Landsrettens dom blev ophævet
Ret: Højesteret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Konkurrence;

Microsoft Word Viewer - BA49000D.DOC


 

UDSKRIFT 
AF 

HØJESTERETS DOMBOG 
 

 

HØJESTERETS DOM 
afsagt onsdag den 24. april 2008 

 
 
Sag 490/2006 

 

Tele 2 A/S 

(advokat Henrik Karl Nielsen) 

mod 

Teleklagenævnet 

(kammeradvokaten ved advokat Jacob Pinborg) 

 

 

I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 12. afdeling den 31. august 2006. 

 

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Per Sørensen, Peter Blok, Per Walsøe, Lene  

Pagter Kristensen og Jon Stokholm. 

 

Sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387. 

 

Påstande 

Appellanten, Tele 2 A/S, har påstået Østre Landsrets dom af 31. august 2006 ophævet og 

hjemvist til realitetsbehandling. 

 

Indstævnte, Teleklagenævnet, har påstået stadfæstelse, subsidiært frifindelse. Teleklagenæv-

net har endvidere påstået sig tillagt sagsomkostninger for Højesteret. 

 

Sagsfremstilling 

IT- og Telestyrelsen traf den 5. januar 2006 over for TDC A/S en afgørelse på engrosmarke-

det for ubundtet adgang (marked nr. 11), hvorved TDC i medfør af § 84 d i lov om konkur-

rence- og forbrugerforhold på telemarkedet (teleloven) blev udpeget som havende en stærk 

markedsposition og som følge heraf i overensstemmelse med reglerne i telelovens § 51 blev 



- 2 - 

 

pålagt en række forpligtelser, herunder bl.a. en pligt til at imødekomme alle rimelige anmod-

ninger om adgang til samtrafik som nærmere beskrevet i afgørelsen. 

 

TDC påklagede denne afgørelse til Teleklagenævnet, hvis formand den 20. februar 2006 i 

medfør af telelovens § 110, stk. 2, nr. 2, imødekom en anmodning fra TDC om at tillægge 

dele af afgørelsen opsættende virkning. Det hedder i afgørelsen bl.a.: 

 

”I overensstemmelse med Deres anmodning er det alene i forhold til den ved afgørelsen 
pålagte samhusningsforpligtelse samt de dele af samtrafikforpligtelsen, der indeholder 
en forpligtelse til at sikre, at den højfrekvente del af kobberet er af en sådan kvalitet, at 
kobberet understøtter bredbåndsanvendelse, at jeg har tillagt Deres klage opsættende 
virkning.” 

 

Ved stævning af 10. marts 2006 anlagde Tele 2 A/S sag ved Østre Landsret mod Teleklage-

nævnet med principal påstand om, at nævnet skulle ophæve afgørelsen af 20. februar 2006 

samt anerkende, at TDC´s klage ikke skulle have opsættende virkning. Det anførtes i stæv-

ningen, at Sammenslutningen af Alternative Udbydere støttede sagsanlægget, og at IT- og 

Telestyrelsens afgørelse var af stor betydning for de alternative teleudbydere. Det fremgik 

endvidere af stævningen, at Tele 2 bl.a. gjorde gældende, at nævnets afgørelse om opsættende 

virkning var blevet truffet på et forkert retligt grundlag og på et ufyldestgørende faktisk 

grundlag. 

 

Tele 2 A/S – og andre alternative teleudbydere, som opererer på marked 11 – er klageberetti-

get i medfør af telelovens § 101, stk. 4, nr. 2.  

 

Sagen blev berammet til domsforhandling til afholdelse den 17. august 2006, og på et forbe-

redende møde den 13. juni 2006 rejstes spørgsmålet, om Tele 2 fortsat ville have fornøden 

retlig interesse i at få en retlig afgørelse af Teleklagenævnets afgørelse om opsættende virk-

ning, når nævnets afgørelse i klagesagen forelå. I et brev af 20. juni 2006 fra kammeradvoka-

ten til landsretten hedder det herom: 

 

”… Teleklagenævnet [har] oplyst, at Teleklagenævnet vil træffe afgørelse i klagesagen 
på marked 11 på det næste nævnsmøde den 26. juni 2006. 
 
Teleklagenævnet kan imidlertid ikke afvise, at sagsøgeren fortsat kan have en retlig in-
teresse i at opnå landsrettens vurdering af afgørelsen om opsættende virkning på marked 
11, hvorfor Teleklagenævnet ikke vil gøre gældende, at sagsøgeren ikke længere har en 
retlig interesse i søgsmålet, når afgørelse på marked 11 foreligger.” 

 



- 3 - 

 

Den 10. juli 2006 traf Teleklagenævnet afgørelse i klagesagen, hvorved TDC fik delvis med-

hold i klagen. Afgørelsen indebar en ændring af IT- og Telestyrelsens afgørelse af 5. januar 

2006 på de punkter, der havde begrundet, at klagen var blevet givet opsættende virkning. 

  

Anbringender 

Tele 2 har navnlig anført, at selskabet fortsat har en væsentlig retlig interesse i at få prøvet, 

om betingelserne efter telelovens § 110, stk. 2, nr. 2, for at tillægge TDC's klage opsættende 

virkning var opfyldt den 20. februar 2006, da Teleklagenævnets formand traf sin afgørelse 

herom. Sagsbehandlingstiden ved landsretten forud for domsforhandlingen havde været 

usædvanlig kort, men trods dette var det ikke muligt at få prøvet spørgsmålet om opsættende 

virkning, før Teleklagenævnet traf sin materielle afgørelse i sagen. Konsekvensen af lands-

rettens dom vil derfor være, at det i realiteten ikke vil være muligt at få en domstolsprøvelse 

af de afgørelser om opsættende virkning, som træffes af formanden for Teleklagenævnet. I 

den konkrete sag var betingelsen i telelovens § 110, stk. 2, nr. 2, om, at der kun kan tillægges 

en klage opsættende virkning, såfremt ganske særlige omstændigheder undtagelsesvis taler 

herfor, ikke opfyldt, og afgørelsen blev truffet på et ufyldestgørende grundlag uden høring af 

de øvrige teleudbydere, som afgørelsen berørte.  Landsretten har således ved afvisningen af-

skåret prøvelse af væsentlige forvaltningsretlige spørgsmål, som Tele 2 har et retskrav på at få 

prøvet efter Grundlovens § 63 og Menneskerettighedskonventionens artikel 6.  

 

Teleklagenævnet har navnlig anført, at Tele 2 ikke længere har den fornødne retlige interesse i 

en prøvelse af spørgsmålet om opsættende virkning. Afgørelsen herom har ikke længere no-

gen selvstændig retsvirkning i forhold til Tele 2, da det forhold, at TDC ikke skal sikre en vis 

kvalitet af den højfrekvente del af det rå kobber, og det forhold, at TDC ikke er pålagt en ud-

videt samhusningsforpligtelse, ikke længere skyldes afgørelsen om opsættende virkning, men 

Teleklagenævnets afgørelse af 10. juli 2006. Den ret, som Tele 2 ønsker sig tillagt, er reelt 

ikke udtryk for nogen ret, da styrelsens afgørelse ikke var tilstrækkeligt hjemlet i teleloven, og 

da styrelsens afgørelse ikke nåede at træde i kraft, inden den blev ændret af Teleklagenævnet 

ved afgørelsen af 10. juli 2006. Tele 2 savner en aktuel og konkret interesse i sagen, da afgø-

relsen om opsættende virkning ikke har selvstændigt indhold eller retsvirkning efter Te-

leklagenævnets endelige afgørelse. 

 

Tele 2’s generelle interesse i at få en prøvelse af, om afgørelsen af 20. februar 2006 var lovlig, 

er ikke i sig selv tilstrækkelig til, at Tele 2 fortsat har en retlig interesse i sagsanlægget, og 



- 4 - 

 

dette gælder, selv om der måtte være blevet tilsidesat sagsbehandlingsregler i forbindelse med 

formandsafgørelsen, hvilket dog bestrides at have været tilfældet.  

  

Højesterets begrundelse og resultat 

Det er ubestridt, at Tele 2 A/S indtil den 10. juli 2006, da Teleklagenævnets afgørelse i klage-

sagen forelå, havde fornøden retlig interesse i en domstolsprøvelse af afgørelsen af 20. februar 

2006 om opsættende virkning  

 

Indholdet af Teleklagenævnets afgørelse af 10. juli 2006 i klagesagen er ikke i sig selv afgø-

rende for, om det var med rette, at Teleklagenævnets formand den 20. februar 2006 tillagde 

TDC´s klage opsættende virkning, og det er ikke givet, at berettigelsen heraf vil kunne prøves 

under den retssag vedrørende lovligheden af Teleklagenævnets afgørelse af 10. juli 2006, som 

for tiden verserer ved Østre Landsret mellem de samme parter. 

 

Højesteret finder, at Tele 2 uanset Teleklagenævnets afgørelse af 10. juli 2006 fortsat har ret-

lig interesse i en domstolsprøvelse af, om det var med rette, at Teleklagenævnets formand den 

20. februar 2006 tillagde TDC´s klage opsættende virkning i medfør af telelovens § 110, stk. 

2, nr. 2. Højesteret tager derfor Tele 2´s påstand til følge. 

  

Thi kendes for ret: 

  

Landsrettens dom ophæves, og sagen hjemvises til realitetsbehandling ved landsretten. 

 

Spørgsmålet om sagsomkostninger vedrørende indbringelsen for Højesteret skal afgøres i 

forbindelse med landsrettens afgørelse af sagen.