyld m.v. efter grundskyldslånelovens § 4, stk. 3,
2. pkt. – havde handlet erstatningspådragende over for Sagsøger.

Der skulle i første række tages stilling til, om Sagsøger kunne få ret-
tens afgørelse af en påstand, om den trufne generelle beslutning var lovlig, eller
om denne påstand reelt var et anbringende til støtte for påstandene om erstatning
og godtgørelse, der skulle afvises. Der skulle under alle omstændigheder tages stil-
ling til, om kommunens afslag lovligt kunne gives med henvisning til den gene-
relle beslutning, eller om beslutningen var udtryk for at sætte et pligtmæssigt
skøn under en regel og dermed have tilsidesat grundlæggende forvaltningsretlige
principper. Hvis afgørelsen ikke var lovlig truffet, skulle der endvidere tages stil-
ling til, om kommunens handling eller undladelse konkret havde haft betydning
for afgørelsen af Sagsøgers sag. Endelig skulle der tages stilling til,



9

om Roskilde Kommune derved havde handlet erstatningspådragende og om
Sagsøger havde godtgjort, at han havde
lidt et tab i form af forøgede renteudgifter, samt om han havde krav på
godtgørelse for udgifter til advokat og udenretlige inddrivelsesomkostninger.
” (min under-stregning)

Som det tillige fremgår, at retsbogen af 12. januar 2022 skal der under alle
omstændigheder tages stilling til, om Roskilde Kommunes afslag lovligt kunne
gives med henvisning til den generelle beslutning, eller om beslut-ningen var
udtryk for at sætte et pligtmæssigt skøn under en regel og der-med have tilsidesat
grundlæggende forvaltningsretlige principper.

Det blev således lagt fast på det forberedende retsmøde, at spørgsmålet om
lovligheden af Roskilde Kommunes beslutning under alle omstændig-heder er et
spørgsmål der skal tages stilling til.

Efter drøftelser med retsformanden til det forberedende retsmøde af 12. ja-nuar
2022 blev det fastsat, at sagsøger skulle indgive et processkrift med stillingtagen
til, hvorvidt sagen skulle henvises til landsretten og i bekræf-tende fald en
begrundelse herfor.

Roskilde Kommune skulle ved deres processkrift tage stilling til det, der fremgår
af sagsøgers seneste processkrift og – så vidt muligt - en uddyb-ning af
betydningen af det foreliggende spørgsmål for kommunen og kommuner i
tilsvarende situation.

Det må derfor af sagsøger fastholdes, at spørgsmålet om dennes sags vi-dere
fremme blev fastlagt ved det forberedende retsmøde, hvor sagsøger skulle tage
stilling til, om sagen skulle henvises til landsretten, idet spørgs-målet om
lovligheden af Roskilde Kommunes beslutning ikke kan adskil-les fra
erstatningsspørgsmålet.

Sagsøger finder derfor, at allerede fordi at parterne har fastsat sagens vi-dere
forløb ved det forberedende retsmøde og udskillelsen af spørgsmålet om der er
lidt et tab har karakter af en formalitetsindsigelse, skal udskillel-sen nægtes, også
henset til den fremsættes efter det forberedende rets-møde.

1.2. Udskillelsen af tabsspørgsmålet til særskilt behandling

Roskilde Kommune gør gældende, at da Roskilde Kommune har ændret deres
praksis, har spørgsmålet om beslutningen af 7. januar 2009 kun rele-vans for
parterne, såfremt sagsøger har lidt et tab, dette er ikke korrekt.



10

Som Roskilde Kommune anfører i deres svarskrift s. 4, anerkender Roskilde
Kommune ikke, at beslutningen af 7. januar 2009 har været ulov-lig, men vælger
alene at ændre deres praksis ud fra et forsigtighedsprin-cip. Idet sagsøger siden
september 2019 har været af den opfattelse at Roskilde Kommunes praksis har
været ulovlig og har fremmet spørgsmå-let siden, har sagsøger en individuel,
konkret, retlig interesse i, at få afkla-ret, hvorvidt sagsøger har ret.

Sagsøger har således både retlig interesse i at få afklaret spørgsmålet om
beslutningen af 7. januar 2009’s lovlighed ud fra en selvstændig betragt-ning og
interesse i spørgsmålet. Særligt også henset til, at sagsøger mener denne har pligt
til, at føre sagen til ende i forhold til at en afgørelse hvoref-ter praksissen findes
ulovlig også vil kunne hjælpe ældre mennesker i an-dre kommuner som ikke har
penge, tid og kræfter til at føre en sådanne sag.

Ovennævnte forhold kan muligvis også forklare, hvorfor den i sagen om-
handlende praksis, ifølge Kommunernes Landsforening, ikke har været anfægtet
før ved domstolene.

Endvidere er foreningen Ældre Sagen interesseret i nærværende sag og følger
med i hvad sagen ender med, idet en underkendelse af den i sagen omhandlende
praksis kan have stor betydning for deres medlemmer.

Der er således tale om, at lovligheden af beslutningen af 7. januar 2009 er et
væsentligt spørgsmål med en større samfundsrelevans.

Derudover har sagsøger naturligvis også retlig interesse i spørgsmålet om
lovligheden af beslutningen af 7. januar 2009 i forbindelse med dennes er-
statningspåstand.

I forhold til med hvilken begrundelse sagsøger har anmodet om rykning af
skadesløsbrevet har sagsøger også tidligere anført at denne ville an-mode om det
både i forhold til at denne skulle lave boligforbedringer og naturligvis også
ønskede en lavere rente.

Sagsøger har derudover også henvist til forarbejderne til grundskyldslåne-loven i
dennes replik (s. 8) og processkrift 1 (s. 4), hvoraf det fremgår at idet omlægning
af højtforrentede lån til lavere forrentede lån er såvel gun-stig som ønskelig, er
det ikke hensigtsmæssigt, at et ejendomsskattelån skal kunne hindre en pensionist
i en sådan omlægning, hvorfor sagsøger ikke er enig med Roskilde Kommune i,
at der ikke vil kunne ske rykning efter grundskyldslånelovens § 4, stk. 3, til et lån
med lavere rente, idet det fremgår generelt som ønskeligt, at



11

pensionister har mulighed for at opnår en lavere rente. Derudover skal
ejendomskattelånet være indenfor ejendommens seneste ansatte ejen-
domsvurdering, jf. grundskyldslånelovens § 4, stk. 2, hvorfor der ikke gælder
nogen 80 % - grænse for ejendomsskattelån.

Hensynet til at stille pensionister bedre i forhold til deres betaling af real-
kreditrenter er således et sagligt og ønskeligt hensyn, samt gælder der ikke nogen
80 % - grænse efter grundskyldslåneloven, hvorfor Roskilde Kommune ikke kan
afvise af en rykning af hensyn til en lavere rente al-drig kunne ske.

Det skal herudover bemærkes, at sagsøger har redegjort for, at denne ikke havde
mulighed for at omlægge sin højtforrentede lån til lavere forren-tede, idet
Roskilde kommune ikke ville rykke. Sagsøgers bank og realkre-ditinstitut ville af
princip ikke fravige deres regel om, at de skulle have førsteprioritet i deres
lånetilsagn til sagsøger. På samme vis, som Roskilde Kommune havde afvist at
fravige deres beslutning af 7. januar 2009.

Roskilde kommune har derudover heller ikke medtaget i deres proces-skrift, at
sagsøgers erstatningsopgørelse både består af et rentetab, men også samtidig af
afholdte advokatomkostninger for ombudsmandssagen. Det skal her bemærkes, at
Roskilde Kommune ikke har anfægtet rimelig-heden af advokatsalærets størrelse,
jf. sagsøgers provokation nr. 2, hvorfor salæret størrelsesmæssigt kan lægges til
grund.

I forhold til advokatomkostningerne skal det således, vurderes om disse har været
afholdt med rimelighed i forhold til førelsen af ombudsmands-sagen med henblik
på, at få Folketingets Ombudsmands stillingtagen til, hvorvidt Roskilde
kommunes beslutning af 7. januar 2009, var lovlig.

Det kan derfor lægges til grund, at det vil kræve en stillingtagen til grund-
skyldslånelovens § 4, stk. 3, at vurdere hvorvidt sagsøger med rimelighed har
afholdt advokatomkostningerne og derved har lidt et tab.

I forhold til rentetabet er parterne uenige omkring, hvilket grundlag sagsøger ville
anmodede om rykning på, samt hvilke særlige momenter lovgiver i forarbejderne
har henvist til, der skal lægges vægt på ved skøns-udøvelsen og angående
advokatomkostninger er disse alene afholdt med rette, hvis Roskilde Kommunes
beslutning af 7. januar 2009 er ulovlig.

Sagsøger finder derfor ikke at det vil give mening at udskille tabsspørgs-målet til
særskilt behandling, uden at have afklaret, hvorvidt der er en skadevoldende
handling, nemlig om beslutningen af 7. januar 2009 var lovlig eller ej.



12

Det skal endvidere bemærkes, at i fald Roskilde Kommune er sikre på, at
beslutningen af 7. januar 2009 var lovlig, bør det ikke være problematisk at få
spørgsmålet afklaret ved Østre Landsret for Roskilde Kommune.

ANBRINGENDER:

Det gøres gældende, at Roskilde Kommunes anmodning om, at spørgsmå-let om
tab udskilles til særskilt behandling fremkom efter det forbere-dende retsmøde og
derfor som formalitetsindsigelse skal afvises.

Derudover gøres det gældende, at sagsøger har en retlig interesse i spørgs-målet
om lovligheden af beslutningen af 7. januar 2009 udenfor erstat-ningspåstanden.
Hertil gøres det gældende, at interessen i spørgsmålet om lovligheden bl.a. støttes
i, at Roskilde kommune trods ændring af praksis ikke aner-kender, at praksissen
har været ulovlig, hvilket ikke hindre dem i, at gene-tablere den gamle praksis på
et senere tidspunkt.

Herudover gøres det gældende, at spørgsmålet om lovligheden tillige vil påvirke
en stor gruppe af ældre mennesker, hvilket Ældre Sagens inter-esse også
understøtter.

Endvidere gøres det gældende, at spørgsmålet om erstatning, og deraf tab, ikke
kan udskilles fra spørgsmålet om lovligheden af Roskilde Kommunes beslutning
af 7. januar 2009, idet begge spørgsmål er tæt forbundet.

Det gøres gældende, at det ikke kan vurderes om der er lidt et tab, hvis det ikke er
fastslået om der har været en skadegørende handling.”

Retten afsagde

KENDELSE

I denne sag skal overordnet tages stilling til det spørgsmål, om Roskilde Kom-mune
har handlet erstatningspådragende over for Sagsøger ved, at kommunen med
henvisning til en generel beslutning af 7. januar 2009 ikke imødekom Sagsøgers
ansøgning om, at kommunen i forbindelse med hans ønske om låneomlægning
meddelte rykningspåtegning for et skades-løsbrev til sikkerhed for kommunens krav på
tilbagebetaling af ydede lån til be-taling af grundskyld m.v. efter
grundskyldslånelovens § 4, stk. 3, 2. pkt. Der skal i første række tages stilling til, om
Sagsøger har krav på rettens afgørelse om en påstand, hvorvidt den trufne generelle
beslutning var lovlig, eller om denne påstand reelt er et anbringende til støtte for



13

Sagsøgers påstande om erstatning, der skal afvises. Der skal under alle
omstændigheder tages stilling til, om kommunens afslag lovligt kunne gives med
henvisning til den generelle beslutning, eller om administrationen af reglerne var
udtryk for, at et pligtmæssigt skøn blev under en regel og grundlæggende
forvaltningsretlige principper derved blev tilsidesat. Hvis afgørelsen ikke kan anses
som lovligt truffet, skal der endvidere tages stilling til, om kommunens handling eller
undladelse konkret har haft betydning for afgørelsen af Sagsøgers sag. Endelig skal der
tages stilling til, om Roskilde Kommune derved handlede erstatningspådragende, og
om Sagsøger har godtgjort, at han led et tab i form af forøgede renteudgifter, samt om
han havde krav på erstatning for afholdte udgifter til advokat og udenretlige
inddrivelsesomkostninger.

Det lægges efter de foreliggende oplysninger til grund, at et større antal kom-
muner har haft en praksis om generelt at meddele afslag på rykning efter
grundskyldslånelovens § 4, stk. 3, 2. pkt., svarende til den, som Roskilde Kom-mune
har haft og har udøvet i forhold til Sagsøger, at Skattestyrel-sen i en vejledende
udtalelse af 28. september 2020 har udtalt, at styrelsen er mest tilbøjelig til at mene, at
kommunerne kan træffe en sådan generel beslut-ning, og at Folketingets Ombudsmand
i en udtalelse af 6. juli 2021 har udtalt blandt andet, at Roskilde Kommune ikke havde
grundlag for generelt at med-dele afslag på rykning efter bestemmelsen i
grundskyldslåneloven.

Det kan ikke på forhånd udelukkes, at Sagsøger helt eller delvist har krav på erstatning
som påstået, og at det derfor – i hvert fald præjudicielt – er nødvendigt at tage stilling
til lovligheden af Roskilde Kommunes administra-tion af reglerne på baggrund af den
generelle beslutning af 7. januar 2009.

Retten finder, at afklaringen heraf rejser principielle spørgsmål om fortolkning af
bestemmelser i grundskyldslåneloven og vurdering af den administrative praksis
vedrørende disse bestemmelser under hensyntagen til retsområdets ka-rakter og
grundlæggende forvaltningsretlige principper.

Efter de foreliggende oplysninger om et større antal kommuners praksis må det
endvidere antages, at afklaringen af disse spørgsmål har en sådan generel be-tydning
for retsanvendelsen og retsudviklingen, at betingelserne i retspleje-lovens § 226, stk. 1,
for henvisning til behandling ved landsretten er opfyldt.

Det kan ikke afvises, at det også i forbindelse med en delforhandling af spørgs-målet,
om Sagsøger har krav på erstatning som påstået, bliver nødvendigt at tage stilling til de
rejste principielle spørgsmål, og på den anførte baggrund finder retten, at en afgørelse
af, om de rejste erstatningskravs beretti-gelse skal udskilles til forlods og særskilt
behandling og afgørelse, derfor også rettest bør træffes af landsretten.



14

Roskilde Kommunes anmodning om delforhandling påkendes herefter ikke, og
Sagsøgers anmodning om henvisning til Østre Landsret tages til følge.

THI BESTEMMES:

Retten henviser sagen til Østre Landsret.

Sagen sluttet.