Sag om, hvorvidt sagsøgerne, der til den efterlevende ægtefælle har udbetalt forsørgertabserstatning og beløb til dækning af begravelsesudgifter og helbredsudgifter, kan gøre regres mod sags... Vis mere
Ret: Retten på Frederiksberg (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Forsikring;

/

Retten på Frederiksberg

Udskrift af dombogen

DOM

Afsagt den 31. maj 2018 i sag nr. BS G-2462/2015:

Bundesbahnvermögen -Rechtsfähiges Sondervermögen der Bundesrepublik
Deutschland
Diensstelle Mitte
Salvador-Allende-Strasse 7
60487 Frankfurt am Main
og
Krankenversicherung für Bundesbahnbeamten Bezirksleitung Wuppertal
Dessauerstrasse 4
42119 Wuppertal
mod
Codan Forsikring A/S
Gammel Kongevej 60
1850 Frederiksberg C

Sagens baggrund og parternes påstande

Denne sag er anlagt den 23. december 2015.

Et tysk ægtepar blev den 23. april 2010 i Danmark påkørt af et dansk køre-tøj,
og den ene ægtefælle afgik ved døden. Denne sag drejer sig om, hvor-vidt
sagsøgerne, Bundesbahnvermögen -Rechtsfähiges Sondervermögen der
Bundesrepublik Deutschland og Krankenversicherung für Bundesbahnbeam-
ten Bezirksleitung Wuppertal, der til den efterlevende ægtefælle har udbetalt
forsørgertabserstatning og beløb til dækning af begravelsesudgifter og hel-
bredelsesudgifter, kan gøre regres mod sagsøgte, Codan Forsikring A/S, hos
hvem der var tegnet ansvarsforsikring for det køretøj, der forårsagede færd-
selsuheldet i Danmark.

Sagsøgerne har nedlagt påstand om, at sagsøgte skal tilpligtes at anerkende at
være erstatningsansvarlig for den skade, der er sket den 23. april 2010, og
tilpligtes foreløbig at betale til sagsøgerne 616.844,30 kr. med procesrente fra
sagens anlæg.

Sagsøgte har nedlagt påstand om frifindelse.

Oplysningerne i sagen

Denne dom indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retspleje-
lovens § 218 a, stk. 2.

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D66



/

Side 2/10

Der er ikke afgivet forklaringer.

Parternes synspunkter

Sagsøgerne har i påstandsdokument af 7. marts 2018 gjort følgende gælden-de:

"At sagsøgerne som følge af uheld d. 23. april 2010 med dødsfald af en
tysk tjenestemand til følge har betalt den i påstanden ned-lagte
erstatning hhv. afholdt begravelsesudgifter mv.,

At erstatningen består af erstatning for tab af forsørger samt begra-
velsesomkostninger og omkostninger til behandling samt trans-port
af afdøde til Tyskland,

At tab af forsørger beregnet efter erstatningsansvarsloven udgør kr.
963.405, dvs. 30 % af skadelidtes årsløn x erhvervsevneprocent x
10, samt overgangsbeløb på kr. 144.500, som sagsøger i øvrigt ikke
har krævet,

At den af sagsøgerne beregnede forsøgertabserstatning for den på-
gældende periode er mindre end det efter dansk ret opgjorte,
navnlig kr. 421.946,99 og dermed ikke i strid med erstatningsan-
svarslovens regler om tab af forsøger.

At sagsøger er berettiget til dækning af begravelsesomkostninger samt
helbredsudgifter som andet tab, og ikke som en ret, de ind-træder i
fra enken,

At dommen fremlagt som bilag D angiver alene, at erstatning skal
beregnes efter dansk ret hhv. sagsøgerne ikke kan kræve mere end
dette. Dette er ej heller sket i nærværende sag, tværtimod er
erstatning opgjort til mindre, idet sagsøgerne kun forlanger, hvad
de ifølge tysk ret skulle betale og ikke vil berige sig,

At Dommen fremlagt som bilag D viser desuden, at der ikke kan
forlanges dobbelt, idet børnepension hhv. enkepension skal fra-
trækkes, men det er der ikke tale om i nærværende sag,

At kravets overgang er reguleret i dommen fremlagt som bilag 11,
hvorefter reglerne for kravets overgang gælder fra det land, hvor
kravets overgang sker, i nærværende sag Tyskland, og erstat-
ningskravet er efter denne dom allerede på ulykkestidspunktet
overgået til sagsøgerne. Dommen anfører, at ” både betingelser 
for og omfanget af det krav, en social sikringsinstitution i for
ordningens forstand har over for den person, der er ansvarlig for
en skade, som er indtrådt på en anden medlemsstats område,

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D66



/

Side 3/10

og som har ført til udbetaling af sociale sikringsydelser, fastlæg-
ges efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor institutionen har
hjemsted. Navnlig udelukker bestemmelser som § 17, stk. 1, og §
22, stk. 2, i lov om erstatningsansvar nr. 228 af 23. maj 1984 med
senere ændringer, ikke regres fra forpligtende institutioner i andre
medlemsstater.”

At sagsøgerne er en social sikringsinstitution eller ”Träger” , jf. art.1
(N)ff, fordi de udbetaler i henhold til BeamtVG,

At erstatning er omfattet af BeamtVG, jf. dokumenteret tysk ret bil-ag
19 og 20.

At i henhold til tysk ret BBG § 76 overgår et lovpligtigt erstatnings-
ansvar til arbejdsgiveren, jf. bilag 16 som dokumenterer tysk ret,

At sagsøgerne som følge heraf søger regres for de afholdte udgifter i
mod den ansvarlige skadevolder hhv. skadevolderens ansvars-
forsikring,

At erstatningskravet overgår til sagsøgerne på tidspunktet af ulyk-ken,
jf. bilag 11, hvorfor er ukorrekt som anført af sagsøgte, at der ikke
er noget retskrav at indtræde i, idet kravet var sagsøgers fra
ulykkestidspunktet.

At eal § 18 ikke er præceptiv, men alene gælder, når dansk ret fin-der
anvendelse, hvilket ikke er tilfældet og i øvrigt ville være i strid
med dommen og art. 93, jf. bilag 11.

At enken har handlet som uberettiget ved indgåelse af forlig/modta-
gelse af erstatning, idet erstatning er overgået til arbejdsgiveren i
henhold til § 116 SGB X, jf. bilag 17, som dokumenterer tysk ret
vedrørende dette emne, og forliget skal ikke accepteres af sagsø-
gerne, idet sagsøgte ikke var i god tro, jf. bilag 14 og 15,

At sagsøgte ikke har reklameret i mod skrivelsen vedr. kravets
overgang af 19. oktober 2010,

At de sagsøgte derfor i givet fald må henhold sig til enken for det for
meget udbetalte erstatningsbeløb og kan dette ikke ske pga. eal §
16, er dette sagsøgerne uvedkommende.

Procesprovokationer:

Det bemærkes, at de fremsatte procesprovokationer i processkrift 6 vedr. er-
statnings kravets størrelse ikke er opfyldt, hvilket skal have processuel ska-
desvirkning for sagsøgte.

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D66



/

Side 4/10

Ej heller har sagsøgte opfyldt procesprovokation fremsat i processkrift 4,
hvorfor det må lægges til grund i sagen, at sagsøgerne er omfattet af art. 93
EWG 1408/71."

Sagsøgte har i sammenfattende processkrift af 12. marts 2018 anført følgen-de:

"Tvisten
Denne sag angår spørgsmålet om hvorvidt sagsøgerne kan gøre regres mod den
erstatningsansvarlige skadevolder, herunder spørgsmålet om hvilket lands ret
der skal anvendes ved afgørelsen af parternes mellemværende.

Baggrunden for tvisten - uheldet
Den 23. april 2010 skete der et færdselsuheld i Danmark, hvorved et i Dan-
mark indregistreret køretøj forårsagede et færdselsuheld hvor hvilket dette, jf.
færdselslovens ansvarsregler, § 101 m.fl., var erstatningsansvarlig.

Codan Forsikring A/S, er ansvarsforsikringsselskab for det køretøj der forår-
sagede uheldet, hvorfor Codan Forsikring A/S hæfter over for skadelidte, og
de der måtte kunne indtale krav i anledning af færdselsuheldet, jf. færdsels-
lovens § 108.

Ved færdselsuheldet, der som anført skete her i Danmark på motorvej mel-lem
Haderslev og Kolding, påkørte et i Danmark indregistrerede køretøj ført af en
dansk fører et køretøj tilhørende Person 1. I køretøjet befandt sig foruden
Person 1 hans ægtefælle Person 2.

Person 1 afgik ved døden som følge af færdselsuheldet.

Lovvalg
Danmark har ikke tiltrådt Rom II - forordningen på grund af det retlige for-
behold.

Der er ikke vedtaget specifikke regler om lovvalg. Der er ikke indgået en pa-
rallelaftale om lovvalg.

I Danmark følger lovvalgsreglerne derfor teori og praksis på området.

Der findes, når det gælder lovvalg, tre principper, lex loci delicti, lex com-
munis og den individualiserende metode.

Der er, når det gælder lovvalg, ingen tvivl i denne sag. Det er lex loci delicti
der finder anvendelse. Således er lex loci delicti da også udgangspunktet i
dansk ret. Sagen har i øvrigt nærmest tilknytning til Danmark og selv efter den
individualiserende metode ville dansk ret derfor skulle finde anvendel-se.

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D66



/

Side 5/10

Princippet om lex loci delicti indebærer, at uheldsstedets lovgivning finder
anvendelse på samtlige sagens materielle forhold. Således skal sagen mel-lem
såvel skadelidte som skadevolder samt de der måtte aflede rettigheder af
skadelidtes tilskadekomst behandles i henhold til skadestedets lov og det in-
debærer, at sagen skal behandles i henhold til dansk ret.

Det betyder, at når det gælder regulering af personskaden og regres, samt
subrogation da finder bl.a. erstatningsansvarsloven anvendelse.

Erstatningsansvarslovens regler
Sagsøgte har helt i overensstemmelse med det anførte reguleret skaden i an-
ledning af Person 1's dødsfald i medfør af erstatningsansvarslovens reg-ler
herom.

Af erstatningsansvarslovens § 12 følger, at den der er erstatningsansvarlig for
en andens død skal betale rimelige begravelsesudgifter og erstatning til den,
som ved dødsfaldet har mistet en forsørger.

Af erstatningsansvarslovens § 13 følger, at erstatning for tab af forsørger til
ægtefælle eller samlever udgør 30% af den erstatning som afdøde må anta-ges
at ville have opnået ved et fuldstændigt tab af erhvervsevne, jf. §§ 5-8.
Samtidig indeholder bestemmelsen en regel om minimums-forsørgertab-
serstatning. Således skal der ydes minimums-forsørgertabserstatning, hvis
udmåling af erstatning i overensstemmelse med hovedreglen fører til en ”for
lav udbetaling” , med mindre der foreligger ganske særlige omstændigheder.

Af erstatningsansvarslovens § 14a, fremgår, at der tilkommer den efterleven-de
ægtefælle eller samlever et overgangsbeløb der udgør et af lovgiver fast-sat
beløb, og udbetales det af lovgiver fastsatte overgangsbeløb kan den be-
rettigede modtager ikke tillige kræve erstatning for begravelsesudgifter i
henhold til § 12.

For så vidt afdødes enke derfor har afholdt udgifterne til begravelse ”opsluges”
disse af overgangsbeløbet der kommer til udbetaling i henhold til § 14a.
Afdødes enke havde derfor alene krav på overgangsbeløb, jf. § 14a og
forsørgertabserstatning, jf. § 13.

Den faktisk behandling af sagen
Sagsøgte blev med brev af 11. januar 2011, bilag E, mødt med et krav i an-
ledning af Person 1's dødsfald. Advokat rettede henven-delse på vegne af
afdødes hustru Person 2. Han rejste krav om erstat-ning og godtgørelse til
Person 2 selv i medfør erstatningsansvarslo-vens § 1 til og med 4, ligesom han
rejste krav om forsørgertabserstatning og overgangsbeløb i henhold til § 13 og
§ 14a, jf. bilag E, side 4.

Efter gennemgang af sagen meddelte sagsøgte den 23. februar 2011, at der

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D66



/

Side 6/10

var grundlag for udbetaling af erstatning for tab af forsørger, idet dog sag-
søgte var uenig i selve beregningen. Sagsøgte udbetalte forsørgertabserstat-
ning med kr. 963.405 tillagt rente fra månedsdagen efter at selskabet modtog
opgørelse med dertilhørende bilag og afregnede desuden overgangsbeløb med
kr. 144.500 tillagt rente.

Afdødes ægtefælle, den direkte berettigede Person 2, accepterede ud-
betalingen, jf. bilag G, og sagen vedrørende Person 1's dødsfald kunne herefter
for hendes vedkommende betragtes som afsluttet. Den 5. maj 2011, bilag H,
meddelte Advokat da også, at erstatningsbeløbet var overført til Person 2.

Sagsøgte opfattede herefter sagen vedrørende Person 1's dødsfald som
afsluttet. Dette som en konsekvens af, at sagsøgte havde udbetalt ethvert be-
løb i erstatning og godtgørelse, som Person 1's dødsfald kunne udløse i
henhold til dansk ret og uden fradrag, der kunne give anledning til regres, jf. §
17 og § 22, da der, jf. § 13 og § 14a ikke er adgang dertil. Således fragår
ydelser fra andre forsikringsordninger som den efterladte måtte være omfat-tet
af eller offentlig forsørgelse ikke ved beregningen af erstatning i henhold til §
13 og § 14a.

Forbud mod tilbagesøgning
Af erstatningsansvarslovens § 16 fremgår, at godtgørelse og erstatning kan
kræves betalt 1 måned efter, at skadevolderen har været i stand til at indhen-te
de oplysninger, der er fornødne til bedømmelse af erstatningens størrelse og at
beløb, der er udbetalt af skadevolder ikke senere kan kræves tilbagebe-talt eller
modregnet i andre erstatningsposter. Se i den anledning U.2017.1167H, hvor
en kommune skulle tilbagebetale beløb, som den havde fået refunderet af et
forsikringsselskab til dækning af udbetalte sygedagpen-ge, idet det senere viste
sig, at selskabet havde betalt for meget.

Kommunen påberåbte sig, at kommunen var indtrådt i skadelidtes rettighe-der
i henhold til § 16 og derfor ikke kunne mødes med et tilbagesøgnings-krav.
Dette afviste Højesteret der om § 16 udtalte:

Efter erstatningsansvarslovens § 16, stk. 1, 1. pkt., kan godtgørelse og erstatning kræves be-talt 1
måned efter, at skadevolderen har været i stand til at indhente de oplysninger, der er fornødne til
bedømmelse af erstatningens størrelse. Er det, forinden endelig opgørelse kan finde sted, givet, at
skadevolderen i alt fald skal betale en del af det krævede beløb, kan denne del efter 2. pkt.
forlanges udbetalt efter reglerne i 1. pkt. Et sådant udbetalt beløb samt beløb, der er udbetalt som
midlertidig erhvervsevnetabserstatning, kan efter 3. pkt. ik-ke senere kræves tilbagebetalt eller
modregnet i andre erstatningsposter. Højesteret finder, at § 16, stk. 1, 3. pkt., efter
forarbejderne må anses for begrundet i sociale og økono-miske beskyttelseshensyn, der
alene gør sig gældende i forhold til skadelidte. På denne baggrund finder Højesteret, at § 16,
stk. 1, 3. pkt., ikke omfatter krav rejst af et ansvarsfor-sikringsselskab mod en kommune om
tilbagebetaling af et for meget betalt regresbeløb, og at bestemmelsen derfor ikke afskærer
Topdanmark fra at kræve det for meget betalte beløb tilbage.

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D66



/

Side 7/10

Sagsøgte vil derfor ikke kunne tilbagesøge det til Person 2 betalte er-
statningsbeløb.

Regres mod den erstatningsansvarlige
Af erstatningsansvarslovens § 17 og § 22, stk. 2 følger, at der i udgangs-
punktet ikke er regres for ydelser betalt i henhold til social lovgivning eller
livs-, ulykkes- eller sygeforsikring eller anden personforsikring. Der har
selskabet uanset forsikringens karakter intet krav mod den erstatningsan-
svarlige.

Også spørgsmålet om regres for udenlandske ordninger, herunder forsik-
ringsordninger skal i udgangspunktet bedømmes efter dansk ret og dermed
erstatningsansvarslovens § 17, stk. 1 og § 22, stk. 2, hvorefter der er regres-
forbud.

En undtagelse dertil følger imidlertid af EU’s forordninger, hvoraf følger, at
regresspørgsmålet når det gælder i medlemslande baserede sociale sikrings-
ordninger skal afgøres efter lovgivningen i den medlemsstat hvor vedkom-
mende sikringsordning har hjemsted. Se i den anledning U.1999.773H, hvor
Højesteret udtalte:

Af EF-domstolens domme i sagerne 44/65, Hessische Knappschaft, 78/72, Ster, og 72/76, Töpfer,
fremgår utvetydigt, at artikel 93, stk. 1, i Rådets forordning nr. 1408/71 (artikel 52 i Rådets
forordning nr. 3) skal forstås således, at bestemmelsen alene regulerer spørgsmålet om lovvalget
vedrørende institutionens ret til regres mod skadevolderen, og at institutionens krav ikke - heller
ikke i de tilfælde, hvor det har karakter af et selvstændigt krav, jf. litra b -kan overstige det krav,
som skadelidte kunne gøre gældende mod skadevolderen efter reg-lerne i den lov, som finder
anvendelse på forholdet mellem disse, dvs. i almindelighed ska-destedets lov. Denne fortolkning
kan ikke anses for ændret ved dommen i sag C-428/92, DAK, jf. herved navnlig denne doms
præmis 21. Det udtales her, at »Bestemmelsen har ik-ke til formål at ændre de regler, der finder
anvendelse ved afgørelsen af, om og i hvilket omfang skadevolderen har pådraget sig et
erstatningsansvar uden for kontraktforhold«. Der er ikke grundlag for, at denne udtalelse alene
sigter til spørgsmålet om ansvarsgrundlag. Endvidere henvises uden forbehold til dommene i
sagerne 44/65, Hessische Knappschaft, og 78/72, Ster. At en ændring af de tidligere domme ikke
har været tilsigtet, støttes også af generaladvokatens forslag til afgørelse.

Der består herefter ikke nogen rimelig tvivl om, at det af artikel 93, stk. 1, følger, at Deuts-che
Bundesbahns krav mod Tryg-Baltica ikke kan overstige det krav, som skadelidte efter dansk ret
kunne have gjort gældende mod skadevolderen. Der er derfor ikke anledning til at forelægge
spørgsmål for EF-domstolen vedrørende fortolkningen af artikel 93, stk. 1.

Et er om der overordnet set kan udøves regres. Noget andet er, om der konk-ret
i den enkelte sag består et restkrav for hvilket der kan udøves regres.

Spørgsmålet om der overordnet set er adgang til at udøve regres er således et
anliggende der reguleres efter tysk ret. I overensstemmelse hermed, jf.
U.1999.773H og U.1995.341Ø, har dansk retspraksis lagt sig fast på, at f.eks.
tyske sociale sikringsordninger har regresret over for den ansvarlige
skadevolder men kun inden for rammerne af den erstatningsansvarliges er-

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D66



/

Side 8/10

statningspligt i henhold til dansk ret, det vil sige, at erstatningsansvarslovens
regler og dermed det beløb skadelidte selv kan kræve maksimerer regressen.

Spørgsmålet om der konkret set er adgang til at udøve regres er et materia-let
anliggende og det skal, jf. lovvalgsreglerne, afgøres efter dansk ret her-under
erstatningsansvarslovens regler.

Det vil sige, at spørgsmålet om den erstatningsansvarlige har opfyldt sine
forpligtelser og derfor er frigjort for enhver betalingsforpligtelse og derfor ikke
længere kan mødes med et krav afgøres efter dansk ret. Det vil også si-ge, at
spørgsmålet om den erstatningsansvarlige kan mødes med et regre-skrav fordi
den regresberettigede skulle have en ”forrang” ligeledes afgøres efter dansk
ret.

Sagsøgte har noteret sig, at sagsøger er enig i, at krav i denne sag, uanset de
fremføres af sagsøgerne eller afdødes enke aldrig ville kunne overstige det
beløb som enken har krav på efter erstatningsansvarslovens regler.

Ingen bestemmelser i erstatningsansvarsloven hjemler en regresberettiget el-ler
en instans der subrogerer i rettigheder en forrangsposition, sådan at for-stå, at
der i loven skulle være indeholdt et forbud mod betaling til den direk-te
skaderamte.

Sagsøgte har opfyldt enhver forpligtelse overfor afdødes enke i henhold til
erstatningsansvarsloven.

Sagsøgte kan allerede af den grund ikke mødes med et regreskrav vedrøren-de
samme ydelser som allerede er udbetalt i overensstemmelse med den ovenfor
beskrevne opgørelse af den efterlevendes krav i henhold til erstat-
ningsansvarslovens § 13 og § 14a.

At sagsøgerne efter de tyske regler indtræder i enkens krav over for skade-
volder er i den sammenhæng uden betydning, da spørgsmålet om der konk-ret
er en regresadgang eller en adgang til at indtale yderligere krav er af ma-teriel
karakter, og derfor skal afgøres efter dansk ret, jf. det ovenfor anførte om
lovvalg.

Det bemærkes i den forbindelse, at erstatningsansvarsloven § 18 indeholder et
specifikt forbud mod transport af erstatning og godtgørelse, og at der er tale
om en materiel specialregel. § 18, stk. 1 er sålydende:

Krav om erstatning og godtgørelse for personskade og krav om erstatning til den, der har mistet
en forsørger, kan ikke overdrages, så længe kravet og dets størrelse ikke er anerkendt eller
fastslået af domstolene.

Forbuddet omfatter både overdragelse til eje og til sikkerhed, herunder til
sikring af et krav om tilbagebetaling sociale eller forsikringsmæssige ydels-

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D66



/

Side 9/10

er.

Således har sagsøgerne efter de danske regler intet selvstændigt krav med
forrang, og der er i loven indeholdt et forbud mod enhver form for
transport.

Sagsøgernes krav er dernæst maksimeret til det krav enken kunne ind-
tale, og for så vidt enken har indtalt et krav og modtaget fuld erstat-ning,
er der intet restkrav at indtræde i. I modsat fald skulle sagsøgte kunne
forpligtes til at betale erstatning to gange for den samme skade, og dette
resultat tilsiger reglerne i EU’s forordninger ikke.

Det bemærkes i den forbindelse, at sagsøgte udbetalte erstatning til enken den
23. februar 2011, bilag F, og at sagsøgte, jf. bilag A, den 2. februar 2012
afviste regreskravet.

Kravene og indtrædelse i øvrigt
Når det gælder begravelsesudgift består der i øvrigt ikke nogen ret for en-ken,
jf. § 12 sammenholdt med § 14a til at indtale et sådant krav og der er derfor
allerede af den grund ikke noget krav som sagsøgerne havde kunnet subrogere
i. Enken kunne ikke indtale et selvstændigt krav om erstatning for udgifter til
begravelse. Følgelig kan sagsøgerne ikke indtale et sådant krav.

Allerede af den grund skal sagsøgte frifindes.

Det er ikke dokumenteret, hvornår de enkelte udbetalinger er foretaget, og i
den forbindelse skal det fremhæves, at det fremlagte bilagsmateriale ikke er
blevet oversat.

Sagsøgerne hævder i øvrigt at være indtrådt i enkens rettigheder straks fra
dødsfaldstidspunktet. Dette bestrides, og en sådan materiel retsstilling følger
ikke af de danske regler, tværtimod.

Dernæst har enken, sagsøgte bekendt, ikke efter det tidspunkt hvor en sådan
transport blev mulig, jf. § 18, transporteret sine eventuelle krav mod sagsøg-te
til sagsøgerne, ligesom en sådan transport i øvrigt ikke er ”meddelt” sag-søgte
på noget tidspunkt, inden sagsøgte opfyldte sine forpligtelser overfor afdødes
enke."

Parterne har i det væsentligste procederet i overensstemmelse hermed.

Rettens begrundelse og afgørelse.

Der er mellem parterne enighed om, at regresspørgsmålet skal afgøres efter
tysk ret.

Det er ubestridt, at Codan Forsikring A/S har opfyldt sine forpligtelser over

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D66



/

Side 10/10

for Person 1's enke i henhold til erstatningsansvarsloven.

Artikel 93, stk. 1, i Rådets forordning nr. 1408/71 skal forstås således, at be-
stemmelsen alene regulerer spørgsmålet om lovvalget vedrørende sociale in-
stitutioners ret til regres mod skadevolderen, og at institutionernes krav ikke
kan overstige det krav, som skadelidte efter dansk ret kunne have gjort gæl-
dende mod skadevolderen.

På denne baggrund finder retten, at Codan Forsikring A/S er frigjort for enhver
betalingsforpligtelse.

Herefter, og idet det af sagsøgerne i øvrigt anførte ikke kan føre til et andet
resultat, tages sagsøgtes frifindelsespåstand til følge.

Vedrørende sagens omkostninger forholdes under hensyn til sagens karakter,
forløb og udfald som nedenfor bestemt, idet retten kan oplyse, at der er til-
kendt passende beløb til dækning af udgift til advokatbistand 75.000 kr. Be-
løbet er incl. moms. Retten har ved fastsættelsen af beløbets størrelse taget
udgangspunkt i de gældende takster, som retten ikke har fundet grundlag for at
fravige.

Thi kendes for ret:

Sagsøgte, Codan Forsikring A/S, frifindes.

Sagsøgerne, Bundesbahnvermögen -Rechtsfähiges Sondervermögen der
Bundesrepublik Deutschland og Krankenversicherung für Bundesbahnbeam-
ten Bezirksleitung Wuppertal, skal inden 14 dage in solidum betale sagens
omkostninger til sagsøgte, Codan Forsikring A/S, med 75.000 kr.

Dommer

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D66



/