Sag om prøvelse af Landsskatterettens kendelse om betaling af gaveafgift med 15 pct. af værdien af et stuehus på en landbrugsejendom, der var blevet overdraget som gave, id... Vis mere
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Afgifter;
Skat;

/

ØSTRE LANDSRET
DOM

afsagt den 3. oktober 2022

Sag BS-13562/2021-OLR
(17. afdeling)

Sagsøger
(advokat Michael Serup)

mod

Skatteministeriet
(advokat Birgitte Kjærulff Vognsen)

Landsdommerne Bloch Andersen, Jesper Jarnit og Stine Fruergaard Andersen
(kst.) har deltaget i ankesagens afgørelse.

Sagen er anlagt ved Retten i Næstved den 1. februar 2021. Ved kendelse af 6. april
2021 er sagen henvist til behandling ved landsretten efter retsplejelovens § 226,
stk. 1.

Sagen angår prøvelse af Landsskatterettens kendelse af 2. november 2020,
hvorved det blev bestemt, at Sagsøger skulle betale gaveafgift med 15 pct. af
værdien af et stuehus på en landbrugsejendom, der var blevet overdra-get til hende
i gave, idet reglerne om afgiftsnedsættelse efter boafgiftslovens § 23 a ikke fandt
anvendelse.

Påstande
Sagsøger, har nedlagt påstand om, at Skatteministeriet tilpligtes at anerkende, at
gaveafgiften i henhold til hendes anmeldelse i oktober 2018 til Skattestyrelsen
nedsættes til det anmeldte 218.155 kr.

Sagsøgte, Skatteministeriet, har påstået frifindelse.



/

2

Sagsfremstilling
Ved købsaftale underskrevet den 30. juni 2018 overdrog Person 1
landbrugsejendommen beliggende Adresse 1, By 1, til sin datter Sagsøger med
overtagelse den 1. februar 2018. Af købsaftalen fremgår bl.a.:

”Køber indtræder i sælgers rettigheder og forpligtelser vedrørende
…
Lejekontrakt: Køber indtræder i rettigheder og forpligtelser i lejemål for
såvel stuehus som driftsbygninger. Sælger udbetaler evt. deposi-tum til
køber.
…

Købesum

Kontantprisen er aftalt til kr. 3.570.000
Skriver kroner tre millioner fem hundrede syvti tusinde 00/100 der
berigtiges som følger:

A) Et beløb på kr. 360.000
afgøres ved gave (25.200/7*100).

B) Et beløb på kr. 93.503
afgøres ved overtagelse af passivpost i ejen-
domsavance

C) Et beløb på kr. 3.116.497 
afgøres ved gave. ___________________

Købesum i alt kr. 3.570.000 

Køber overtager ingen gældsposter udenfor købesummen.

Succession
Køber indtræder jf. kildeskattelovens § 33c i sælgers skattemæssige stilling
(succederer) for så vidt angår ejendomsavance opgjort til kr. 311.678
Passivpost er på baggrund af aftalt omfang af successionen, beregnet til kr.
93.503.”

Ejendommen, Adresse 1, By 1, er i ejendomsvurderingen for 2018 registeret som
bebygget landbrug. Ejendommen er vurderet til 4.200.000



/

3

kr., hvoraf stuehusets ejendomsværdi udgør 1.012.400 kr. og stuehusets
grundværdi udgør 13.000 kr.

Person 1 har aldrig boet på ejendommen. Bygningerne på ejendommen, stuehuset
og smedeværkstedet har været udlejet siden 1. april 2009.

Det er oplyst, at landbrugsejendommen, herunder stuehuset og lejeindtægterne på
dette, i alle årene er blevet anerkendt af Skat som erhvervsmæssig virksom-hed for
Person 1 og er indgået fuldt i hans virksomhedsskatteordning.

Landsskatteretten afsagde den 2. november 2020 kendelse i sagen. Ved kendel-sen
tiltrådte et flertal, at Skattestyrelsen havde beregnet gaveafgift med 15 % af
stuehusets værdi. Af afgørelsen fremgår:

”…
Ejendommen, Matrikel nr. 1, Matrikel nr. 2, Matrikel nr. 3, beliggende
Adresse 1, By 1 er en bebygget landbrugsejendom.

Person 1 var ejendommens ejer ind til den 30. juni 2018, da han ved aftale
overdrog ejendommen som gave til sin datter, klage-ren. Det fremgik af
købsaftalen, at ejendommen blev overtaget af klageren den 1. februar 2018.

Ifølge købsaftalen indtræder klageren med skattemæssig succession i
henhold til kildeskattelovens § 33c, i ejendomsavance opgjort til 311.678 kr.
Passivposten ved succession blev herefter beregnet til 93.503 kr.

Et endeligt skøde blev tinglyst den 30. juli 2018.

Ejendomsværdien udgjorde i indkomståret 2018, 4.200.000 kr. heraf
udgjorde stuehusets ejendomsværdi 1.012.400 kr. Ejendommen blev
overdraget til klageren som en gave til en kontantpris på 3.570.000 kr.

Person 1 overtog ejendommen på Adresse 1, By 1 den 15. november 2007
og har ikke haft bopæl på adressen i ejerskabsperioden.

Det fremgår af cvr-registret, at der på Adresse 1, By 1, er etableret en
virksomhed med startdato den 1. april 2009, Virksomhed 1 v. Person 2, der
fremstiller metalproduk-



/

4

ter. Person 2 har siden virksomhedens start haft bopæl på adressen.

Der er fremlagt en årsrapport fra erhvervsvirksomheden Virksomhed 2, CVR
nr. ved Person 1 for indkomståret 2017. Virksomheden har været fungerende
siden 15. april 1970 og er beliggende på Adresse 2, By 2. Ifølge cvr-
registret, er der i virksomhedens drift foretaget dyrkning af korn, bælgfrugter
og olieholdige frø. Af årsrapporten fremgik lejeindtæg-ter på 193.311 kr. i
indkomståret 2017 og på 163.000 kr. i indkomst-året 2016.

Klageren har endvidere modtaget kontante pengegaver fra hendes fader
Person 1 på 659.130 kr. og 64.300 kr. i indkomståret 2018. Af kontantgaven
på 659.130 kr. er der indbetalt en gaveafgift på 98.870 kr. Der er ikke betalt
gaveafgift af gaven på 64.300 kr.

Skattestyrelsens afgørelse
Skattestyrelsen har truffet afgørelse om, at klageren skal betale 15 % i
gaveafgift af stuehusværdien på ejendommen Adresse 1, By 1 i stedet for 7
%, som klageren har fået overdraget i gave fra sin fader.

Til støtte herfor har Skattestyrelsen anført:

"Ved gaveafgiftsberegningen for ejendomsoverdragelsen er der på den
indsendte gaveanmeldelse brugt en beregningsprocent på 7%. af hele
afgiftsgrundlaget. Det er Skattestyrelsens opfat-telse at der skal betales
15% i gaveafgift af stuehusværdien.

Betingelsen for at anvende den nedsatte afgiftsprocent er føl-gende:

Af boafgiftsloven fremgår følgende
»§ 23 a. Gaveafgiften betales med den i stk. 4 anførte sats af værdien
af aktier og virksomheder, der opfylder betingelserne for at kunne
overdrages med succession, jf. aktieavancebeskat-ningslovens § 34,
stk. 1, 5 og 6, eller kildeskattelovens 33 C, stk. l. Hvis gavegiver ikke
har afkom, finder l. pkt. tilsvarende an-vendelse på aktier og
virksomheder, som tilfalder gavegivers søskende og disses børn og
børnebørn.
Stk. 2. Ved anvendelsen af stk. 1 er det en betingelse, 1) at gavegiver
har ejet virksomheden det seneste år umiddel-bart forud for
overdragelsen, enten ved ejerskab af en person-



/

5

ligt ejet virksomhed eller ved ejerskab af aktier i et selskab, der ejer
virksomheden på overdragelsestidspunktet, og
2) at gavegiver eller dennes nærtstående i mindst 1 år af gave-givers
ejertid har deltaget aktivt i virksomheden, enten ved i en personligt ejet
virksomhed at have deltaget i driften af virk-somheden i et ikke
uvæsentligt omfang eller ved i en virksom-hed i selskabsform at have
deltaget i selskabets ledelse. Som gavegivers nærtstående anses
gavegivers ægtefælle, søskende, søskendes afkom og den i § 22, stk. 1,
anførte personkreds.
Stk. 3. Ved beregning af gaveafgift af gaver omfattet af stk. 1 og gaver
omfattet af § 22, stk. 1, fordeles grundbeløbet, jf. § 22, stk. 1 og 2,
forholdsmæssigt mellem henholdsvis den del af gaver-ne, hvoraf der
skal betales gaveafgift efter stk. 1, og den del af gaverne, hvoraf der
skal betales afgift efter § 23, stk. l.
Stk. 4. Gaveafgiften efter stk. 1 udgør 13 pct. for gaver ydet i 2016
eller 2017, 7 pct. for gaver ydet i 2018, 6 pct. for gaver ydet i 2019 og
5 pct. for gaver ydet i 2020 eller senere

Det vil sige:
• Virksomheden skal kunne overdrages med succession, jf. kil-

deskattelovens § 33C, stk. l.
• Herudover er det en betingelse, at gavegiver har ejet virk-

somheden det seneste år umiddelbart forud for overdragelsen samt
• At gavegiver eller dennes nærtstående i mindst 1 år af givers

ejertid har deltaget aktivt i driften af virksomheden.

Stuehuset på en ejendom kan ikke overdrages med succession, da det
ikke er en driftsbygning. Derfor skal der betales fuld af-gift - dvs. 15%
afgift af stuehusets værdi jævnfør Boafgiftslo-vens §23.

Vi har 23. april 2019 modtaget indsigelser fra revisor Person 3 til det
fremsendte forslag for ændring af gaveafgif-ten.

I klagen anføres følgende.
"Der er ikke begrænsninger i boafgiftslovens §23a for, hvilken slags
succession en virksomhed skal kunne overdrages under.

Stuehuset udgør 24% af den offentlige ejendomsvurdering. He-le
landbrugsejendommen opfylder derfor kravet i Kildeskatte-lovens
§33c, stk. 1, 4. og 5. punktum om, at der kan ske succes-



/

6

sion i hele ejendomsavancen på ejendommen. Derudover be-grænser
udlejning af en landbrugsejendom ikke muligheden for succession iflg.
§33c, stk. 1, 6. punktum.

Da hele landbrugsejendommen Adresse 1 er omfattet af
Kildeskattelovens §33c's mulighed for succession i beskat-ning efter
ejendomsavancebeskatningsloven, skal hele gaveaf-giften ved
overdragelsen beregnes med satsen på 7% efter Bo-afgiftslovens
§23a."

Skattestyrelsens bemærkninger hertil er følgende:

Af bemærkningerne til lovforslag L183 som blev vedtaget af
Folketinget ved 3. behandling den 2. juni 2017 fremgår følgen-de:
"Vurderingen af om et aktiv eller passiv skal anses for at indgå i
virksomheden, skal ske efter en konkret vurdering, hvor der bl.a.
kan tages udgangspunkt i virksomhedens regnskaber for tidligere år.
Den foreslåede afgiftsnedsættelse omfatter er-hvervsvirksomheder og
ikke formue i almindelighed. Uanset regnskabets indhold indebærer
dette f.eks., at det alene er den erhvervsmæssigt anvendte del af et
aktiv, der medregnes til virksomheden ved afgiftsberegningen."

Det er Skattestyrelsens opfattelse at den overdragne virksom-hed skal
vurderes aktiv for aktiv – om aktiverne opfylder betin-gelserne for at
kunne overdrages med succession. Ejendom-mens stuehus er ikke
anset for at være et erhvervsmæssigt ak-tiv. Skattestyrelsen skal derfor
fastholde det fremsendte forslag om opkrævning af yderligere
gaveafgift.

Der er lavet en fordeling af grundbeløbet som nævnes i Boaf-
giftslovens §22 stk. 1, som anført i ovenstående §23a, stk. 3. Som
anført ovenfor, er dette brev vedlagt en udskrift af hvordan ga-
veafgiften er beregnet."

Skattestyrelsen har supplerende den 6. september 2019 anført:

"Skattestyrelsen ønsker at deltager i evt. retsmøde.
l. Vi skal indledningsvis bemærke, at vi er blevet opmærksom-me på,
at der er udbetalt en kontantgave på 64.300 kr., som ved en fejl ikke
har været medregnet ved gaveafgiftsberegningen. Det betyder at der
bliver yderligere gaveafgift til betaling i



/

7

nærværende sag. Vi anmoder derfor Landskatteretten om at ta-ge dette
i betragtning i kommende afgørelse.

Gaveafgiften, der skulle betales i henhold til den påklagede af-gørelse,
skulle derfor udgøre 290.833 kr., der er beregnet som følgende:

2. Vi har følgende bemærkninger til klagen:
Der findes endnu ikke administrativ- eller domspraksis vedrø-rende
spørgsmål om fordeling af aktiver på forskellige afgifts-grundlag i
henhold til boafgiftslovens § 23 a, stk. 1 og 3 sam-menholdt med § 27
a.

Det fremgår imidlertid af bemærkninger til lovforslaget L183 af 29.
mats 2017, bem. til nr. 10, at

"For personligt ejede virksomheder skal successionsadgangen og der-
med afgiftsnedsættelsen vurderes aktiv for aktiv ...

Vurderingen af om et aktiv eller passiv skal anses for at indgå i virk-
somheden, skal ske efter en konkret vurdering, hvor der bl. a. kan tages
udgangspunkt i virksomhedens regnskaber for tidligere år. Den fore-
slåede afgiftsnedsættelse omfatter erhvervsvirksomheder og ikke for-
mue i almindelighed.

Uanset regnskabets indhold indebærer dette f.eks., at det alene er den
erhvervsmæssigt anvendte del af et aktiv, der medregnes til virk-
somheden ved afgiftsberegningen.

Dette gælder også for ejendomme, uanset at hele ejendommen eventu-
elt kan overdrages med succession, fordi mere end 50 pct. af ejendom-
men anvendes erhvervsmæssigt.”



/

8

Det fremgår af sagens oplysninger, at landbrugsejendommen, herunder
stuehuset på ejendommen, indgår fuldt ud i virksom-heden.

Dette betyder dog ikke i sig selv, at alle aktiverne, der fremgår af
virksomhedens regnskaber, skal betragtes som erhvervs-mæssige, se
ovenfor citerede lovbemærkninger.

Skattestyrelsen skal stadig vurdere, hvorvidt de enkelte aktiver helt
eller delvis skal betragtes som erhvervsmæssige i henhold til
kildeskattelovens § 33 C, stk. 1, samt opfylde krav i boafgifts-lovens §
23a, for afgiftsnedsættelse, selv om hele ejendommen er vurderet som
landbrugsejendom og kan overdrages med succession.

Stuehuset anvendes ikke privat, men er udlejet til tredjemand til
beboelse og skal derfor afgiftsmæssigt betragtes som et sær-skilt ikke-
erhvervsmæssig aktiv, der ikke er omfattet af afgifts-nedsættelsen, selv
om det er en del af landbrugsejendommen vurderingsmæssigt i
ejendomsvurderingslovens forstand.

Udlejningsejendomme betragtes som udgangspunkt som ikke-
erhvervsmæssige aktiver (passiv kapitalanbringelse) jf. kilde-
skattelovens § 33 C, stk. 1, 6 pkt., medmindre der er tale om næ-
ringsejendomme, jf. statsskattelovens § 5, litra a.

Det har heller ingen betydning, om lejeindtægter indgår i gave-
giverens virksomhed. Selv om man driver en udlejningsejen-dom
forretningsmæssigt forsvarligt og har indtægt af den, æn-drer det ikke
på, at afgiftsmæssigt betragtes en udlejningsejen-dom som en passiv
kapitalanbringelse.

Vi mener ydermere, at der ikke er fuldstændig sammenfald mellem de
aktiver, som man kan succedere i ifølge bestemmel-ser i
kildeskattelovens § 33 C, og de aktiver, der er omfattet af
gaveafgiftsnedsættelse i henhold til boafgiftslovens § 23 a, stk. l. Dette
gælder f.eks., ejendomme, hvor mere end 50 pct. af ejen-dommen
anvendes erhvervsmæssigt, se lovbemærkninger.

Vi har derfor vurderet, at stuehuset, der er udlejet til beboelse til
tredjemand, ikke er omfattet af afgiftsnedsættelsen, da det er en
udlejningsejendom, der ikke er en del af den aktive er-
hvervsvirksomhed."



/

9

Skattestyrelsen har i sit erklæringssvar anført følgende:

( ... )

"Vi kan tiltræde forslaget med følgende begrundelse:

Sagen drejer sig om, hvorvidt stuehuset til landbrugsejendom-men
Adresse 1 i By 1 i lighed med resten af land-brugsejendommen kan
anses for omfattet af boafgiftslovens § 23 a.

Landbrugsejendommen er overdraget til klager fra hendes far, og
gaveafgiften er med henvisning til bestemmelsen berigtiget med 7
procent vedrørende hele overdragelsen, mens det er Skattestyrelsens
opfattelse, at gaveafgiften for stuehusets ved-kommende skal beregnes
med 15 procent i henhold til boaf-giftslovens § 23.
Klaget har gjort gældende
- at stuehuset som en del af en ejendom, der er vurderet som landbrug,
kan overdrages med succession efter kildeskattelo-vens § 33 C
- og at stuehuset er et erhvervsmæssigt aktiv, der indgår i land-
brugsvirksomheden, hvilket ses af overdragers regnskaber.

Vi er enige i, at de to betingelser i boafgiftslovens § 23 a, stk. 2, er
opfyldt, og også i, at landbrugsejendommen i sin helhed kan
overdrages med succession, jf. kildeskattelovens § 33 C, stk. 1, hvilket
i henhold til boafgiftslovens § 23 a, stk. 1, også er en be-tingelse for
anvendelse af den lavere afgiftssats i bestemmelsen.

Det fremgår dog af bemærkningerne til forslag til L183 af 29. marts
2017, at der herudover skal foretages en konkret vurde-ring af,
hvorvidt hvert enkelt af de overdragne aktiver indgår i den
virksomhed, der er omfattet af afgiftsnedsættelsen.

Det er Skattestyrelsens opfattelse, at landbrugsejendommen i denne
sag er omfattet af kildeskattelovens § 33 C, stk. 1, som følge af, at
mere end 50 procent af den anvendes erhvervsmæs-sigt. Dette støtter
vi på, at stuehuset, som i henhold til ejen-domsvurderingen er særskilt
vurderet til at udgøre 24 procent af den samlede ejendomsværdi, er
udlejet til tredjemand til be-boelse, mens den resterende ejendom
drives som landbrug sammen med en anden landbrugsejendom, som
klagers far be-



/

10

bor. Stuehuset ses på denne baggrund ikke at være en del af den aktive
landbrugsvirksomhed.

Det er videre vores opfattelse, at udlejningen af stuehuset heller ikke i
sig selv kan anses for erhvervsmæssig i bestemmelsens forstand. Dette
støtter vi på sondringen mellem landbrugs- og skovejendom og anden
fast ejendom i kildeskattelovens § 33 C, stk. 1, 6. pkt., som der
henvises til i bemærkningerne til det nævnte lovforslag, og hvorefter
udlejning af anden fast ejen-dom ikke anses for erhvervsvirksomhed.

Vi indstiller derfor, at vores afgørelse stadfæstes, dog med den
beløbsmæssige ændring, der følger af, at der ikke i vores afgø-relse er
taget højde for den kontantgave, der er også ydet til klager fra hendes
far."

Skattestyrelsens repræsentant meddelte på retsmødet, at styrelsen kan
tiltræde klagerens korrigerede opgørelse af det gaveafgiftspligti-ge beløb til
285.195 kr.

Klagerens opfattelse
Klagerens repræsentant har nedlagt påstand om, at klageren alene
skal betale en gaveafgift på 7 % af stuehusværdien på ejendommen Adresse
1, By 1, som klageren har fået overdraget i gave fra sin fader.
…

Landsskatterettens afgørelse
Al indkomst er som udgangspunkt skattepligtig. Det fremgår af
statsskattelovens § 4.

En gave er skattepligtig for modtageren, medmindre den er omfattet af
boafgiftsloven § 22. Det følger af statsskattelovens § 4, litra c, og § 5, litra b.

Ved en overdragelse af formuegoder, herunder fast ejendom, mellem
forældre og børn, vil parterne være omfattet af boafgiftslovens § 22, således,
at reglerne om værdiansættelse i boafgiftsloven § 27 finder anvendelse. Efter
denne bestemmelse skal aktivernes værdi fastsæt-tes til handelsværdien på
tidspunktet for modtagelsen.

Det fremgår af boafgiftslovens § 23, at der skal betales 15 % i afgift af gaver
til personer jf. dog §§ 23a og 23b, som nævnt i § 22, stk. 1, litra



/

11

a-e, herunder børn og forældre, idet omfang gaverne i et kalenderår
overstiger det i § 22, stk. 1. nævnte beløb.

Af boafgiftslovens § 23a, fremgår endvidere:

"Gaveafgiften betales med den i stk. 4 anførte sats af værdien af aktier
og virksomheder, der opfylder betingelserne for at kunne overdrages
med succession, jf. aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 1, 5 og 6,
eller kildeskattelovens 33 C, stk. l. Hvis gave-giver ikke har afkom,
finder l. pkt. tilsvarende anvendelse på aktier og virksomheder, som
tilfalder gavegivers søskende og disses børn og børnebørn.

Stk. 2. Følgende er en betingelse ved anvendelsen af stk. 1:

l. Gavegiver har ejet virksomheden det seneste år umid-delbart
forud for overdragelsen enten ved ejerskab af en personligt ejet
virksomhed eller ved ejerskab af aktier i et selskab, der direkte
eller indirekte ejer virksomheden på overdragelsestidspunktet.

2. Gavegiver eller dennes nærtstående har i mindst 1 år af
gavegivers ejertid deltaget aktivt i virksomheden enten ved i en
personligt ejet virksomhed at have deltaget i drif-ten af
virksomheden i et ikke uvæsentligt omfang eller ved i en
virksomhed i selskabsform at have deltaget i sel-skabets ledelse.
Som gavegivers nærtstående anses gave-givers ægtefælle,
søskende, søskendes afkom og den i § 22, stk. 1 og 2, anførte
personkreds.

Stk. 3. Ved beregning af gaveafgift af gaver omfattet af stk. 1 og gaver
omfattet af § 22, stk. 1, fordeles grundbeløbet, jf. § 22, stk. 1 og 2,
forholdsmæssigt mellem henholdsvis den del af gaver-ne, hvoraf der
skal betales gaveafgift efter stk. 1, og den del af gaverne, hvoraf der
skal betales afgift efter § 23, stk. l. l. pkt. finder anvendelse ved
afgiftsberegningen af gaver, der er mod-taget samtidigt, og når der af
en gave skal beregnes afgift efter både stk. 1 og § 23, stk. l.

Stk. 4. Gaveafgiften efter stk. 1 udgør 13 pct. for gaver ydet i 2016
eller 2017, 7 pct. for gaver ydet i 2018, 6 pct. for gaver ydet i 2019 og
5 pct. for gaver ydet i 2020 eller senere."



/

12

En nedsættelse af gaveafgiften i henhold til boafgiftslovens § 23a, stk. 4 er
således betinget af, at værdien af virksomheden kan overdrages til
succession i henhold til kildeskattelovens § 33 C.

Af bemærkninger til forslag til lov om afgift af dødsboer og gaver
(boafgiftsloven) nr. 183 af 29. marts 2017 fremgår:

"[ ... ]
Efter kildeskattelovens § 33 C, stk. 1, 6. pkt., anses udlejning af fast
ejendom ikke for erhvervsmæssig virksomhed. En undta-gelse gælder
dog for udlejning af fast ejendom, der benyttes til landbrug, gartneri,
planteskole, frugtplantage eller skovbrug, jf. vurderingslovens § 33,
stk. 1 og 7, som henregnes til den aktive del af selskabets virksomhed."

"[ ... ]

Vurderingen af, om et aktiv eller passiv skal anses for at indgå i
virksomheden, skal ske efter en konkret vurdering, hvor der bl.a. kan
tages udgangspunkt i virksomhedens regnskaber for tidligere år. Den
foreslåede afgiftsnedsættelse omfatter er-hvervsvirksomheder og ikke
formue i almindelighed. Uanset regnskabets indhold indebærer dette
f.eks., at det alene er den erhvervsmæssigt anvendte del af et aktiv, der
medregnes til virksomheden ved afgiftsberegningen. Dette gælder også
for ejendomme, uanset at hele ejendommen eventuelt kan overdra-ges
med succession, fordi mere end 50 pct. af ejendommen an-vendes
erhvervsmæssigt. Endvidere kan likvide beholdninger m.v., der ligger
ud over nødvendig driftskapital, ikke anses for at indgå i virksomheden
ved afgiftsberegningen."

Kildeskattelovens § 33 C omfatter overdragelse af virksomhed med
succession til blandt andet børn.

Af kildeskattelovens § 33 C, stk. 1, 5. pkt. fremgår, at ved opgørelsen af den
erhvervsmæssige andel lægges den ejendomsværdimæssige fordeling
mellem erhverv og beboelse til grund.

Af kildeskattelovens § 33 C, stk. 1, 6. pkt. fremgår, at udlejning af an-den
fast ejendom end fast ejendom, som efter ejendomsvurderings-loven anses
for landbrugs- eller skovejendom, anses i denne forbin-delse ikke for
erhvervsvirksomhed.



/

13

Det fremgår af ejendomsvurderingslovens § 3, stk. 1, at told- og skat-
teforvaltningen træffer bestemmelse om, hvorvidt en ejendom skal
kategoriseres som ejerbolig, landbrugsejendom, skovejendom, er-
hvervsejendom, eller anden ejendom som ikke er omfattet af nr. 1-3.
Beslutningen efter stk. 1 træffes ud fra en bedømmelse af ejendom-mens
samlede karakter jf. ejendomsvurderingslovens § 3, stk. 2.

Ifølge landbrugslovens § 9 skal en landbrugsejendom holdes forsynet med
en passende beboelsesbygning medmindre ejendommen ejes sammen med
en anden landbrugsejendom med beboelsesbygning jf. § 10. Der er
bopælspligt ved erhvervelse af en landbrugsejendom jf. landbrugslovens § 8,
jf. dog §§ 12-16. Bopælspligten kan opfyldes af en anden end erhververen jf.
landbrugslovens § 8, stk. 2.

Ejendommen på Adresse 1, By 1 er en landbrugsejendom til
erhvervsmæssigt brug. Stuehuset i ejendommen er udlejet til pri-vat
beboelse.

Klagerens repræsentant anfører, at stuehuset på ejendommen Adresse 1, By
1, er et erhvervsmæssigt aktiv i landbrugs-virksomheden, som kan
overdrages med succession og at stuehuset dermed er omfattet af reglerne
om nedsat afgift i boafgiftslovens § 23a, stk. 1.

Det lægges til grund, at gavegiver har ejet virksomheden i det sene-ste år
forud for overdragelsen af gaven, ligesom gavegiver har delta-get aktivt i
landbruget mindst 1 år før gaveoverdragelsen, hvorfor betingelserne for at
anvendelse boafgiftslovens § 23a, stk. l. således er opfyldt.

To retsmedlemmer, herunder retsformanden, finder, at det er kor-rekt, at
Skattestyrelsen har beregnet gaveafgift med 15 % af stuehu-sets værdi.
Retsmedlemmerne har lagt vægt på, at bo- og gaveafgifts-lovens § 23 a
gælder for overdragelse af virksomhed, og at udlejning af stuehuset, der er
vurderet særskilt, ikke i denne forbindelse kan anses for at være en del af
den omhandlede landbrugsvirksomhed, idet stuehuset er udlejet til beboelse
til tredjemand. Retsmedlemmer-ne har endvidere lagt vægt på, at udlejning
af stuehuset til beboelse ikke i sig selv kan anses for en erhvervsvirksomhed,
der kan gave-overdrages med nedsat afgift jf. bo- og gaveafgiftslovens § 23
a, stk. 1, og kildeskattelovens § 33 C, stk. l.

Et retsmedlem finder, at stuehuset må anses for en integreret del af
landbruget, hvorfor udlejning til beboelse af stuehuset også må anses



/

14

for at være en del af landsbrugsvirksomheden. Retsmedlemmet fin-der
derfor, at der også kan ske anvendelse af beregningsprocenten på 7 % efter
bo- og gaveafgiftslovens § 23 a på den del af gaven, der vedrører stuehuset.

Der træffes afgørelse efter stemmeflertal.

Af den indsendte gaveanmeldelse til Skattestyrelsen fremgår det, at der
foruden at være givet en fast ejendom i gave tillige er givet en kontantgave
på 64.300 kr. Både klageren og Skattestyrelsen er enige om, at beløbet er
glemt i opgørelsen fra Skattestyrelsen. Retten finder herefter, at beløbet på
64.300 kr. rettelig skal indgå i den samlede op-gørelse af gaver således at
gaveafgiften herefter udgør 285.195 kr. i overensstemmelse med klagerens
opgørelse som Skattestyrelsen har tiltrådt.

Landsskatteretten ændrer således Skattestyrelsens afgørelse.”

Anbringender
Sagsøger har i påstandsdokument af 29. august 2022 anført følgende: (noter er
ikke medtaget):

”Sagsøger gør gældende, at BGL § 23a om nedsat gaveafgift for
erhvervsvirksomheder, ligesom KSL § 33 C om skattemæssig succession og
VSL § 1 om virksomhedsskatteordningen, omfatter udlejede ejendomme, der
efter ejendomsvurderingsloven er kategoriseret som landbrug, og at der ikke
er hjemmel til at ekskludere en landbrugsejendoms udlejede stuehus.

Sagens problemstilling er grundlæggende enkel, også juridisk:

En almindelig landbrugsejendom omfatter jord, bygninger og stuehus. Det
følger af landbrugslovens § 9, at en landbrugsejendom skal holdes forsynet
med en passende beboelsesbygning (medmindre ejendommen ejes sammen
med en anden landbrugsejendom med beboelsesbygning). På en
landbrugsejendom er stuehuset således en integreret del af den matrikulerede
ejendom og hverken en selvstændig ejendom eller et selvstændigt aktiv.

I skattemæssig henseende er drift såvel som bortforpagtning (udlejning) af
en landbrugsejendom erhvervsmæssig virksomhed. Også en udlejet
landbrugsejendom kan derfor indgå i virksomhedsordningen, og den kan
overdrages med skattemæssig succession efter KSL § 33 C og var derfor



/

 

15

omfattet af de nu ophævede regler i BGL § 23a om nedsat gaveafgift for
erhvervsvirksomheder.

Hvis ejendommens stuehus bebos af ejeren, er dette imidlertid en privat
anvendelse, og stuehuset er derfor af denne grund ikke en del af
virksomheden. Stuehuset er i stedet et privat aktiv, der kan sælges
skattefrit ligesom en almindelig ejerbolig. Som privat aktiv kan et sådant
stuehus ikke indgå i virksomhedsordningen og kan af samme grund ikke
overdrages med skattemæssig succession og var derfor heller omfattet af
den nedsatte gaveafgift.

Hvis ejendommens stuehus imidlertid i stedet er udlejet til tredjemand, er
dette ikke en privat anvendelse, og stuehuset er derfor ikke et privat aktiv
men blot en del af den samlede landbrugsejendom, der alene kan sælges
med almindelig beskatning, og som derfor skal indgå i
virksomhedsordningen som en integreret del af den samlede ejendom, der
følgelig også i det hele kan overdrages med skattemæssig succession og til
nedsat gaveafgift (efter tidligere regler).

Det gælder således stringent efter ejendomsavancebeskatningsloven, efter
virksomhedsskatteloven, efter kildeskattelovens § 33 C og derfor også
efter de dagældende regler i bo- og gaveafgiftsloven, at det skattemæssigt
relevante ikke er, at et stuehus har karakter af beboelse, men om stuehuset
anvendes privat af ejeren eller erhvervsmæssigt i kraft af ejerens
udlejning. Lejers anvendelse af det lejede er uden betydning.

Dette er i al enkelthed sagens præcise problemstilling og således også det
enkle grundlag for afgørelse af sagen.

3.1 Lovgrundlaget

I 2018, hvor ejendommen i denne sag blev overdraget, bestod der ifølge
BGL § 23a, stk. 1, ret til nedsat gaveafgift (til 7 % fra den almindelige sats
på 15 %) af:

”værdien af … virksomheder, der opfylder betingelserne for at kunne overdrages med
skattemæssig succession, jf. … kildeskattelovens § 33 C, stk. 1.”

Det ses direkte af ordlyden, at enhver virksomhed, der kan overdrages
med skattemæssig succession i henhold til KSL § 33 C, stk. 1, var omfattet
af retten til nedsat gaveafgift.

Det afgørende for retten til nedsat gaveafgift efter BGL § 23a er således
udelukkende, om der efter KSL § 33 C består ret til overdragelse med



/

 

16

skattemæssig succession. Det bemærkes, at BGL § 23a, stk. 2, yderligere
fastsatte visse krav til ejertid mv., men det er ubestridt, at disse krav er
opfyldt i denne sag, og de har derfor ikke betydning for sagens
problemstilling.

Ifølge KSL § 33 C, stk. 1, 1. pkt., kan som udgangspunkt kan enhver
erhvervsvirksomhed overdrages med skattemæssig succession:

”Ved overdragelse i levende live af en erhvervsvirksomhed, en af flere erhvervsvirksomheder
eller en andel af en eller flere erhvervsvirksomheder … kan parterne i overdragelsen
anvende reglerne i stk. 2-11 og 14. …

Imidlertid er det i KSL § 33 C, stk. 1, 6. pkt., som en særlig undtagelse
bestemt, at udlejning af fast ejendom ikke anses som erhvervsvirksomhed.
Ejendomme, der udlejes, kan derfor ikke overdrages med skattemæssig
succession. Dette gælder den fulde ejendom og enhver udlejning, uanset
om det er til erhverv eller beboelse.

Samme bestemmelse, § 33 C, stk. 1, 6. pkt., indeholder så en undtagelse til
undtagelsen, idet udlejning af ejendomme, der efter
ejendomsvurderingsloven er kategoriseret som landbrugs- eller
skovejendomme, alligevel anses som erhvervsvirksomhed, der kan
overdrages med skattemæssig succession (”landbrugsundtagelsen”). Dette
gælder i givet fald den fulde ejendom og enhver udlejning, uanset om det
er til erhverv eller beboelse.

Det dobbelte indhold af KSL § 33 C, stk. 1, 6. pkt., ses direkte af
bestemmelsens ordlyd, som den var affattet med virkning for 2018:

”Udlejning af anden fast ejendom end fast ejendom, som benyttes til landbrug, gartneri,
planteskole, frugtplantage eller skovbrug, jf. vurderingslovens § 33, stk. 1 eller 7, anses
i denne forbindelse ikke for erhvervsvirksomhed.”

Når ordlyden anvender udtrykket ”benyttes til”, er det en reference til det
tilsvarende udtryk i EVL § 33, stk. 1, der regulerer selve kategoriseringen
af faste ejendomme ud fra, hvad de ”benyttes til”. Udtrykket refererer ikke
til den faktiske benyttelse af ejendommen men derimod til
kategoriseringen af ejendommen (dens vurderingsmæssige status) efter
ejendomsvurderingsloven. Dette fremstår tydeligt i den oprindelige affattelse
i KSL § 33 C :” fast ejendom som nævnt i vurderingslovens § 33, stk. 1”  og
i den nugældende affattelse ” fast ejendom, som efter
ejendomsvurderingsloven anses for landbrugs- eller skovejendom” .

Det afgørende for, om landbrugsundtagelsen finder anvendelse, er således
udelukkende kategoriseringen efter ejendomsvurderingsloven; er



/

17

ejendommen kategoriseret som landbrug mv., anses udlejning som
erhvervsmæssig virksomhed, men er ejendommen ikke kategoriseret som
landbrug mv., anses udlejning som ikke-erhvervsmæssig virksomhed.
Bestemmelsen er binær; der er tale om et enten-eller, som udelukkende er
baseret på Skats kategorisering af den matrikulære ejendom i henhold til
ejendomsvurderingsloven. Det er således efter loven aldeles uden betydning,
om lejer anvender det lejede til erhverv eller til beboelse.

Denne forståelse har også dannet grundlag for praksis, jf. SKM 2008.179
SR:

” Udgangspunktet er, at udlejning af anden fast ejendom end fast ejendom, som
benyttes til landbrug, gartneri, planteskole, frugtplantage eller skovbrug, jf. VURDL §
33, stk. 1 eller 7, i relation til KSL § 33 C ikke anses for erhvervsvirksomhed. Eftersom
der her er tale om landbrug, er det således ikke et problem, at der i
successionsøjeblikket er tale om en udlejningsvirksomhed.”

For så vidt angår selve kategoriseringen efter ejendomsvurderingsloven
(EVL), følger det af lovens (dagældende) § 33, stk. 1, at Skat
(Vurderingsstyrelsen) træffer afgørelsen om kategorisering ved vurderingen
af den enkelte ejendom:

” I forbindelse med vurderingen træffer told- og skatteforvaltningen bestemmelse om,
hvorvidt en ejendom helt eller delvis må anses for benyttet til landbrug, gartneri,
planteskole eller frugtplantage, eller til hvilken benyttelse ejendommen i øvrigt
henføres.”

Når Skat har truffet afgørelse om kategoriseringen af en ejendom, ligger den
vurderingsmæssige status fast og er skattemæssigt bindende. Hvis en
ejendom er bindende kategoriseret som landbrugsejendom, er det herefter
uden betydning for ejendommens skatteretlige status, om der på
ejendommen er bygninger, herunder fx et stuehus.

Skats kategorisering efter ejendomsvurderingsloven lægges herefter
automatisk til grund ved afgørelsen efter KSL § 33 C, om udlejning af den
pågældende ejendom skal anses for erhvervsmæssig eller ikke-
erhvervsmæssig i relation til skattemæssig succession.

Og afgørelsen efter KSL § 33 C lægges herefter automatisk til grund ved
afgørelsen om nedsat gaveafgift efter BGL § 23a, jf. den ovenfor citerede
ordlyd.

Således er lovgrundlaget.

3.2 Sagsøgers argumentation og subsumption



/

18

Det ses altså af lovgrundlaget, at hvis en ejendom er kategoriseret som
landbrugsejendom efter ejendomsvurderingsloven, anses udlejning af
ejendommens jord, bygninger og stuehus som erhvervsmæssig virksomhed
efter KSL § 33 C, og ejendommen kan derfor overdrages med skattemæssig
succession. Og efter BGL § 23a var den helt automatiske effekt, at den
samlede ejendom så også kunne overdrages til nedsat gaveafgift.

Sådan er den enkle sammenhæng imellem de relevante lovbestemmelser, og
så enkelt kan der træffes afgørelse i denne sag:

Det ligger fast, at sagen angår en ejendom, der efter
ejendomsvurderingsloven er kategoriseret som en landbrugsejendom, jf.
Bilag A: ”Bebygget landbrug” . Den samlede ejendom, inklusive
udlejningen af stuehuset, indgik således også i Person 1's
virksomhedsskatteordning forud for overdragelsen.

Det ligger derfor også fast, at landbrugsejendommen kunne overdrages med
skattemæssig succession i henhold til KSL § 33 C. Dette er således også
godkendt af Skat og ubestridt under denne sag. Det kan derfor lægges til
grund, at udlejningen af landbrugsejendommens bygninger, herunder
stuehuset, skal anses som erhvervsvirksomhed i relation til KSL § 33 C.

Der er herefter ikke hjemmel i BGL § 23a til at undtage nogen del af
ejendommen fra retten til nedsat gaveafgift.

Således er den helt enkle subsumption efter lovgrundlaget.

3.3 Om Skatteministeriets synspunkter

Skatteministeriets grundsynspunkt er, så vidt sagsøger forstår det ifølge den
kortfattede skriftveksling, at der i KSL § 33 C, stk. 1, 6. pkt., skal
indfortolkes en betingelse, så kvalifikationen af ejerens virksomhed (som
erhvervsmæssig eller ikke-erhvervsmæssig) ikke beror på ejerens forhold
men på lejerens anvendelse af det lejede, således at i hvert fald lejers
anvendelse til beboelse skal anses som ikke-erhvervsmæssig for den
udlejende ejer af landbrugsejendommen.

Det er efter skriftvekslingen uklart, om ministeriet tillige hævder, at KSL §
33 C, stk. 1, 6. pkt., skal fortolkes så specielt, at ejeren kun kan anses at
drive erhvervsmæssig virksomhed i relation til bestemmelsen, hvis lejeren
anvender det lejede til rent landbrugsmæssige formål, eller om det er
ministeriets synspunkt, at ejeren skal anses at drive erhvervsmæssig



/

19

virksomhed i alle tilfælde, hvor lejeren anvender det lejede til
erhvervsmæssig virksomhed.

Uanset den manglende klarhed fremstår ministeriets synspunkt irrationelt og
uforeneligt med den almindelige skatteret. Den skatteretlige kvalifikation af
en aktivitet beror på en bedømmelse af ejerens forhold og ikke på kundens
forhold; og særligt ikke om kunden anvender det solgte mv. privat eller i sit
eget erhverv.

Om udlejning af fast ejendom skal anses som erhvervsmæssig virksomhed
for ejeren, afgøres ikke af, om lejer anvender det lejede til beboelse eller til
sit eget erhverv.

Skatteministeriets synspunkt savner derfor logisk mening og bør allerede af
den grund påkalde sig en grundig og skeptisk prøvelse.

Synspunktet er under alle omstændigheder baseret på en grundlæggende
misforståelse:

Når et stuehus på en landbrugsejendom ikke bebos af ejeren, men er udlejet
til en lejer, er det ikke et ”privat” aktiv for ejeren men et erhvervsmæssigt
aktiv, og i relation til KSL § 33 C afgøres successionsadgangen herefter
udelukkende af, om landbrugsundtagelsen i KSL § 33, stk. 1, 6. pkt., finder
anvendelse på den pågældende ejendom, og undtagelsen er binær; der er tale
om et enten-eller udelukkende baseret på ejendomsvurderingslovens
kategorisering af den matrikulære ejendom. Enten anses enhver udlejning
som ikkeerhvervsmæssig virksomhed, fordi ejendommen ikke er
kategoriseret som landbrug mv., eller også anses enhver udlejning som
erhvervsvirksomhed, fordi ejendommen er kategoriseret som landbrug mv.

Det ses helt tydeligt, når man læser den nugældende ordlyd, der blev
omformuleret ved Lov 2017.688 i konsekvens af den nye
ejendomsvurderingslov:

” Udlejning af anden fast ejendom end fast ejendom, som efter
ejendomsvurderingsloven anses for landbrugs- eller skovejendom, anses i denne
forbindelse ikke for erhvervsvirksomhed.”

Det er med denne formulering (”anses for”) tydeligt, at det er ejendommens
vurderingsmæssige status, der er eneafgørende, og at lejers faktiske
anvendelse af det lejede er uden betydning.



/

 

20

Det samme ses i den oprindelige formulering af landbrugsundtagelsen i
ejendomsavancebeskatningslovens (EBL) § 6A, der så at sige var
”moderbestemmelse” til KSL § 33 C:

I 1993 indførte lovgiver således en særlig regel i EBL § 6 A om, at man kan
blive skattefritaget af en ejendomsavance ved salg af en erhvervsmæssigt
benyttet ejendom, hvis man anskaffer en ny erhvervsmæssigt benyttet
ejendom, og til afgrænsning af, hvad der skulle anses som
erhvervsmæssig virksomhed, ”opfandt” man landbrugsundtagelsen, jf.
dagældende § 6 A, stk. 2, 3. pkt.:

”Bortforpagtning af fast ejendom som nævnt i vurderingslovens § 33, stk. 4 og 7, anses
ikke i denne forbindelse for virksomhed ved udlejning af fast ejendom.”

Denne oprindelige formulering (”som nævnt i”) viser tydeligt, at det
afgørende var/er selve kategoriseringen af ejendommen efter
ejendomsvurderingsloven og ikke lejers anvendelse af det lejede.

Og netop dette blev da også fastslået af Landsskatteretten med SKM
2008.676. Afgørelsen underkendte flere nyere afgørelser fra Skat, der ville
indskrænke fortolkningen til alene at angå faktisk anvendelse til
landbrugsmæssige formål, og Skat måtte derfor udstede et styresignal, der
fastslog, at det afgørende alene var ejendommens vurderingsmæssige
status, jf. SKM 2008.1033. Og dette førte så til, at landbrugsundtagelsen
blev fjernet fra EBL § 6 A, jf. Lov 2009. 525, men landbrugsundtagelsen
blev uændret videreført i KSL § 33 C, nu bindende fortolket af
Landsskatteretten og i Skats styresignal.

Denne retsopfattelse har således også ligget til grund, da man ved Lov
2017.688 omformulerede KSL § 33 C, stk. 1, 6. pkt., i forbindelse med den
nye ejendomsvurderingslov og videreførte bestemmelsens materielle
indhold, jf. note 2 ovenfor.

Samme retsopfattelse er ligeledes lagt til grund i praksis efter de helt
tilsvarende bestemmelser i pensionsbeskatningslovens (PBL) § 15 A9 om
pensionsindskud ved afståelse af ”erhvervsmæssig virksomhed” samt
aktieavancebeskatningslovens (ABL) § 3410 om succession af virksomhed i
selskabsform.

Disse bestemmelser har tilsvarende EBL § 6 A som fælles
”moderbestemmelse” og blev med identiske formuleringer videreført
sammen med KSL § 33 C uafhængigt af ændringen af EBL § 6 A ved Lov
2009.525. Og der er også efter disse bestemmelser fast og langvarig praksis
for, at det afgørende udelukkende er den matrikulære ejendoms



/

21

kategorisering efter ejendomsvurderingsloven; Er der tale om en landbrugs-
eller skovejendom, er enhver udlejning erhvervsmæssig virksomhed for
ejeren i bestemmelsens forstand.

Dette gælder således enhver udlejning til erhvervsmæssigt formål (og altså
ikke begrænset til landbrugsmæssigt formål), jf. fx SKM 2002.537 LR:

” Ved vurderingen af, om fabriksbygningen er omfattet af vurderingslovens § 33, stk. 1,
må det lægges til grund, at fabriksbygningen er beliggende på et landbrugsareal, der er
omfattet af bestemmelsen. Selvom fabriksbygningen siden 1974 har været udlejet til
produktionsformål og lager og i den tid ikke har været anvendt til landbrugsmæssige
formål, må styrelsen derfor antage, at fabriksbygningen alligevel anses for omfattet af
vurderingslovens § 33, stk. 1. Udlejningen af fabriksbygningen er derfor heller ikke
udlejning af fast ejendom i pensionsbeskatningslovens § 15A, stk. 3's forstand.”

Og det gælder enhver udlejning til beboelsesformål, jf. fx SKM 2002.324
LR:

” Bortforpagtning af en landbrugsejendom er udtrykkeligt undtaget fra
"udlejning af fast ejendom" i pensionsbeskatningslovens § 15A, stk. 3,
jf. vurderingslovens § 33, stk. 1. Det udlejede stuehus på ejendommen
X udgjorde en del af en landbrugsejendom. Udlejningen af stuehuset
var derfor ikke "udlejning af fast ejendom" og stuehuset er ikke en
"udlejningsejendom" i pensionsbeskatningslovens § 15 A, stk. 4´s
forstand.”

Det materielle indhold af landbrugsundtagelsen i KSL § 33 C, og de
identiske bestemmelser i PBL § 15 A og ABL § 34, ligger derfor fast.

Det afgørende for, om landbrugsundtagelsen finder anvendelse, er alene
kategoriseringen af den matrikulære ejendom (dens ”vurderingsmæssige
status”), og finder undtagelsen anvendelse, er enhver udlejning
erhvervsmæssig virksomhed for ejeren i bestemmelsens forstand.

Skatteministeriets synspunkt om, at der i KSL § 33 C skal indfortolkes en
betingelse vedrørende lejers anvendelse af det lejede, er derfor ikke blot
irrationelt og uden støtte i lovgrundlaget men direkte uforeneligt med
lovgrundlaget.

Ministeriet synes yderligere at gøre det synspunkt gældende, at det forhold,
at et stuehus er ”selvstændigt vurderet” , skulle have betydning i relation til
KSL § 33 C og dermed også i relation til BGL § 23a.

Et sådant synspunkt er forkert og har ingen støtte i lovgrundlaget.



/

22

Efter ejendomsvurderingsloven sker kategorisering for hver selvstændigt
matrikulerede ejendom med ”tilhørende bygninger” , jf. EVL § 2. Et stuehus
på en landbrugsejendom er blot en ”tilhørende bygning” og ikke en
selvstændig fast ejendom og er derfor ikke selvstændigt kategoriseret efter
ejendomsvurderingsloven. Den omstændighed, at der på en kategoriseret
landbrugsejendom er en stuehusbygning, er derfor uden betydning i forhold
til KSL § 33 C, stk. 1, 6. pkt.

Når et stuehus er ”selvstændigt vurderet” , skyldes det blot, at der for ethvert
stuehus på en landbrugsejendom skal fastsættes en særskilt stuehusværdi af
hensyn til en eventuel ejerboligbeskatning, jf. EVL § 33, stk. 4. Dette er
således en direkte følge af, at den samlede ejendom er bindende
kategoriseret som en landbrugsejendom efter EVL § 33, stk. 1, og er ikke
udtryk for nogen selvstændig kategorisering af stuehuset.

Det ses således også, at KSL § 33 C, stk. 1, 6. pkt., alene henviser til
kategoriseringen ifølge EVL § 33, stk. 1, og der er derfor ikke hjemmel til at
tillægge en eventuel særskilt stuehusværdi ifølge EVL § 33, stk. 4, nogen
som helst betydning i relation til KSL § 33 C, stk. 1, 6. pkt.

Det afgørende ifølge KSL § 33 C, stk. 1, 6. pkt., er kategoriseringen af selve
den faste ejendom, og er denne kategoriseret som landbrugsejendom, anses
enhver udlejning af ejendommen, herunder af jord, driftsbygninger og/eller
stuehus, som erhvervsvirksomhed for ejeren i relation til bestemmelsen.

Endelig henviser Skatteministeriet i svarskriftet til, at det i
lovbemærkningerne til BGL § 23a er anført, at det alene er den
erhvervsmæssigt anvendte del af et aktiv, der kan medregnes til
virksomheden i relation til nedsat afgift, og ministeriet udlægger
tilsyneladende dette sådan, at der særskilt ifølge BGL § 23a er hjemmel til at
sondre mellem, om ejeren udlejer til landbrugsmæssige (erhvervsmæssige)
formål eller til beboelsesformål.

Dette er forkert og baseret på en misforståelse.

De lovbemærkninger, ministeriet henviser til, angår alene det forhold, at den
nedsatte afgift ikke omfatter private aktiver, jf. også mine bemærkninger
indledningsvist, og at det derfor skal vurderes aktiv-for-aktiv, om aktivet er
erhvervsmæssigt eller privat:

” Vurderingen af om et aktiv eller passiv skal anses for at indgå i virksomheden, skal
ske efter en konkret vurdering, hvor der bl.a. kan tages udgangspunkt i virksomhedens
regnskaber for tidligere år. Den foreslåede afgiftsnedsættelse omfatter
erhvervsvirksomheder og ikke formue i almindelighed.



/

 

23

Uanset regnskabets indhold indebærer dette f.eks., at det alene er den erhvervsmæssigt
anvendte del af et aktiv, der medregnes til virksomheden ved afgiftsberegningen. Dette
gælder også for ejendomme, uanset om hele ejendommen eventuelt kan overdrages med
succession, fordi mere end 50% af ejendommen anvendes erhvervsmæssigt.”

Det ses således, at lovbemærkningerne blot fastslår det indlysende, at
aktiver, der ikke anvendes erhvervsmæssigt, men privat, ikke omfattes af den
nedsatte gaveafgift.

Og i tilknytning hertil fastslår man så, at dette også gælder for den private
boligdel af de såkaldt blandet benyttede ejendomme, og hvor KSL § 33 C,
stk. 1, 4. pkt., indeholder en helt særskilt hjemmel til skattemæssig
succession, når mere end 50 % anvendes erhvervsmæssigt af ejeren. Derfor
bekræfter lovbemærkningerne blot, at et af ejeren privat benyttet stuehus
ikke kan overdrages med nedsat afgift, selv om hele ejendommen kan
overdrages med succession ifølge KSL § 33 C, stk. 1, 4. pkt.

Lovbemærkningerne angår derimod ikke landbrugsundtagelsen i KSL §
33 C, stk. 1, 6. pkt., der jo ikke omhandler ejerens private benyttelse af en
fast ejendom, men derimod udlejet fast ejendom, og som netop
kvalificerer enhver udlejning af en landbrugsejendom som erhvervsmæssig
virksomhed, og hvor enhver udlejning derfor skal anses som
erhvervsmæssig, også i relation til BGL § 23a.

Ministeriets udlægning af lovbemærkningerne er derfor misforstået og
forkert.

Sammenfattende må det således i det hele lægges til grund, at der hverken i
lovgrundlag eller praksis er støtte for ministeriets synspunkter.

Udlejning af et stuehus på en kategoriseret landbrugsejendom anses som
erhvervsvirksomhed, der utvivlsomt kan indgå i
virksomhedsskatteordningen som en integreret del af den samlede
landbrugsejendom, og som derfor også kan overdrages med skattemæssig
succession efter KSL § 33 C som en integreret del af den samlede
landbrugsejendom, og som derfor, som en integreret del af den samlede
landbrugsejendom, automatisk var omfattet af de dagældende regler om
nedsat gaveafgift, jf. BGL § 23a.”

Skatteministeriet har i påstandsdokument af 29. august 2022 anført følgende:



/

24

”Skatteministeriet gør gældende, at der ikke er adgang til afgiftsnedsættelse
efter boafgiftslovens § 23 a i forhold til det udlejede stuehus på ejendommen
Adresse 1, By 1.

Gaver skal medregnes ved indkomstopgørelsen og er skattepligtige for
modtageren, medmindre gaven er omfattet af boafgiftslovens § 22.

Det følger af boafgiftslovens § 22, stk. 1, litra a, at en person afgiftsfrit kan
give gaver til deres afkom, hvis gavens samlede værdi inden for et
kalenderår ikke overstiger et grundbeløb på 64.300 kr. (2018-niveau).
Overstiger gaven dette beløb, således som tilfældet er i nærværende sag, skal
der som udgangspunkt betales 15 pct. i gaveafgift, jf. boafgiftslovens § 23,
stk. 1.

Som en undtagelse til denne regel fastslås det i dagældende § 23 a, stk. 1, i
boafgiftsloven, at der betales nedsat afgift ”af værdien af aktier og
virksomheder, der opfylder betingelserne for at kunne overdrages med
succession, jf. aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 1, 5 og 6, eller
kildeskattelovens § 33 C, stk. 1 ”.

Ifølge boafgiftslovens § 23 a, stk. 4, udgør gaveafgiften efter stk. 1, 3 pct. for
gaver ydet i 2016 eller 2017, 7 pct. for gaver ydet i 2018, 6 pct. for gaver
ydet i 2019 og 5 pct. for gaver ydet i 2020 eller senere.

En nedsættelse af gaveafgiften i henhold til boafgiftslovs § 23 a, stk. 1, jf.
stk. 4, er således betinget af, at der er tale en virksomhed (eller en aktiepost),
og at denne kan overdrages med succession i henhold til bl.a.
kildeskattelovens § 33 C.

§ 23 a blev indsat i boafgiftsloven ved Lov nr. 683 af 8. juni 2017, og i
forarbejderne til denne lov fastlægges det, hvilke ”virksomheder” eller dele
heraf, som der efter bestemmelsen er adgang til afgiftsreduktion for.

I Lovforslag nr. 183 af 29. marts 2017, er i de almindelige bemærkninger,
afsnit 3.1.2.1 anføres bl.a.:

” For at sikre, at afgiftsnedsættelsen er målrettet generationsskifte af reelle
erhvervsvirksomheder og ikke overdragelse af formue i almindelighed, foreslås det, at
afgrænsningen af de virksomheder, der skal være omfattet af nedsættelsen af bo- og
gaveafgiften, baseres på de gældende regler om skattemæssig succession i levende
live.”

I samme afsnit anføres:



/

25

” Udlejningsejendomme kan ikke overdrages med skattemæssig succession, medmindre
ejendommen benyttes til landbrug, gartneri, planteskole, frugtplantage eller skovbrug.
Overdragelse af sådanne ejendomme vil derfor ikke være omfattet af
afgiftsnedsættelsen.”

Af de specielle bemærkninger til bestemmelsen fremgår bl.a.:

” For personligt ejede virksomheder skal successionsadgangen og dermed
afgiftsnedsættelsen vurderes aktiv for aktiv (…)

Vurderingen af om et aktiv eller passiv skal anses for at indgå i virksomheden, skal ske efter
en konkret vurdering, hvor der bl.a. kan tages udgangspunkt i virksomhedens regnskaber
for tidligere år. Den foreslåede afgiftsnedsættelse omfatter erhvervsvirksomheder og ikke
formue i almindelighed. Uanset regnskabets indhold indebærer dette f.eks., at det alene er
den erhvervsmæssigt anvendte del af et aktiv, der medregnes til virksomheden ved
afgiftsberegningen. Dette gælder også for ejendomme, uanset om hele ejendommen
eventuelt kan overdrages med succession, fordi mere end 50% af ejendommen anvendes
erhvervsmæssigt.” (Mine understregninger).

Det fremgår således klart af forarbejderne, at afgiftsnedsættelsen for
personligt ejede virksomheder som den foreliggende beror på en
vurdering ”aktiv for aktiv”, og at afgiftslempelsen er indskrænket i
forhold til adgangen til succession. Der er ikke nødvendigvis adgang til
afgiftsnedsættelse for den samlede ejendom, selv om hele ejendommen
kan overdrages med succession på grund af 50-pct.-reglen i
kildeskattelovens § 33 C.

Den nugældende bestemmelse i kildeskattelovens § 33 C, stk. 1, har
følgende ordlyd:

”Ved overdragelse i levende live af en erhvervsvirksomhed, en af flere
erhvervsvirksomheder, børnebørn, søskende, søskendes børn, søskendes børnebørn eller en
samlever, hvorved forstås en person, som på overdragelsestidspunktet opfylder
betingelserne i boafgiftslovens § 22, stk. 1, litra d, kan parterne i overdragelsen anvende
reglerne i stk. 2-11 og 14. Adoptivforhold eller stedbarnsforhold sidestilles med naturligt
slægtskabsforhold. Stk. 2-11 og 14 finder alene anvendelse på ejendomsavancer vedrørende
fast ejendom omfattet af ejendomsavancebeskatningsloven, i det omfang ejendommen
anvendes i overdragerens eller overdragerens samlevende ægtefælles erhvervsvirksomhed.
Hvis mere end halvdelen af ejendommen anvendes i overdragerens eller overdragerens
samlevende ægtefælles erhvervsvirksomhed, finder stk. 2-11 og 14 dog anvendelse på hele
ejendomsavancen vedrørende den pågældende ejendom. Ved opgørelsen af den
erhvervsmæssige andel lægges den ejendomsværdimæssige fordeling mellem erhverv og
beboelse til grund. Udlejning af anden fast ejendom end fast ejendom, som efter
ejendomsvurderingsloven anses for landbrugs- eller skovejendom, anses i denne
forbindelse ikke for erhvervsvirksomhed…. …”  (Min understregning).

Det nugældende stk. 1, 6. pkt. om landbrugs- og skovejendomme i
kildeskattelovens § 33 C blev indsat ved Lov nr. 688 af 8. juni 2017.



/

26

Det følger af ikrafttrædelsesbestemmelsen, § 22, stk. 12 i Lov nr. 688 af 8.
juni 2017, samt af § 10, nr. 4 i Lov nr. 1729 af 27. december 2018, at
ændringen ” (…) har virkning fra og med det skatteår eller indkomstår, hvor
beskatningen sker på grundlag af ejendomsvurderinger foretaget efter
ejendomsvurderingslovens §§ 5 eller 6. Indtil da gælder reglerne i den
tidligere gældende lov om vurdering af landets faste ejendomme (…)” .

Den her omhandlede ejendom er endnu ikke vurderet efter den nye
ejendomsvurderingslov, og det er derfor bestemmelsen om landbrugs-og
skovejendomme som den var formuleret forud for ændringen ved Lov nr.
688 af 8. juni 2017, der finder anvendelse i nærværende sag. Bestemmelsen
havde da følgende ordlyd: ” Udlejning af anden fast ejendom end fast
ejendom, som benyttes til landbrug, gartneri, planteskole, frugtplantage eller
skovbrug, jf. vurderingslovens § 33, stk. 1 eller 7, anses i denne forbindelse
ikke for erhvervsvirksomhed.”

Det i sagen omhandlede stuehus var på overdragelsestidspunktet udlejet til
beboelse til en person, der endvidere drev virksomhed med metalproduktion
fra adressen. Stuehuset er dermed ikke en ejendom, der benyttes til landbrug.

Ifølge kildeskattelovens § 33 C kan hele ejendommen imidlertid overdrages
med skattemæssig succession, hvis blot mere end halvdelen af ejendommen
anvendes i den overdragne erhvervsvirksomhed. Denne 50-pct.-regel i
kildeskattelovens § 33 C blev indført ved Lov nr. 532 af 17. juni 2008 og fik
sin nuværende udformning under udvalgsbehandlingen (Betænkning nr. 67
af 21. maj 2008).

Fastlæggelsen i forarbejderne til boafgiftsloven af, hvad det er for
virksomheder, der kan få nedsat afgiften efter undtagelsesbestemmelsen i
boafgiftslovens § 23 a, efterlader dog ingen tvivl om, at der ikke er adgang
til afgiftsnedsættelse for det her omhandlede udlejede stuehus, selv om
stuehusets værdi ifølge den ejendomsværdimæssige fordeling udgør mindre
end 50 % af ejendommens samlede værdi.

Forarbejderne til boafgiftslovens § 23 a indeholder ingen støtte for, at de
alene skulle angå anden fast ejendom end landbrugsejendomme således som
det hævdes af sagsøgeren.

Der er heller ikke bestemmelser i landbrugsloven eller anden lovgivning, der
indebærer, at stuehuset på en landbrugsejendom i denne sammenhæng skal
anses som en integreret del af landbrugsejendommen.”

Retsgrundlag



/

27

Den dagældende boafgiftslovs § 23 a havde følgende ordlyd:

”§ 23 a. Gaveafgiften betales med den i stk. 4 anførte sats af værdien af
aktier og virksomheden, der opfylder betingelserne for at kunne overdrages
med succession, jf. aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 1, 5 og 6, eller
kildeskattelovens 33 C, stk. 1. Hvis gavegiver ikke har afkom, finder 1. pkt.
tilsvarende anvendelse på aktier og virk-somheder, som tilfalder gavegivers
søskende og disses børn og bør-nebørn.
…
Stk.4 Gaveafgiften efter stk. 1 udgør 13 pct. for gaver ydet i 2016 eller 2017,
7 pct. for gaver ydet i 2018, 6. pct. for gaver ydet i 2019 og 5 pct. for gaver
ydet i 2020 eller senere.”

Bestemmelsen i § 23 a blev indsat ved lov nr. 683 af 8. juni 2017 om ændring af
boafgiftsloven og forskellige andre love. Af bemærkningerne til lovforslaget (nr. L
183 af den 29. marts 2017) fremgår bl.a.:

”1. Indledning
…
De familieejede virksomheder bidrager til vækst og skaber kontinui-tet i en
foranderlig verden. Det er derfor afgørende at sikre bedre vil-kår, når
virksomhederne skal igennem et generationsskifte, i stedet for at trække
likviditet ud af virksomhederne.
…
2. Lovforslagets formål og baggrund.
2.1.Nedsættelse af bo- og gaveafgiften ved generationsskifte af erhvervsvirk-
somheder
Lovforslaget har til formål at styrke rammevilkårene for generations-skifte
af familieejede virksomheder.

Forslaget indebærer, at bo- og gaveafgiften nedsættes gradvist fra de
nuværende 15 pct. til 5 pct. fra 2020 ved overdragelse af en erhvervs-
virksomhed. … Den foreslåede nedsættelse af bo- og gaveafgiften vil
omfatte overdragelse af såvel selskaber som personligt ejede virk-
somheder.
…
For at sikre, at nedsættelsen af bo- og gaveafgiften forbeholdes over-
dragelse af reelle erhvervsvirksomheder og ikke overdragelse af
formue i almindelighed, foreslås det, at afgiftsnedsættelsen baseres
på successionsreglerne i skattelovgivningen, hvorved nedsættelsen
alene vedrører virksomheder, der kan overdrages med skattemæssig
succession. Der stilles ikke herved krav om, at succession rent faktisk
vælges, men blot at betingelserne for succession er opfyldt.



/

28

…

3.1.1.4.Generationsskifte af personligt ejede virksomheder
Efter kildeskattelovens § 33 C er der mulighed for at overdrage en personligt
ejet virksomhed i levende live til nære familiemedlemmer m.v. med
succession.

Som efter aktieavancebeskatningsloven indebærer succession, at der ikke
sker beskatning i forbindelse med overdragelsen, men at er-hververen
skattemæssigt stilles på samme måde som den, der an-skaffede aktivet.
Modtageren anses herefter for at have erhvervet ak-tiverne til samme pris, på
samme tidspunkt og i samme hensigt som overdrageren.

En række betingelser skal være opfyldt for, at der kan ske overdra-gelse med
succession.

Der kan efter kildeskattelovens § 33 C succederes i en erhvervsvirk-somhed,
en af flere erhvervsvirksomheder eller en andel af en eller flere
erhvervsvirksomheder, jf. kildeskattelovens § 33 C, stk. 1, 1. pkt.
Enkeltstående aktiver kan således ikke overdrages, medmindre de
selvstændigt anses for at udgøre en erhvervsvirksomhed. Bestem-melsen har
i lighed med pengetankreglen i aktieavancebeskatnings-loven som formål at
sikre, at successionsadgangen forbeholdes reelle erhvervsvirksomheder og
ikke overdragelse af formue i almindelig-hed (passiv kapitalanbringelse).

Vurderingen foretages på overdragelsestidspunktet. Der gælder så-ledes i
modsætning til vurderingen efter aktieavancebeskatningslo-ven ikke et 3-
årigt opgørelseskrav. Efter kildeskattelovens § 33 C, stk. 1, 6. pkt., anses
udlejning af fast ejendom ikke for erhvervsmæssig virksomhed. En
undtagelse gælder dog for udlejning af fast ejendom, der benyttes til
landbrug, gartneri, planteskole, frugtplantage eller skovbrug, jf.
vurderingslovens § 33, stk. 1 og 7, som henregnes til den aktive del af
selskabets virksomhed.
…

Bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
…

Til nr. 10
Gaveafgiften udgør 15 pct. af gavens værdi på tidspunktet for mod-tagelsen,
jf. boafgiftslovens § 1, stk. 1.



/

29

Det foreslås, jf. forslaget til boafgiftslovens § 23 a, stk. 1 og 4, at gave-
afgiften gradvist nedsættes til 5 pct. af gaver i form af en erhvervs-
virksomhed. Forslaget medfører, at gaveafgiften udgør 13 pct. for gaver ydet
i 2016 eller 2017, 7 pct. for gaver ydet i 2018, 6 pct. for ga-ver ydet i 2019
og 5 pct. for gaver ydet i 2020 eller senere. Gaveafgif-ten bliver således i
lighed med boafgiften gradvist nedsat fra de nu-værende 15 pct. til 5 pct. fra
og med 2020 af gaver, der udgøres af en erhvervsvirksomhed. Tilsvarende
skal den nedsatte gaveafgift om-fatte aktier (virksomheder i selskabsform)
og personligt ejede virk-somheder.

Af hensyn til, at afgiftsnedsættelsen forbeholdes reelle erhvervsvirk-
somheder og ikke formue i almindelighed, foreslås det, at der skal være tale
om aktier, der opfylder betingelserne for at kunne overdra-ges med
skattemæssig succession, jf. aktieavancebeskatningslovens § 34 med de
ændringer, der, jf. lovforslagets § 2, er foreslået af denne bestemmelse, eller
en personligt ejet virksomhed, der opfylder betin-gelserne for at kunne
overdrages med skattemæssig succession, jf. kildeskattelovens § 33 C.

Aktieavancebeskatningslovens § 34 giver mulighed for i levende live at
overdrage aktier m.v. med succession til børn, børnebørn, søsken-de,
søskendes børn, søskendes børnebørn eller en samlever, hvorved forstås en
person, som på overdragelsestidspunktet opfylder betin-gelserne i
boafgiftslovens § 22, stk. 1, litra d.

Der kan efter kildeskattelovens § 33 C succederes i en erhvervsvirk-somhed,
en af flere erhvervsvirksomheder eller en andel af en eller flere
erhvervsvirksomheder, jf. kildeskattelovens § 33 C, stk. 1, 1. pkt.
Enkeltstående aktiver kan således ikke overdrages, medmindre de
selvstændigt anses for at udgøre en erhvervsvirksomhed.
…
Efter bestemmelsens stk. 1 er det ikke en betingelse for anvendelsen af den
nedsatte afgift, at overdragelsen rent faktisk sker med succes-sion, men blot
at betingelserne herfor er opfyldt. På enkelte punkter foreslås det, at
betingelsen for succession ikke nødvendigvis skal væ-re opfyldt, f.eks. hvis
gavemodtager ikke har hjemsted i landet.
…
For personligt ejede virksomheder skal successionsadgangen og dermed
afgiftsnedsættelsen vurderes aktiv for aktiv. Der kan ikke succederes i
tabsgivende aktiver, men det foreslås, at tabsgivende ak-tiver er omfattet af
nedsat afgift, hvis aktivet kan anses for at indgå i virksomheden.



/

30

Gæld og andre forpligtelser, der skal henføres til virksomheden, her-under
eventuelle passivposter, hvis overdragelsen sker med succes-sion, skal
ligeledes indgå ved opgørelsen af den arvebeholdning, hvoraf der skal
betales den lave boafgift, uanset om gælden indgår i successionen.

Vurderingen af, om et aktiv eller passiv skal anses for at indgå i virk-
somheden, skal ske efter en konkret vurdering, hvor der bl.a. kan ta-ges
udgangspunkt i virksomhedens regnskaber for tidligere år. Den foreslåede
afgiftsnedsættelse omfatter erhvervsvirksomheder og ikke formue i
almindelighed. Uanset regnskabets indhold indebærer dette f.eks., at det
alene er den erhvervsmæssigt anvendte del af et aktiv, der medregnes til
virksomheden ved afgiftsberegningen. Dette gæl-der også for ejendomme,
uanset at hele ejendommen eventuelt kan overdrages med succession, fordi
mere end 50 pct. af ejendommen anvendes erhvervsmæssigt. Endvidere kan
likvide beholdninger m.v., der ligger ud over nødvendig driftskapital, ikke
anses for at indgå i virksomheden ved afgiftsberegningen.”

Den dagældende kildeskattelovs § 33 C havde følgende ordlyd:

”§ 33 C. Ved overdragelse i levende live af en erhvervsvirksomhed, en af
flere erhvervsvirksomheder eller en andel af en eller flere er-
hvervsvirksomheder til børn, børnebørn, søskende, søskendes børn,
søskendes børnebørn eller en samlever, hvorved forstås en person, som på
overdragelsestidspunktet opfylder betingelserne i boafgifts-lovens § 22, stk.
1, litra d, kan parterne i overdragelsen anvende reg-lerne i stk. 2-11 og 14.
Adoptivforhold eller stedbarnsforhold sidestil-les med naturligt
slægtskabsforhold. Stk. 2-11 og 14 finder alene an-vendelse på
ejendomsavancer vedrørende fast ejendom omfattet af
ejendomsavancebeskatningsloven, i det omfang ejendommen an-vendes i
overdragerens eller overdragerens samlevende ægtefælles
erhvervsvirksomhed. Hvis mere end halvdelen af ejendommen an-vendes i
overdragerens eller overdragerens samlevende ægtefælles
erhvervsvirksomhed, finder stk. 2-11 og 14 dog anvendelse på hele
ejendomsavancen vedrørende den pågældende ejendom. Ved opgø-relsen af
den erhvervsmæssige andel lægges den ejendomsværdi-mæssige fordeling
mellem erhverv og beboelse til grund. Udlejning af anden fast ejendom end
fast ejendom, som benyttes til landbrug, gartneri, planteskole, frugtplantage
eller skovbrug, jf. ejendomsvur-deringslovens § 33, stk. 1 eller 7, anses i
denne forbindelse ikke for erhvervsvirksomhed.
…”



/

31

De dagældende love om ejendomsavancebeskatning, aktieavancebeskatning og
pensionsbeskatning indeholdt lignende undtagelsesbestemmelser vedrørende
udlejning/bortforpagtning af fast ejendom, som blev benyttet til landbrug mv., jf.
herved ejendomsavancebeskatningslovens § 6 A, aktieavancebeskatningslo-vens §
34 og pensionsbeskatningslovens § 15 A. Bestemmelsen i ejendomsavan-
cebeskatningslovens § 6 A blev dog ophævet i 2009.

Ved lov nr. 688 af 8. juni 2017, der trådte i kraft 1. januar 2018, blev der gennem-
ført en ændring af kildeskattelovens § 33 C , idet ”benyttes til landbrug, gartne-ri,
planteskole, frugtplantage eller skovbrug, jf. vurderingslovens § 33, stk. 1 eller 7”
ændredes til ”efter ejendomsvurderingsloven anses for landbrugs- eller
skovejendom” . Tilsvarende ændringer blev ved samme lov gennemført i aktie-
avancebeskatningslovens § 34 og pensionsbeskatningslovens § 15 A.

Efter ændringslovens ikrafttrædelsesbestemmelse i § 22, stk. 12, som ved lov nr.
1729 af 27. december 2018 er videreført ved § 10, stk. 4, gælder reglerne i den
tidligere gældende lov om vurdering af landets faste ejendomme, så længe be-
skatningen ikke sker på baggrund af ejendomsvurderinger efter den nugæl-dende
ejendomsvurderingslovs §§ 5 eller 6. På denne baggrund finder den tid-ligere
ordlyd af kildeskattelovens § 33 C fortsat anvendelse vedrørende ejen-dommen i
nærværende sag.

Af den dagældende vurderingslovs § 33 fremgår:

”I forbindelse med vurderingen træffer told- og skatteforvaltningen
bestemmelse om, hvorvidt en ejendom helt eller delvis må anses for benyttet
til landbrug, gartneri, planteskole eller frugtplantage, eller til hvilken
benyttelse ejendommen i øvrigt henføres. I forbindelse med vurderingen af
ejendomme omfattet af ejendomsværdiskattelo-vens § 4 a, stk. 1-4, træffes
ligeledes bestemmelse om, hvorvidt en nybygning er færdigbygget. En
ejendom skal vurderes som færdig-bygget, når den kan anvendes som bolig.
…”

Landsrettens begrundelse og resultat
Efter den dagældende bestemmelse i boafgiftslovens § 23 a skulle der betales en
nedsat gaveafgift ved overdragelse af virksomheder, der opfyldte betingelserne for
at kunne overdrages med succession efter kildeskattelovens § 33 C.

Der er enighed mellem parterne om, at den i sagen omhandlede landbrugsejen-
dom opfyldte de nævnte betingelser for en overdragelse med succession.

Som det fremgår af de gengivne forarbejder til boafgiftsloven, var formålet med
afgiftsnedsættelsen at styrke rammevilkårene for generationsskifte af familie-



/

32

ejede virksomheder. Bestemmelsen om afgiftsnedsættelse blev baseret på reg-lerne
om succession i skattelovgivningen for at sikre, at afgiftsnedsættelsen blev
forbeholdt overdragelse af reelle erhvervsvirksomheder og ikke overdragelse af
formue i almindelighed.

Som det endvidere fremgår af forarbejderne, skulle successionsadgangen og
dermed afgiftsnedsættelsen for personligt ejede virksomheder vurderes aktiv for
aktiv, hvor vurderingen af, om et aktiv eller passiv indgik i virksomheden, skulle
ske efter en konkret vurdering. Selv om hele ejendommen kunne over-drages med
succession, fordi mere end 50 pct. af ejendommens anvendtes erhvervsmæssigt, jf.
kildeskattelovens § 33 C, stk. 1, 4. pkt., var det alene den erhvervsmæssigt
anvendte del af et aktiv, der kunne medregnes til virk-somheden ved
afgiftsberegningen.

Om betingelserne for succession fremgår det bl.a. af den dagældende kildeskat-
telovs § 33 C, stk. 1, 6. pkt., at udlejning af anden fast ejendom end fast ejen-dom,
som benyttes til bl.a. landbrug, jf. ejendomsvurderingslovens § 33, stk. 1 eller 7,
ikke skulle anses som erhvervsvirksomhed.

Ved overdragelsen af en personligt ejet virksomhed skal der således foretages en
konkret vurdering af det enkelte aktiv med henblik på at vurdere, om aktivet er del
af erhvervsvirksomheden, og om reglerne om nedsat afgift ved gave-overdragelse
dermed finder anvendelse. I en situation som den foreliggende, hvor stuehuset på
ejendommen indgik i den personligt ejede virksomhed, men var udlejet, og således
ikke blev benyttet som en del af
landbrugsvirksomheden, finder landsretten under henvisning til formålet med
boafgiftslovens § 23 a og det i forarbejderne anførte, at udlejning af stuehuset ikke
i relation til denne lov anses for erhvervsmæssig virksomhed, og at stuehuset
således ikke kan gaveoverdrages til nedsat afgift. Den omstændighed, at
ejendommen efter den dagældende vurderingslov § 33, stk. 1, er registreret som
landbrugsejendom kan ikke føre til et andet resultat. Der er således berettiget
opkrævet gaveafgift på 15 pct. efter boafgiftslovens § 23, stk. 1.

Skatteministeriets påstand om frifindelse tages herefter til følge.

Efter sagens karakter, herunder at der er taget stilling til et principielt skatte-
mæssigt spørgsmål, finder landsretten, at ingen af parterne betale sagsomkost-
ninger til den anden part.

THI KENDES FOR RET:

Skatteministeriet frifindes.



/

33

Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger til den anden part.



/