Landsrettens dom i sag om forældelse af krav på erstatning for svie og smerte samt tabt arbejdsfortjeneste ændres, således at appellanten frifindes. Erstatningsnævnet skal anerkende, at Erst... Vis mere
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Almindelige emner;
Erstatning uden for kontrakt;
Forvaltningsret;

Erstatningsnævnet havde ikke hjemmel til at afvise krav  

Sagerne BS-4906/2021-HJR og BS-4285/2021-HJR

Dom afsagt den 7. april 2022

Appellant, tidligere Sagsøgte
mod
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger

og

Appellant, tidligere Sagsøgte
mod
Erstatningsnævnet

Erstatningsnævnet havde ikke hjemmel i dagældende offererstatningslov til at afvise
krav om godtgørelse og erstatning

Appelindstævnte, tidligere Sagsøger blev i 2014 udsat for et voldeligt overfald. I januar
2015 ansøgte Appellant, tidligere Sagsøgte som advokat på vegne af Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger Erstatningsnævnet om erstatning for bl.Appellant, tidligere Sagsøgte.
tabt arbejdsfortjeneste. I nævnets svar til advokaten Appellant, tidligere Sagsøgte
anmodede nævnet om, at der til brug for nævnets behandling af sagen blev indsendt
forskellig dokumentation. Advokaten Appellant, tidligere Sagsøgte indsendte aldrig den
efterspurgte dokumentation til Erstatningsnævnet, og sagen lå derfor stille, indtil
Erstatningsnævnet ved afgørelse af 8. november 2018 afslog at behandle ansøgningen med
henvisning til, at 2-års fristen i den dagældende offererstatningslovs § 13, stk. 3, var
overskredet.   

Sagen BS-4906/2021-HJR angik om Appellant, tidligere Sagsøgte havde handlet
ansvarspådragende over for Appelindstævnte, tidligere Sagsøger ved ikke at indsende den
efterspurgte dokumentation rettidigt til Erstatningsnævnet, mens sagen BS-4285/2021-
HJR angik, om nævnet havde været berettiget til at afvise kravet som sket. Da sagen mod
nævnet var afgørende for, om Appellant, tidligere Sagsøgte havde pådraget sig
erstatningsansvar over for Appelindstævnte, tidligere Sagsøger, blev de to sager behandlet
samlet, og Højesteret fandt, at Appellant, tidligere Sagsøgte havde retlig interesse i at få
prøvet gyldigheden af Erstatningsnævnets afgørelse.   

Det fremgik af den dagældende offererstatningslovs § 13, stk. 3, at Erstatningsnævnet ikke
kunne behandle en ansøgning om erstatning, hvis nævnet tidligere havde behandlet
erstatningskrav fra samme ansøger vedrørende samme lovovertrædelse, og det nye krav
blev fremsat mere end 2 år efter, at ansøgeren indså eller burde indse eksistensen af dette
krav.   

Hovedspørgsmålet i sagerne for Højesteret var, om Erstatningsnævnet havde været
berettiget til at fortolke dagældende offererstatningslovs § 13, stk. 3, på den måde, at
bestemmelsen også gav hjemmel til at anvende 2-års fristen i tilfælde, hvor nævnet havde
anmodet om dokumentation for fremsatte krav i sager, der fortsat verserede ved nævnet.

Højesteret kom med henvisning til bestemmelsens ordlyd og forarbejder samt tidligere
højesteretspraksis frem til, at bestemmelsen ikke gav hjemmel til dette. Nævnet havde
derfor ikke været berettiget til i sin afgørelse af 8. november 2018 at afslå at behandle de
fremsatte erstatningskrav.   

Af samme grund var advokaten Appellant, tidligere Sagsøgte ikke erstatningsansvarlig
over for Appelindstævnte, tidligere Sagsøger.   



 

Landsretten var kommet til et andet resultat.