Sagerne vedrører indeholdelse af kildeskat af renter betalt til udenlandsk moderselskab ("beneficial owner")
Ret: Østre Landsret (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Skat;

UDSKRIFT

AF

ØSTRE LANDSRETS DOMBOG

____________

D O M

Afsagt den 25. november 2021 af Østre Landsrets 13. afdeling

(landsdommerne Anne Birgitte Fisker, Louise Saul og Michael de Thurah).

13. afd. nr. B-2942-12:              

Takeda A/S under frivillig likvidation (tidl. Nycomed A/S)

(advokat Lasse Esbjerg Christensen,

advokat Søren Lehmann Nielsen og

advokat Mathias Kjærsgaard Larsen)

mod

Skatteministeriet

(advokat Søren Horsbøl Jensen og

advokat Robert Andersen)

og

13. afd. nr. B-171-13:              

NTC Parent S.a.r.l.

(advokat Arne Møllin Ottosen)

mod

Skatteministeriet

(advokat Søren Horsbøl Jensen og

advokat Robert Andersen)



- 2 -

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. De nedlagte påstande og sagernes baggrund......................................................................4

B-2942-12 Takeda A/S under frivillig likvidation mod Skatteministeriet.........................4

B-171-13 NTC Parent S.a.r.l. mod Skatteministeriet.........................................................5

II. Sagsfremstilling.................................................................................................................6

B-2942-12 Takeda A/S under frivillig likvidation (Takeda A/S) mod Skatteministeriet ..6

SKATs afgørelse af 13. december 2010 ........................................................................6

Supplerende oplysninger om koncernen og lånene......................................................32

B-171-13 NTC Parent S.a.r.l. mod Skatteministeriet.......................................................39

SKATs afgørelse af 18. marts 2011 .............................................................................39

Supplerende oplysninger om koncernen og lånene .....................................................77

III. EU-Domstolens besvarelse af præjudicielle spørgsmål .................................................84

IV. Retsgrundlag ..................................................................................................................97

Selskabsskatteloven..........................................................................................................97

Lovbekendtgørelse nr. 1125 af 21. november 2005 af lov om indkomstbeskatning af 

aktieselskaber mv. (Selskabsskatteloven) ....................................................................98

Selskabsskatteloven § 3..............................................................................................102

Skattekontrolloven § 3 B................................................................................................102

Rådets direktiv af 3. juni 2003 2003/49/EF om en fælles ordning for beskatning af renter 

og royalties, der betales mellem associerede selskaber i forskellige medlemsstater (rente-

/royaltydirektivet)...........................................................................................................109

Dobbeltbeskatningsoverenskomster...............................................................................109

Den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst ........................................................110

Overenskomst med Luxembourg ...............................................................................110

Korrespondance mellem Danmark og Luxembourg om 

dobbeltbeskatningsoverenskomsten...........................................................................111

OECD’s modeller for dobbeltbeskatningsoverenskomst med kommentarer.............113

Direktiv 85/611/EØF om investeringsinstitutter ............................................................121

Direktiv 2009/65/EF om investeringsinstitutter.............................................................122

Relevant luxembourgsk lovgivning om beskatning af investeringer .............................125

Lov af 31. juli 1929....................................................................................................125

Lov af 30. marts 1988 og lov af 20. december 2002 (SICAF og SICAV) ................127

Lov af 22. juni 2004 on Risk Capital Investment Company (SICAR) ......................130

Lov af 11. maj 2005 (SPF).........................................................................................131

Aktieavancebeskatningsloven § 19 ................................................................................133



- 3 -

Belysning af administrativ praksis .................................................................................135

Relevant lovgivning gennemført efter Skats afgørelser.................................................135

Ligningslovens § 3 .....................................................................................................135

Rådets direktiv 2016/1164/EU af 12. juli 2016 om regler til bekæmpelse af metoder til 

skatteundgåelse, der direkte indvirker på det indre markeds funktion.......................136

Lov nr. 327 af 30. marts 2019 om anvendelse af multilateral konvention til 

gennemførelse af tiltag i dobbeltbeskatningsoverenskomster til forhindring af 

skatteudhuling og overskudsflytning .........................................................................137

V. Anbringender.................................................................................................................138

B-2942-13 Takeda A/S under frivillig likvidation mod Skatteministeriet.....................138

B-171-13 NTC Parent S.a.r.l. mod Skatteministeriet.....................................................249

VI. Landsrettens begrundelse og resultat ...........................................................................293

B-2942-12 Takeda A/S under frivillig likvidation mod Skatteministeriet.....................294

Selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d ......................................................................294

Rente-/royaltydirektivet .............................................................................................294

Den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst ........................................................297

Rentetilskrivningerne i 2007, 2008 og 2009 ..............................................................299

Dobbeltbeskatningsoverenskomsten med Luxembourg ............................................301

Foreløbig konklusion .................................................................................................303

§ 2, stk. 1, litra d, sidste punktum ..............................................................................303

Administrativ praksis .................................................................................................304

Kildeskattelovens § 69, stk. 1 ....................................................................................305

Konklusion .................................................................................................................306

Sagsomkostninger ......................................................................................................306

B-171-13 NTC Parent S.a.r.l. mod Skatteministeriet.....................................................307

Selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, og lovændringen pr. 1. maj 2006................307

Anvendelsen af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, 3. punktum ........................308

Renterne på Nordic Telephone Company Investment ApS’ lån i 2006, 2007 og 2008

....................................................................................................................................308

Den subsidiære og mere subsidiære påstand..............................................................311

Den mest subsidiære påstand – kildeskattelovens § 69, stk. 1...................................311

        Konklusion………………………………………………………………………….312

Sagsomkostninger ......................................................................................................312



- 4 -

1. De nedlagte påstande og sagernes baggrund 

B-2942-12 Takeda A/S under frivillig likvidation mod Skatteministeriet

SKAT traf den 13. december 2010 afgørelse om, at Nycomed A/S efter kildeskattelovens § 

65 D, jf. selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, havde pligt til at indeholde kildeskat af de 

rentetilskrivninger, der blev foretaget i perioden 2007-2009 på et lån til selskabet ydet af 

selskabets moderselskab, Nycomed Sweden Holding 2 AB, med i alt 392.161.097 kr. 

SKAT har efterfølgende nedsat beløbet til 369.057.895 kr.

I 2011 erhvervede virksomheden Takeda Pharmaceutical Company Limited aktierne i 

Nycomed A/S, som efterfølgende skiftede navn til Takeda A/S. 

SKATs afgørelse blev påklaget til Landsskatteretten, men forinden Landsskatteretten traf 

afgørelse i sagen, blev sagen den 9. juli 2012 indbragt for Retten i Roskilde i medfør af 

skatteforvaltningslovens § 48, stk. 2. Retten i Roskilde henviste ved kendelse af 24. august 

2012 sagen til behandling ved Østre Landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.

Sagsøgeren, Takeda A/S under frivillig likvidation, har nedlagt følgende påstande:

Principalt: Skatteministeriet skal anerkende, at Takeda A/S under frivillig likvidation ikke 

er indeholdelsespligtig af kildeskat på renter med henholdsvis 115.516.013 kr., 

138.380.325 kr. og 115.161.557 kr., i alt 369.057.895 kr., svarende til 25 % af de i årene 

2007, 2008 og 2009 tilskrevne renter på det i sagen omhandlede lån fra Nycomed Sweden 

Holding 2 AB, og at Takeda A/S under frivillig likvidation ikke er ansvarlig for betalingen 

af de ikke indeholdte beløb.

Subsidiært (sideordnede påstande): 

(A) Skatteministeriet skal anerkende, at kildeskattekravene mod Takeda A/S under frivillig 

likvidation for årene 2007, 2008 og 2009 nedsættes med henholdsvis 1.615.932 kr., 

1.935.776 kr. og 1.610.973 kr.

(B) Sagen hjemvises i øvrigt til fornyet behandling ved Skattestyrelsen med henblik på 

nedsættelse af kildeskattekravet til 0 kr., i det omfang det dokumenteres, at de direkte eller 

indirekte investorer i Nycomed S.C.A., SICAR på tidspunkterne for rentetilskrivningerne 

henholdsvis den 27. december 2007, den 27. december 2008 og den 27. december 2009 var 

1) de ”retmæssige ejere” af de omhandlede renter i henhold til en 



- 5 -

dobbeltbeskatningsoverenskomst mellem domicilstaten og Danmark, eller 2) fysiske 

personer.

Over for Skatteministeriets afvisningspåstand f.s.v.a. den subsidiære påstand B) har 

Takeda A/S under frivillig likvidation nedlagt påstand om frifindelse. 

 

Sagsøgte, Skatteministeriet, har over for Takeda A/S under frivillig likvidations principale 

påstand og subsidiære påstand A) nedlagt påstand om frifindelse.

Over for selskabets subsidiære påstand B) har Skatteministeriet nedlagt principal påstand 

om afvisning, subsidiært frifindelse. 

B-171-13 NTC Parent S.a.r.l. mod Skatteministeriet

SKAT traf den 18. marts 2011 afgørelse om, at Nordic Telephone Company Investment 

ApS efter kildeskattelovens § 65 D, jf. selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, havde pligt 

til at indeholde skat af de betalte/tilskrevne renter på aktionærlånet mellem Nordic 

Telephone Company Investment ApS og selskabet Angel Lux Common S.a.r.l. for 

perioden 1. maj 2006 til 10. juli 2008 med i alt 925.764.961 kr. SKAT nedsatte ved 

afgørelse af 5. oktober 2015 beløbet til 817.238.912 kr.  

Nordic Telephone Company Investment ApS fusionerede i 2009 med Nordic Telephone 

Company Administration ApS som det fortsættende selskab. I 2010 blev Nordic Telephone 

Company Administration ApS opløst ved en skattefri grænseoverskridende fusion med 

Angel Lux Common S.a.r.l., der siden ændrede navn til NTC S.A. og efterfølgende er 

likvideret med overdragelse af bl.a. kravet i denne sag til NTC Parent S.a.r.l. NTC Parent 

S.a.r.l. har indbetalt den omhandlede renteskat til SKAT. Sagen er anlagt af NTC Parent 

S.a.r.l.

 

SKATs afgørelse blev påklaget til Landsskatteretten, men forinden Landsskatteretten traf 

afgørelse i sagen, blev sagen den 17. september 2012 indbragt for Københavns Byret, jf. 

skatteforvaltningslovens § 48, stk. 2. Københavns Byret henviste ved kendelse af 9. januar 

2013 sagen til behandling ved Østre Landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.

Sagsøgeren, NTC Parent S.a.r.l., har nedlagt følgende endelige påstande:



- 6 -

Principalt: Skatteministeriet skal anerkende, at der ikke er dansk begrænset skattepligt af 

renter på lån mellem Nordic Telephone Company Investment ApS som debitor og Angel 

Lux Common S.a.r.l. som kreditor i indkomstårene 2006-2008.

 

Subsidiært: Skatteministeriet skal anerkende, at kildeskattekravet skal nedsættes med 

574.865.866 kr. eller et sådant beløb, som i øvrigt fastsættes af retten.

Mere subsidiært: Sagen hjemvises til Skattestyrelsen til opgørelse af nedsættelsesbeløbene.

Mest subsidiært: Skatteministeriet skal anerkende, at Nordic Telephone Company 

Investment ApS ikke hæfter for kildeskatten på renter på PEC-lånene, jf. kildeskattelovens 

§ 69.

Skatteministeriet har påstået frifindelse.

II. Sagsfremstilling

B-2942-12 Takeda A/S under frivillig likvidation (Takeda A/S) mod Skatteministeriet

SKATs afgørelse af 13. december 2010

Den 13. december 2010 traf SKAT afgørelse om, at Nycomed A/S skulle have indeholdt 

kildeskat i forbindelse med de rentetilskrivninger, der blev foretaget i årene 2007-2009 til 

fordel for selskabets moderselskab, Nycomed Sweden Holding 2 AB, ligesom Nycomed 

A/S ansås for at hæfte for skatten. Rentetilskrivningerne i perioden 2007-2009 udgjorde 

henholdsvis 462.064.052 kr., 553.521.299 kr. og 460.646.228 kr. SKAT opkrævede derfor 

renteskat i medfør af kildeskattelovens § 65 D, jf. selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, 

med henholdsvis 138.619.216 kr. (30 %), 138.380.325 kr. (25 %) og 115.161.557 kr. (25 

%), i alt 392.161.097 kr. Skatteministeriet har efterfølgende anerkendt, at kildeskattekravet 

for 2007 skal nedsættes til 115.516.013 kr. (25 %), således at det samlede krav på kildeskat 

var på 369.057.895 kr. 

Af SKATs afgørelse af 13. december 2010 fremgår bl.a.:

”Beskrivelse af selskabet [Nycomed A/S]

Selskabet blev stiftet med det formål at erhverve Nycomed-koncernen i 
forbindelse med en kapital-fondsovertagelse heraf. Selskabet aktivitet består 
alene af at eje aktierne i Nyco Holdings ApS, CVR-nr. 26812275, der dengang 
var det øverste danske holdingselskab for koncernen.



- 7 -

Koncernen er en europæisk markedsføringsdrevet medicinalvirksomhed. 
Virksomheden indkøber, udvikler, fremstiller og sælger en bred vifte af 
receptpligtige (’Rx’) og andre ”OCT”-medicinal- og ”comsumer health”-
produkter.

I 1999 blev koncernen erhvervet af en kapitalfond oprettet af Nordic Capital V 
Limited (Nordic Capital). I 2002 erhvervede en ny kreds af kapitalfonde og et 
investeringsselskab koncernen af Nordic Capital. Det drejer sig om 
investeringsselskabet Carillion samt kapitalfonde oprettet af CSFB Private 
Equity, The Blackstone Group International Limited (Blackstone) og NIB 
Capital Private Equity. Sådanne rådgivere for kapitalfondene kaldes også 
sponsorer. I 2005 købte Nordic Capital 46,8 % af koncernen tilbage fra den 
tidligere ejerkreds.

Dette blev gjort ved stiftelsen af Nycomed A/S, der herefter erhvervede det 
daværende øverste danske moderselskab i koncernen – Nyco Holding A/S, 
CVR-nr. 26812275.

Ultimo 2006 opkøbte koncernen den tyske medicinalkoncern Altana Pharma. 
Dette blev gjort ved, at Nycomed Danmark ApS stiftede det tyske 
holdingselskab Nycomed Germany Holding GmbH, der herefter erhvervede 
det daværende øverste tyske moderselskab i koncernen – Altana Pharma AG.

Talmæssig opgørelse

Der skal indeholdes følgende renteskat:

Indeholdelse af kildeskat på renteudgifter
1. Sagens faktiske forhold
1.1. Koncern og ejerstruktur

Nycomed A/S ejes fuldt ud af Nycomed Sweden Holding 2 AB. 96,85 % af 
Nycomed Sweden Holding 2 AB ejes af Nycomed Sweden Holding 1 AB. 
Resten ejes af koncernens ledelse. Sweden Holding 1 AB ejes fuldt ud af 
Nycomed S.C.A., SICAR, der endeligt ejes af investorerne bag kapitalfondene. 
Nycomed Sweden Holding 2 AB og Nycomed Sweden Holding 1 AB er 
hjemmehørende i Sverige, medens Nycomed S.C.A., SICAR er 
hjemmehørende i Luxembourg.

Dato tilskrivning Beløb EUR Kurs Beløb i DKK Renteskat i pct. Renteskat i DKK

27-12-2007 61.965.461 745,68 462.064.052 30 138.619.216

27-12-2008 74.258.291 745,40 553.521.299 25 138.380.325

27-12-2009 61.887.366 744,33 460.646.228 25 115.161.557

I alt 198.111.118 1.476.231.579 392.161.097



- 8 -

Koncernoversigt pr. 31.12.2007 vedlægges som bilag 1. Den nøjagtige struktur 
i den underlæggende del af koncernen, som følgelig ændrer sig løbende, er ikke 
så afgørende for denne sag, hvorfor alene oversigt pr. 31.12.2007 er vedlagt.

SKAT har forespurgt selskabet om ejerforholdet af Nycomed S.C.A., SICAR. I 
brev af 19. november 2010 har  og  fra KPMG 
på vegne af selskabet svaret, at selskabet for nuværende ikke er i besiddelse af 
detaljeret information om ejerkredsen, hvorfor information herom ikke kan 
indsendes.

1.2. Lån mellem Nycomed A/S og Nycomed Sweden Holding 2 AB

Den 27.12.2006 lånte Nycomed A/S 501 mio. EUR af Nycomed Sweden 
Holding 2 AB. Ifølge låneaftalens punkt 3.1 bliver gælden en gang om året 
forrentet med EURIBOR + 8,0 procentpoint. Lånet er primært anvendt til 
refinansiering af det eksisterende PIK-note-lån, der blev optaget i 2005 i 
forbindelse med, at Nycomed A/S købte Nycomed-koncernen.

Medmindre andet aftales mellem låntager og långiver tilskrives renten 
hovedstolen, jf. aftalens punkt 3.2.

Lånet med tillæg af de i henhold til punkt 3.2 tilskrevne renter skal 
tilbagebetales i sin helhed 10 år efter aftalens indgåelse, d.v.s. den 27. 
december 2016.

Dog kan låntager til enhver tid indfri lånet helt eller delvist inden da, jf. 
aftalens punkt 4.2.

Hvis der skal indeholdes renteskat, skal låntager øge sin betaling, således at 
långiver får det samme udbetalt som om, der ikke var indeholdt renteskat.

Renteudgifterne er bogført således:

Regnskabsåret 2006

Tekst Beløb EUR
Beregnet rente 27.12.2006 837.087,50

Regnskabsåret 2007

Tekst Beløb EUR
Rentetilskrivning 27.12.2006-26.12.2007 61.965.461,34
Heraf beregnet rente 27.12.2006-31.12.2006 -837.087,50
Beregnet rente 27.12.2007-31.12.2007 799.285,85
Bogført rente 2007 61.927.659,69

Regnskabsåret 2008

Tekst Beløb EUR
Rentetilskrivning 27.12.2007-26.12.2008 74.258.290,72
Heraf beregnet rente 27.12.2007-31.12.2007 -799.285,85

Person 1 Person 2



- 9 -

Beregnet rente 27.12.2008-31.12.2008 389.071,12
Bogført rente 2008 73.848.075,99

Regnskabsåret 2009

Tekst Beløb EUR
Rentetilskrivning 27.12.2008-26.12.2009 61.887.365,55
Heraf beregnet rente 27.12.2008-31.12.2008 -389.071,12
Beregnet rente 27.12.2009-31.12.2009 338.136,74
Bogført rente 2007 61.836.431,17

På grundlag af ovenstående kan tilskrivningen af renterne samt udviklingen i 
gælden opgøres således:

Dato Tekst Beløb EUR
27.12.2006 Låneoptagelse 501.000.000,00
27.12.2007 Rentetilskrivning 61.965.461,34
27.12.2008 Rentetilskrivning 74.258.290,72
27.12.2009 Rentetilskrivning 61.887.365,56
31.12.2009 Beregnet rente 27.12.09-31.12.09 338.136,74
Bogført restgæld pr. 31.12.2009 699.449.254,36

1.3. Koncernbidrag mellem Nycomed Sweden Holding 2 AB og 
Nycomed Sweden Holding 1 AB

Nycomed Sweden Holding 2 AB har betalt følgende koncernbidrag til 
Nycomed Sweden Holding 1 AB:

År Beløb EUR
2006 839.611
2007 60.468.000
2008 75.621.000
2009 60.353.294
I alt 197.281.905

Koncernbidragene betales ikke kontant men tilskrives over mellemregningen 
mellem de 2 selskaber.

I brev af 19. november 2010 har  og  fra 
KPMG bl.a. anført følgende vedrørende dette forhold:

Der foreligger ikke en aftale om størrelsen af koncernbidraget, beregningen 
eller udbetalingen af koncernbidragene. Det besluttes derimod år for år og 
afhænger af mange ting, herunder blandt andet om de svenske krav for 
udbetaling af koncernbidrag er opfyldt. Her tænkes specielt på kravet om 
ejerskab på mere end 90 % hele året, jf. at ledelsen har en ejerandel i SWE2, 
som varierer.

Person 1 Person 2



- 10 -

Det er således ledelsen/bestyrelsen i SWE2, som beslutter, om der skal 
udbetales koncernbidrag m.v. Ledelsen skal naturligvis i den forbindelse 
vurdere, hvorvidt det er økonomisk ansvarligt at udbetale koncernbidrag.

Koncernbidragene fratrækkes i (den svenske) skattepligtige indkomst for 
Nycomed Sweden Holding 2 AB, medens det indtægtsføres i Nycomed 
Sweden Holding 1 AB.

1.4. Lån mellem Nycomed Sweden Holding 1 AB og Nycomed S.C.A., 
SICAR

Nycomed Sweden Holding 1 AB lånte pr. 27.12.2006 498,5 mio. EUR af 
Nycomed S.C.A., SICAR.

Ifølge låneaftalens punkt 1 er der tale om et konvertibelt lån.

Af punkt 5 fremgår det, at gælden en gang om året bliver forrentet med 
EURIBOR + 7,9 procentpoint. Det fremgår endvidere, at renterne først 
forfalder til betaling sammen med hovedstolen.

Betingelserne for konverteringen fremgår af TERMS AND CONDITIONS 
FOR CONVERTIBLE DEBENTURE SERIES 2006:1.

Ifølge punkt 8 kan Nycomed Sweden Holding 1 AB indfri gælden ved 
udstedelse af aktier til Nycomed S.C.A., SICAR. Dette kan dog tidligst gøres 5 
år efter gældens stiftelse (altså 27.12.2011) og senest 27.12.2060.

Nycomed Sweden Holding 1 AB har bogført følgende renteudgifter:

År Beløb EUR
2006 837.087,50
2007 61.427.405,12
2008 75.403.757,25
2009 61.836.431,85
I alt 199.504.681,72

1.5. Beskrivelse af Nycomed Sweden Holding 2 AB

Foruden at eje Nycomed A/S har selskabet fra 2007 ifølge årsrapporten 10 
ansatte, der beskæftiger sig med forskning og udvikling. Selskabets 
resultatopgørelse bortset fra renter og skat består af lønningsudgifterne til de 10 
ansatte samt en ikke noteangivet driftsindtægt. Der er ikke aktiveret 
udviklingsom-kostninger.

Derudover er der et svensk datterselskab ved navn Nycomed AB. Ifølge 
årsberetningen for 2007 blev 10 ansatte pr. 01.04.2007 overflyttet til Nycomed 
Sweden Holding 2 AB. Nycomed AB er ifølge årsberetningen alene et 
salgsselskab og har altså ikke tidligere haft aktivitet ved forskning og 
udvikling.



- 11 -

I brev af 1. oktober 2010 anmodede SKAT om følgende oplysninger 
vedrørende Nycomed Sweden Holding 2 AB:

• Årsagen til, at de 10 medarbejdere blev overflyttet til Nycomed Sweden 
Holding 2 AB, bedes oplyst.

• Det bedes oplyst, om de pågældende medarbejdere fik nye 
arbejdsopgaver i forbindelse med overflytningen herunder deres 
faglige forudsætninger for at varetage disse arbejdsopgaver. Årsagen 
hertil er, at Nycomed Sweden Holding 2 AB ifølge årsberetningen har 
aktivitet ved forskning og udvikling, medens Nycomed AB alene har 
virket som et salgsselskab.

• Det bedes oplyst, om aktiviteten er erhvervet eller opstartet fra bunden.
• Hvis det er erhvervet, bedes kopi af aftalegrundlaget herfor indsendt. 

Der bedes i den forbindelse redegjort for, hvorfor der ikke er 
overdraget immaterielle aktiver af nogen art.

• Hvis den er opstartet fra bunden, det vil sige uden erhvervelse af 
udviklingsomkostninger, patenter, knowhow eller lignende, bedes der 
nærmere redegjort for hvilken type aktivitet, der er opstartet.

• Der bedes redegjort for, hvorfor der ikke er aktiveret 
udviklingsomkostninger.

• Det bedes oplyst, om de pågældende 10 medarbejdere fysisk er flyttet til 
en ny adresse og i givet bedes det oplyst, hvor de er flyttet fra og til.

I brev af 19. november 2010 har  og  fra 
KPMG anført følgende vedrørende dette forhold:

Nycomed Sweden Holding 2 AB

I forbindelse med købet af Altana i slutningen af 2006 gennemgår Nycomed-
koncernen en større omstrukturering med henblik på at få integreret de 50 
opkøbte enheder mest optimalt.

Et af elementerne i denne omstrukturering er at få diverse koncernfunktioner 
placeret mere hensigtsmæssigt i forhold til operationen, som i størrelse er mere 
end fordoblet i forhold til tidligere.

En af koncernens væsentlige opgaver, nemlig registrering af medicinske 
produkter hos myndigheder og arbejde i relation til kliniske forsøg, har hidtil 
delvist været varetaget af Nycomed AB, som også har fungeret som 
salgsselskab på det svenske marked.

Det er anset for uhensigtsmæssigt at have denne koncernfunktion placeret nede 
i strukturen og blandt andet af den grund stifter koncernen Nycomed Sweden 
Holding 2 AB (SWE2) og overdrager - ved en aktivitetsoverdragelse - 
registrering af medicinske produkter og monitorering af kliniske forsøg fra 
Nycomed AB til SWE2.

Vi har som ønsket vedlagt en kopi af overdragelsesaftalen inklusiv appendiks 
som bilag 5.

SWE2 overtager endvidere en del af det lejemål, som Nycomed AB bebor, og 
bliver således på samme adresse.

Person 1 Person 2



- 12 -

Der er altså ikke tale om, at der startes ny aktivitet op i SWE2. Det er den 
samme aktivitet, som for blev varetaget af Nycomed AB - nu blot mere 
hensigtsmæssigt placeret. Nycomed AB varetager herefter ingen 
koncernfunktioner, men er alene salgsselskab på det svenske marked. 
Herudover assisterer Nycomed AB SWE2 med bogføringsmæssig assistance og 
lønadministrationen for de 10 medarbejdere.

SWE2 er udelukkende finansieret med egenkapital og bliver i forbindelse med 
omstruktureringen moderselskab for Nycomed A/S. Dette skyldes primært, at 
det ved fuld egenkapitalfinansiering er væsentligt nemmere at etablere et 
incitamentsprogram for ledelsen end, hvis det fælles selskab også optog gæld.

SWE2 ejes delvist af Nycomed Sweden Holding 1 AB (> 90 %) og delvist af 
ledelsen i koncernen (<10 %).

Det er således også i SWE2, at ledelsens incitamentsprogram etableres. SWE2 
er således det øverste fælles selskab i koncernen, idet SWE1 alene er ejet af 
fondene via selskabet i Luxembourg.

Dette understøttes endvidere af, at den siddende bestyrelse omfatter 
repræsentanter for ejerne og således er fuldt beslutningsdygtig til at vedtage 
enhver disposition over aktiebesiddelsen i Nycomed-koncernen.

Endelig skal det understreges, at lånet fra SWE2 til Nycomed A/S er et ganske 
almindeligt lån indgået på sædvanlige markedsvilkår, samt at koncernen har 
overholdt alle regler om tynd kapitalisering, renteloft og EBIT-begrænsninger 
vedrørende fradragsret for renteudgifter. Lånet er endvidere en refinansiering 
af et indtil da eksternt lån - PIK notes.

Der eksisterer således ikke nogen form for misbrugssituation i relation til 
danske dobbeltbeskatningsoverenskomster eller i relation til rente/royalty 
direktivet.

Overdragelsen mellem Nycomed AB og Nycomed Sweden Holding 2 AB er 
aftalt til den 2. april 2007, jf. overdragelsesaftalens punkt 4.1.

Af aftalens punkt 1.2 og 1.3 fremgår følgende:

1.2 The Seller is active, inter alia, in the provision of services relating to 
clinical trials, medical in-formation and regulatory approvals (the part 
of Seller’s operations relating to such services is hereinafter referred to 
as the “Business”).

1.3 The Seller now wish to transfer and the Buyer now wish to acquire the 
business assets and know-how relating to the Business on the terms set 
forth in this Agreement.

Af aftalens punkt 2.1 fremgår følgende:

2.1 The Business transferred under this Agreement shall comprise the 
following assets and contractual rights and obligations:



- 13 -

(a) Assets and inventories, as set forth in Appendix 1;

(b) Employees, with salaries, benefits and accrued vacation salaries as set 
forth in Appendix 2; and

(c) Agreement and contractual rights and obligations, as set forth in 
Appendix 3.

Af aftalens punkt 3.1 fremgår det, at overdragelsessummen netto udgør 
-927.075 SEK, hvilket beløb Nycomed Sweden Holding 2 AB altså skal betale 
til Nycomed AB. Overdragelsessummen består af 225.641 SEK for 
driftsmidler (”Assets and inventories”) og -1.152.716 SEK for feriepenge-
forpligtelser (”accrued vacation salaries”). Driftsmidlerne består primært af 
skriveborde og PCere.

Litra c ovenfor omfatter indgået administrationsaftale, hvor Nycomed AB skal 
levere bl.a. bogføring og lønbogholderi til Nycomed Sweden Holding 2 AB 
samt indgået lejeaftale for kontorer.

Nycomed Sweden Holding 2 AB har haft følgende regnskabsmæssige 
driftsresultater for 2006-2009:

Tekst 2006 2007 2008 2009
Øvrige indtægter 0 1.193.131 1.726.601 1.238.442
Personaleudgifter 0 -1.851.855 -4.912.421 -6.275.092
Øvrige eksterne 
omkostninger

0 -302.705 -334.598 -519.292

Afskrivninger 0 -9.462 -9.462 -1.811
Renteindtægter 839.662 61.437.884 75.498.014 62.074.499
Renteudgifter -50 -7.263 -118.861 -1.322.232
Resultat før skat 839.612 60.459.730 71.849.273 55.194.514
Skat -235.091 -16.931.000 -21.173.880 -16.089.639
Resultat efter skat 604.521 43.528.730 50.675.393 39.104.875

Skatterne kan specificeres således:

Tekst 2006 2007 2008 2009
Skat -235.091 -16.931.000 -21.173.880 -16.089.639
Skatteværdi af 
koncernbidrag

235.091 16.931.000 21.173.880 15.872.916

Aktuel skat 0 0 0 -216.723

Den negative skat for 2009 betyder her, at der er tale om en udgift og altså 
derfor en skat, der skal betales.

         Beløbene er i euro.

1.6. Beskrivelse af Nycomed Sweden Holding 1 AB



- 14 -

Dette selskab virker alene som holdingselskab for Nycomed Sweden Holding 2 
AB.

Nycomed Sweden Holding 1 AB har haft følgende regnskabsmæssige 
driftsresultater for 2006-2009:

Tekst
Øvrige eksterne 
omkostninger

0 0 -32.130 -33.932

Renteindtægter m.v. 285 4.191 5.368 25.564
Renteudgifter m.v. -825.987 -61.284.470 -72.866.092 -60.825.103
Resultat før skat -825.702 -61.280.279 -72.892.854 -60.833.471
Skat 231.196 16.927.154 20.604.514 15.872.916
Resultat efter skat -594.506 -44.353.125 -52.288.340 -44.960.555

Skatterne kan specificeres således:

Tekst 2006 2007 2008 2009
Skat af driftsresultat 231.196 16.927.154 20.604.514 15.872.916
Skat af koncernbidrag -235.091 -16.931.000 -21.173.880 -15.872.916
Aktuel skat -3.895 -3.846 -569.366 0

Den negative skat for 2006-2008 betyder her, at der er tale om en udgift og 
altså derfor en skat, der skal betales.

Beløbene er i euro.

1.7. Beskrivelse af Nycomed S.C.A., SICAR

”General Partner” (associé commandité) ejer en ”General Partner Share”. De 
øvrige investorer (actionnaires commanditaires) ejer de øvrige aktier ”Ordinary 
Shares”.

Ifølge vedtægterne træffer ”General Partner” stort set alle beslutninger. De 
øvrige aktionærer har kun tegningsret på generalforsamlingen.

”General Partner” hæfter ubegrænset, medens de øvrige aktionærer hæfter 
begrænset.

”General Partner” er ikke berettiget til udbytte men får i stedet et årligt 
vederlag for ”Management Fee”.

Selskabet aktivitet består alene i at eje aktierne i og fordringen hos Nycomed 
Sweden Holding 1 AB samt betaling af management fee til ”General Partner”.

Selskabet betaler endvidere et mindre beløb til ”Provision for domiciliation, 
corporate and accounting fees”. Det er betaling typisk til et advokatfirma for at 
have en postkasse og få foretaget regnskab og registrering i det lokale 
selskabsregister.



- 15 -

Selskabet betaler ikke skat af renteindtægterne. Det fremgår således af en note 
til årsrapporten, at SICAR-selskaber som udgangspunkt skal betale 29,63 % i 
renter men er fritaget for skat vedrørende de indtægter, der kan henføres til 
værdipapirer.

Nycomed S.C.A, SICAR har haft følgende regnskabsmæssige driftsresultater 
for 2006-2008:

Tekst 2006 2007 2008
Andre eksterne omkostninger -2.310,00 -1.325.729,83 -1.204.292,33
Renteudgifter m.v. -323,76 -225,00 -250,02
Renteindtægter koncernforbundne 
selskaber

825.986,81 61.732.642,83 72.416.763,39

Øvrige renteindtægter m.v. 303.003,18 66.796,59 24.520,43
Urealiserede kursreguleringer 0 49.200.000,00 -16.300.000,00
Resultat 1.126.356,23 109.673.484,59 54.936.741,47

Der betales ikke indkomstskat. Beløbene er i euro. Regnskabet for 2009 
forelægger endnu ikke.
 
2. Begrundelse for forslag til ændring
2.1. Henvisning til love og regler
…

2.2. Foreløbig afgørelse af begrundelse herfor

2.2.1. Sagens formelle spørgsmål

En afgørelse om indeholdelse af renteskat er ikke en ligningsmæssig ansættelse 
i lighed med ændring af ansættelse af indkomst- eller ejendomsværdiskat. 
Dette betyder, at afgørelsen/forvaltningsakten ikke er omfattet af en række 
særregler, der ellers gælder i skattesager.

I SKM2005.9.HR (SKM2002.45.ØLR) blev det fastslået, at pålæg af 
indeholdelse af A-skat efter kildeskattelovens § 69 ikke er en ligningsmæssig 
ansættelse omfattet af dagældende skattestyrelseslov (i dag 
skatteforvaltningsloven).

I almindelige skattesager ville SKAT have frist til at afsende forslag til ændring 
af skatteansættelsen for 2007 til senest den 1. maj 2011, jf. 
skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1, 1. pkt. Selve skattekravet som følge heraf 
ville tidligst blive forældet et år efter ansættelsestidspunktet, jf. 
skatteforvaltningslovens § 34 a, stk. 2.

Som nævnt ovenfor gælder disse regler imidlertid ikke i denne sag, hvorfor det 
er forvaltningslovens almindelige bestemmelser, der skal gøres gældende. 
Derfor er SKAT ikke begrænset af en ansættelsesfrist. Til gengæld gælder 1 års 
reglen i § 34 a, stk. 2 heller ikke, hvorfor det er de almindelige 
forældelsesregler, der gælder. Ifølge den nye forældelseslovs § 29, stk. 1 trådte 
denne i kraft den 1. januar 2008. Den gælder som udgangspunkt også for 



- 16 -

fordringer stiftet før ikrafttrædelsen, jf. forældelseslovens § 30, stk. 1, 1. pkt. 
Fordringen forælder dog tidligst den 1. januar 2011, jf. § 30, stk. 1, 2. pkt. Det 
betyder altså, at renteskatten for 2007 som udgangspunkt forælder den 1. 
januar 2011.

Derfor er SKAT nødt til at gennemføre sagen meget hurtigt. Således skal 
renteskattekravet være forfalden til betaling og hvis denne ikke betales, skal 
der foretages tiltag om afbrydelse af forældelse, f.eks. anmodning om henstand 
med betalingen af skatten fra selskabets side. Alt dette skal nås inden udløbet 
af 2010.

En anden virkning af, at afgørelsen ikke er omfattet af de sædvanlige regler for 
skatteansættelser, er, at reglerne for udsendelse af agterskrivelse i 
skatteforvaltningslovens § 20 ikke gælder. Ifølge denne har SKAT som 
udgangspunkt en uudvidet høringspligt. Det betyder, at SKAT har pligt til at 
høre den skattepligtige både vedrørende sagen faktiske som retlige indhold. 
Efter forvaltningslovens § 19, stk. 1, som gælder denne sag, har SKAT kun 
pligt til at høre vedrørende faktiske oplysninger af betydning for sagen som den 
skattepligtige ikke er bekendt med i forvejen.

I denne sag vælger SKAT dog at udsende agterskrivelse og sagsfremstilling på 
almindelig vis.

2.2.2. Sagens materielle spørgsmål - indledning

Hjemlen til at indeholde renteskat på koncerninterne renteudgifter er i 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d og i kildeskattelovens § 65 D, stk. 1.

SKATs fremstilling struktureres således, at den interne ret først beskrives. 
Derefter tages der stilling til begrebet retmæssig ejer i relation til 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten. Endelig tages der stilling til om der er 
fritagelse for renteskat efter Rente- Royaltydirektivet.
 
2.2.3. Intern ret

Som nævnt umiddelbart ovenfor er hjemlen til at indeholde renteskat på 
koncerninterne renteudgifter i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d og i 
kildeskattelovens § 65 D, stk. 1.

Hjemlen til at indeholde renteskat blev indsat første gang ved Lov af 221 af 
31.03.2004 om ændring af forskellige skattelove. Bestemmelsen er indsat i 
ændringslovens § 10, nr. 2.

Ifølge 1. pkt. i litra d omfatter adgangen til renteskat danske selskabers gæld til 
udenlandske juridiske personer omfattet af skattekontrollovens § 3 B. 

Bestemmelserne i skattekontrollovens § 3 B beskriver, om skattepligtige er 
undergivet bestemmende indflydelse i form af ejerskab eller rådighed over 
stemmerettigheder, således at der direkte eller indirekte ejes mere end 50 % af 
aktiekapitalen eller rådes over mere end 50 % af stemmerne. Ved lov nr. 308 af 
19. april 2006 blev der med virkning pr. 1. maj 2006 indsat en bestemmelse i § 
3 B, stk. 2, 3. pkt. om, at der ved bedømmelsen af, om den skattepligtige anses 



- 17 -

for at have bestemmende indflydelse på en juridisk person, eller om der udøves 
en bestemmende indflydelse over den skattepligtige af en juridisk eller fysisk 
person, medregnes ejerandele og stemmerettigheder, som indehaves af andre 
selskabsdeltagere, med hvem selskabsdeltageren har en aftale om udøvelse af 
fælles bestemmende indflydelse.

I denne sag er der klart, at der er aftalt fælles ledelse for Nycomed S.C.A., 
SICAR. Således fremgår det af vedtægterne, at ”General Partner” stort set 
træffer alle beslutninger, medens de øvrige aktionærer kun har tegningsret på 
generalforsamlingen. Således er betingelsen om, at der skal være tale om 
kontrolleret gæld, opfyldt.

Af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, 3. pkt. fremgår det, at

Skattepligten omfatter ikke renter, hvis beskatningen af renterne skal frafaldes 
eller nedsættes efter direktiv 2003/49/EF om en fælles ordning for beskatning 
af renter og royalties, der betales mellem associerede selskaber i forskellige 
medlemsstater, eller efter en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Færøerne, 
Grønland eller den stat, hvor det modtagende selskab m.v. er hjemmehørende. 

Litra d er ændret flere gange siden da, men ikke vedrørende dette forhold. I dag 
fremgår bestemmelsen således uændret af litra d, 3. pkt. (senest ved 
Lovbekendtgørelse nr. 1001 af 26.10.2009 om indkomstbeskatning af 
aktieselskaber m.v.). Det er altså bl.a. forarbejderne til Lov nr. 221 af 
31.03.2004, der relevante ved fortolkningen af bestemmelsen. Lovens 
bemærkninger fremgår af LLF 2003-12-17 nr. 119 om ændring af forskellige 
skattelove.

Af ændringslovens § 10, nr. 5 (Lov af 221 af 31.03.2004) blev følgende 
endvidere indsat:

I § 2, stk. 2, indsættes efter 2. pkt.:

»Skattepligten i medfør af stk. 1, litra d og h, er endeligt opfyldt ved den i 
henhold til kildeskattelovens § 65 D foretagne indeholdelse af renteskat.«
 
Kildeskattelovens § 65 D blev indsat ved samme ændringslov. Det fremgår 
således af ændringslovens § 4, nr. 4, at

Efter § 65 C indsættes:

»§ 65 D. I forbindelse med enhver udbetaling eller godskrivning af renter til et 
selskab m.v., der er skattepligtigt efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, 
skal den, for hvis regning udbetalingen eller godskrivningen foretages, 
indeholde 30 pct. af den samlede rente. Det indeholdte beløb benævnes 
»renteskat«. Pligten til at indeholde renteskat påhviler selskaber, fonde og 
foreninger, der har hjemting her i landet. Hvis den, for hvis regning udbetaling 
eller godskrivning foretages, ikke har hjemting her i landet og udbetalingen 
eller godskrivningen foretages af en dertil befuldmægtiget, der har hjem-ting 
her i landet, påhviler det den befuldmægtigede at foretage indeholdelse. 
Bestemmelsen i § 46, stk. 3, finder tilsvarende anvendelse.



- 18 -

Selskabsskattelovens § 2, stk. 2 blev på dette punkt afgørende ændret ved Lov 
nr. 335 af 07.05.2008 om ændring af forskellige skattelove.

Af ændringslovens § 12, nr. 1 fremgår det bl.a., at

§ 2, stk. 2, 2.-5. pkt., ophæves, og i stedet indsættes:
…
Indkomstskatten i medfør af stk. 1, litra d og h, udgør 25 pct. af renterne og 
afståelsessummerne. Skattepligten er endeligt opfyldt ved den i henhold til 
kildeskattelovens § 65 D foretagne indeholdelse af renteskat. 
……………………….

Af samme ændringslovs § 7, nr. 8 fremgår det endvidere, at

I § 65 D, stk. 1, 1. pkt., ændres »30 pct.« til: »25 pct.«

Begge bestemmelser blev vedtaget med virkning renter, der betales eller 
tilskrives den 1. april 2008 eller senere, jf. ændringslovens § 15, stk. 8.

2.2.3.1.Delkonklusion

Der er tale om renter af gæld til juridiske personer omfattet af 
skattekontrollovens § 3 B, hvorfor der som udgangspunkt er hjemmel til at 
indeholde renteskat.

Dette gælder dog ikke, hvis beskatningen af renterne skal frafaldes eller 
nedsættes efter direktiv 2003/49/EF om en fælles ordning for beskatning af 
renter og royalties (herefter kaldet Rente- Royaltydirektivet), der betales 
mellem associerede selskaber i forskellige medlemsstater, eller efter en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst (herefter kaldet DBO) med Færøerne, 
Grønland eller den stat, hvor det modtagende selskab m.v. er hjemmehørende. 
Der tages stilling hertil i punkt 1.2.2.4 og 1.2.2.5 nedenfor.

Satsen for renteskatten udgør 30 % for renterne, der blev tilskrevet 27.12.2007 
og 25 % for renterne, der blev tilskrevet 27.12.2008 og 27.12.2009.
 
2.2.4. Spørgsmålet om beskatningen af renterne ville skulle frafaldes eller 

nedsættes efter en dobbeltbeskatningsoverenskomst
2.2.4.1. Den fælles nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst

Renteindtægten tilgår Nycomed Sweden Holding 2 AB, der er hjemmehørende 
i Sverige. Der skal derfor tages stilling til, om Danmark – hvis der bliver 
indeholdt renteskat – ville være pligtige til at frafalde eller nedsætte 
beskatningen i henhold til den fællesnordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst 
(BKI nr. 92 af 25/6 1997 af overenskomst af 23/9 1996 mellem de nordiske 
lande til undgåelse af dobbeltbeskatning for så vidt angår indkomst- og 
formueskatter).

Af DBO artikel 11, nr. 1 fremgår det, at



- 19 -

Renter, der hidrører fra en kontraherende stat, og som betales til en i en anden 
kontraherende stat hjemmehørende person, kan kun beskattes i denne anden 
stat, hvis denne person er den retmæssige ejer af renterne.

I denne sag hidrører renterne fra Danmark og betales til Nycomed Sweden 
Holding 2 AB, der er hjemmehørende i Sverige. Efter bestemmelsen er 
udgangspunktet derfor, at Sverige har beskatningsretten.

Dermed er der som udgangspunkt ikke adgang til renteskat.

Som det fremgår, er det dog en forudsætning, at Nycomed Sweden Holding 2 
AB er retmæssig ejer af renterne.

Der skal herefter tages stilling til, hvad der forstås ved begrebet retsmæssig ejer 
og hvorvidt Nycomed Sweden Holding 2 AB på denne baggrund kan betragtes 
som sådan.

2.2.4.2. SKATs juridiske vurdering af begrebet retmæssig ejer

Udtrykket "retmæssig ejer" (på engelsk "beneficial owner") har været benyttet i 
OECD's Modelkonvention og kommentarerne hertil siden revisionen af 
modelkonventionen i 1977. De i kommentarerne indeholdte bemærkninger om 
udtrykket "beneficial owner" er gradvist blevet præciseret, men der er ikke 
grundlag for at hævde, at der herved er sket materielle ændringer i relation til, 
hvad der forstås ved udtrykket.
 
I kommentarerne til Modelkonventionen er spørgsmålet om forståelsen af 
udtrykket "retmæssig ejer" nu navnlig behandlet i punkt 12, 12.1 og 12.2, til 
artikel 10, hvori følgende er anført (med de her tilføjede fremhævninger):

”12. Kravet om retmæssigt ejerskab blev indsat i art. 10, stk. 2, for at 
tydeliggøre betydningen af ordene “betalt... til en person, der er 
hjemmehørende”, således som de anvendes i artiklens stk. 1. Det gøres 
herved klart, at kildestaten ikke er forpligtet til at give afkald på sin 
beskatningsret til ud-bytteindkomst, blot fordi indkomsten umiddelbart blev 
betalt til en person, der er hjemmehørende i en stat, med hvilken kildestaten 
har indgået en overenskomst. Udtrykket retmæssig ejer er ikke anvendt i en 
snæver teknisk betydning, men skal ses i sammenhængen og i lyset af 
overenskomstens hensigt og formål, herunder at undgå dobbeltbeskatning 
og forhindre skatteunddragelse og skatteundgåelse.

12.1 Når en indkomst betales til en person, der er hjemmehørende i en 
kontraherende stat og som handler i sin egenskab af agent eller mellemmand, 
vil det ikke være i overensstemmelse med hensigten og formålet med 
overenskomsten, at kildestaten indrømmer lempelse eller skattefritagelse 
alene på grundlag af den umiddelbare indkomstmodtagers status som en 
person, der er hjemmehørende i den anden kontraherende stat. Den 
umiddelbare indkomstmodtager er i denne situation en person, der er 
hjemmehørende i den anden stat, men ingen dobbeltbeskatning opstår som 
følge heraf, da indkomstmodtageren ikke anses for ejer af indkomsten i 
skattemæssig henseende i den stat, hvori han er hjemmehørende. Det ville 
ligeledes ikke være i overensstemmelse med hensigten og formålet med 



- 20 -

overenskomsten, hvis kildestaten skulle indrømme lempelse af eller 
fritagelse for skat i tilfælde, hvor en person, der er hjemmehørende i en 
kontraherende stat, på anden måde end som agent eller mellemmand, blot 
fungerer som “gennemstrømningsenhed” (conduit) for en anden person, 
der rent faktisk modtager den pågældende indkomst. Af disse grunde 
konkluderer den af Committee on Fiscal Affairs udarbejdede rapport 
“Double Taxation Conventions and the Use of Conduit Companies”, at et 
“gennemstrømningsselskab” normalt ikke kan anses for den retmæssige ejer, 
hvis det, skønt det er den formelle ejer, reelt har meget snævre beføjelser, 
som, i relation til den pågældende indkomst, gør det til en “nullitet” eller 
administrator, der handler på vegne af andre parter.

12.2 Med forbehold af artiklens andre betingelser vedbliver begrænsningen i 
kildestatens beskatningsret at eksistere, når en agent eller en mellemmand, 
hjemmehørende i en kontraherende stat eller i en tredjestat, er indskudt 
mellem den berettigede og betaleren, medmindre den retmæssige ejer er 
hjemmehørende i den anden kontraherende stat. (Modelteksten blev ændret i 
1995 for at tydeliggøre dette punkt, som er i overensstemmelse med alle 
medlemsstaternes opfattelse). Stater, der ønsker at udtrykke dette tydeligere, 
kan frit gøre det under bilaterale forhandlinger."

I relation til fortolkningen af begreberne retmæssig ejer og 
gennemstrømningsselskaber henviser SKAT endvidere til daværende 
Skatteminister  svar til Folketingets skatteudvalg på spørgsmål 
2 vedrørende L-30 – Forslag til Lov om indgåelse af protokol om ændring af 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Amerikas Forenede 
Stater. Der blev her spurgt, hvorfor Danmark ikke som USA har taget 
forbehold mod brug af gennemstrømningsselskaber. I svaret anføres, at et land 
ikke skal indsætte forbehold om, at det vil anvende regler eller fortolkninger, 
som er nævnt i OECD-modellens bemærkninger.

Der er navnlig tre sager fra international retspraksis, der omhandler 
kvalificering af den ”retmæssige ejer”.
 
…

Dommenes præjudikatværdi er begrænset af, at der er tale om udenlandske 
domstole. De danske domstole er følgelig som udgangspunkt ikke forpligtet af 
den retspraksis, der dannes af udenlandske domstole. Imidlertid vedrører 
sagerne ”beneficial owner” begrebet i Modeloverenskomsten, der også har 
retskildeværdi i Danmark, hvorfor dommene alligevel har en vis værdi.

Domstolene er Danmark har endnu ikke taget stilling til begrebet. SKAT har 
imidlertid tabt 2 sager ved Landsskatteretten. SKM2010.268.LSR omhandler 
kildeskat efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c på udbytter og 
SKM2010.729.LSR omhandler renteskat som i denne sag. Sagerne vedrører det 
samme selskab og som i denne sag er pengene blevet i Luxembourg ikke 
viderekanaliseret til aktionærerne for det luxembourgske moderselskab. I 
begge sager lagde Landsskatteretten afgørende vægt på, at der ikke er var 
fysisk gennemstrømning af midlerne gennem det luxembourgske 
moderselskab, hvorved det blev anset for retmæssig ejer af udbyttet (og 
renterne).

Person 3's



- 21 -

SKAT er imidlertid ikke enige i afgørelserne og har indbragt 
SKM2010.268.LSR for domstolene. SKM2010.729.LSR er så ny, at den endnu 
ikke er indbragt.

Derfor kan de 2 kendelser fra Landsskatteretten ikke lægges til grund.

SKATs vurdering af den konkrete situation

Nycomed koncernen har mellem de 4 øverste holdingselskaber 2 
koncerninterne lån på ca. 500 mio. EUR. Da det er koncerninterne lån, er 
nettorenteudgiften for hele koncernen 0 kr. Alligevel er det konstrueret på en 
sådan måde, at renteudgiften fratrækkes i Nycomed A/S, medens den enten er 
skattemæssig neutral eller skattefri i de øvrige selskaber.

Således modsvares renteindtægten i Nycomed Sweden Holding 2 AB af et 
fradragsberettiget koncernbidrag. I Nycomed Sweden Holding 1 AB 
modsvares det skattepligtige koncernbidrag af en fradragsberettiget renteudgift 
til Nycomed S.C.A., SICAR, hvor renteindtægten er helt skattefri efter intern 
luxembourgsk skatteret.
 
Dette er netop kernesituationen, hvor renteskat er tiltænkt anvendt. 
Undtagelsen vedrørende DBOere er indført for at undgå dobbeltbeskatning. 
Tanken er, at hvis et andet land, hvormed Danmark har en DBO, har 
beskatningsretten til renteindtægten, vil renteindtægten også blive beskattet i 
dette land. Hele ideen er altså, at renten bliver beskattet én gang og kun én 
gang. Hvis undtagelsesbestemmelsen vedrørende DBOere ikke var der, ville 
der ofte opstå situationer, hvor der opstod dobbeltbeskatning og hvor DBOen 
ikke nødvendigvis ville løse herfor. Det er derimod ikke hensigten, at den 
modsvarende renteindtægt, som det er tilfældet i denne sag, slet ikke bliver 
beskattet.

Det er dog ikke tilstrækkeligt, at den omhandlede situation blot er i strid med 
lovens formål. Beskatning kræver følgelig også lovhjemmel. Forholdet har dog 
uden tvivl betydning, når afgrænsningen skal foretages i den konkrete situation.

Som det fremgår ovenfor under punkt 2.2.4.2, fremgår det af punkt 12 i 
kommentarerne til Model-konventionen, at

Udtrykket retmæssig ejer er ikke anvendt i en snæver teknisk betydning, men 
skal ses i sammenhængen og i lyset af overenskomstens hensigt og formål, 
herunder at undgå dobbeltbeskatning og forhindre skatteunddragelse og 
skatteundgåelse.

Bl.a. på den baggrund finder SKAT ikke, at der kan stilles krav om, at 
modtageren af renten f.eks. ifølge aftale er retlig forpligtet til at videresende 
beløbet. SKATs udlægning stemmer også bedre overens med en naturlig 
sproglig fortolkning af den engelske term for begrebet. ”Beneficial owner” er 
altså den, der får gavn af renten i modsætning til ”Legal owner”, der er den 
formelle ejer af renten. Desuden vil den begrænsede skattepligt altid opstå i 
koncerner, da det jo er en forudsætning, at der er tale om selskaber omfattet af 
skattekontrollovens § 3 B. I kraft af parternes interessefællesskab har de ikke 



- 22 -

behov for at formalisere en juridisk binding til at sende beløbet videre. Hvis det 
var et krav, at den umiddelbare kreditor (her Nycomed Sweden Holding 2 AB) 
formelt/retligt er afskåret fra at råde over renten, ville der praktisk talt næppe 
være situationer, hvor renteskat overhovedet kan komme på tale, hvilket næppe 
kan være hensigten.

Efter SKAT opfattelse er det tilstrækkeligt, at Nycomed Sweden Holding 2 AB 
og Nycomed Sweden Holding 1 AB reelt ikke råder over renterne.

Spørgsmålet er herefter, om dette er tilfældet i denne sag.

Efter SKATs opfattelse er det på forhånd besluttet, at Nycomed Sweden 
Holding 2 AB skal sende renterne videre til Nycomed Sweden Holding 1 AB i 
form af koncerntilskud. I brevet af 19. november 2010 har  anført, 
at udbetalingen af koncernbidrag besluttes år for år af ledelsen i Nycomed 
Sweden Holding 2 AB.

SKAT finder det tvivlsomt, at det alene er ledelsen i Nycomed Sweden 
Holding 2 AB, der træffer beslutningen samt at det ikke på forhånd er afgjort, 
at koncernbidragene skal modsvare renteindtægten. Ledelsen ejer kun andele i 
Nycomed Sweden Holding 2 AB og således hverken i Nycomed Sweden 
Holding 1 AB eller i Nycomed S.C.A., SICAR. Derfor vil ledelsen alt andet 
lige ikke være interesseret i at sende tilskud til et selskab, de ikke har ejerandel 
i. Alligevel gør de det. Der vil heller ikke være en skattemæssig fordel for 
koncernen som helhed, hvis der ikke gives fradragsberettigede koncernbidrag 
til Nycomed Sweden Holding 1 AB. Desuden har  i brevet af 19. 
november 2010 anført, at repræsentanterne for ejerne af koncernen også er 
repræsenteret i bestyrelsen i Nycomed Sweden Holding 2 AB.
 
I brevet af 19. november 2010 fremgår det, at der var forretningsmæssige 
overvejelser bag overdragelsen af delaktiviteten fra Nycomed AB til Nycomed 
Sweden Holding 2 AB. SKAT skal ikke kunne afvise dette kategorisk. 
Imidlertid er omfanget af den overdragne aktivitet yderst begrænset i forhold 
størrelsen af koncernbidragene til Nycomed Sweden Holding 1 AB. Derfor kan 
den omhandlede aktivitet ikke tillægges afgørende betydning ved vurderingen 
af, om Nycomed Sweden Holding 2 AB reelt råder over renterne.

SKAT finder det heller ikke afgørende, at renterne og koncernbidragene ikke 
betales, men alene tilskrives. Dette følger dels af de almindelige skattemæssige 
regler, hvor retserhvervelse/pligtpådragelse er afgørende uanset pengestrømme. 
Desuden fremgår det direkte af kildeskattelovens § 65 D, stk. 1, 1. pkt., at 
renteskatten såvel omfatter udbetalte som godskrevne renter.

SKAT finder, at statuering af (en anden) retmæssig ejer fordrer, at der er en vis 
sammenhæng mellem de forskellige lån og ydelser m.v. Det er der også i denne 
sag. Der er herved henset til, at begge lån er optaget den 27. december 2006 og 
har næsten samme hovedstol, rentesats og ydelse (ingen ydelse før indfrielse 
efter en årrække). Det kan ikke tillægges betydning, at ydelserne op til 
Nycomed S.C.A., SICAR skifter karakter, da der i stedet for et back to back lån 
mellem de 2 svenske selskaber er koncernbidrag. Det afgørende er, at beløbene 
er betinget af hinanden og udligner skatten.

Person 1

Person 1



- 23 -

2.2.4.3. Delkonklusion

Hverken Nycomed Sweden Holding 2 AB eller Nycomed Sweden Holding 1 
AB anses for retsmæssig ejer af de omhandlede renter.

Derfor er SKAT ikke afskåret fra at indeholde renteskat som følge at den 
fællesnordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst.

2.2.5. Spørgsmålet om beskatningen af renterne skal frafaldes efter 
Rente- Royaltydirektivet

2.2.5.1. Retmæssig ejer efter Rente- Royaltydirektivet

Af de indledende bemærkninger i Rente- Royaltydirektivet 2003/49/EF 
fremgår bl.a. følgende (med SKATs fremhævninger):

(1) På et indre marked, der har karakter af et hjemmemarked, bør 
transaktioner mellem selskaber fra forskellige medlemsstater ikke være 
undergivet ringere beskatningsvilkår end de vilkår, der gælder for de samme 
transaktioner mellem selskaber fra samme medlemsstat.
(2) Dette krav er i øjeblikket ikke opfyldt for så vidt angår betaling af renter og 
royalties; de nationale skattelovgivninger - eventuelt kombineret med 
bilaterale eller multilaterale overenskomster - kan måske ikke altid sikre 
afskaffelse af dobbeltbeskatning, og skattereglernes anvendelse medfører ofte 
tyngende administrative formaliteter og likviditetsproblemer for de 
pågældende selskaber.
(3) Det må sikres, at renter og royalties beskattes én gang i en medlemsstat.
(4) Den mest hensigtsmæssige måde at fjerne førnævnte formaliteter og 
problemer på og samtidig sikre, at nationale og tværnationale transaktioner 
behandles skattemæssigt ens, er at ophæve beskatningen af renter og royalties i 
den medlemsstat, hvor de opstår, uanset om beskatningen sker ved 
indeholdelse ved kilden eller ved skatteansættelse; det er især nødvendigt at 
ophæve sådanne skatter i forbindelse med betalinger mellem associerede 
selskaber i forskellige medlemsstater samt mellem sådanne selskabers faste 
driftssteder.
(5) Ordningen bør kun gælde for eventuelle renter eller royalties, der ville 
være blevet aftalt mellem betaleren og den retmæssige ejer, såfremt der ikke 
havde bestået en særlig forbindelse
(6) Medlemsstaterne må ikke afskæres fra at træffe passende foranstaltninger 
til bekæmpelse af svig og misbrug. 
…
(10) Målet for dette direktiv, nemlig etablering af et fælles system for 
beskatning af renter og royalties, der betales mellem associerede selskaber i 
forskellige medlemsstater, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af 
medlemsstaterne og kan derfor bedre gennemføres på fællesskabsplan; 
Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med 
subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med 
proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går direktivet ikke ud over, hvad 
der er nødvendigt for at nå disse mål -



- 24 -

Direktivets formål er således at sikre, at renter betalt over grænserne mellem 
medlemslandene behandles på samme vilkår som inden for grænserne i de 
enkelte medlemslande, men at denne ordning kun gælder for eventuelle renter, 
der ville blive aftalt såfremt der ikke havde bestået en særlig forbindelse. 
Derudover er formålet, at renterne beskattes i én medlemsstat, og at misbrug og 
svig kan bekæmpes.

Begrebet retmæssig ejer fremgår således allerede af de indledende 
bemærkninger. Derudover fremgår begrebet af art. 1, der har følgende ordlyd 
(med SKATs fremhævninger):

”Artikel 1
…”

Allerede af denne årsag er det utvivlsomt, at EU-retten ikke er til hinder for 
gennemførelse af en kildebeskatning af renterne i Danmark i tilfælde, hvor den 
retmæssige ejer ikke er hjemmehørende i EU. 

Den omstændighed, at der indeholdes kildeskat på renter, når de betales til et 
ikke-hjemmehørende selskab, udgør ikke en restriktion i den frie 
bevægelighed, allerede fordi der ikke sker en skattemæssig forskelsbehandling. 

Dette er også udtrykkeligt fastslået af EU-Domstolen i dom af 22. december 
2008 i sag C-282/07, Truck Center, 
…

Det er endvidere SKATs opfattelse, at EU-Domstolens praksis viser, at der 
ikke er noget til hinder for at afskære selskaber etableret i en anden 
medlemsstat fra at påberåbe sig EU-retten – herunder de harmoniserede regler, 
der følger af bl.a. moder-/datterselskabsdirektivet – når det må lægges til 
grund, at etableringen af et holdingselskab i en anden medlemsstat ”tager sigte 
på at undgå kildeskat på betalinger til ikke-europæiske foretagender, hvis en 
sådan konstruktion ikke tjener noget kommercielt formål”, jf. Kommissionens 
fortolkning af ”Rent kunstige arrangementer” offentliggjort i EUT 2008, C 
116/13.

Selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, indebærer efter sin klare ordlyd, at 
Danmark ikke skal frafalde kildeskat, medmindre der efter Rente- 
Royaltydirektivet består en egentlig pligt hertil.

Sammenfattende er det SKATs opfattelse, at begrebet retmæssig ejer i relation 
til direktivet svarer til begrebet i relation til DBOerne. Som det fremgår 
ovenfor, har begrebet eksisteret i en årrække i OECDs Modeloverenskomst 
førend, det blev indført i Moder- datterselskabsdirektivet og Rente- 
Royaltydirektivet. Der ses i den forbindelse ikke at være noget, der tilsiger, at 
begrebet har en større eller mindre rækkevidde end i OECDs 
Modeloverenskomst. EU Domstolen har dog endnu ikke taget stilling til 
begrebet. Det forhold, at der i Rente- Royaltydirektivets artikel 1, stk. 4 alene 
henviser til og ikke som formidler, herunder som agent, mandatar eller 
bemyndiget signatar for en anden person. kan ikke føre til andet resultat, da 
angivelsen ikke er udtømmende.



- 25 -

Med samme begrundelse som anført under punkt 2.2.4.2 ovenfor anses hverken 
Nycomed Sweden Holding 2 AB eller Nycomed Sweden Holding 1 AB for 
retsmæssig ejer af de omhandlede renter i relation til Rente- Royaltydirektivet.

Herefter skal der tages stilling til, om Nycomed S.C.A., SICAR er retmæssig 
ejer. I forhold til de svenske selskaber er der den forskel, at der ikke er tale om 
gennemstrømning i den forstand, at renterne umiddelbart bliver 
viderekanaliseret til ejerne.

Som nævnt ovenfor under punkt 2.2.4.2 har SKAT tabt 2 sager i 
Landsskatteretten, fordi Landsskatteretten har lagt afgørende vægt på, at der 
netop ikke var gennemstrømning ud af det luxembourgske moderselskab. 
Imidlertid er/bliver kendelserne indbragt på domstolene, hvorfor SKAT forsat 
er af den opfattelse, at fysisk gennemstrømning nødvendigvis ikke er 
afgørende.

Som ligeledes nævnt ovenfor under punkt 2.2.4.2 fremgår det af punkt 12.1 i 
kommentarerne til Modeloverenskomsten, at et selskab ikke er retmæssig ejer, 
hvis det blot virker som ren gennemstrømningsenhed. Dette er imidlertid ikke 
en u[d]tømmende afgrænsning af begrebet. Der er således ikke grundlag for at 
hævde, at det er den faktiske gennemstrømning, der er afgørende. En naturlig 
sproglig forståelse af Modeloverenskomsten samt kommentarerne hertil 
indebærer således, at der må lægges vægt på den formelle beløbsmodtagers 
reelle beføjelser i relation til at træffe afgørelser om, hvorledes der skal 
disponeres over det modtagne beløb.

I denne sag kan Nycomed S.C.A., SICAR som udgangspunkt disponere over 
aktivet på sædvanlig vis. Som juridisk person tegnes selskabet ganske vist af 
ejerne og især af general partner. Dette er jo også tilfældet for langt de fleste 
selskaber, uden at dette giver anledning til at anfægte, at selskabet er retmæssig 
ejer af en given fordring.

Som tidligere nævnt skal der imidlertid lægges vægt på bemærkningerne til 
Modeloverenskomstens punkt 12:

Udtrykket retmæssig ejer er ikke anvendt i en snæver teknisk betydning, men 
skal ses i sammenhængen og i lyset af overenskomstens hensigt og formål, 
herunder at undgå dobbeltbeskatning og forhindre skatteunddragelse og 
skatteundgåelse.

I denne sag har det ikke været nødvendigt at lave back to back lån til ejerne af 
Nycomed S.C.A., SICAR, da selskabet ikke skal betale skat af 
renteindtægterne. I stedet for renter vil ejerne senere få det samlede beløb 
(hovedstol og tilskrevne renter) som udbytte.

Derfor finder SKAT heller ikke, at Nycomed S.C.A., SICAR er retmæssig ejer 
af renteindtægterne. I stedet er det ejerne af dette selskab, der er retmæssige 
ejere.

2.2.5.2.Antimisbrugsbestemmelse efter EU-retten og Rente- 
Royaltydirektivet



- 26 -

Indledningsvis bemærkes det, at ved dispositioner, der har skatteunddragelse, 
skatteundgåelse eller misbrug som formål, kan der opstå situationer, hvor EU-
borgeren ikke kan påberåbe sig beskyttelse efter EU-retten. Dette gælder både 
for konkrete forordninger og direktiver – herunder Rente- Royaltydirektivet – 
samt EU-traktaterne generelt, f.eks. TEUF artikel 63-66 om beskyttelsen af 
kapitalens fri bevægelighed.

EU-Domstolens praksis

Fra EU-Domstolens praksis om misbrugsbegrebet kan bl.a. henvises til 
Cadbury Schweppes-dommen (sag C-196/04, Cadbury Schweppes, Saml. 
2006, s.I-7995), Halifax-dommen (sag C-255/02, Halifax, Saml. 2006, s. I-
1609) og Part Service-dommen (sag C-425/06, Part Service Srl.).

EU-Domstolen udtaler i Cadbury-Schweppes-dommen i relation til de engelske 
CFC-regler bl.a.:

.. for at en restriktion for etableringsfriheden vil kunne være begrundet i 
hensynet til bekæmpelse af misbrug, skal det specifikke formål med en sådan 
restriktion være at hindre adfærd, der består i at oprette rent kunstige 
arrangementer, der ikke bygger på nogen økonomisk realitet, med henblik på 
at undgå den normalt skyldige skat af overskud, der optjenes ved virksomhed, 
der udføres på det nationale område.

Den momsretlige Halifax-dom omhandler gennemstrømningsselskaber, idet 
der i sagen var tale om en momsfritaget bank med 5 % momsfradrag, som lod 
sine relevante transaktioner passere et fuldt momspligtigt datterselskab med 
henblik på at opnå fuldt momsfradrag.

Om dommen samt dommens betydning i den efterfølgende sag Part Service 
Srl. anføres i Momsvejledningen 2010-2, afsnit C.4., følgende:

Fordele som følger af momslovenes bestemmelser, herunder reglerne om 
fradrag, kan ikke gøres gældende, når de transaktioner m.v. der begrunder 
denne ret, udgør et misbrug.
Det følger af EF-domstolens praksis, jf. sag C-255/02, Halifax plc., præmis 74 
og 75, at konstateringen af misbrug kræver, at følgende betingelser er opfyldt:
• De omhandlede transaktioner - selvom de betingelser der er fastsat i de 

relevante bestemmelser formelt er overholdt - ville indebære, at der blev 
opnået en afgiftsfordel, som det ville stride mod formålet med disse 
bestemmelser at tildele.

• Det skal tillige fremgå af en samlet række objektive omstændigheder, at 
hovedformålet med de omhandlede transaktioner er opnåelsen af en 
afgiftsfordel. 

At det er tilstrækkeligt for at konstatere misbrug, at det er hovedformålet - og 
herved ikke det eneste formål - med transaktionen at opnå en afgiftsfordel har 
EF-domstolen fastslået i den efterfølgende dom i sagen C-425/06 (Part Service 
Srl.)



- 27 -

Ved vurderingen af hovedformålet, kan transaktionernes rent kunstige karakter 
tillige med juridiske, økonomiske og/eller personlige forbindelser mellem de 
aktører, der tager del i planen vedrørende lettelse af afgiftsbyrden tages i 
betragtning, jf. Halifax-dommen præmis 81.

Ved vurdering af hovedformålet med etableringen har EU-Domstolen lagt 
særlig vægt på, om der er substans i selskabets domicilland, eller om der er tale 
om et rent kunstigt arrangement, hvilket ikke kun indebærer formel etablering, 
men også faktisk udøvelse af økonomisk virksomhed.

Rente- Royaldirektivets artikel 5

I relation til Rente- Royaldirektivet fremgår følgende af artikel 5:

…

Der er altså en domstolsskabt praksis om det generelle EU-retlige 
misbrugsbegreb og en specifik misbrugsbestemmelsen i Rente- 
Royaltydirektivets artikel 5. Som det fremgår nedenfor, er det SKATs 
opfattelse at nægte direktivets fordele på grundlag af begge dele.
 
Implementering i dansk ret

Udgangspunktet er, at direktiver ikke har umiddelbar virkning overfor 
medlemsstaterne. Disse har derfor pligt til at implementere det i deres 
lovgivning. Hvis dette ikke sker, kan borgeren påberåbe sig direktivet. Ud fra 
det såkaldte retssikkerhedsprincip kan medlemsstaten imidlertid ikke påberåbe 
sig et direktiv overfor borgeren.

Dette fremgår bl.a. af præmis 42 i Kofoed-dommen (sag C-321-05, Kofoed, 
Saml. 2007, s. I-5795):

…

Rente- Royaltydirektivet som sådan er implementeret i dansk ret. Dette fremgår af 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, 3. pkt.:

Skattepligten omfatter ikke renter, hvis beskatningen af renterne skal frafaldes eller 
nedsættes efter direktiv 2003/49/EF om en fælles ordning for beskatning af renter og 
royalties…

Misbrugsbestemmelsen i artikel 5 er fakultativ for medlemsstaterne (Dette direktiv 
udelukker ikke anvendelse af nationale………..).

Spørgsmålet er herefter, om det er tilstrækkeligt som i denne sag at vedtage, at 
direktivet (som helhed) er gældende eller om artikel 5 skal implementeres 
særskilt.

Det er SKATs opfattelse, at misbrugsbestemmelsen i artikel 5 er implementeret 
i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d. Bestemmelsen indebærer således efter 
sin klare ordlyd, at Danmark ikke skal frafalde renteskat, medmindre der efter 
Rente- Royaltydirektivet består en egentlig pligt hertil.



- 28 -

Dette følger af ordlyden: …..renterne skal frafaldes eller nedsættes…..

Der ses ikke at være noget i bemærkningerne til lovforslaget, der tilsiger en 
anden fortolkning.

Tværtimod understøttes SKATs fortolkning af bemærkningerne til lovforslaget 
til vedtagelsen af kildeskat på udbytter i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c.

3. punktum i denne bestemmelse fastsætter:

Det er en betingelse, at beskatningen af udbyttet skal frafaldes eller nedsættes 
efter bestemmelserne i direktiv 90/435/EØF om en fælles beskatningsordning 
for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater eller efter en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med Færøerne, Grønland eller den stat, hvor 
selskabet er hjemmehørende.

Dette punktum blev indsat ved lov nr. 282 af 25. april 2001 (ændringslovens § 
1, nr. 1), idet lovændringen havde til hensigt at genindføre kildebeskatningen af 
udbytter. I det oprindeligt fremsatte lovforslag (L 99 2000/0l) var 
bestemmelsen foreslået formuleret således:

Det er en betingelse, at moderselskabet er hjemmehørende i en stat, som er 
medlem af EU, i en stat, som Danmark har en dobbeltbeskatningsoverenskomst 
med, på Færøerne eller i Grønland, samt at datterselskabet er omfattet af 
begrebet selskab i en medlemsstat i artikel 2 i direktiv 90/435/EØF.

Under behandlingen af dette forslag fremsatte skatteministeren imidlertid et 
ændringsforslag (LFB 2001-03-21 nr. 99) (svarende til bestemmelsens endelige 
formulering), idet han begrundede dette således:

Det foreslås at præcisere, at det er en betingelse for den foreslåede 
skattefrihed, at Danmark skal frafalde beskatningen af det pågældende udbytte 
efter bestemmelserne i moder/datterselskabsdirektivet, eller at Danmark skal 
frafalde eller nedsætte beskatningen af det pågældende udbytte efter 
bestemmelserne i dobbeltbeskatningsoverenskomsten med Færøerne, Grønland 
eller den pågældende anden stat.

Både ordlyden og forarbejderne viser således utvetydigt, at der skal 
gennemføres kildebeskatning, medmindre en sådan beskatning strider mod EU-
retten og/eller DBO'erne.

Ved den efterfølgende vedtagelse af renteskatten i litra d, var det ikke 
nødvendigt med en sådan præcisering, da den korrekte ordlyd var med allerede 
i det fremsatte lovforslag.

SKATs konkrete vurdering

SKAT finder det klart, at misbrugsbestemmelsen i artikel 5 kan gøres gældende 
i denne sag.



- 29 -

Under henvisning til det anførte i afsnit 2.2.4.2 ovenfor må det anses for 
godtgjort, at der er tale om transaktioner, der har skatteundgåelse eller misbrug 
som væsentligste bevæggrund eller en af de væsentligste bevæggrunde. Det er 
følgelig ikke optagelsen af selve lånet, der ikke anses for erhvervsmæssig 
begrundet. Derimod er det selve placeringen af arrangementet gennem 3 
overliggende holdingselskaber, der muliggør, at renteudgiften fratrækkes med 
skattemæssig virkning i Nycomed A/S, medens renteindtægten ikke er 
skattepligtig i Nycomed S.C.A., SICAR.

Man kan herefter diskutere, om sondringen alene skal foretages ud fra ordlyden 
i artikel 5, stk. 2 eller om misbrugbegrebet derudover er afgrænset af den 
generelle EU-domstolsskabte praksis på området. I så fald vil det ikke være 
tilstrækkeligt, at hovedmotivet er skatteundgåelse. Derudover skal der være 
tale om et rent kunstigt arrangement, hvor der udover de skattemæssige 
motiver for transaktionen ikke må være tale om udøvelse af faktisk økonomisk 
virksomhed.

SKAT finder imidlertid under alle omstændigheder, at der er tale om et sådan 
rent kunstigt arrangement.
 
For de første ses der ikke at være et umiddelbart forretningsmæssigt motiv for 
at have såvel Nycomed Sweden Holding 1 AB og Nycomed S.C.A., SICAR 
som overliggende holdingselskaber. Ledelsen af koncernen er som anført i 
Nycomed Sweden Holding 2 AB. Der ses endvidere ikke at være noget 
forretningsmæssigt motiv for at placere det øverste holdingselskab i 
Luxembourg. Driften foretages dels fra Nycomed Sweden Holding 2 AB og fra 
General Manager i Nycomed S.C.A., SICAR. For Nycomed S.C.A., SICARs 
vedkommende består dette dog alene af at vederlægge General Manager, 
hvilket sker ved en tilskrivning på en mellemregning. Derudover udgør 
aktiviteten alene besiddelse af aktieposten og fordringen. Det praktiske 
omkring bogføring, anmeldelse i det luxembourgske selskabsregister m.v. 
klares ved at betale tredjemand for ”Provision for domiciliation, corporate and 
accounting fees”.

Delkonklusion

Hverken Nycomed Sweden Holding 2 AB, Nycomed Sweden Holding 1 AB 
eller Nycomed S.C.A., SICAR anses for retmæssig ejer efter Rente- 
Royaltydirektivet.

Misbrugsbestemmelsen i Rente- Royaltydirektivets artikel 5 anses for 
implementeret i dansk ret.

Misbrugsbestemmelsen anses for at kunne gøres gældende i den konkrete sag.

2.2.6. Hæftelse for ikke indeholdt renteskat

Af kildeskattelovens § 69, stk. 1 fremgår det, at

Den, som undlader at opfylde sin pligt til at indeholde skat, eller som indeholder 
denne med for lavt beløb, er over for det offentlige umiddelbart ansvarlig for 



- 30 -

betaling af manglende beløb, medmindre han godtgør, at der ikke er udvist 
forsømmelighed fra hans side ved iagttagelse af bestemmelserne i denne lov. 

Det er altså Nycomed A/S, der har bevisbyrden for, at selskabet ikke burde 
have været opmærksom på, at det skulle have indeholdt kildeskat. Situationen, 
hvor den indeholdelsespligtige kan blive fritaget for hæftelse, er f.eks., hvor en 
lønmodtager snyder sin arbejdsgiver og dermed får udbetalt for store skattefrie 
godtgørelse uden, at det kan lastes arbejdsgiveren, at pågældende ikke 
opdagende dette.

Fritagelsen gælder imidlertid ikke i denne situation. Der er herved lagt vægt på, 
at selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d er en værnsregel, at Nycomed 
koncernen i den konkrete situation har søgt at omgå denne værnsregel samt at 
der er tale om interesseforbundne parter.

Således hæfter Nycomed A/S for renteskatten.

2.2.7. Nedslag i renteskatten på grundlag af ejerkredsen af Nycomed 
S.C.A., SICAR m.v.

Da ejerne af Nycomed S.C.A., SICAR anses for retmæssige ejere af 
renteindtægten, kan det komme på tale, at der skal gives forholdsmæssigt 
nedslag i renteskatten, hvis ejerne skal fritages eller lempes efter en DBO eller 
efter Rente- Royaltydirektivet.

Hvis dette kan dokumenteres, vil SKAT følgelig give et sådant nedslag.

SKAT er i øjeblikket i gang med en transfer pricing kontrol af rentesatsen. 
Hvis rentesatsen ændres, vil renteskatten følgelig blive ændret i 
overensstemmelse hermed.

2.2.8. Samlet konklusion

Der anses for at være aftalt fælles ledelse i Nycomed S.C.A., SICAR.

Hverken Nycomed Sweden Holding 2 AB eller Nycomed Sweden Holding 1 
AB anses for retsmæssig ejer af de omhandlede renter i relation til den 
fællesnordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst.

Hverken Nycomed Sweden Holding 2 AB, Nycomed Sweden Holding 1 AB 
eller Nycomed S.C.A., SICAR anses for retsmæssig ejer af de omhandlede 
renter i relation til Rente- Royaltydirektivet.

I stedet anses ejerne af Nycomed S.C.A., SICAR for de retmæssige ejere.

I anden række gøres det gældende, at selvom Nycomed S.C.A., SICAR anses 
for retmæssig ejer, er selskabet ikke beskyttet af direktivet, idet 
misbrugsbestemmelsen i artikel 5 kan gøres gældende i den konkrete sag.

Derfor er der hjemmel til at indeholde renteskat, der kan opgøres således:



- 31 -

Dato 

tilskrivning

Beløb EUR Kurs Beløb i DKK Renteskat i pct. Renteskat i DKK

27-12-2007 61.965.461 745,68 462.064.052 30 138.619.216

27-12-2008 74.258.291 745,40 553.521.299 25 138.380.325

27-12-2009 61.887.366 744,33 460.646.228 25 115.161.557

I alt 198.111.118 1.476.231.579 392.161.097

2.3. Selskabets opfattelse og begrundelse

I brev af 9. december 2010 har  anført følgende:

Nycomed A/S - Renteskat - j.nr. 28313519

Vi har modtaget SKATs forslag til afgørelse, dateret den 29. november 2010, 
om indeholdelse af renteskat for perioden 2006-09. Vi skal hermed på vegne af 
vores klient, fremkomme med følgende bemærkninger.

Faktuelle kommentarer til sagsfremstillingen

Vi har først et par faktuelle kommentarer til sagsfremstillingen. På side 1 
fremgår det, at The Blackstone Group er ejer af Nycomed S.C.A., SICAR. Det 
er ikke tilfældet længere, idet gruppen solgte sin andel i 2006. På side 4 i afsnit 
1.2 bør det tilføjes, at formålet med optagelse af lånet var at refinansiere det 
eksisterende PIK-note-lån, der blev optaget i 2005 i forbindelse med, at 
Nycomed A/S købte Nycomed-koncernen. Dette er endvidere omtalt på side 3, 
øverste halvdel.
 
Vurdering

Vi er ikke enige i SKATs vurdering af sagen. Efter vores vurdering har SKAT 
ikke grundlag for at kræve indeholdelse af renteskat.

• Nycomed Sweden Holding 2 AB (SEW2) er den retmæssige ejer af 
renteindtægterne og anvender blandt andet renteindtægterne til 
dækning af driftsudgifter og lønninger i selskabet. Selskabet har 
således fuld råderet over indtægten og er på ingen måde forpligtet til at 
betale renteindtægten videre.

• Nycomed A/S har haft renteudgifter på et helt almindeligt lån, der er 
optaget (koncerninternt) til indfrielse af et eksternt lån. Der eksisterer 
således ikke nogen form for misbrugssituation i forhold til dansk 
lovgivning m.v.

• I SKM 2010.729 LSR fik skatteyderen medhold i, at der ikke var 
grundlag for at kræve indeholdelse af renteskat, idet rentebeløbet ikke 
var betalt op igennem strukturen til de ultimative ejere 
(gennemstrømningsselskab). Der er heller ikke i denne sag tale om 
gennemstrømning. Der er ikke engang […] etableret et låneforhold 
mellem de svenske holdingselskaber. Alene af den grund kan der på 

Person 1



- 32 -

ingen måde argumenteres for, at renteindtægten er strømmet igennem 
SWE2 og videre op igennem strukturen, og at SWE2 dermed ikke er den 
retmæssige ejer af indkomsten.

At der sker gennemstrømning er ifølge Landsskatterettens egen afgørelse en 
altafgørende forudsætning for, at det overhovedet kan komme på tale at 
antage, at modtageren, her SWE2, ikke er den retmæssige ejer af indkomsten.

Af hensyn til det fremskredne tidspunkt har vi valgt ikke at argumentere 
yderligere for vores synspunkter for nuværende. Vi skal dog anmode SKAT om 
at genoverveje afgørelsen set i lyset af ovenstående og herefter fremsende en 
endelig afgørelse hurtigst muligt.

Afslutningsvis skal vi for god ordens skyld oplyse, at vi accepterer, at 
forældelsen efter forældelsesloven udskydes fra 31. december 2010 til 15. 
januar 2011.

2.4. Endelig afgørelse

Vedrørende de faktuelle forhold er sagsfremstillingen nu rettet til i 
overensstemmelse med det anførte i  brev af 9. december 2010.

Herefter tages der kort stilling til de 3 punkter, som er fremsat.

…

Således er der truffet afgørelse i overensstemmelse med det fremsendte 
forslag.”

Supplerende oplysninger om koncernen og lånene 

Efter det oplyste var Nycomed-koncernen i sagsperioden en verdensomspændende 

medicinalvirksomhed med i alt 12.500 ansatte, herunder 600 i Danmark, og havde 

datterselskaber i over 70 lande. Koncernen blev i 2005 købt af et kapitalfondskonsortium 

med den nordiske kapitalfond Nordic Capital som den største ejer. Nycomed-koncernens 

øverste danske moderselskab var Nyco Holding ApS. Købet af Nyco Holding ApS skete 

gennem det nyoprettede holdingselskab Nycomed A/S (nu Takeda A/S), der var direkte 

ejet af deltagerne i kapitalfondskonsortiet. Til brug for købet af Nyco Holding ApS havde 

Nycomed A/S optaget et eksternt lån på ca. 400 mio. euro. I 2006 blev der foretaget en 

refinansiering af denne gæld og i den forbindelse etableredes følgende ejerstruktur: 

Person 1's



- 33 -

Over 95 % af aktionærerne i Nycomed S.C.A, SICAR var forskellige kapitalfonde 

organiseret i skattemæssigt transparente enheder, typisk kommanditselskaber. Nycomed 

A/S har oplyst, at der var flere hundrede investorer i kapitalfondene, bl.a. pensionskasser, 

pengeinstitutter, investeringsforeninger og -selskaber, almindelige selskaber og 

privatpersoner. Nycomed A/S har endvidere oplyst, at disse investorer var hjemmehørende 

i en lang række jurisdiktioner, herunder inden for og uden for EU samt i og uden for stater, 

med hvilke Danmark har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst, og at omkring ⅔ af 

de direkte investorer i kapitalfondene var selvstændige skattesubjekter, der var 

1 aktie

ca  1,15%ca  41,2%                        ca  25,6%                        ca  9,7%                            ca  8,9%                              ca  13,5%   

ca  2,5%ca  97,5%

Nycomed S C A ,
 SICAR (Lux)

DLJ Coller Øvrige Aktionær nr  
41

 (Sverige)

Nycomed 
Management

Nycomed Sweden 
Holding 1 AB (Sverige)

Nycomed Sweden 
Holding 2 AB (Sverige)

Nycomed A/S (Takeda) 
(sagsøger) (DK)

Nyco Holdings ApS (Danmark)

Nycomed Luxco S A  (Lux) 
(komplementar)

  Driftsselskaber

Nordic 
Capital 

LP's
Avista 



- 34 -

hjemmehørende inden for EU eller i en stat, med hvilken Danmark har indgået en 

dobbeltbeskatningsoverenskomst. Ud af de resterende investorer var en væsentlig del 

såkaldte ”fund-of-funds”, dvs. skattetransparente enheder, hvor det ikke umiddelbart har 

været muligt at fremskaffe oplysninger om hjemstedet for investorerne heri. 

Der er mellem parterne enighed om, at identiteten og hjemstedet på investorerne i de 

pågældende kapitalfonde ikke er dokumenteret under sagen. 

Der er fremlagt en række ejerfortegnelser for Nycomed S.C.A., SICAR for perioden 2007-

2011, hvoraf det fremgår, at aktionær nr. 39 var en privatperson – efter det oplyste med 

bopæl i USA – og aktionær nr. 41 var en svensk bank. Efter det oplyste havde de to 

aktionærer i den omhandlede periode hver en ejerandel på henholdsvis 0,25 % og 1,15 %. 

I 2011 erhvervede virksomheden Takeda Pharmaceutical Company aktierne i Nycomed 

A/S og købte dermed Nycomed-koncernen (bortset fra koncernens aktiviteter i USA), jf. 

nærmere nedenfor.  Nycomed A/S skiftede i den forbindelse navn til Takeda A/S.

Nycomed S.C.A., SICAR

Nycomed S.C.A., SICAR, var koncernens moderselskab. Selskabet, der var 

hjemmehørende i Luxembourg, var fuldt ud egenkapitalfinansieret. Selskabet blev drevet i 

selskabsformen Société en commandite par actions ("S.C.A."). Selskabets komplementar, 

som varetog den daglige ledelse af selskabet, var Nycomed Luxco S.A. Det fremgår af de 

fremlagte årsrapporter, at henholdsvis fire og fem af de i alt syv ledelsesmedlemmer 

(Board of Directors) i Nycomed Luxco S.A. tillige var medlemmer af bestyrelserne i 

Nycomed Sweden Holding 1 AB og i Nycomed Sweden Holding 2 AB i den for sagen 

relevante periode.

Det er oplyst, at et S.C.A. er en selvstændig juridisk person og et selvstændigt 

skattesubjekt efter luxembourgsk ret. Parterne er enige om, at et S.C.A. på denne baggrund 

kan kvalificeres som en "hjemmehørende person" efter dobbeltbeskatningsoverenskomsten 

mellem Danmark og Luxembourg, og at det er indkomstskattepligtig i Luxembourg og 

derfor er pligtig at betale selskabsskat og lokal erhvervsskat i Luxembourg af selskabets 

indkomst. 



- 35 -

Nycomed S.C.A., SICAR, var efter en luxembourgsk lov af 22. juni 2004 registreret som et 

såkaldt "Société d'investissement en capital à risque" ("SICAR"). Dette indebærer, at 

selskabet var fritaget for indkomstskat af indtjening, der hidrørte fra selskabets 

investeringer, dvs. renter, avancer og udbytter, ligesom selskabet var undtaget fra reglerne 

om indeholdelsespligt ved udlodning af udbytter. 

Det er oplyst, at kapitalfondskonsortiet i forbindelse med refinansieringen af Nycomed 

A/S’ eksterne lån indskød ca. 500 mio. euro i egenkapital i Nycomed, S.C.A., SICAR. 

Dette kapitalindskud var grundlaget for Nycomed, S.C.A., SICAR’s lån på 498.500.000 

euro til Nycomed Sweden Holding 1 AB. Selskabets investeringsportefølje bestod af en 

100 % kapitalandel i Nycomed Sweden Holding 1 AB. Ud over ejerskabet af og udlånet til 

Nycomed Sweden Holding 1 AB udøvede Nycomed S.C.A., SICAR, ingen aktiviteter.

Lånet til Nycomed Sweden Holding 1 AB blev ydet den 27. december 2006. Ifølge 

låneaftalen forrentes lånet med en rente på EURIBOR + 7,9 %, der tilskrives hovedstolen 

hvert år den 27. december. Renterne på lånet blev tilskrevet hovedstolen og blev i 

selskabets årsrapporter for indkomstårene 2007, 2008 og 2009 anført som tilskrevne renter 

(renter i perioden fra den 28/12-27/12) på henholdsvis 61.765.962, 72.826.401 og 

60.825.103 euro. 

Nycomed, S.C.A., SICAR, foretog i 2007-2009 hverken udlodninger eller anden betaling 

til kapitalfondene.

Nycomed Sweden Holding 1 AB

Nycomed Sweden Holding 1 AB’s eneste aktivitet bestod i at være holdingselskab for 

Nycomed Sweden Holding 2 AB. Selskabet optog, som nævnt, et lån den 27. december 

2006 hos sit moderselskab, Nycomed S.C.A., SICAR, på 498.500.000 euro. Selskabets 

bogførte renteudgifter vedrørende det omhandlede lån for indkomstårene 2007, 2008 og 

2009 udgjorde ifølge selskabets årsrapporter (perioden fra 1/1-31/12) henholdsvis 

61.284.470, 72.866.092 og 60.825.103 euro. Renterne blev i overensstemmelse med 

lånevilkårene løbende tilskrevet lånets hovedstol, og selskabet har foretaget fradrag for 

renterne ved opgørelsen af sin skattepligtige indkomst.

Pengene fra ovennævnte lån blev af Nycomed Sweden Holding 1 AB indskudt som 

egenkapital i Nycomed Sweden Holding 2 AB. 



- 36 -

Nycomed Sweden Holding 2 AB

Nycomed Sweden Holding 2 AB, der var fuldt ud egenkapitalfinansieret, var ejet af 

Nycomed Sweden Holding 1 AB med ca. 97,5 % og af koncernledelsen med ca. 2,5 %. 

Selskabet havde i de omhandlede indkomstår samme bestyrelse som Nycomed Sweden 

Holding 1 AB. Selskabet ejede i 2007-2009 ikke aktier i andre selskaber end Nycomed 

A/S.

Kapitalindskuddet fra Nycomed Sweden Holding 1 AB blev af Nycomed Sweden Holding 

2 AB udlånt til Nycomed A/S ved en låneaftale af 27. december 2006.

Af årsrapporterne for 2007, 2008 og 2009 fremgår, at Nycomed Sweden Holding 2 AB 

havde to indtægtsposter, nemlig "Övriga intäkter" og "Renteintäkter och liknande 

resultatposter". Selskabet havde ikke andre renteindtægter end renterne på lånet til 

Nycomed A/S. I 2007, 2008 og 2009 udgjorde renteindtægterne henholdsvis 98,1 %, 97,8 

% og 98 % af selskabets samlede indtægter. De renter, der blev tilskrevet på lånet til 

Nycomed A/S, er indgået i opgørelsen af Nycomed Sweden Holding 2 AB’s skattepligtige 

indkomst i de pågældende indkomstår. Renteindtægterne udgjorde henholdsvis 61.444.992, 

75.498.014 og 61.836.446 euro.

Nycomed Sweden Holding 2 AB har i indkomstårene 2007-2009 – i overensstemmelse 

med de særlige svenske regler om skattemæssig resultatudjævning inden for en koncern i 

den svenske indkomstskattelovs kapitel 35 – ydet koncernbidrag til sit moderselskab, 

Nycomed Sweden Holding 1 AB, på henholdsvis 60.468.000, 75.621.000 og 60.353.294 

euro.

Koncernbidragene var fradragsberettigede for det ydende selskab, Nycomed Sweden 

Holding 2 AB, og skattepligtige for det modtagende selskab, Nycomed Sweden Holding 1 

AB. 

Pr. 2. april 2007 overtog Nycomed Sweden Holding 2 AB den hidtil af det svenske selskab 

Nycomed AB drevne aktivitet med produktregistrering hos myndigheder og diverse 

administrativt arbejde i forbindelse med kliniske forsøg. Selskabet beskæftigede herefter 

ca. 10 medarbejdere. 



- 37 -

Dagen før overtagelsen, den 1. april 2007, indgik Nycomed Sweden Holding 2 AB og 

selskabet Nycomed AB en "Service agreement". Ifølge denne aftale var Nycomed AB 

forpligtet til at yde enhver administrativ bistand, som driften af den overdragne 

virksomhed måtte nødvendiggøre ("any administrative services that [Nycomed Sweden 

Holding 2 AB] may require from time to time"). Bistanden omfattede, men var ikke 

begrænset til, "accounting and financial services, HR and payroll services, IT and technical 

support services, services relating to invoicing and debt collection". Samme dag indgik 

Nycomed Sweden Holding 2 AB og Nycomed AB endvidere en lejeaftale, hvorved 

førstnævnte lejede en del af Nycomed AB's domicil, hvor medarbejdere, der var omfattet 

af overdragelsen, forblev placeret.

Nycomed A/S

Nycomed A/S, der var det øverste danske koncernselskab, blev stiftet i 2005 af det 

konsortium, som købte Nycomed-koncernen samme år. I forbindelse med købet havde 

Nycomed A/S optaget et såkaldt PIK-lån ("Payment-in-Kind") fra eksterne långivere. 

Renten på PIK-lånet, der var optaget til kurs 99, og som udløb i 2013, udgjorde fast 11,75 

%. 

Dette lån blev som nævnt erstattet af et koncerninternt lån, idet Nycomed A/S ved 

låneaftale af 27. december 2006 lånte 501 mio. euro af moderselskabet, Nycomed Sweden 

Holding 2 AB, som blev anvendt til indfrielse af det omtalte PIK-lån. Ifølge aftalen udgør 

renten EURIBOR + 8 procentpoint, der tilskrives hovedstolen hvert år den 27. december. 

Renten udgjorde således per 1. januar 2007 12,03 %, mens den ultimo 2009 udgjorde 9,24 

%. De årlige rentetilskrivninger for 2007, 2008 og 2009 udgjorde henholdsvis 61.444.992, 

75.498.014 og 61.836.446 euro svarende til henholdsvis 462.064.052, 553.521.299 og 

460.646.228 kr. Ifølge låneaftalen skulle lånet først indfries, når Nycomed A/S blev solgt.

Nycomed A/S har foretaget fradrag for de tilskrevne, ikke betalte, renter ved opgørelsen af 

sin skattepligtige indkomst. Nycomed A/S indeholdt ikke kildeskat af de tilskrevne renter. 

”Management Shareholders Agreement”

Takeda A/S har i forbindelse med sagens behandling ved landsretten fremlagt en 

”Management Shareholders Agreement” fra juli 2007 mellem Nycomed Luxco S.A, 

Nycomed S.C.A., SICAR, Nycomed Sweden Holding 1 AB, Nycomed Sweden Holding 2 

AB, Nycomed A/S, The Investor Shareholders og The Management Shareholders. Aftalen 



- 38 -

regulerer navnlig The Management Shareholders rettigheder og forpligtelser i forhold til 

ejerne af Nycomed. S.C.A., SICAR. The Management Shareholders ejer ifølge aftalen 

alene andele i Nycomed Sweden Holding 2 AB. Aftalen indeholder bl.a. en regulering af 

muligheder for at disponere over deres aktier, bestemmelser om misligholdelse af aftalen 

samt en regulering af ”Exit”. 

Det fremgår af aftalen, at der samtidig er indgået en ”Investor Shareholders Agreement” 

mellem de samme parter med undtagelse af ”The Management Shareholders”, og at denne 

aftale har forrang i tilfælde af uoverensstemmelse mellem de to aftaler i relation til ”the 

Management Shareholders”. Aftalen har ikke været fremlagt under sagen. 

Salg af Nycomed-koncernen i 2011 og 2012 – ”Exit”

Den 19. maj 2011 blev der indgået aftale om salg af Nycomed-koncernen (bortset fra 

koncernens aktiviteter i USA) til Takeda Pharmaceutical Company. Overdragelsen blev 

gennemført ved, at Nycomed Sweden Holding 2 AB solgte sine aktier i Nycomed A/S 

(Takeda) til Takeda Pharmaceutical Company den 30. september 2011. Salgssummen for 

aktierne i Nycomed A/S udgjorde ca. 9,6 mia. euro.

På tidspunktet for gennemførelsen af overdragelsen af aktierne i Nycomed A/S til Takeda 

Pharmaceutical Company udgjorde Nycomed A/S’ gæld til Nycomed Sweden Holding 2 

AB på det omhandlede lån (inklusive tilskrevne renter) 812.900.414 euro.

Den 21. september 2011, umiddelbart inden gennemførelsen af aktieoverdragelsen, 

konverterede Nycomed Sweden Holding 2 AB hele sit tilgodehavende (inklusive tilskrevne 

renter) til ny aktiekapital i Nycomed A/S. De nytegnede aktier indgik i overdragelsen til 

Takeda Pharmaceutical Company.

Umiddelbart efter salget udloddede Nycomed Sweden Holding 2 AB en væsentlig del af 

salgsprovenuet (ca. 3,8 mia. euro) til sit moderselskab, Nycomed Sweden Holding 1 AB. 

Nycomed Sweden Holding 1 AB videreudloddede den væsentligste del af de modtagne 

udbytter til sit moderselskab, Nycomed S.C.A., SICAR, ligesom selskabet i oktober 2011 

indfriede sit lån (inklusive tilskrevne renter), i alt ca. 790 mio. euro, til Nycomed S.C.A., 

SICAR. 



- 39 -

Nycomed Sweden Holding 1 AB havde på tidspunktet for salget ultimo september 2011 et 

tilgodehavende hos Nycomed Sweden Holding 2 AB på ca. 248 mio. euro vedrørende ikke 

tilbagebetalte koncernbidrag. Denne gæld blev efterfølgende eftergivet ved, at Nycomed 

Sweden Holding 1 AB besluttede at yde sit datterselskab et tilskud (aktieägartilskott), 

hvorved gælden blev udlignet. 

Efter salget af Nycomed A/S til Takeda Pharmaceutical Company fungerede Nycomed 

Sweden Holding 2 AB herefter som holdingselskab for det amerikanske driftsselskab 

gennem et mellemliggende amerikansk holdingselskab. Den 30. juli 2012 solgte Nycomed 

Sweden Holding 2 AB (som på dette tidspunkt havde ændret navn til Fougera Sweden 

Holding 2 AB) sine aktier i det amerikanske holdingselskab til det uafhængige selskab 

Sandoz Inc. Købesummen udgjorde ca.1 mia. euro. Den væsentligste del af salgssummen 

blev i 2012 udloddet til Nycomed Sweden Holding 1 AB, der igen videreudloddede den 

væsentligste del heraf til sit moderselskab, Nycomed S.C.A., SICAR. 

Nycomed S.C.A., SICAR, foretog tilbagebetaling af indskudt kapital samt udbetaling af 

provenu til sine investorer i forbindelse med kapitalnedsættelser i 2011 og 2012 med i alt 

ca. 6,1 mia. euro.

B-171-13 NTC Parent S.a.r.l. mod Skatteministeriet

SKATs afgørelse af 18. marts 2011

Den 18. marts 2011 traf SKAT afgørelse om, at Nordic Telephone Company Investment 

ApS havde pligt til at indeholde kildeskat af de rentebetalinger/-tilskrivninger, der blev 

foretaget i perioden fra den 1. maj 2006 til den 10. juli 2008 til fordel for selskabets 

moderselskab, Angel Lux Common S.a.r.l. 

SKAT anførte i den forbindelse, at de to luxembourgske selskaber, Angel Lux Common 

S.a.r.l. og Angel Lux Parent S.a.r.l. efter SKATs opfattelse ikke kunne anses for 

retmæssige ejere (beneficial owner) i relation til de koncerninterne rentebetalinger/-

tilskrivninger, men derimod måtte anses for at fungere som gennemstrømningsenheder for 

en række kapitalfonde og banker, der hovedsageligt er hjemmehørende i lande uden 

dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark, og dermed ikke berettiget til at opnå de 

fordele, der følger heraf.

Af SKATs afgørelse af 18. marts 2011 fremgår bl.a.:



- 40 -

”Gennemstrømning i form af rentetilskrivning

1. Beskrivelse af selskabet

Nordic Telephone Company Investment ApS er det øverste danske 
moderselskab for en række danske selskaber, herunder TDC A/S. Koncernen 
ejer endvidere en række udenlandske datterselskaber.

Nordic Telephone Company Investment ApS blev stiftet den 10. november 
2005. Selskabet er fra og med den 14. november 2005 indgået som 
datterselskab i en koncern. Selskabet er i perioden fra den 14. november 2005 
ejet af selskaber i Luxembourg, som igen er ejet af en 5 store kapitalfonde, og 
fra den 28. april 2006 også af udenlandske banker med en mindre andel.

2. Talmæssig opgørelse i DKK

3. Baggrund 

Sagen omhandler, hvorvidt Nordic Telephone Company Investment ApS skal 
tilbageholde rentekildeskat af renterne på aktionærlån til Angel Lux Common 
S.à.r.l. for perioden fra 1. maj 2006 til 10. juli 2008. 

Overordnet er der sket det, at 5 kapitalfonde med henblik på opkøb af TDC 
A/S i sidste halvår 2005 har etableret en koncern bestående af en række 
selskaber hjemmehørende i Luxembourg og i Danmark (afsnit 3.1). 

Finansieringen af opkøbet af TDC A/S er bl.a. sket ved, at de 5 kapitalfonde 
m.fl. har udlånt midler til Nordic Telephone Company Investment ApS. 

Lånene består af en særlig type erhvervsobligationer, Preferred Equity 
Certificates (benævnt PECs) udstedt af Nordic Telephone Company 
Investment ApS i december 2005 og januar 2006 (afsnit 3.2).

Indkomstår Renter for hele 

året

Heraf 

indeholdelsespli

gt for renter for 

perioden

1.5.-31.12.2006

Heraf 

indeholdelsesp

ligt for renter 

for perioden 

1.1.-31.3.2008

Heraf 

indeholdelsesp

ligt for renter 

for perioden 

1.4.-10.7.2008

Renteska

tte-

procent

Renteskat

2006 1.329.208.093

               

922.794.206 30 % 276.838.262

2007 1.410.657.397 30 % 423.197.219

2008 824.768.741 390.745.904 30 % 117.223.771

434.022.837 25 % 108.505.709

I alt 925.764.961



- 41 -

PECs er efterfølgende i april 2006 overdraget af de 5 kapitalfonde m.fl. til et 
nystiftet datterselskab i Luxembourg (Angel Lux Parent S.à.r.l.). Dette 
datterselskab overdrog straks lånet videre til endnu et nystiftet datterselskab 
(Angel Lux Common S.à.r.l.) (afsnit 3.3 og 3.4). Sidstnævnte datterselskab er 
således formelt kreditor i forhold til Nordic Telephone Company Investment 
ApS. Betalinger ved overdragelse af PECs er sket ved etablering af 
gældsforhold af tilsvarende størrelse. 
Renterne ifølge PECs er betalt/tilskrevet i en kæde fra Nordic Telephone 
Company Investment ApS gennem selskaberne i Luxembourg til de 5 
kapitalfonde m.fl. (gennemstrømning) (afsnit 4).

Renterne af PECs er betalt/tilskrevet i perioden fra udstedelsen den 21. 
december 2005 til 10. juli 2008, hvor der sker gældskonvertering af PECs 
udstedt af Nordic Telephone Company Investment ApS, herunder for 
akkumulerede renter.

3.1. Koncernens etablering
…

3.1.1. De 5 kapitalfonde stifter 5 selskaber i Luxembourg

Kabler S.à.r.l., der er hjemmehørende i Luxembourg, bliver stiftet den 4. juli 
2005 af: 

• Permira Europe III L.P,1
• Permira Europe III L.P.2
• Permira Europe III, Gmbh & Co. Kg 
• Permira Europe III Co-Investment Scheme
• Permira Investments Limited

Angel Lux I S.à.r.l., der er hjemmehørende i Luxembourg, bliver stiftet den 8. 
november 2005 af Apax WW Nominees Ltd.

Angel Lux II S.à.r.l., der er hjemmehørende i Luxembourg, bliver stiftet den 8. 
november 2005 af:

• Blackstone Family Communications Partnership (Cayman) L.P.
• Blackstone Family Investment Partnership (Cayman) IV-A L.P.
• Blackstone Capital Partners (Cayman) IV-A Lp.
• Blackstone Participation Partnership (Cayman) IV L.P.

Hvert selskab tegner ¼ af kapitalen.

Angel Lux III S.à.r.l., der er hjemmehørende i Luxembourg, bliver stiftet den 
8. november 2005 af Providence Equity Offshore Partners V LP.

Angel Lux IV S.à.r.l., der er hjemmehørende i Luxembourg, bliver stiftet den 
8. november 2005 af KKR Millennium Fund (Overseas) Limited Partnership.

3.1.2. Stiftelse af NTC-selskaberne i Danmark



- 42 -

Nordic Telephone Company Investment ApS stiftes den 10. november 2005. 
Anparterne overdrages den 14. november 2005 til de 5 nystiftede selskaber i 
Luxembourg - Angel Lux I S.à.r.l., Angel Lux II S.à.r.l., Angel Lux III S.à.r.l., 
Angel Lux IV S.à.r.l. og Kabler S.à.r.l.

Nordic Telephone Company Administration ApS og Nordic Telephone 
Company Finance ApS stiftes af Nordic Telephone Company Investment ApS 
henholdsvis den 15. og 10. november 2005.

Nordic Telephone Company Holding ApS stiftes af Nordic Telephone 
Company Finance ApS den 11. november 2005.

Nordic Telephone Company ApS stiftes den 21. oktober 2005 af ekstern 
advokat, og overtages af Nordic Telephone Company Holding ApS den 30. 
november 2005.

3.2. Køb af aktier i TDC A/S

Den 30. november 2005 erhverver Nordic Telephone Company ApS 10,08 % 
af aktiekapitalen i TDC A/S til en købesum på DKK 7.554.600.000 (ca. EUR 1 
mia.). Samtidig afgiver Nordic Telephone Company ApS et offentligt 
købstilbud på den resterende aktiekapital i TDC A/S.

Ved en fondsbørsmeddelelse den 25. januar 2006 offentliggøres det, at Nordic 
Telephone Company ApS har modtaget salgsaccepter for 78,1 % af 
aktiekapitalen i TDC A/S og således herefter ejer 88,2 % af aktiekapitalen i 
TDC A/S.

Denne ejerandel blev efterfølgende reduceret til 87,9 %, som følge af 
tilbageførsel af medarbejderaktier i december 2006.

Erhvervelsen finansieres, som det nærmere beskrives i det følgende, dels ved 
låneoptagelse hos tredjemand, dels ved kapitalforhøjelser som foretages fra det 
ultimative danske moderselskab, Nordic Telephone Company Investment ApS 
og ned gennem den danske del af koncernen. 

Midlerne til disse kapitalforhøjelser hidrører navnlig fra de 5 kapitalfonde. 
Kapitalen tilføres Nordic Telephone Company Investment ApS på to måder: 

1. For det første foretager de 5 selskaber i Luxembourg en kapitalforhøjelse i 
selskabet. 

2. For det andet optager selskabet lån hos de 5 kapitalfonde m.fl. I forbindelse 
med opkøbet af TDC A/S udsteder Nordic Telephone Company Investment 
ApS således PECs ad to omgange. 

Generelt er PECs et finansielt instrument, der minder om en forrentet 
erhvervsobligation. Køber af PECs bliver dermed reelt långiver til udstederen 
af PECs. De betalte renter anses af skattemyndighederne i visse lande som 
udbytte for ejeren af PECs (långiveren). Forskellen mellem aktier og PECs er 
bl.a., at aktionæren har sikkerhed i virksomheden og ejer en andel af 
virksomheden (egenkapitalen), mens PECs-ejeren har en sikkerhed som 



- 43 -

kreditor (i et tilgodehavende) i selskabet. PECs giver endvidere ikke 
stemmerettigheder.

3.2.1. Den 21. december 2005 - udstedelse af PECs (afsnit a) og 
kapitaludvidelser (afsnit b)

3.2.1.a. Udstedelse af PECs

Der udstedes PECs første gang den 21. december 2005 med en samlet værdi på 
i alt EUR 822.532.075 (ca. DKK 6,1 mia.). 

PECs købes den 21. december 2005 af de 5 involverede kapitalfonde som 
långivere:

• Apax Partners Worldwide LLP (Guernsey, Channel Island)
• The Blackstone Group International Limited (Cayman Island)
• Providence Equity Partners Limited (Cayman Island)
• Kohlberg Kravis Roberts & Co. L.P. (Canada)
• Permira Advisers KB. (Guernsey og Tyskland)

Af ”Subscription and Shareholders Agreement” (aktionæroverenskomsten) af 
den 7. december 2005 fremgår, at PEC-ejere ikke kan købe flere PECs, end 
hvad der svarer til deres ejerandel af selskabet. Alligevel er det de indirekte 
ejere af Nordic Telephone Company Investement ApS, der altså køber de 
PECs, der udstedes den 21. december 2005.

Betingelserne for PECs findes i en del af lånedokumentet til PECs (”Exhibit A, 
PEC Terms”) .

Det fremgår af lånedokumentet, at hver PEC har en nominel værdi på EUR 25, 
og at renten, ”yield”, på PECs udgør nominelt 10 % p.a., der beregnes dag til 
dag (hermed skal der beregnes renters rente). 

Det kan imidlertid af modtagne kontoudtog fra Nordic Telephone Company 
Investment ApS konstateres, at renten beregnes af lånets hovedstol – uden de 
akkumulerede rentetilskrivninger, hvorfor der ikke er beregnet renters rente. 

PEC-udsteder bestemmer, hvornår de vil betale renter og afdrag. En evt. 
betaling af renter vil ske ved betaling af de renter, der først er påløbet (en form 
for FIFO-princip). Renter og lån forfalder dog til betaling senest i 2054.

3.2.1.b. Kapitaludvidelser
…

Kapitaludvidelser af selskaberne i Luxembourg:

• Apax WW Nominees Ltd. foretager en kapitaludvidelse i Angel Lux I 
S.à.r.l. med EUR 372.400 (ca. DKK 2,8 mio.).

• Blackstone selskaberne foretager en kapitaludvidelse i Angel Lux II S.à.r.l. 
med EUR 451.125 (ca. DKK 3,4 mio.).



- 44 -

• Providence Equity Offshore Partners V LP foretager en kapitaludvidelse i 
Angel Lux III S.à.r.l. med EUR 392.075 (ca. DKK 2,9 mio.).

• KKR Millennium Fund (Overseas) Limited Partnership foretager en 
kapitaludvidelse i Angel Lux IV S.à.r.l. med EUR 420.600 (ca. DKK 3,1 
mio).

• Permira selskaberne og Schroder Ventures Investments Limited foretager 
en kapitaludvidelse i Kabler S.à.r.l. med EUR 408.100 (den 20. december 
2005) (ca. DKK 3 mio.).

Kapitaludvidelser af selskaberne i Danmark:

De fem selskaber i Luxembourg foretager en kapitaludvidelse den 21. 
december 2005 i Nordic Telephone Company Investment ApS med DKK 
1.533.509.400 (ca. EUR 205,6 mio.).

Efterfølgende foretages der kapitalforhøjelser ned igennem den danske del af 
koncernen:

• Nordic Telephone Company Investment ApS foretager en 
kapitaludvidelse i Nordic Telephone Company Administration ApS den 
21. december 2005 med DKK 7.667.542.352 (ca. EUR 1 mia.).

• Nordic Telephone Company Administration ApS foretager en 
kapitaludvidelse i Nordic Telephone Company Finance ApS den 21. 
december 2005 med DKK 7.667.542.352.

• Nordic Telephone Company Finance ApS foretager en kapitaludvidelse i 
Nordic Telephone Company Holding ApS den 21. december 2005 med 
DKK 7.667.542.352.

• Nordic Telephone Company Holding ApS foretager en kapitaludvidelse 
i Nordic Telephone Company ApS den 30. december 2005 med DKK 
7.667.542.352 (hvilket dog allerede foregår den 30. november 2005).

3.2.2. Den 25. januar 2006 - udstedelse af PECs (afsnit a) og 
kapitaludvidelser (afsnit b)

3.2.2.a. Udstedelse af PECs

Der udstedes anden gang PECs af Nordic Telephone Company Investment ApS 
den 25. januar 2006. Dette sker med en samlet værdi på EUR 1.011.370.475 
(ca. DKK 7,5 mia.). 

Samlet er der herefter udstedt PECs for EUR 1.833.902.550 (ca. DKK 13,7 
mia.).

Anden pulje PECs købes den 25. januar 2006 af følgende kapitalfonde og 
banker.:

• Apax Partners Worldwide LLP (Guernsey, Channel Island)



- 45 -

• The Blackstone Group International Limited (Cayman Island)
• Providence Equity Partners Limited (Cayman Island)
• Kohlberg Kravis Roberts & Co. L.P. (Canada)
• Permira Advisers KB. (Guernsey og Tyskland)
• Deutsche Bank   
• Credit Suisse
• Barclays
• JP Morgan
• RBS

3.2.2.b. Kapitaludvidelser
…

Kapitaludvidelser af selskaberne i Luxembourg:

• Apax WW Nominees Ltd. og Apax Angel Syndication Partners (Cayman) 
foretager en kapitaludvidelse i Angel Lux I S.à.r.l. med henholdsvis EUR 
264.400 og EUR 85.225. Samlet EUR 349.625 (ca. DKK 2,6 mio.).

• Blackstone selskaberne foretager en kapitaludvidelse i Angel Lux II 
S.à.r.l. med EUR 626.350 (ca. DKK 4,7 mio.).

• Providence Equity Offshore Partners V LP og 3 andre Providence-
selskaber foretager en kapitaludvidelse i Angel Lux III S.à.r.l. med EUR 
418.800 (ca. DKK 3,1 mio.).

• KKR Millennium Fund (Overseas) Limited Partnership samt 2 andre KKR 
selskaber foretager en kapitaludvidelse i Angel Lux IV S.à.r.l. med EUR 
479.150 (ca. DKK 3,6 mio.).

• Permira selskaberne og Schroder Ventures Investments Limited foretager 
en kapitaludvidelse i Kabler S.à.r.l. med EUR 470.675 (ca. DKK 3,5 mio.) 
(den 24. januar 2006).

Kapitaludvidelser af selskaberne i Danmark:

De fem selskaber i Luxembourg foretager en kapitaludvidelse den 25. januar 
2006 i Nordic Telephone Company Investment ApS med DKK 1.748.584.013 
(ca. EUR 234 mio.). 

Følgende banker foretager en kapitaludvidelse i Nordic Telephone Company 
Investment ApS den 25. januar 2006 med DKK 137.645.044 (ca. EUR 18,4 
mio.) og bliver hermed også anpartshavere:

• Deutsche Bank AG, London
• Credit Suisse International, London
• Barcleys Capital PLC, London
• J. P. Morgan Securities LTD., London
• J. P. Morgan Whitefriars Inc., London
• The Royal Bank og Scotland plc., London



- 46 -

Samlet sker der en kapitalforhøjelse i Nordic Telephone Company Investment 
ApS på DKK 1.886.229.057 (ca. EUR 252,8 mio.).

Efterfølgende foretages der kapitalforhøjelser ned igennem den danske del af 
koncernen:

• Nordic Telephone Company Investment ApS foretager en kapitaludvidelse 
i Nordic Telephone Company Administration ApS med DKK 
9.433.706.258 (ca. EUR 1,3 mia.). 

• Nordic Telephone Company Administration ApS foretager en 
kapitaludvidelse i Nordic Telephone Company Finance ApS med DKK 
9.433.831.258 (ca. EUR 1,3 mia.).

• Nordic Telephone Company Finance ApS foretager en kapitaludvidelse i 
Nordic Telephone Company Holding ApS med DKK 10.990.784.249 (ca. 
EUR 1,5 mia.) den 30. januar 2006.

• Nordic Telephone Company Holding ApS foretager en kapitaludvidelse i 
Nordic Telephone Company ApS med DKK 189.957.143 (ca. EUR 25,5 
mio.) den 13. januar 2006 og DKK 59.025.461.110 (ca. EUR 7,9 mia.) den 
30. januar 2006.   

3.3. Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l. 

3.3.1. Stiftelse

Angel Lux Common S.à.r.l., der er hjemmehørende i Luxembourg, stiftes den 
25. april 2006 af de tidligere stiftede 5 selskaber i Luxembourg:

• Angel Lux I S.à.r.l.
• Angel Lux II S.à.r.l.
• Angel Lux III S.à.r.l.
• Angel Lux IV S.à.r.l.
• Kabler S.à.r.l.

Angel Lux Parent S.à.r.l., ligeledes hjemmehørende i Luxembourg, stiftes den 
26. april 2006. Stiftelse foretages af en række af selskaber m.m., som har 
relation til primært de fem kapitalfonde.

De 5 selskaber - Angel Lux I S.à.r.l., Angel Lux II S.à.r.l., Angel Lux III 
S.à.r.l., Angel Lux IV S.à.r.l. og Kabler S.à.r.l. - ejede Angel Lux Common 
S.à.r.l. fra dette selskabs stiftelse den 25. april 2006 indtil den 20. december 
2007. Pr. sidstnævnte dato likvideres de 5 selskaber, således at Angel Lux 
Parent S.à.r.l. herefter ejer Angel Lux Common S.à.r.l.

Den 27. og 28. april 2006 sker følgende aktieombytninger:

• Alle anparter i Nordic Telephone Company Investment ApS overdrages til 
Angel Lux Common S.à.r.l. 

• De fem selskaber i Luxembourg får alle ejerandele i Angel Lux Common 
S.à.r.l. 



- 47 -

• Anparterne i de fem selskaber i Luxembourg overdrages til Angel Lux 
Parent S.à.r.l. 

• Kapitalfondene og bankerne får alle ejerandele i Angel Lux Parent S.à.r.l. 

…[Der henvises til oversigten indsat under afsnittet om Supplerende 
oplysninger om koncernen og lånene.]  

3.3.2. Overdragelse af PECs

Den 27. april 2006 overdrages alle PECs fra de 5 kapitalfonde m.v. til Angel 
Lux Parent S.à.r.l., der samme dag overdrager dem til Angel Lux Common 
S.à.r.l.

Angel Lux Common S.à.r.l. er pr. den 27. april 2006 eneejer af alle PECs. 
Anskaffelsessummen er lig med hovedstolen uden vedhængende renter den 27. 
april 2006. 

Hverken de 5 kapitalfonde eller Angel Lux Parent S.à.r.l. modtager effektiv 
betaling ved overdragelse af PECs. Betalingen sker ved, at der etableres et 
gældsforhold mellem i første række de 5 kapitalfonde m.v. og Angel Lux 
Parent S.à.r.l. og i anden række mellem Angel Lux Parent S.à.r.l. og Angel Lux 
Common S.à.r.l.

Angel Lux Common S.à.r.l. har fra den 27. april 2006 en gæld til Angel Lux 
Parent S.à.r.l. på samme beløb som Nordic Telephone Company Investment 
ApS har til Angel Lux Common S.à.r.l.

Ligeledes har Angel Lux Parent S.à.r.l. en gæld til kapitalfondene m.v. på 
samme beløb som Angel Lux Common S.à.r.l. har til Angel Lux Parent S.à.r.l. 

Hovedstolen den 27. april 2006 udgør: EUR 1.833.902.550 (ca. DKK 13,7 
mia.).

3.4. Nedbringelse af gæld samt betaling af renter 

SKAT har modtaget en oversigt (”PEC status 31-12-2006”) fra Nordic 
Telephone Company Investment ApS. Heraf fremgår det, at selskabet den 6. 
oktober 2006 betaler et rentebeløb på EUR 55.872.414 (ca. DKK 416 mio.) 
samt nedbringer hovedstolen med EUR 39.427.325 (ca. DKK 294 mio.), 
svarende til i alt EUR 95.299.739 (ca. DKK 710 mio.).

Ud fra kontoudtog modtaget af Nordic Telephone Company Investment ApS 
fremgår betalingen af renter og afdrag [note udeladt] med følgende beløb:

Dato Beskrivelse EUR DKK
06.10.2006 Betalinger 75.513.322  ca. 563 mio.
09.10.2006 Betalinger 18.407.300 ca. 137 mio.
10.11.2006 Betalinger 1.129.746 ca. 8 mio.

Tilgodehavende hos en PEC-
ejer

250.371 ca. 2 mio.



- 48 -

95.299.739 ca. 710 mio.

Betalingen sker efter følgende betalingssteps:

Første step – TDC A/S udlodder udbytte
Den 11. april 2006 udlodder TDC A/S et udbytte på DKK 43.481 mio. (ca. 
EUR 5,8 mia.)
Desuden udlodder TDC A/S den 29. juni 2006 ekstraordinært et udbytte på 
DKK 862 mio. (ca. EUR 115 mio.) Af disse to udbytter udloddes samlet ca. 
DKK 5 mia. (EUR 670 mio.) til mindretalsaktionærer.

Nordic Telephone Company ApS sender den 11. april 2006 deres udbytte fra 
TDC A/S videre til Nordic Telephone Company Holding ApS, DKK 
39.533.903.000 (ca. EUR 5,3 mia.).

Nordic Telephone Company Holding ApS har optaget et eksternt lån – 
seniorfacility – i forbindelse med købet af TDC A/S. Nordic Telephone 
Company Holding ApS bruger det modtagne udbytte til at indfri seniorfacility-
lånet. Men for at TDC A/S i første omgang overhovedet kan udlodde udbytte er 
de nødt til at optage et lån. De overtager derfor seniorfacility-lånet. Udlodning, 
gældsindfrielse og gældsovertagelse sker i sammenhæng.

Andet step – Nordic Telephone Company Holding ApS udlodder udbytte
Den 18. april 2006 udlodder Nordic Telephone Company Holding ApS udbytte 
til Nordic Telephone Company Finance ApS på DKK 2.363.867.000 (ca. EUR 
316 mio.).

Nordic Telephone Company Finance ApS har ligeledes haft optaget et eksternt 
lån – PIK-lån [note udeladt] – i forbindelse med købet af TDC A/S. Nordic 
Telephone Company Finance ApS bruger det modtagne udbytte til at indfri 
PIK-lånet.

Tredje step – Nordic Telephone Company Finance ApS yder lån
Den 4. oktober 2006 optager Nordic Telephone Company Finance ApS et nyt 
lån på EUR 95.800.000 (ca. DKK 718,5 mio.).

Nordic Telephone Company Finance ApS yder herefter et lån til Nordic 
Telephone Company Administration ApS på DKK 731.089.000 (ca. EUR 98 
mio.).

Fjerde step – Nordic Telephone Company Administration ApS udlodder 
udbytte
Den 6. oktober 2006 bruger Nordic Telephone Company Administration ApS 
deres lån fra Nordic Telephone Company Finance ApS til at udlodde udbytte 
på DKK 712.851.000 (EUR 95,6 mio.) til Nordic Telephone Company 
Investment ApS.

Femte step - Nordic Telephone Company Investment ApS betaler renter og 
afdrag



- 49 -

Nordic Telephone Company Investment ApS bruger deres modtagne udbytte til 
at betale renter og afdrag på PECs, henholdsvis den 6. og 9. oktober 2006 og 
den 10. november 2006. 

Det fremgår som nævnt af kontoudtoget, at Nordic Telephone Company 
Investment ApS i alt betaler EUR 95.299.739 (ca. DKK 710 mio.). Det fremgår 
af ”PEC status 31-12-2006” fra selskabet, at der betales EUR 55.872.414 (ca. 
DKK 416 mio.) i renter og EUR 39.427.325 (ca. DKK 294 mio.) i afdrag til de 
forskellige selskaber og banker i koncernen.
 
Heraf betaler de renter/afdrag på EUR 606.857 (ca. DKK 4,5 mio.) til Angel 
Lux Common S.à.r.l. og EUR 398.510 (ca. DKK 2,9 mio.) til Angel Lux 
Parent S.à.r.l. 

Alle øvrige betalinger sker direkte til kapitalfonde og banker og omfatter både 
renter og afdrag.

Der sker efter betalingen en reduktion af gældsforholdet alle selskaber imellem 
med EUR 39.427.325 (ca. DKK 294 mio.). Reduktionen sker mellem Nordic 
Telephone Company Investment ApS og Angel Lux Common S.à.r.l., samt 
mellem Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l., og endelig 
mellem Angel Lux Parent S.à.r.l. i forhold til kapitalfondene og bankerne.

…

Nordic Telephone Company Investment ApS har i et brev af 20. april 2010 
redegjort for pengestrømmene omkring PEC, herunder, at selskabet den 19. 
juni 2007 har betalt EUR 502.439 til PEC-ejere, men af årsregnskabet for 2007 
for Angel Lux Common S.à.r.l., fremgår det, at Angel Lux Common S.à.r.l. 
kun har modtaget EUR 501.129 i 2007. Differencen er ikke oplyst overfor 
SKAT. Det fremgår ikke af regnskaberne for Angel Lux Common S.à.r.l. og 
Angel Lux Parent S.à.r.l., om beløbet på EUR 501.129 er viderebetalt til Angel 
Lux Parent S.à.r.l. 

3.5. Udstedelse af PECs i december 2006

Den 7. december 2006 foretages der en mindre kapitaludvidelse af Angel Lux 
Parent S.à.r.l. med EUR 800. Udvidelsen foretages af  
…

Den 22. december 2006 udsteder Nordic Telephone Company Investment ApS 
desuden PECs til Angel Lux Common S.à.r.l.

Angel Lux Common S.à.r.l. får tilsvarende en forøgelse af deres gæld til Angel 
Lux Parent S.à.r.l.

Angel Lux Parent S.à.r.l. får ligeledes en forøgelse af deres gæld, hvor  
 kommer ind som anpartshaver og PECs ejer med DKK 

318.625 den 22. december 2006. Selve betalingen for PECs udvidelsen sker i 
marts 2007.

Virksomhed 1 ApS

Virksomhed 1 ApS



- 50 -

3.6. Status den 31. december 2006

Den 31. december 2006 har Nordic Telephone Company Investment ApS en 
restgæld på PECs til Angel Lux Common S.à.r.l. på EUR 1.917.212.261 (ca. 
DKK 14,3 mia.).

Angel Lux Common S.à.r.l. har den 31. december 2006 en restgæld på PECs til 
Angel Lux Parent S.à.r.l. på EUR 1.917.445.886 (ca. DKK 14,3 mia.).

Angel Lux Parent S.à.r.l. har den 31. december 2006 en restgæld på PECs til 
kapitalfondene og bankerne på EUR 1.917.853.096 (ca. DKK 14,3 mia.).

Nordic Telephone Management Holding ApS stiftes den 20. december 2006 og 
kommer ind som anpartshaver i Nordic Telephone Company Investment ApS 
den 22. december 2006. 

Nordic Telephone Management Holding ApS er primært ejet af Angel Lux 
Common S.à.r.l. med 81,3% og resten af ledende medarbejdere.

…

4. Rentetilskrivningerne på PECs fra den 21. december 2005 til den 10. 
juli 2008

4.1. Indkomståret 2006:

Nordic Telephone Company Investment ApS har for indkomståret 2006, på 
grund af forskudt regnskabsår, fratrukket følgende renteudgifter af PECs:

EUR DKK
21. december 2005 – 31.december 2005 2.478.864 18.516.053
1. januar 2006 – 31. december 2006 175.811.961 1.329.208.093
I alt fratrukket skattemæssigt 178.290.825 1.347.724.146

Nordic Telephone Company Investment ApS betalte den 6. oktober 2006 renter 
på PECs, jf. ovenfor afsnit 3.4. Hovedstolen er således pr. 31. december 2006 
forøget med følgende renter:

EUR DKK
Samlede renteudgifter 
21. december 2005 – 31. december 2006

178.290.825 1.347.724.146

Betalte renter den 6. oktober 2006 -55.872.414 -416.462.940
Akkumulerede renteudgifter 31. december 2006 122.418.411 931.261.206

Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l. har indtægtsført 
følgende renteindtægter i 2006:
Beløb i EUR



- 51 -

Angel Lux 

Common 

S.à.r.l.

Angel Lux 
Parent S.à.r.l.

Akkumulerede renteindtægter 31. december 2006 122.418.411 122.076.311
Renteindtægter modtaget 6. oktober 2006 1.760.727 1.729.595
I alt indtægtsført 124.180.447 123.805.906

Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l. har udgiftsført 
følgende renteudgifter i 2006:
Beløb i EUR

Angel Lux 

Common 

S.à.r.l.

Angel Lux 
Parent S.à.r.l.

Akkumulerede renteudgifter 31. december 2006 122.076.311 122.101.996
Betalte renteudgifter 6. oktober 2006 1.729.595 1.712.610
I alt udgiftsført 123.805.906 123.814.606

Angel Lux Parent S.à.r.l. har for 2006 indtægtsført de renteudgifter, som Angel 
Lux Common S.à.r.l. fratrækker for PECs. 

Der er tale om tre forskellige låneforhold, der illustreres nedenfor for 2006:
(Beløb i EUR):



- 52 -

Det fremgår af skemaet ovenfor, at hovedstolen primo 2006 er af samme 
størrelse, og at gælden ultimo 2006 er af næsten samme størrelse hos de tre 
selskaber.

Det fremgår desuden, at gældsnedbringelsen på EUR 39.427.325 (ca. DKK 294 
mio.), jf. ovenfor afsnit 3.4. kan følges fra Nordic Telephone Company 
Investment ApS til Angel Lux Common S.à.r.l, men gælden fra Angel Lux 
Common S.à.r.l. til Angel Lux Parent S.à.r.l. er kun reduceret med EUR 
38.851.600.

GÆLD Investment TILGODE Common
Hovedstol 1.833.902.550 Hovedstol 1.833.902.550

Indfrielse (39.427.325) Indfrielse (39.427.325)

Forøgelse 318.625 Forøgelse 318.625

Sum 1.794.793.850 Sum 1.794.793.850

Renter 

10%

122.418.411 Renter 10% 122.419.720

Ultimo 1.917.212.261 Ultimo 1.917.213.570

GÆLD TILGODE Parent
Hovedstol 1.833.902.550 Hovedstol 1.833.902.550

Indfrielse (38.851.600) Indfrielse (38.851.600)

Forøgelse 318.625 Forøgelse 318.625

Sum 1.795.369.575 Sum 1.795.369.575

Renter 

9,96875%

122.076.311 Renter 

9,96875%

122.076.311

Ultimo 1.917.445.886 Ultimo 1.917.445.886

GÆLD

Hovedstol 1.833.902.550

Indfrielse (38.470.075)

Forøgelse 318.625

Sum 1.795.751.100

Renter 

9,96875%

122.101.996

Ultimo 1.917.853.096



- 53 -

Gælden fra Angel Lux Parent S.à.r.l. til PEC-ejerne hos kapitalfondene og 
bankerne er kun reduceret med EUR 38.470.075.

SKAT er ikke bekendt med årsagen til forskellene i gældsnedbringelserne. 

Videre fremgår det, at renten er 10 % p.a. i Nordic Telephone Company 
Investment ApS, mens den er 9,96875% p.a. i både Angel Lux Common S.à.r.l. 
og Angel Lux Parent S.à.r.l. 

Angel Lux Parent S.à.r.l.'s gæld pr. 31. december 2006 til PECs-ejerne er 
sammensat således:

Beløb i EUR
Hovedstol Skyldige 

renter
Gæld i alt 
31.12.2006

Apax  282.989.375 19.241.847 302.231.222
Blackstone  421.854.900 28.684.000 450.538.900
KKR  352.262.200 23.952.049 376.214.249
Permira 348.946.375 23.726.589 372.672.964
Providence  317.467.075 21.586.156 339.053.231
Deutsche Bank, London Branch  23.475.125 1.596.190 25.071.315
Crédit Suisse Securities Europe Limited  16.252.000 1.105.054 17.357.054
JP Morgan Whitefriars Inc  3.524.500 239.648 3.764.148
JP Morgan Securities Limited  7.310.200 497.057 7.807.257
Barclays Capital Princ. Invest. Limited  10.834.675 736.703 11.571.378
RBSM Invest. Limited 10.834.675 736.703 11.571.378

TOTAL 1.795.751.100 122.101.996 1.917.853.096

4.2. Indkomståret 2007:

For indkomståret 2007 har Nordic Telephone Company Investment ApS 
skattemæssigt fratrukket følgende renteudgifter af PECs:

EUR DKK

Akkumulerede renteudgifter 31. december 2007 191.218.786
Betalte renter den 19. juni 2007 502.439
I alt udgiftsført 191.721.225 1.410.657.397

Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l. har indtægtsført 
følgende renteindtægter i 2007: 

Beløb i EUR



- 54 -

Angel Lux 

Common 

S.à.r.l.

Angel Lux 
Parent S.à.r.l.

Akkumulerede renteindtægter 31. december 2007 191.218.788 191.145.387
Betalte renter i 2007 501.129
I alt indtægtsført 191.719.917 191.145.387

Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l. har udgiftsført 
følgende renteudgifter i 2007:

Beløb i EUR

n
g
e

Angel Lux Parent S.à.r.l. har for 2007 indtægtsført de renteudgifter, som Angel 
Lux Common S.à.r.l. fratrækker for PECs.

Bilag 9 indeholder en tabel med rentetilskrivningerne vedrørende PECs for 
indkomståret 2007 i de tre nævnte selskaber. Tabellen er baseret på ca. tal i 
EUR vedrørende Nordic Telephone Company Investment ApS, idet SKAT kun 
er i besiddelse af de præcise rentetilskrivninger fra dette selskab i danske 
kroner. 

Angel Lux 

Common 

S.à.r.l.

Angel Lux 
Parent S.à.r.l.

Akkumulerede renteudgifter 31. december 2007 191.145.387 191.164.588



- 55 -

4.3. Indkomståret 2008:

For indkomståret 2008 har Nordic Telephone Company Investment ApS 
skattemæssigt fratrukket følgende renteudgifter af PECs:

EUR DKK

Akkumulerede renteudgifter 1. januar 2008 – 10. 
juli 2008

107.725.849

Betalte renter den 27. juni 2008 2.880.370
I alt udgiftsført 110.606.219 824.768.741

 
Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l. har indtægtsført 
følgende renteindtægter i 2008: 

Beløb i EUR

Angel Lux 

Common 

S.à.r.l.

Angel Lux 
Parent S.à.r.l.

1. januar 2008 – 10. juli 2008 107.149.774
1. januar 2008 – 31. december 2008 210.515.257

Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l. har udgiftsført 
følgende renteudgifter i 2008:

                                                                                               Beløb i EUR

Angel Lux 

Common 

S.à.r.l.

Angel Lux 
Parent S.à.r.l.

1. januar 2008 – 31. december 2008 210.515.257 210.221.308

Angel Lux Parent S.à.r.l. har for 2008 indtægtsført de renteudgifter, som Angel 
Lux Common S.à.r.l. fratrækker for PECs. 

Bilag 10 indeholder en tabel med rentetilskrivningerne vedrørende PECs for 
indkomståret 2007 i de tre nævnte selskaber.



- 56 -

Det fremgår af tabellen, at renteudgifterne, som Nordic Telephone Company 
Investment ApS fratrækker i indkomståret 2008, er væsentligt reduceret i 
forhold til de 2 foregående indkomstår. Dette skyldes, at restgælden samt de 
ikke-betalte tilskrevne renter bliver konverteret til yderligere anpartskapital i 
Nordic Telephone Company Investment ApS den 10. juli 2008.

Renten er fortsat 10 % p.a. fra Nordic Telephone Company Investment ApS til 
Angel Lux Common S.à.r.l. indtil gældskonverteringen den 10. juli 2008.

Forrentningen mellem Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l. 
er indtil den 9. juli 2008 9,96875% p.a., og samme procent er gældende videre 
fra Angel Lux Parent S.à.r.l. Det fremgår af årsregnskabet for Angel Lux 
Common S.à.r.l. for indkomståret 2009, at forrentningen af PECs mellem 
Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l. bliver ændret den 9. 
juli 2008 fra 9,96875% p.a. til 10 % p.a. Forrentningen af PECs fra Angel Lux 
Parent S.à.r.l. til kapitalfondene og bankerne er forsat uændret 9,96875% p.a.

Regnskabet for 2009 for Angel Lux Parent S.à.r.l. er endnu ikke tilgængeligt, 
hvorfor SKAT ikke har kunnet konkludere, om der ligeledes sker en 
gældskonvertering her. 

5. Aktivitet i Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l.  

Angel Lux Parent S.à.r.l. og Angel Lux Common S.à.r.l. i Luxembourg har, ud 
fra hvad der fremgår af årsregnskaberne for indkomståret 2006-2008, en 
minimal fysisk tilstedeværelse i Luxembourg. 

Af regnskabet for Angel Lux Common S.à.r.l. for 2006 fremgår det således på 
side 4, at der er udgifter på 8.701 EUR, som benævnes Other external charges 
samt udgifter på EUR 209.349 der er benævnt som Other operating charges. 
Disse er specificeret i bilag 4 (Annexe 4) (se tabel nedenfor).

Af regnskabet for Angel Lux Parent S.à.r.l. for 2006 fremgår det ligeledes på 
side 4, at der er udgifter på 3.337 EUR, som benævnes Other external charges, 
samt udgifter på EUR 127.031 der er benævnt som Other operating charges. 
Disse er specificeret i bilag 4 (Annexe 4) (se tabel nedenfor).



- 57 -

Angel Lux Common S.à.r.l. 

Autres charges externes (Andre eksterne 
udgifter)

8.701

Rémunération personnel (løn) 7.810
Cotisation sécurité sociale (Sociale sikkerheds 
bidrag)

891

Autres charges opérationnelles (Andre 
driftsomkostninger)

       209.349

Loyers et charges locatives (Leje og 
lokaleudgifter)

3.253

Dépenses téléphone (Telefonudgifter) 300
Honoraires notaire (Notar) 7.030
Frais légaux (Advokathonorar) 174.579
Frais de comptabilité (regnskabsomkostninger) 5.000
Frais d’audit (Revisionsomkostninger) 10.000
Frais fiscaux (omkostninger skat) 6.000
Autres frais de personnel (Andre 
personaleomkostninger)

1.324

Secrétariat social (løn) 424
Voyage et subsistance (Rejse og 
opholdsudgifter)

644

Dépenses fournitures (Forsyningsudgifter) 511
Autres frais de personnel (Andre 
personaleomkostninger)

284

SKATs oversættelse

Angel Lux Parent S.à.r.l. 

Autres charges externes (Andre eksterne udgifter) 3.337
Rémunération (løn) 2.996
Charges sociales (Sociale sikkerheds bidrag) 341

Autres charges opérationnelles (Andre 
driftsomkostninger)

127.031

Loyers et charges locatives (Leje og lokaleudgifter) 3.253
Honoraires notaire (Notar) 58.250
Frais légaux (Advokathonorar) 43.170
Frais de comptabilité (regnskabsomkostninger) 5.000
Frais d’audit (Revisionsomkostninger) 10.000
Frais fiscaux (omkostninger skat) 6.000
Secrétariat social (løn) 324
Voyage (Rejse) 820
Autres frais de personnel (Andre personaleomkostninger) 214
SKATs oversættelse

Af regnskaberne for Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l. 
fremgår det således, at der betales beskedne udgifter til eventuelle ansatte og til 
indretning/leje af lokaler. 



- 58 -

Indkomståret 2006 er første indkomstår for selskaberne i Luxembourg, 
hvormed dette kan være med til at forklare den store udgift til advokat og 
notar. 

SKAT har efterspurgt dokumentation for udgiftsposterne hos både Nordic 
Telephone Company Investment ApS og myndighederne i Luxembourg i form 
af lejekontrakt, ansættelseskontrakter samt indregistrering i Luxembourg som 
arbejdsgiver. Desuden har SKAT anmodet myndighederne i Luxembourg om 
specifikation af omkostningerne til advokat samt notar. Materialet er ikke 
modtaget.

Selskaberne Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l. får ikke 
tilført yderligere likviditet bortset fra de enkeltstående beløb de modtager fra 
Nordic Telephone Company Investment ApS den 6. oktober 2006 på 
henholdsvis 606.857 EUR og 398.510 EUR i forbindelse med betalingen af 
renter og afdrag, jf. ovenfor afsnit 3.4.  I afsnit 4 ovenfor er beskrevet, at 
Nordic Telephone Company Investment ApS den 19. juni og den 27. juni 2008 
betaler renteudgifter til PEC-ejerne på henholdsvis EUR 502. 439 og EUR 
2.880.370. Derudover har selskaberne resterende likvider fra deres stiftelse, 
som kan dække underskuddene i selskaberne.

Ud fra regnskaberne kan det lægges til grund, Angel Lux Common S.à.r.l.’s 
eneste aktiv, ud over datterselskabsaktierne, er fordringen på PECs hos Nordic 
Telephone Company Investment ApS. 

Myndighederne i Luxembourg har informeret SKAT om, at Angel Lux 
Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l. er fuldt skattepligtige til 
Luxembourg.

Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l. har registreret 
hjemsted på adressen Boulevard de Prince Henri 41. SKAT har undersøgt 
adressen nærmere. Tilsyneladende anvendes adressen som kontorhotel. Der er 
ganske vist en bygning med kontorer, men en søgning via google viser, at dette 
er adressen på flere forskellige (store som små) selskaber. 

Adressen bliver også anvendt af selskaber, med direkte tilknytning til den ene 
af de 5 store kapitalfonde (Apax). 

6. Øvrige strukturændringer

6.1. De fem mellemliggende selskaber i Luxembourg

Angel Lux I S.à.r.l., Angel Lux II S.à.r.l., Angel Lux III S.à.r.l., Angel Lux IV 
S.à.r.l. og Kabler S.à.r.l. likvideres alle den 20. december 2007.
…

6.2. Gældskonverteringen hos Nordic Telephone Company Investment 
ApS og Angel Lux Common S.à.r.l.



- 59 -

Den 10. juli 2008 sker der en gældskonvertering hos Nordic Telephone 
Company Investment ApS af PECs af den resterende hovedstol samt 
akkumulerede renter. 

Ejerstrukturen pr. 31. december 2008 er uændret fra ejerstrukturen 31. 
december 2007 …

Det fremgår af regnskaberne for Angel Lux Common S.à.r.l., at der sker en 
gældskonvertering i Angel Lux Common S.à.r.l. den 18. december 2009. 

Regnskabet for 2009 for Angel Lux Parent S.à.r.l. er som nævnt endnu ikke 
tilgængeligt, hvorfor SKAT ikke har kunnet se ud af regnskabet, om der 
ligeledes sker en gældskonvertering her. 

6.3. Fusioner i danske selskaber i 2009

I december 2009 vedtages følgende fusioner med tilbagevirkende kraft til 1. 
januar 2009:

• TDC A/S og Nordic Telephone Company ApS (med TDC A/S som det 
fortsættende selskab).

• Nordic Telephone Company Investment ApS, Nordic Telephone Company 
Administration ApS, Nordic Telephone Company Finance ApS og Nordic 
Telephone Company Holding ApS (med Nordic Telephone Company 
Administration ApS som det fortsættende selskab).

Den 18. december 2009 vedtages en aktieombytning, således at Angel Lux 
Parent S.à.r.l. overtager aktiebesiddelsen i Nordic Telephone Management 
Holding ApS fra Angel Lux Common S.à.r.l.

…

6.4. Udbytte i 2009 til kapitalfondene m.m.

Den 22. april 2010 oplyste finansdirektøren i TDC A/S til pressen 
(Computerworld), at de schweiziske konkurrencemyndigheder ikke ville 
godkende TDC A/S’ salg af en del af det schweiziske datterselskab, Sunrise. Et 
salg, som umiddelbart ville indbringe TDC A/S DKK 11 mia. I den forbindelse 
oplyser finansdirektøren, at koncernen ikke fortryder udbetalingen af DKK 6 
mia. til aktionærerne.

Ved en pressemeddelelse fra den 17. december 2009 meddelte koncernen, at 
salget af Sunrice indbringer TDC A/S godt DKK 11 mia., hvorfor det er 
vedtaget at foretage en fremrykket udbytteudbetaling på DKK 6 mia. til 
selskabets aktionærer i 2009.

Da 87,9 % af aktiekapitalen i TDC A/S er ejet af Angel Lux Common S.à.r.l., 
vil den største del af det ekstraordinære udbytte på DKK 6 mia. være 
kanaliseret via Angel Lux Common S.à.r.l. 



- 60 -

Af årsregnskabet for Angel Lux Common S.à.r.l. for indkomståret 2009 er 
oplyst, at selskabets gæld til Angel Lux Parent S.à.r.l. er konverteret til 
yderligere ”anpartskapital” den 18. december 2009, men udbyttet fra TDC A/S 
er ikke medregnet i årsregnskabet for Angel Lux Common S.à.r.l.

Udbytteandelen, som Angel Lux Common S.à.r.l. ses derfor være videreført til 
kapitalfondene. Det skal dog bemærkes, at SKAT ikke på nuværende tidspunkt 
er i besiddelse af årsregnskabet for Angel Lux Parent S.à.r.l. for indkomståret 
2009, men i artiklen, hvor finansdirektøren i TDC A/S udtaler sig, er der ikke 
en tilbagevisning af, at udbyttet er endt hos kapitalfondene. 

SKAT vil på et senere tidspunkt undersøge, om der i forbindelse med 
udbetalingen af udbytte i slutningen af 2009 til kapitalfondene burde have 
tilbageholdt udbytteskat. 

6.5. Fusion i 2010 af Angel Lux Common S.à.r.l. og Nordic Telephone 
Administration ApS 

I årsregnskabet for 2009 for Angel Lux Common S.a.r.l. er der på side 12 en 
information om, at bestyrelsen i selskabet den 15. januar 2010 har vedtaget at 
selskabet skal fusionere med Nordic Telephone Company Administration ApS 
med virkning fra den 1. januar 2010.

Den danske del af koncernen har i en storaktionærmeddelelse fra den 16. april 
2010 meddelt, at det øverste danske selskab (fra den 1. januar 2009), Nordic 
Telephone Company Administration ApS fusioneres med Angel Lux Common 
S.a.r.l. med virkning fra den 1. januar 2010.

Angel Lux Common S.a.r.l. bliver det fortsættende selskab og Nordic 
Telephone Company Administration ApS opløses ved fusionen.

Derved vil Angel Lux Common S.a.r.l. blive ejeren af 87,9 % af aktierne i 
TDC A/S.

…

7. Indeholdelse af renteskat

7.1. Intern ret

Det er fastslået i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, 1. pkt., at selskaber og 
foreninger mv. som nævnt i § 1, stk. 1, der har hjemsted i udlandet, bliver 
skattepligtige til Danmark, såfremt de oppebærer renter fra kilder her i landet 
vedrørende gæld, som et selskab eller en forening m.v. omfattet af § 1 eller 
litra a har til juridiske personer som nævnt i skattekontrollovens § 3B 
(kontrolleret gæld). Efter selskabsskattelovens § 2 stk. 1, litra d, er der således 
som udgangspunkt begrænset skattepligt af koncerninterne renter. 

Bestemmelserne i skattekontrollovens § 3 B beskriver, om skattepligtige er 
undergivet bestemmende indflydelse i form af ejerskab eller rådighed over 
stemmerettigheder, således at der direkte eller indirekte ejes mere end 50 % af 
aktiekapitalen eller rådes over mere end 50 % af stemmerne. Ved lov nr. 308 af 



- 61 -

19. april 2006 blev der med virkning pr. 1. maj 2006 indsat en bestemmelse i § 
3 B, stk. 2, 3. pkt. om, at der ved bedømmelsen af, om den skattepligtige anses 
for at have bestemmende indflydelse på en juridisk person, eller om der udøves 
en bestemmende indflydelse over den skattepligtige af en juridisk eller fysisk 
person, medregnes ejerandele og stemmerettigheder, som indehaves af andre 
selskabsdeltagere, med hvem selskabsdeltageren har en aftale om udøvelse af 
fælles bestemmende indflydelse. 

Ligningslovens § 2, stk. 2, 3. pkt. beskriver, at ved bestemmende indflydelse 
forstås ejerskab eller rådighed over stemmerettigheder, således at der direkte 
eller indirekte ejes mere end 50 % af aktiekapitalen eller rådes over mere end 
50 % af stemmerne. 

Som en undtagelse til udgangspunktet, følger det af selskabsskattelovens § 2, 
stk. 1, litra d, at kildebeskatningen af renter skal frafaldes, når der efter en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst eller rente-/royaltydirektivet 2003/49/EF 
består en forpligtelse til enten at frafalde eller nedsætte kildebeskatningen. 
Hvornår undtagelsen finder anvendelse, afhænger dermed direkte af en 
fortolkning af dobbeltbeskatningsoverenskomsten og/eller rente-
/royaltydirektivet.

Efter kildeskattelovens § 65 D skal der i forbindelse med enhver udbetaling 
eller godskrivning af renter til et selskab, der er skattepligtigt efter 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, indeholdes 30 % af den samlede rente. 
Fra den 1. april 2008 er satsen ændret til 25 %. Indeholdelsen foretages af den, 
for hvis regning udbetalingen eller godskrivningen foretages.

Skattepligten i medfør af § 2, stk. 1, litra d, er endeligt opfyldt ved den i 
henhold til kildeskattelovens § 65 D foretagne indeholdelse af renteskat, jf. 
selskabsskattelovens § 2, stk. 2, 3. pkt.

I henhold til bestemmelsen i kildeskattelovens § 69 indtræder der hæftelse for 
ikke indeholdt kildeskat, medmindre selskabet godtgør, at der ikke er udvist 
forsømmelse fra selskabets side.

7.1.1. SKATs vurdering i nærværende sag

Det er SKATs opfattelse, at betingelserne for, at der som udgangspunkt er 
begrænset skattepligt til Danmark af de omhandlede renter i medfør af 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, er opfyldt. Det er endvidere SKATs 
opfattelse, at denne beskatning hverken skal frafaldes i medfør af 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Luxembourg, jf. 
bekendtgørelse nr. 95 af 23. september 1982 af 
dobbeltbeskatningsoverenskomst af 17. november 1980, eller i medfør af rente-
/royaltydirektivet jf. direktiv 2003/48/EF. I relation til sidstnævnte henvises der 
med hensyn til den nærmere begrundelse herfor til de to følgende afsnit 
nedenfor. 

Bestemmelserne om ”kontrollerende myndighed” fremgår som nævnt af 
skattekontrollovens § 3B.



- 62 -

Først den 27. april 2006 blev anparterne i Nordic Telephone Company 
Investment ApS ejet af Angel Lux Common S.à.r.l., og dermed af en 
anpartshaver, som havde ejerskabet til mere end 50 %, og dermed den 
bestemmende indflydelse. Den bestemmende indflydelse indtræder derfor først 
den 27. april 2006.

Ligningslovens § 2, stk. 2, 3 pkt. blev som nævnt vedtaget og trådte i kraft den 
21. april 2006, og har virkning fra og med den 1. maj 2006, hvorved kredsen af 
parter, som kan have den bestemmende indflydelse bliver udvidet, således at 
der også skal medregnes ejerandele og stemmerettigheder, som indehaves af 
andre selskabsdeltagere, med hvem selskabsdeltageren har en aftale om 
udøvelse af fælles bestemmende indflydelse.

I forhold til Nordic Telephone Company Investment ApS, så vil samtlige fonde 
og fondsejede selskaber samt banker, der er aktionærer i Angel Lux Parent 
S.à.r.l., og dermed indirekte ejer af Nordic Telephone Company Investment 
ApS, være omfattet af den udvidede bestemmelse om ”bestemmende 
indflydelse”. 

Det er dog en betingelse, som beskrevet i ligningslovens § 2, stk. 2, 3 pkt., at 
selskabsdeltageren har en aftale om udøvelse af fælles bestemmende 
indflydelse.

I ”Second Amended and Restated Subscription and Shareholders Agreement” 
(aktionæroverenskomsten) af den 27. april 2006 er beskrevet om udøvelsen af 
den fælles bestemmende indflydelse vedrørende blandt andet ejerskabet til 
PECs, jf. blandt andet ”Article VII, Transfers, 7.7 Certain Transferees to 
Become Parties”, hvorfor SKAT anser samtlige aktionærer i Angel Lux Parent 
S.à.r.l. for, at være omfattet af bestemmelserne i ligningslovens § 2, stk. 2, 3 
pkt.

Dermed er der, i medfør af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, hjemmel til 
at beskatte renter (begrænset skattepligt) hos udenlandske selskaber, fonde og 
foreninger mv. fra kilder i Danmark, når der er tale om kontrolleret gæld, jf. 
skattekontrollovens § 3B. 

SKAT lægger til grund, at betingelserne for anvendelsen af de særlige 
undtagelser i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, 3.- 7. punktum, ikke er til 
stede.

SKAT anser dermed renterne for omfattet af begrænset skattepligt i medfør af 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, 1. pkt.

Selskabet har ikke indeholdt renteskatten.

Det er SKATs opfattelse, at selskabet hæfter for den ikke indeholdte renteskat i 
medfør af kildeskattelovens § 69, idet selskabet har handlet forsømmeligt ved 
ikke at indeholde kildeskatten.

Det bemærkes i denne forbindelse, at anvendelsen af begrebet retmæssig ejer i 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten og rente-/royaltydirektivet er udtryk for et 
værn mod misbrug af henholdsvis dobbeltbeskatningsoverenskomsten og 



- 63 -

rente-/royaltydirektivet, og at det er SKATs opfattelse, at der i relation til 
vurderingen af, om der er handlet forsømmeligt, jf. kildeskattelovens § 69, må 
stilles større krav til agtpågivenheden, når der er tale om overholdelse af en 
værnsregel og betaling af renter til en nærtstående. 

Det fremgår af ”Second Amended and Restated Subscription and Shareholders 
Agreement” (aktionæroverenskomsten) af den 27. april 2006, at Angel Lux 
Parent S.à.r.l., Angel Lux Common S.à.r.l., Nordic Telephone Company 
Investment ApS, Nordic Telephone Company ApS og de fem mellemliggende 
selskaber i Luxembourg alle skal lade sig registrere som anpartsselskaber efter 
amerikansk lov [note slettet] samt at alle aktionærer og PEC ejere ligeledes 
skal følge amerikansk lov på dette punkt, jf. ”Article XI, Additional covenants 
and agreements, 11.1 Certain Tax Matters”. 

Ligeledes er i samme afsnit anført at PECs ikke vil blive anset som gæld, men 
derimod egenkapital efter amerikansk lov.

I afsnittet ”Article XII Miscellaneous, 12.3 Notices” i ”Second Amended and 
Restated Subscription and Shareholders Agreement” 
(aktionæroverenskomsten) af den 27. april 2006 fremgår det, at aftalen og 
spørgsmål omkring denne skal behandles efter amerikansk lov – medmindre 
det er nødvendigt at behandle enkelte punkter efter luxembourgsk eller dansk 
lov.
 
Ud fra ”Second Amended and Restated Subscription and Shareholders 
Agreement” (aktionæroverenskomsten) af den 27. april 2006 fremgår det, at 
selskabet har ved at forsøge at sikre sig fordele, som hverken rente-
/royaltydirektivet eller den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatningsoverenskomst tilsigter adgang til, og ved bevidst at have 
deltaget i et arrangement uden nogen forretningsmæssig begrundelse, indladt 
sig på en risiko. 

SKAT anser det for at være uden betydning, om der i perioden fra den 1. maj 
2006 – 10. juli 2008 er foretaget en egentlig pengeoverførsel af de betalte 
renter, eller renterne dagligt er tilskrevet gælden. Kildeskatteloven § 65 D 
beskriver, at i forbindelse med enhver udbetaling eller godskrivning af rente, 
skal der ske tilbageholdelse af renteskat.

Forholdet om betaling contra tilskrivning er behandlet i ligningsvejledningen 
S.A.2.7, og det gør ingen skattemæssig forskel, om der sker fysisk 
pengeoverførsel eller ej.

Selskabet hæfter dermed for den ikke indeholdte renteskat for perioden efter 1. 
maj 2006.

7.1.2. For perioden indtil den 1. maj 2006

SKAT anser selskaberne i Luxembourg, Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel 
Lux Parent S.à.r.l. for at være koncernforbundne, men ikke kapitalfondene og 
deres selskaber samt bankerne efter de dagældende regler, hvorfor der ikke kan 
indeholdes kildeskat. 



- 64 -

7.2. OECDs Modeloverenskomst og den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatnings-overenskomst

Efter ordlyden af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, 2. pkt., fraviges 
udgangspunktet om begrænset skattepligt af renter i tilfælde, hvor beskatningen 
skal frafaldes eller nedsættes i medfør af en dobbeltbeskatningsoverenskomst 
eller rente-/royaltydirektivet.

Dobbeltbeskatningsoverenskomsten af 17. november 1980 mellem Danmark 
og Luxembourg, jf. bekendtgørelse nr. 95 af 23. september 1982, fastsætter, at 
renter, der hidrører fra én kontraherende stat, og som betales til et selskab 
hjemmehørende i en anden kontraherende stat, kun - hvis dette selskab er ”den 
retmæssige ejer” af renterne - kan beskattes i denne anden stat, jf. artikel 11, 
stk. 1. 

Udgangspunktet i dobbeltbeskatningsoverenskomsten er derfor, at det ikke er 
muligt at anse renter betalt til et moderselskab i Luxembourg for omfattet af 
den begrænsede skattepligt i henhold til selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, 
idet kildebeskatningen afskæres.

Som det fremgår ovenfor, er det imidlertid efter 
dobbeltbeskatningsoverenskomstens ordlyd en betingelse for afskæringen af 
Danmarks ret til som kildestat at beskatte renter, at modtageren af renterne er 
"den retmæssige ejer".

Udtrykket "retmæssig ejer" (på engelsk "beneficial owner") har været benyttet i 
OECD's Modelkonvention og kommentarerne hertil siden revisionen af 
modelkonventionen i 1977. De i kommentarerne indeholdte bemærkninger om 
udtrykket "beneficial owner" er gradvist blevet præciseret, men der er ikke 
grundlag for at hævde, at der herved er sket materielle ændringer i relation til, 
hvad der forstås ved udtrykket.
 
I kommentarerne til Modelkonventionen er spørgsmålet om forståelsen af 
udtrykket "retmæssig ejer" nu navnlig behandlet i punkt 12, 12.1 og 12.2, til 
artikel 10, hvori følgende er anført (med de her tilføjede fremhævninger):

” "12. Kravet om retmæssigt ejerskab blev indsat i art. 10, stk. 2, for at 
tydeliggøre betydningen af ordene “betalt... til en person, der er 
hjemmehørende”, således som de anvendes i artiklens stk. 1. Det gøres herved 
klart, at kildestaten ikke er forpligtet til at give afkald på sin beskatningsret til 
udbytteindkomst, blot fordi indkomsten umiddelbart blev betalt til en person, 
der er hjemmehørende i en stat, med hvilken kildestaten har indgået en 
overenskomst. Udtrykket retmæssig ejer er ikke anvendt i en snæver teknisk 
betydning, men skal ses i sammenhængen og i lyset af overenskomstens hensigt 
og formål, herunder at undgå dobbeltbeskatning og forhindre 
skatteunddragelse og skatteundgåelse.

12.1 Når en indkomst betales til en person, der er hjemmehørende i en 
kontraherende stat og som handler i sin egenskab af agent eller mellemmand, 
vil det ikke være i overensstemmelse med hensigten og formålet med 
overenskomsten, at kildestaten indrømmer lempelse eller skattefritagelse alene 
på grundlag af den umiddelbare indkomstmodtagers status som en person, der 



- 65 -

er hjemmehørende i den anden kontraherende stat. Den umiddelbare 
indkomstmodtager er i denne situation en person, der er hjemmehørende i den 
anden stat, men ingen dobbeltbeskatning opstår som følge heraf, da 
indkomstmodtageren ikke anses for ejer af indkomsten i skattemæssig 
henseende i den stat, hvori han er hjemmehørende. Det ville ligeledes ikke 
være i overensstemmelse med hensigten og formålet med overenskomsten, hvis 
kildestaten skulle indrømme lempelse af eller fritagelse for skat i tilfælde, hvor 
en person, der er hjemmehørende i en kontraherende stat, på anden måde end 
som agent eller mellemmand, blot fungerer som “gennemstrømningsenhed” 
(conduit) for en anden person, der rent faktisk modtager den pågældende 
indkomst. Af disse grunde konkluderer den af Committee on Fiscal Affairs 
udarbejdede rapport “Double Taxation Conventions and the Use of Conduit 
Companies”, at et “gennemstrømningsselskab” normalt ikke kan anses for den 
retmæssige ejer, hvis det, skønt det er den formelle ejer, reelt har meget snævre 
beføjelser, som, i relation til den pågældende indkomst, gør det til en “nullitet” 
eller administrator, der handler på vegne af andre parter.

12.2 Med forbehold af artiklens andre betingelser vedbliver begrænsningen i 
kildestatens beskatningsret at eksistere, når en agent eller en mellemmand, 
hjemmehørende i en kontraherende stat eller i en tredjestat, er indskudt mellem 
den berettigede og betaleren, medmindre den retmæssige ejer er 
hjemmehørende i den anden kontraherende stat. (Modelteksten blev ændret i 
1995 for at tydeliggøre dette punkt, som er i overensstemmelse med alle 
medlemsstaternes opfattelse). Stater, der ønsker at udtrykke dette tydeligere, 
kan frit gøre det under bilaterale forhandlinger."

I relation til fortolkningen af begreberne retmæssig ejer og 
gennemstrømningsselskaber henviser SKAT endvidere til daværende 
Skatteminister  svar til Folketingets skatteudvalg på spørgsmål 
2 vedrørende L-30 – Forslag til Lov om indgåelse af protokol om ændring af 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Amerikas Forenede 
Stater. Der blev her spurgt, hvorfor Danmark ikke som USA har taget 
forbehold mod brug af gennemstrømningsselskaber. I svaret anføres, at et land 
ikke skal indsætte forbehold om, at det vil anvende regler eller fortolkninger, 
som er nævnt i OECD-modellens bemærkninger.

…

7.2.1. SKATs vurdering i nærværende sag
Det fremgår af modelkonventionen, kommentarerne hertil samt international 
retspraksis, at det afgørende ved fastlæggelsen af, hvorvidt den formelle 
beløbsmodtager er "retmæssig ejer", er, i hvilket omfang den formelle 
beløbsmodtager har været beføjet til at disponere over det tilskrevne/modtagne 
beløb og kunnet drage nytte heraf.

Når den formelle beløbsmodtagers reelle beføjelser til at træffe afgørelse om, 
hvorledes der skal disponeres over tilskrevne/modtagne beløb, er meget snævre 
eller ikke-eksisterende, kan adgangen til at påberåbe sig 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten således afskæres. 

Dette indebærer, at et rentebeløb, som de(n) bagvedliggende ejer(e) på forhånd 
har besluttet at dirigere derhen, hvor det ønskes, uden at de mellemliggende 

Person 3's



- 66 -

selskaber får nogen reel mulighed for at disponere på anden måde end fastlagt 
af ejerne, ikke har de mellemliggende selskaber som "retmæssig ejer".

Det er SKATs opfattelse, at de to luxembourgske selskaber, Angel Lux 
Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l., ikke har nogen selvstændig ret til 
at disponere over rentebeløbene og hermed ikke er retmæssig ejere.

Det er således SKATs opfattelse, at ingen af de to mellemliggende selskaber i 
Luxembourg, Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l., i 
relation til de koncerninterne rentebetalinger kan anses for retmæssig ejer 
(beneficial owner), jf. art. 11, stk. 1 i dobbeltbeskatningsoverenskomsten.

De to selskaber i Luxembourg anses derimod for at fungere som 
gennemstrømningsenheder for kapitalfondene og bankerne, der hovedsageligt 
er hjemmehørende i lande uden dobbeltbeskatningsoverenskomst med 
Danmark, og dermed ikke berettiget til at opnå de fordele, der følger heraf.

Renterne strømmer således fra den danske del af koncernen gennem 
selskaberne i Luxembourg og videre til kapitalfondene og bankerne. 

Det kan efter SKATs opfattelse ikke tillægges afgørende betydning, at der er 
sket aflejring af 0,03125%, (forskellen mellem 10% rente i Danmark og 
9,96875% rente i Luxenbourg), i rentemarginal i det nederste af de to 
koncernselskaber i Luxemburg, Angel Lux Common S.à.r.l. Det forhold, at der 
i kraft af de på forhånd fastlagte rentesatser, er truffet beslutning om at 
"efterlade" et mindre beløb i Luxembourg - som ikke benyttes til kommercielle 
aktiviteter eller lign. - er således ikke ensbetydende med, at der har været 
nogen reel bestemmelsesret fra Angel Lux Common S.à.r.l. side i relation til, 
hvorledes der skulle forholdes med tilskrevne/modtagne renter.

Det bemærkes også, at der ikke ses at være noget kommercielt formål med 
indskydelsen af de to luxembourgske holdingselskaber, som ikke ses at have 
andet formål end at søge at undgå dansk kildestatsbeskatning (eller opnå andre 
skattemæssige fordele).

Det er SKATs opfattelse, at der i nærværende sag er tale om misbrug af 
dobbeltbeskatningsaftalen mellem Danmark og Luxembourg.

Nægtelse af at lade koncernen drage fordel af 
dobbeltbeskatningsoverenskomstens fordele strider således efter SKATs 
opfattelse ikke imod overenskomstens overordnede formål om undgåelse af 
dobbeltbeskatning.

Såfremt SKAT accepterede at lade de luxembourgske selskaber være omfattet 
af dobbeltbeskatningsaftalen med Luxembourg og dermed være omfattet af 
undtagelsen i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, ville der derimod være 
tale om tildeling af en formålsstridig fordel.

SKAT anser dermed rentebetalingen/-tilskrivningen for omfattet af skattepligt i 
medfør af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d.

7.3. Forholdet til EU-retten



- 67 -

Af de indledende bemærkninger i rente-/royaltydirektivet 2003/49/EF fremgår 
bl.a. følgende (med SKATs fremhævninger):

(1) På et indre marked, der har karakter af et hjemmemarked, 
bør transaktioner mellem selskaber fra forskellige 
medlemsstater ikke være undergivet ringere beskatningsvilkår 
end de vilkår, der gælder for de samme transaktioner mellem 
selskaber fra samme medlemsstat.

(2) Dette krav er i øjeblikket ikke opfyldt for så vidt angår 
betaling af renter og royalties; de nationale skattelovgivninger - 
eventuelt kombineret med bilaterale eller multilaterale 
overenskomster - kan måske ikke altid sikre afskaffelse af 
dobbeltbeskatning, og skattereglernes anvendelse medfører ofte 
tyngende administrative formaliteter og likviditetsproblemer for 
de pågældende selskaber.

(3) Det må sikres, at renter og royalties beskattes én gang i en 
medlemsstat.

(4) Den mest hensigtsmæssige måde at fjerne førnævnte 
formaliteter og problemer på og samtidig sikre, at nationale og 
tværnationale transaktioner behandles skattemæssigt ens, er at 
ophæve beskatningen af renter og royalties i den medlemsstat, 
hvor de opstår, uanset om beskatningen sker ved indeholdelse 
ved kilden eller ved skatteansættelse; det er især nødvendigt at 
ophæve sådanne skatter i forbindelse med betalinger mellem 
associerede selskaber i forskellige medlemsstater samt mellem 
sådanne selskabers faste driftssteder.

(5) Ordningen bør kun gælde for eventuelle renter eller 
royalties, der ville være blevet aftalt mellem betaleren og den 
retmæssige ejer, såfremt der ikke havde bestået en særlig 
forbindelse

(6) Medlemsstaterne må ikke afskæres fra at træffe passende 
foranstaltninger til bekæmpelse af svig og misbrug. 
…

(10) Målet for dette direktiv, nemlig etablering af et fælles 
system for beskatning af renter og royalties, der betales mellem 
associerede selskaber i forskellige medlemsstater, kan ikke i 
tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor 
bedre gennemføres på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor 
træffe foranstaltninger i overensstemmelse med 
subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I 
overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte 
artikel, går direktivet ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at 
nå disse mål -



- 68 -

Direktivets formål er således at sikre, at renter betalt over grænserne mellem 
medlemslandene behandles på samme vilkår som inden for grænserne i de 
enkelte medlemslande, men at denne ordning kun gælder for eventuelle renter, 
der ville blive aftalt såfremt der ikke havde bestået en særlig forbindelse. 
Derudover er formålet, at renterne beskattes i én medlemsstat, og at misbrug og 
svig kan bekæmpes.

Begrebet retmæssig ejer fremgår således allerede af de indledende 
bemærkninger. Derudover fremgår begrebet af art. 1, der har følgende ordlyd 
…

Allerede af denne årsag er det utvivlsomt, at EU-retten ikke er til hinder for 
gennemførelse af en kildebeskatning af renterne i Danmark i tilfælde, hvor den 
retmæssige ejer ikke er hjemmehørende i EU. 

Endvidere giver direktivet ved art. 5 medlemsstaterne mulighed for at nægte 
skatteydere direktivets fordele i de situationer, der har karakter af svig og 
misbrug. Art. 5 har følgende ordlyd …

Anvendelsen af begrebet ”retmæssig ejer” i 
dobbeltbeskatningsoverenskomsterne tjener netop til bekæmpelse af svig eller 
misbrug. I henhold til art. 5 er direktivet således ikke til hinder for, at der 
pålægges kildeskat, når den retmæssige ejer ikke er omfattet af en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark.

Den omstændighed, at der indeholdes kildeskat på renter, når de betales til et 
ikke-hjemmehørende selskab, udgør ikke en restriktion i den frie 
bevægelighed, allerede fordi der ikke sker en skattemæssig forskelsbehandling. 

…

Det er endvidere SKATs opfattelse, at EU-Domstolens praksis viser, at der 
ikke er noget til hinder for at afskære selskaber etableret i en anden 
medlemsstat fra at påberåbe sig EU-retten – herunder de harmoniserede regler, 
der følger af bl.a. moder-/datterselskabsdirektivet – når det må lægges til 
grund, at etableringen af et holdingselskab i en anden medlemsstat ”tager sigte 
på at undgå kildeskat på betalinger til ikke-europæiske foretagender, hvis en 
sådan konstruktion ikke tjener noget kommercielt formål”, jf. Kommissionens 
fortolkning af ”Rent kunstige arrangementer” offentliggjort i EUR-Lex-
52007DC0785.

Selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, indebærer efter sin klare ordlyd, at 
Danmark ikke skal frafalde kildeskat, medmindre der efter rente-
/royaltydirektivet består en egentlig pligt hertil.

Fra EU-Domstolens praksis om misbrugsbegrebet kan bl.a. henvises til 
Cadbury Schweppes-dommen (sag C-196/04, Cadbury Schweppes, Saml. 
2006, s.I-7995), Halifax-dommen (sag C-255/02, Halifax, Saml. 2006, s. I-
1609) og Part Service-dommen (sag C-425/06, Part Service Srl.).

EU-Domstolen udtaler i Cadbury-Schweppes-dommen i relation til de engelske 
CFC-regler bl.a.: 



- 69 -

”.. for at en restriktion for etableringsfriheden vil kunne være begrundet i 
hensynet til bekæmpelse af misbrug, skal det specifikke formål med en sådan 
restriktion være at hindre adfærd, der består i at oprette rent kunstige 
arrangementer, der ikke bygger på nogen økonomisk realitet, med henblik på 
at undgå den normalt skyldige skat af overskud, der optjenes ved virksomhed, 
der udføres på det nationale område.”

Den momsretlige Halifax-dom omhandler gennemstrømningsselskaber, idet 
der i sagen var tale om en momsfritaget bank med 5 % momsfradrag, som lod 
sine relevante transaktioner passere et fuldt momspligtigt datterselskab med 
henblik på at opnå fuldt momsfradrag.

Om dommen samt dommens betydning i den efterfølgende sag Part Service 
Srl. anføres i Momsvejledningen 2010, afsnit C.4., følgende:

”Fordele som følger af momslovenes bestemmelser, herunder reglerne om 
fradrag, kan ikke gøres gældende, når de transaktioner m.v. der begrunder 
denne ret, udgør et misbrug.

• Det følger af EF-domstolens praksis, jf. sag C-255/02, Halifax plc., præmis 
74 og 75, at konstateringen af misbrug kræver, at følgende betingelser er 
opfyldt:

• De omhandlede transaktioner - selvom de betingelser der er fastsat i de 
relevante bestemmelser formelt er overholdt - ville indebære, at der blev 
opnået en afgiftsfordel, som det ville stride mod formålet med disse 
bestemmelser at tildele. 

Det skal tillige fremgå af en samlet række objektive omstændigheder, at 
hovedformålet med de omhandlede transaktioner er opnåelsen af en 
afgiftsfordel. 

At det er tilstrækkeligt for at konstatere misbrug, at det er hovedformålet - og 
herved ikke det eneste formål - med transaktionen at opnå en afgiftsfordel har 
EF-domstolen fastslået i den efterfølgende dom i sagen C-425/06 (Part Service 
Srl.)

Ved vurderingen af hovedformålet, kan transaktionernes rent kunstige karakter 
tillige med juridiske, økonomiske og/eller personlige forbindelser mellem de 
aktører, der tager del i planen vedrørende lettelse af afgiftsbyrden tages i 
betragtning, jf. Halifax-dommen præmis 81.” 

Ved vurdering af hovedformålet med etableringen har EU-Domstolen lagt 
særlig vægt på, om der er substans i selskabets domicilland, eller om der er tale 
om et rent kunstigt arrangement, hvilket ikke kun indebærer formel etablering, 
men også faktisk udøvelse af økonomisk virksomhed.

SKAT er derfor af den opfattelse, at EU-retten ikke i videre omfang end de på 
Modelkonventionen baserede dobbeltbeskatningsaftaler kan anses for at 
afskære Danmark fra at gennemføre en kildestatsbeskatning af renter ud fra en 



- 70 -

betragtning om, at de pågældende beløbs retmæssige ejere er hjemmehørende 
uden for EU.

7.3.1. SKATs vurdering i nærværende sag

For at kunne bringe direktivets fordele i anvendelse er det en betingelse, at 
selskaberne i Luxembourg kan anses for at være den retmæssige ejer af 
renterne hidrørende fra de danske koncernselskaber. Det er SKATs vurdering, 
at denne betingelse ikke er opfyldt. Der henvises herved til det anførte i de 
foregående afsnit.

Endvidere henviser SKAT i nærværende sag til misbrugsbestemmelsen i 
direktivets art. 5, der ligeledes kan føre til, at direktivets fordele nægtes.

SKAT er opmærksom på Landsskatterettens kendelse af 3. marts 2010, 
offentliggjort som SKM2010.268 LSR, hvori Landsskatteretten har anført, at 
der ikke i dansk ret er hjemmel til at nægte et selskab de fordele, der følger af 
moder-/datterselskabsdirektivet, når selskabet er rette indkomstmodtager af 
udbyttet, og når de foretagne dispositioner ikke kan tilsidesættes ud fra 
realitetsbetragtninger.

Moder-/datterselskabsdirektivet indeholder ikke - på tilsvarende vis som rente-
/royaltydirektivet - en udtrykkelig betingelse om, at det kun er den retmæssige 
ejer, der kan påberåbe sig direktivets bestemmelse om, at der ikke kan 
indeholdes kildeskat, men direktivet indeholder i artikel 1, stk. 2, en 
bestemmelse, der svarer til rente-/royaltydirektivets artikel 5.

I det omfang rente-/royaltydirektivets art. 5 skal anses for relevant, er SKAT - 
som det fremgår af ovennævnte - ikke enig i, at der alene kan være hjemmel til 
at nægte direktivets fordele ud fra den domstolsskabte praksis om rette 
indkomstmodtager eller ud fra realitetsbetragtninger. Derimod er det som 
anført SKATs opfattelse, at der er hjemmel til at nægte direktivets fordele både 
på grundlag af misbrugsbestemmelsen i direktivets artikel 5, og på grundlag af 
den domstolsskabte praksis om det generelle EU-retlige misbrugsbegreb.
 
Det bemærkes i denne forbindelse, at Landsskatteretten i sin kendelse af 3. 
marts 2010 desuden konkret vurderede, at SKAT ikke havde godtgjort, at det i 
sagen omhandlede luxembourgske selskab ikke var retmæssig ejer af det 
pågældende udbyttebeløb. De faktiske omstændigheder, der førte 
Landsskatteretten til denne vurdering, er efter SKATs opfattelse ikke 
sammenlignelige med de faktiske omstændigheder i nærværende sag.

Det bemærkes også, at en endelig beslutning vedrørende indbringelse af 
Landsskatterettens kendelse af 3. marts 2010 for domstolene endnu ikke er 
taget.

SKAT anser de luxembourgske selskaber for at være indskudte mellemled, der 
ikke selv drager økonomisk fordel af rentebetalingen.

SKAT finder således, at det ville være i strid med rente-/royaltydirektivets 
formål at lade koncernen opnå direktivets fordele.



- 71 -

7.4. Selskabets bemærkninger

SKAT modtog en skrivelse af 20. april 2010 fra Nordic Telephone Company 
Investment ApS hvoraf følgende fremgår:

Som også anført under vores tidligere drøftelser er det vores opfattelse, at der 
ikke er noget belæg for, at NTC Investment ApS skulle have udvist 
forsømmelighed ved ikke at indeholde renteskat, jf. hertil kildeskattelovens § 
69: ”Den, som undlader at opfylde sin pligt til et indeholde skat, eller som 
indeholder denne med for lavt beløb, er over for det offentlige umiddelbart 
ansvarlig for betaling af manglende beløb, medmindre han godtgør, at der ikke 
er udvist forsømmelighed fra hans side ved iagttagelse af bestemmelserne i 
denne lov”.

Det er efter praksis SKAT, der skal bevise, at NTC Investment ApS har udvist 
forsømmelighed. Indtil videre har SKAT intet anført til støtte herfor, mens vi – 
som også anført blandt andet på mødet den 21. januar 2010 – har gennemført 
en række undersøgelser, som bekræfter at der ikke i forbindelse med 
rentetilskrivningerne/-betalingerne var noget grundlag for at antage, at der 
skulle have været indeholdt renteskat og dermed at der er udvist nogen 
forsømmelighed:

• Besigtigelse: Vi har været i Luxembourg og besøgt moderselskabet Angel 
Lux Common, mødt de ansatte, set lokalerne, inventaret og faciliteterne, 
samt set hvor bestyrelsen holder deres bestyrelsesmøder.

• Møder: Udover som nævnt at have mødt de ansatte, har vi på møde i år i 
Luxembourg mødt to af Angel Lux Commons tre uafhængige 
bestyrelsesmedlemmer, som fortalte om bestyrelsesarbejdet.

• Undersøgelse af selskabsretlige forhold: Angel Lux Common er et selskab 
placeret i EU, og selskabsretligt samt skattemæssigt hjemmehørende i 
Luxembourg.

• Sammenlignet med danske selskaber: Angel Lux Common er et ”S.A.R.L.” 
selskab som svarer til dansk aktie/anpartsselskab, der efter en dansk 
synsvinkel kvalificeres som et selvstændigt skattesubjekt.

• Forholdt os til fordringens karakter: PECs kvalificeres som fordringer. 
Angel Lux Common. er ejer af PECs og kreditor for fordringen. En 
fordringsejer er rette indkomstmodtager for de renter, der betales iht. 
fordringen.

• Undersøgelse af EU-ret og DBO: Rente-/royaltydirektivet og 
dobbeltbeskatningsoverens-komsten med Luxembourg finder anvendelse 
og hver for sig fører de til, at der ikke skal indeholdes kildeskat.

• Undersøgt dansk litteratur og vejledninger: I SKATs egen 
kildeskattevejledning nævnes ikke en kildeskatsproblematik mellem et 
dansk selskab og et EU-selskab, og ej heller i anden litteratur fremgår, at 
der skulle være en kildeskatsproblematik, jf. eksempelvis vejledningen til 
blanket nr. 06.26 og ligningsvejledningen S.A.2.7.

NTC Investment har foretaget en række undersøgelser, som bekræfter at der 
ikke i forbindelse med rentetilskrivningerne/-betalingerne var noget grundlag 
for at antage, at der skulle have været indeholdt renteskat og kan således ikke 
siges at have udvist forsømmelighed.



- 72 -

Hertil kommer, at der senest er offentliggjort bl.a. Landsskatterettens afgørelse 
SKM2010.268.LSR, som underkender SKATs påstand om indeholdelsespligt. 
Dette støttes af Skatterådet i SKM2010.240.SR.

7.5. SKATs kommentarer til selskabets bemærkninger

SKAT har gennemgået selskabets bemærkninger vedrørende spørgsmålet om 
forsømmelighed. Det er SKATs opfattelse, at selskabet jf. det foranstående har 
udvist forsømmelighed, idet det blandt andet fremgår af de aktionæraftaler, 
som er en del af hele aftalekomplekset, at der bevist skal handles således, at 
den opstillede konstruktion ikke genererer kildeskattet. Dette forhold har været 
kendt af alle led i koncernen, hvorfor forsømmelighedsaspektet tilbagevises.

8. SKATs foreløbige afgørelse

Det er på den baggrund SKATs opfattelse, at der skal ske indeholdelse af 
rentekildeskat af de tilskrevne/betalte renter i Nordic Telephone Company 
Investment ApS til Angel Lux Common S.à.r.l. i perioden fra 1. maj 2006 til 
den 10. juli 2008. 

Det gælder dog ikke den andel af renterne, som ender hos de ultimative PECs-
ejere, der er hjemmehørende i et DBO-land. 

De skattemæssige konsekvenser for Nordic Telephone Company Investment 
ApS for indkomstårene 2006 – 2008 er herefter følgende:

Såfremt selskabet efterfølgende fremkommer med dokumentation, der påviser, 
at der blandt kapitalfondene og bankerne er enkelte hjemmehørende i lande 
med en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark, vil SKAT foretage 
rettelser i grundlaget for beregningen af ovenstående.

Indkomstår Renter for hele 

året

Heraf 

indeholdelsespl

igt for renter for 

perioden

1.5.-31.12.2006

Heraf 

indeholdelsespl

igt for renter 

for perioden 

1.1.-31.3.2008

Heraf 

indeholdelses

pligt for 

renter for 

perioden 

1.4.-

10.7.2008

Rentesk

atte-

procent

Renteskat

2006 1.329.208.093

               

922.794.206 30 % 276.838.262

2007 1.410.657.397 30 % 423.197.219

2008 824.768.741 390.745.904 30 % 117.223.771

434.022.837 25 % 108.505.709

I alt 925.764.961



- 73 -

Tilsvarende vil korrektion af grundlaget blive foretaget, såfremt SKAT 
foretager ændringer af rentesatsen for PECs.”

Det fremgår videre af SKATs afgørelse af 18. marts 2011, at selskabet i november 2010 

klagede over SKATs foreløbige afgørelse af 28. april 2010 og redegjorde nærmere for 

sagen, men at dette ikke gav SKAT anledning til at ændre den foreløbige afgørelse. 

Følgende fremgår afslutningsvist af afgørelsen af 18. marts 2011:

”11. SKATs krav til dokumentation for bagvedliggende investorer for at 
frafalde eller nedsætte skattekravet  

SKAT har den 17. marts 2011 i en mail til selskabets repræsentanter skrevet 
følgende:

Siden fremsendelsen af agterskrivelsen vedrørende indeholdelse af 
rentekildeskat har der som bekendt været afholdt en lang række møder mellem 
selskabet (for nemheds skyld benævnt TDC i det flg.) og SKAT vedrørende 
såvel denne agterskrivelse som de øvrige agterskrivelser, der var blevet 
fremsendt samtidig.

Det har under disse møder bl.a. været drøftet, om der var mulighed for at opnå 
en nedsættelse af og/eller en forligsmæssig løsning i relation til de omhandlede 
skattekrav.

For så vidt angår rentekildeskatten rejste TDC på et møde den 18. august 2010 
kort spørgsmålet om, hvilke krav SKAT ville stille med hensyn til 
dokumentation for bagvedliggende investorer for at frafalde eller nedsætte 
skattekravet.

Spørgsmålet blev på ny rejst på det følgende møde den 18. november 2010, 
hvor TDC oplyste, at man ikke havde sin undersøgelse af de bagvedliggende 
ejere klar, og mødet blev (i relation til spørgsmålet om rentekildeskatten) 
afsluttet med en forespørgsel fra selskabets side, om der var mulighed for 
eventuelt at kunne forlige sagen. For at vurdere muligheden herfor ønskede 
selskabet at give udsættelse med forældelsesfristen, således at man kunne 
tilvejebringe oplysninger om de bagvedliggende ejere samt give SKAT adgang 
til gennemgang af materialet om de bagvedliggende ejere.

På det følgende møde den 6. januar 2011 drøftedes alene rentekildeskatten, og 
der blev af TDC fremvist en mappe fremvist angiveligt indeholdende en liste 
over de bagvedliggende ejere – en liste, som SKAT dog ikke fik mulighed for at 
se. SKAT oplyste, at det var op til virksomheden at fremlægge dokumentation 
vedrørende de bagvedliggende ejere, og at SKATs mulighed for på teoretisk 
plan præcist at forholde sig til problemstillingen var begrænsede, når man ikke 
havde kendskab til de bagvedliggende ejerstrukturer. Man oplyste dog om de 
yderligere krav, der generelt stilles til eventuelt frafald eller nedsættelse af 
kildebeskatningen.

Vedrørende kildeskatteproblemstillingen blev det herefter på møde den 4. 
februar 2011 oplyst af TDC, at de ikke anså det for sandsynligt, at der kunne 



- 74 -

opnås et tilfredsstillende resultat set fra kapitalfondenes side, og at man derfor 
ikke var positivt indstillet over for at give SKAT adgang til informationen om 
de bagvedliggende ejere.

Problemstillingen blev senest drøftet på et møde i mandags, den 14. marts 
2011, hvor der fra TDCs side blev efterlyst en skriftlig redegørelse for de krav, 
som SKAT vil stille for at kunne frafalde eller nedsætte kildeskatten.

SKAT er principielt af den opfattelse, at TDC har fået al den information om 
SKATs holdning til problemstillingen, som SKAT har mulighed for at give, så 
længe TDC ikke vil fremkomme med oplysninger overhovedet om de 
bagvedliggende ejerstrukturer. Sådanne oplysninger er simpelthen nødvendige 
for, at SKAT mere konkret kan vurdere, hvilke krav SKAT kan stille for at 
kildeskatten eventuelt kan frafaldes eller nedsættes.

Som følge af risikoen for forældelse vil SKAT træffe afgørelse i sagen senest i 
morgen den 18. marts 2011, da TDC har oplyst, at man ikke vil suspendere 
forældelsen yderligere. Da TDC, v. , i går telefonisk har givet 
udtryk for, at man – på trods af, at man ikke ønsker at forsøge at leve op til 
SKATs krav - ønsker en skriftlig redegørelse for de krav, som SKAT vil stille 
for at kunne frafalde eller nedsætte kildeskatten, skal SKAT dog oplyse 
følgende:

Det er SKATs opfattelse, at renterne er strømmet igennem holdingselskaberne i 
Luxembourg, og at disse selskaber ikke kan påberåbe sig hverken DBO’en 
eller EU-retten (rente-/royaltydirektivet), fordi de ikke er renternes retmæssige 
ejere.

SKAT har intet kendskab til de bagvedliggende ejerstrukturer, men det er 
SKATs opfattelse, at i det omfang gennemstrømningen er sket til selskaber, der 
er hjemmehørende i et DBO- eller EU-land, vil der eventuelt skulle ske en 
nedsættelse (evt. et frafald) af kildeskatten.

SKAT baserer denne vurdering på, at hensigten med kravet om, at den formelle 
modtager af renterne er renternes retmæssige ejer, er at forhindre 
skatteunddragelse og misbrug. Et misbrug af DBO’erne/EU-retten vil 
imidlertid ikke forekomme, hvis renterne umiddelbart strømmer videre til et 
selskab i et DBO- eller EU-land og dér betragtes som skattepligtige for den 
bagvedliggende ejer.

En sådan videregennemstrømning vil – i hvert fald som udgangspunkt – 
forudsætte, at den bagvedliggende (retmæssige) ejer har modtaget et beløb, der 
er 

1) beløbsmæssigt identisk med det beløb, der i første led er strømmet videre, 

2) har samme karakter som det fra Danmark udbetalte beløb, dvs. beløbet må 
ikke have ændret karakter, således at det i domicillandet ikke undergives en 
beskatning efter samme regelsæt, som det ville være blevet, hvis beløbet var 
udbetalt direkte fra Danmark til den pågældende (retmæssige) ejer,

Person 4



- 75 -

3) beløbet skal være modtaget og beskattet i samme indkomstperiode, som hvis 
det var blevet udbetalt direkte fra Danmark til den bagvedliggende 
(retmæssige) ejer.

Hvis renterne strømmer videre til en transparent enhed, rejser det særlige 
problemstillinger:

Hvis enheden anses for transparent efter både dansk ret og domicillandets ret, 
vil det isoleret set kunne tale for, at man skal anse næste led i ejerkæden for 
renternes retmæssige ejer. Hvis dette næste ejerleds domicil-land også anser 
enheden for transparent, vil der kunne være mulighed for at opnå en 
nedsættelse af kildeskatten ved påberåbelse af en DBO (eller evt. EU-retten) 
indgået mellem næste ejerleds domicil-land og Danmark (naturligvis under 
forudsætning af, at næste ejerled kan anses for retmæssig ejer, hvilket kan 
nødvendiggøre en undersøgelse af, om gennemstrømningen faktisk er stoppet i 
det pågældende led).

Anser næste ejerleds domicil-land derimod ikke enheden for transparent, vil 
næste ejerled ikke kunne påberåbe sig en eventuel DBO/EU-retten. Dette 
skyldes, at næste ejerled i så fald ikke skattemæssigt (i sit hjemland) er blevet 
anset for modtager af renterne og derfor ikke vil være en person, der kan 
påberåbe sig DBO’en, jf. pkt. 6.5 i kommentarerne til artikel 1 i 
modelkonventionen, jf. også pkt. 54, 65 og 69-70 i ”The Application of the 
OECD Model Tax Convention to Partnerships”.

Endelig kan nævnes, at selv om næste ejerleds domicil-land principielt 
betragter enheden som transparent, kan der være tilfælde, hvor næste ejerled 
ikke kan påberåbe sig en DBO, nemlig hvis der efter domicil-landets regler er 
mulighed for at vælge at anse enheden for ikke-transparent, jf. som eksempel 
herpå sagen refereret i TfS2003.167.LSR hvor DBO’en mellem Danmark og 
USA ikke fandt anvendelse, idet USA ikke anså en (ellers transparent) enhed 
for transparent på grund af en anvendelse af check-the-box reglerne.

Det skal understreges, at SKAT i mangel af enhver form for oplysninger om de 
bagvedliggende ejerstrukturer mv. ingen mulighed har for at vide, i hvilket 
omfang disse betingelser er opfyldt, og SKAT kan heller ikke udelukke, at der i 
tilfælde af en nærmere undersøgelse af problemstillingen vil kunne opstå 
yderligere forhold, som skal inddrages i vurderingen.

På det foreliggende grundlag – hvor TDC har afvist at fremkomme med enhver 
form for oplysninger om, hvordan de bagvedliggende ejerstrukturer er indrettet 
– er det heller ikke muligt for SKAT præcist at vurdere, hvordan TDC i givet 
fald skal dokumentere, at betingelserne for frafald/nedsættelse af kildeskatten 
er opfyldt. Hvis TDC ønsker at forsøge at godtgøre, at betingelserne er opfyldt, 
vil SKAT dog naturligvis være villig til at drøfte disse dokumentationskrav.

SKAT har imidlertid forstået, at det er TDCs egen opfattelse, at de af SKAT 
opstillede krav ikke er opfyldt, og spørgsmålet om dokumentationskravenes 
omfang er derfor også kun af teoretisk interesse.
 
Som nævnt vil SKAT træffe afgørelse i sagen senest den 18. marts 2011, da 
TDC har oplyst, at man ikke vil suspendere forældelsen yderligere. Hvis der 



- 76 -

senest den 18. marts kl. 12 er fremkommet bemærkninger til denne mail, vil 
SKAT i videst muligt omfang forsøge at tage højde herfor i afgørelsen. 

SKAT skal understrege, at den korte frist til at fremkomme med eventuelle 
bemærkninger skal ses i lyset af dels risikoen for forældelse, dels den 
omstændighed, at der er tale om en problemstilling, der har været gjort til 
genstand for drøftelser ved flere lejligheder, således at TDC er bekendt med 
SKATs synspunkter og først på mødet i mandags tilkendegav, at man ønskede 
en skriftlig redegørelse fra SKAT.

11.1.SKATs bemærkninger til selskabets kommentarer af 18. marts 2011 
om krav til dokumentation for bagvedliggende investorer

Selskabet er den 18. marts 2001 fremkommet med kommentarer til 
ovenstående mail fra SKAT. Selskabets bemærkninger er anført under punkt 
”9.8. Bemærkninger til SKATs krav til dokumentation for bagvedliggende 
investorer for at frafalde eller nedsætte skattekravet”.  

SKAT kan knytte følgende bemærkninger til den modtagne mail fra selskabets 
repræsentant:

• SKAT har ikke givet tilsagn om nedsættelse af renteskat, hvis de 
bagvedliggende selskaber havde hjemsted i et DBO-land.

SKAT har derimod mundtligt og skriftligt fremført, at såfremt selskabet 
efterfølgende fremkommer med dokumentation, der påviser, at der 
blandt kapitalfondene og bankerne er enkelte hjemmehørende i lande 
med en dobbeltbeskatnings-overenskomst med Danmark, vil SKAT 
eventuelt foretage rettelser i grundlaget for beregningen af ovenstående. 

SKAT kan ikke på forhånd give afkald på kildeskat på et abstrakt 
grundlag, hvorfor det hele tiden har været nødvendigt med yderligere 
dokumentation om de bagvedliggende ejere.

• SKAT finder det ikke korrekt, som anført af selskabets repræsentant, at 
NTC S.A. har tilbudt SKAT disse oversigter til gennemgang, og således 
at SKAT ved stikprøver kan efterprøve investorernes hjemmehørende-
status. 

Tværtimod har repræsentanten på flere møder afvist at udlevere det 
eventuelle materiale, som repræsentanten er i besiddelse af.

• SKAT finder endvidere ikke, at det er korrekt som angivet af selskabets 
repræsentant, at der i mail af 17. marts 2011 er udtrykt yderligere krav i 
forhold til de mundtlige krav, som er udtrykt i det mødeforløb, som har 
pågået siden den 6. januar 2011. 

• Afslutningsvis er SKAT ikke enig i, som anført af selskabet, at der ikke 
kan stilles supplerende krav i henhold til kommentaren til OECD’s 
modeloverenskomst samt EU-retten.



- 77 -

Hvis et bagvedliggende selskab i et DBO-land (eller en medlemsstat i EU) ikke 
skattemæssigt anses for modtager af renterne i hjemlandet, er det SKATs 
opfattelse, at selskabet ikke kan anses for at være en retmæssig ejer til renterne, 
der kan påberåbe sig beskyttelse mod kildeskatten i henhold til DBO’en 
og/eller EU-retten. At selskabet ikke kan påberåbe sig DBO'en følger bl.a. af 
pkt. 6.5 i kommentarerne til artikel 1 i modelkonventionen, jf. også pkt. 54, 65 
og 69-70 i "The Application of the OECD Model Tax Convention to 
Partnerships".

SKATs opfattelse anses ikke for at være i modstrid med OECD’s 
modeloverenskomst samt EU-retten.

Den samlede konklusion er derfor, at ansættelsen fastholdes.”

SKAT traf den 5. oktober 2015 afgørelse om, at der skulle tilbagebetales i alt 108.526.049 

kr. i renteskat for de omhandlede skatteår. Reguleringen skyldtes, at der ved afgørelsen af 

18. marts 2011 var pålagt 30 % i renteskat, men at rentesatsen rettelig skulle være mindre, 

svarende til rentesatsen der gjaldt for beskatning af danske selskabers renteindtægter. Det 

samlede krav på kildeskat udgjorde herefter 817.238.912 kr.

Supplerende oplysninger om koncernen og lånene

Pr. 29. april 2006 var koncernstrukturen således (bilag 5 til SKATs afgørelse):



- 78 -

Selsk

abet 

Nordi

c 

Telep

hone 

Mana

geme

nt 

Holdi

ng ApS stiftedes herefter den 20. december 2006 og kom ind som anpartshaver i Nordic 

Telephone Company Investment ApS den 22. december 2006. Nordic Telephone 

Management Holding ApS var primært ejet af Angel Lux Common S.a.r.l. med 81,3 % og 

resten af ledende medarbejdere i de danske selskaber. 



- 79 -

De fem selskaber, Angel Lux I S.a.r.l., Angel Lux II S.a.r.l., Angel Lux III S.a.r.l., Angel 

Lux IV S.a.r.l. og Kabler S.a.r.l., blev likvideret pr. 20. december 2007, således at Angel 

Lux Parent S.a.r.l. herefter ejede Angel Lux Common S.a.r.l.

Pr. 31. december 2007 og 31. december 2008 var koncernstrukturen således (bilag 11 til 

SKATs afgørelse): 



BILAG 11 Koncernoversigt pr. 31. december 2007 og 31.

 

De 5 kapitalfonde

Apax 15,74%
Blackstone 23,49%
Providence 17,68%
KKR 19,62%
Permira 19,43%

95,97%

 

 

 

- 80 -

 

5 Banker

Deutche Bank 1,31 %
Credit Suisse 0,91%
Barclays 0,60%
JP Morgan 0,60%
RBS 0,60%

4,01%

 

 

 

 

december 2008

 

 

Ovrige
Virksomhed 1
eS) ,02%

0,02%

 

 

Angel Lux Parent S.a.r.!

 

|

 

 

Angel Lux Common S.a.r.1

 

 

98,14%

 

 

 

Ledende medarbejdere i danske

selskaber

 

81,30% A 8.70%

 

 

 

Holding ApS

 

Nordic Telephone Management

 

 

 

 

Nordic Telephone Company
Investment ApS

 

 

|

 

Nordic Telephone Company
Administration ApS

 

 

Nordic Telephone Company
Finance ApS

 

 

Nordic Telephone Company
Holding ApS

 

 

Nordic Telephone Company ApS

 

| 87,9%

 

 

TDC A/S

 

 

Selskaberne Angel Lux Common S.a.r.]. og Angel Lux Parent S.a.r.l.

 

 




- 81 -

Angel Lux Common S.à.r.l. og Angel Lux Parent S.à.r.l., der blev stiftet henholdsvis den 

25. og 26. april 2006, er begge fuldt skattepligtige til Luxembourg. Af brev af 10. juli 2008 

fra skattemyndighederne i Luxembourg til de danske skattemyndigheder fremgår bl.a.:

"…In response to your information requested dated February 27th 2008, your 
reference 08-034555, W14612, regarding the Luxembourg companies Angel 
Lux Parent S.à.r.l., Angel Lux I S.à.r.l., Angel Lux II S.à.r.l., Angel Lux III 
S.à.r.l., Angel Lux IV S.à.r.l. Angel Lux Common S.à.r.l. and Kabler S.à.r.l, I 
am honoured to inform you:

“…The above mentioned companies are not covered by the law of 15 June 
2004 or by any other law granting a special fiscal status. The companies are 
fully liable to the corporation tax (l'impôt sur le revenue des collectivités), the 
capital tax (l'impôt sur la fortune), the communal trade tax (l'impôt commercial 
communal)..."

I perioden fra 2006-2008 havde Angel Lux Common S.à.r.l. driftsudgifter (eksklusive 

renteudgifter) på henholdsvis ca. 220.000, 140.000 og 700.000 euro, mens Angel Lux 

Parent S.à.r.l. havde driftsudgifter (eksklusive renteudgifter) på henholdsvis ca. 130.000, 

290.000 og 2.140.000 euro. De pågældende udgifter vedrørte bl.a. løn, leje, udgifter til 

kontorhold, udgifter til eksterne rådgivere mv., som angivet i SKATs afgørelse pkt. 5.

Det fremgår af Angel Lux Common S.à.r.l.’s årsregnskaber for 2007 og 2008, at selskabet 

i gennemsnit havde to personer ansat på deltid i løbet af årene. Det fremgår af Angel Lux 

Parent S.à.r.l.’s årsregnskaber for 2007 og 2008, at selskabet i gennemsnit havde én person 

ansat på deltid i løbet af årene. Der foreligger ikke specifikationer af selskabernes 

omkostninger for 2007-2009.

Angel Lux Common S.á.r.l.’s eneste aktiv, ud over anparterne i Nordic Telephone 

Company Investment ApS, var fordringen i henhold til PECs udstedt af samme selskab.

De fremlagte konsortieaftaler

Af en aftale af 24. august 2005 benævnt ”Project Angel – Consortium Heads of Terms” 

fremgår de fem kapitalfonde, Apax Partners Worldwide LLP (”Apax”), The Blackstone 

Group International Limited (”Blackstone”), Permira Advisers KB (”Permira”), 

Providence Equity Partners Limited (”Providence”) og Kohlberg Kravis Roberts & Co. 

Limited (“KKR”), som konsortiemedlemmer. Om ”Governance” fremgår det bl.a. af 

aftalen:



- 82 -

”All significant decisions relating to the conduct of the transaction and, if the 
proposed transaction is consummated, relating to the business of the 
acquisition vehicles (collectively, “InvestCo”) and the acquired group 
(“Angel”) (i.e., decisions of a type customarily made by a board of directors or 
the shareholders/equity owners) will require the affirmative approval of at least 
3 out of 5 of the Parties…”

Af den supplerende aftale af 16. november 2005 mellem samme fem kapitalfonde benævnt 

”Subscription and Shareholders Agreement” fremgår om ”Investment Structure” bl.a.:

”In the event of any transaction that would trigger withholding taxes on any 
distribution to an Investor, each Investor will use its best efforts to structure 
any such transaction and/or amend the investment structure as may be 
reasonably advisable to avoid any such withholding taxes…” 

Af samme aftale fremgår om ”Governance” bl.a.:

”Each Investor will appoint one Danish Topco director and one Angel director 
(and, in each case, have one observer) and will appoint one representative to 
the Investors Committee.

Investors Committee operates on principle of approval of 3 of 5 Investors 
required. Matters listed on Annex A of this Term Sheet require the approval of 
the Investors Committee.

Certain “supermajority” matters as listed on Annex B of this Term Sheet 
require approval of 4 of 5 members of the Investors Committee.

An Investor loses rights to board and Investors Committee representatives 
when it ceases to hold over 50% of its original aggregate investment in Danish 
Topco shares and PECs.”

Af den opfølgende og mere uddybende aftale, som ligeledes er benævnt “Subscription and 

Shareholders Agreement”, af 7. december 2005 indgået mellem samme fem kapitalfonde, 

de fem selskaber i Luxembourg (Angel Lux I-IV og Kabler S.a.r.l.) samt de danske NTC-

selskaber fremgår, at de fem navngivne medlemmer af ”the Holdco Board” [NTC 

Investment ApS], er udpeget af hver af de fem kapitalfonde. Det fremgår endvidere bl.a.: 

”The same persons will also be members of the boards of directors of each Acquisition 

Subsidiary.”

Af aftalen fremgår tillige:



- 83 -

“ARTICLE IV

CLOSING DATE ACTIONS

4.1. Board Actions. On or prior to the Closing Date, the Holdco Board shall 
hold a meeting to consider the approval of all documents to be executed by 
each member of the Group at Closing and all matters contemplated or required 
by such documents and this Agreement.

4.2. Subscription. Subject to the terms and conditions hereof and the Equity 
Commitment Letters, on or prior to the Closing Date, the following actions will 
be taken:

(i) Each Investor will irrevocably subscribe and pay for Shares and PECs as set 
forth in Exhibit B in an aggregate amount equal to its Equity Commitment in 
each case in accordance with Article III.

(ii) …

(iii) Holdco and each Acquisition Subsidiary, as applicable, will transfer the 
amounts received pursuant to this Section 4.2. to Bidco [Nordic Telephone 
Company ApS] in accordance with instructions received from the Holdco 
Board.” 

Exhibit B er ikke fremlagt for landsretten. 

Såvel aftalen af 7. december 2005 og den efterfølgende aftale indgået den 25. januar 2006 

benævnt ”Amended and Restated Subscription and Shareholders Agreement” indeholder 

udførlige bestemmelser om bl.a. ”Governance” and ”Transfers”.

Endelig indeholder en aftale af 27. april 2006 benævnt ”Second Amended and Restated 

Subscription and Shareholders Agreement” bl.a. bestemmelser om, at bestyrelsen for de 

nystiftede selskaber Angel Lux Common S.a.r.l. og Angel Lux Parent S.a.r.l. skulle bestå 

af de samme fem navngivne bestyrelsesmedlemmer som nævnt i aftalen af 7. december 

2005. Det fremgår endvidere: ”The same persons will also be members of the board of 

directors of each Acquisition Subsidiary.”

Af aftalen fremgår tillige:

”5.8 Investors Committee. The Investors agree that the principal governing 
body of their investment in the Group will be a committee of representatives of 
the Investors (the “Investors Committee”), to the fullest extent permitted by 
law, recognizing that the Investors Committee is a creation of contract and not 
of corporate law. The executive officers of the various members of the Group 



- 84 -

shall, in addition to their other duties, report to the Investors Committee if so 
requested. Each Investor shall take, and shall instruct its representative(s), 
nominee(s) or designee(s), as the case may be, on the Investors Committee, on 
each Board and any committee thereof and on the board or any similar 
governing body of each Subsidiary of Holdco (each, a “Subsidiary Board”) to 
take, any and all action within its power to effectuate any decision taken by the 
Investors Committee in respect of any matter contemplated by this Agreement 
to be subject to the approval of the Investors Committee or reasonably related 
to the investment of the Investors in the Shares and PECs, and an Investor shall 
not take, and shall instruct its representative(s), nominee(s) or designee(s), as 
the case may be, on the Investors Committee, on each Board and on any 
committee thereof and on each Subsidiary Board not to take, any action that 
would contravene any decision taken by the Investors Committee. Each 
Investor agrees that, unless and until any matter that requires the prior approval 
of the Investors as set forth in Section 5.11 or elsewhere in this Agreement has 
been considered and either approved or rejected by the Investors Committee or 
if any other matter otherwise is considered and either approved or rejected by 
the Investors Committee, it shall take any and all actions to the extent such 
actions are within its power and control in its capacity as an investor in Holdco 
[Angel Lux Parent S.a.r.l.], and shall instruct its representative(s), nominee(s) 
or designee(s), as the case may be, on the Investors Committee, on each Board 
and on any committee thereof and on each Subsidiary Board to take any and all 
action within the power of such Person (i) to procure that such matter shall not 
be placed on the agenda of any meeting of a Board or any committee thereof or 
any Subsidiary Board or by any shareholders and that consideration of such 
matter at any meeting of a Board or committee thereof or any Subsidiary Board 
or by any shareholders otherwise shall be delayed and (ii) in any event, to 
refrain from voting on such matter (whether for or against) at any such 
meeting.

5.9 Composition of Investors Committee.

(a) The Investors Committee shall initially consist of five members. Each of 
the Investors shall designate one member of the Investors Committee (each 
such member, an “Investor Representative”). Each Investor’s Investor 
Representative must also be such Investor’s Shareholder Director. The 
chairman of the Investors Committee shall be elected by the Investors 
Committee. Each initial Investor Representative is identified below opposite 
the name of the designating Investor.

Designating Investor Investor Representative

Apax                                         

Blackstone                                

KKR

Permira

Providence

Person 5

Person 6

Person 7

Person 8

Person 9



- 85 -

Det er ubestridt, at de fem kapitalfonde er hjemmehørende i lande uden for EU uden 

dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark. 

NTC Parent S.a.r.l. har under sagens behandling i landsretten fremlagt oversigter over 

investorer udarbejdet af kapitalfondene samt oversigt over de ultimative investorers 

hjemmehørende-status. Skatteministeriet har bestridt, at disse oversigter udgør 

dokumentation for de bagvedliggende investorer. 

III. EU-Domstolens besvarelse af præjudicielle spørgsmål

Ved EU-Domstolens (Store Afdeling) dom af 26. februar 2019 i de forenede sager C-

115/16, C-118/16, C-119/16 og C-299/16 besvarede Domstolen en række præjudicielle 

spørgsmål, som Østre Landsret ved kendelse af 19. februar 2016 havde stillet i fire sager, 

herunder de to sager omhandlet i nærværende dom (Takeda-sagen B-2942-12 er omhandlet 

i C-118/16, og NTC-sagen B-171-13 er omhandlet i C-115/16). Af dommen fremgår bl.a.: 

”Om det første spørgsmål, litra a)-c), det andet spørgsmål, litra a) og b), og 
det tredje spørgsmål i sag C-115/16, sag C-118/16, sag C-119/16 og sag C-
299/16
83      For det første ønsker de forelæggende retter med det første spørgsmål, 
litra a)-c), i sag C-115/16, sag C-118/16, sag C-119/16 og sag C-299/16 oplyst, 
hvilken fortolkning der skal anlægges af begrebet »retmæssig ejer« som 
omhandlet i artikel 1, stk. 1 og 4, i direktiv 2003/49. For det andet ønsker de 
forelæggende retter med det andet spørgsmål, litra a) og b), og det  spørgsmål i 
sag C-115/16, sag C-118/16, sag C-119/16 og sag C-299/16 nærmere bestemt 
oplyst, om den bekæmpelse af svig eller misbrug, der er tilladt i medfør af 
artikel 5 i direktiv 2003/49, forudsætter, at der findes en national eller 
overenskomstmæssig anti-misbrugsbestemmelse som omhandlet i nævnte 
artikels stk. 1. De forelæggende retter ønsker navnlig oplyst, om en national 
eller overenskomstmæssig bestemmelse, der indeholder begrebet »retmæssig 
ejer«, kan anses for at udgøre et retsgrundlag, der gør det muligt at bekæmpe 
svig eller retsmisbrug.

Begrebet »retmæssig ejer«

84      Det bemærkes indledningsvis, at begrebet den »retmæssige ejer af [...] 
renter«, der er indeholdt i artikel 1, stk. 1, i direktiv 2003/49, ikke kan henvise 
til nationalretlige begreber af forskellig rækkevidde.

85      Det er i denne henseende blevet fastslået, at det fremgår af anden til 
fjerde betragtning til direktiv 2003/49, at direktivet har til formål at afskaffe 
dobbeltbeskatning vedrørende renter og royalties, der betales mellem 
associerede selskaber i forskellige medlemsstater, og at sikre, at disse 
betalinger beskattes én gang i en medlemsstat, idet den mest hensigtsmæssige 
måde at sikre, at nationale og tværnationale transaktioner behandles 



- 86 -

skattemæssigt ens, er at ophæve beskatningen af renter og royalties i den 
medlemsstat, hvor de opstår (dom af 21.7.2011, Scheuten Solar Technology, 
C-397/09, EU:C:2011:499, præmis 24).

86      Anvendelsesområdet for direktiv 2003/49 omfatter, således som det er 
afgrænset i direktivets artikel 1, stk. 1, derfor skattefritagelse af betalinger af 
renter eller royalties, som er opstået i kildestaten, forudsat at den retmæssige 
ejer deraf er et selskab med hjemsted i en anden medlemsstat eller et fast 
driftssted beliggende i en anden medlemsstat og tilhørende et selskab i en 
medlemsstat (dom af 21.7.2011, Scheuten Solar Technology, C-397/09, 
EU:C:2011:499, præmis 25).

87      Domstolen har i øvrigt fremhævet, at eftersom dette direktivs artikel 2, 
litra a), definerer renter som »indkomst af gældsfordringer af enhver art«, er 
det alene den retmæssige ejer, som kan modtage renter, der udgør indkomst af 
sådanne gældsfordringer (jf. i denne retning dom af 21.7.2011, Scheuten Solar 
Technology, C-397/09, EU:C:2011:499, præmis 27).

88      Begrebet »retmæssig ejer« som omhandlet i dette direktiv skal derfor 
fortolkes således, at det betegner en enhed, som reelt modtager de renter, som 
betales til den. Direktivets artikel 1, stk. 4, bestyrker denne henvisning til den 
økonomiske realitet, idet det heri præciseres, at et selskab i en medlemsstat kun 
anses for at være den retmæssige ejer af renter eller royalties, hvis det 
modtager disse betalinger til eget brug og ikke som formidler, herunder som 
agent, mandatar eller bemyndiget signatar for en anden person.

89      Hvor visse sprogversioner af artikel 1, stk. 1, i direktiv 2003/49, såsom 
den bulgarske, den franske, den lettiske og den rumænske, anvender udtrykket 
»modtager« [o.a.: svarende til på fransk »bénéficiaire«], anvender de øvrige 
sprogversioner, således som det fremgår af nærværende doms præmis 10, 
udtryk såsom »den faktiske modtager« [o.a.: svarende til på fransk 
»bénéficiaire effectif«] (den spanske, den tjekkiske, den estiske, den engelske, 
den italienske, den litauiske, den maltesiske, den portugisiske og den finske 
sprogversion), »den retmæssige ejer«/»den, som har brugsretten« [o.a.: 
svarende til på fransk »propriétaire«/»celui qui a le droit d’utiliser«] (den tyske, 
den danske, den græske, den kroatiske, den ungarske, den polske, den 
slovakiske, den slovenske og den svenske sprogversion), eller »den, som i 
sidste ende har retten« [o.a.: svarende til på fransk »celui qui a droit en dernier 
lieu« (den nederlandske sprogversion). Anvendelsen af disse forskellige udtryk 
vidner om, at udtrykket »modtageren« ikke tager sigte på en modtager, der 
identificeres formelt, men derimod på den enhed, som økonomisk set modtager 
de oppebårne renter og derfor har mulighed for frit at råde over anvendelsen 
heraf. I overensstemmelse med det i nærværende doms præmis 86 nævnte kan 
alene en enhed med hjemsted i EU udgøre den retmæssige ejer af renter, som 
kan være omfattet af den fritagelse, der er fastsat i artikel 1, stk. 1, i direktiv 
2003/49.

90      Som det fremgår af forslaget til Rådets direktiv om en fælles ordning for 
beskatning af renter og royalties, der betales mellem associerede virksomheder 
i forskellige medlemsstater, der blev forelagt den 6. marts 1998 (KOM(1998) 
67 endelig), og som ligger til grund for direktiv 2003/49, lader direktivet sig 
desuden inspirere af artikel 11 i OECD’s modelbeskatningsoverenskomst af 



- 87 -

1996 og forfølger det samme formål som denne, nemlig at undgå international 
dobbeltbeskatning. Begrebet »retmæssig ejer«, som er indeholdt i bilaterale 
overenskomster, der er baseret på denne modelbeskatningsoverenskomst, samt 
de efterfølgende ændringer af nævnte modeloverenskomst og kommentarerne 
hertil, er derfor relevante for fortolkningen af nævnte direktiv.

91      Sagsøgerne i hovedsagerne har gjort gældende, at en fortolkning af 
begrebet den »retmæssige ejer af [...] renter eller royalties« som omhandlet i 
artikel 1, stk. 1, i direktiv 2003/49 i lyset af OECD’s 
modelbeskatningsoverenskomst og de dertil hørende kommentarer ikke kan 
tillades, idet en sådan fortolkning ville være uden demokratisk legitimitet. 
Dette argument kan imidlertid ikke tiltrædes, idet en sådan fortolkning, selv 
hvis den er inspireret af OECD’s tekster, sker på grundlag af direktivet – 
således som det fremgår af nærværende doms præmis 85-90 – der såvel i sig 
selv som i sin lovgivningsmæssige tilblivelseshistorie afspejler EU’s 
demokratiske proces.

92      Det fremgår således af OECD’s modelbeskatningsoverenskomst og de 
dertil hørende kommentarer, således som disse er gengivet i nærværende doms 
præmis 4-6, at begrebet »retmæssig ejer« hverken omfatter 
gennemstrømningsselskaber eller er anvendt i en snæver teknisk forstand, men 
er anvendt med henblik på at undgå dobbeltbeskatning og forhindre 
skatteundgåelse og skatteunddragelse.

93      De bilaterale overenskomster, som medlemsstaterne indbyrdes har 
indgået med hinanden på grundlag af OECD’s modelbeskatningsoverenskomst, 
såsom dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem de nordiske lande, vidner 
også om denne udvikling. Det må således fastslås, at disse overenskomster, der 
er gengivet i nærværende doms præmis 16-18, alle indeholder udtrykket 
»retmæssig ejer« som omhandlet i nævnte modeloverenskomst.

94      Det skal endvidere præciseres, at den blotte omstændighed, at det 
selskab, som modtager renter i en medlemsstat, ikke er renternes »retmæssige 
ejer«, ikke nødvendigvis betyder, at den i artikel 1, stk. 1, i direktiv 2003/49 
fastsatte fritagelse ikke finder anvendelse. Det er således tænkeligt, at sådanne 
renter i henhold hertil er fritaget i kildestaten, såfremt det selskab, som 
modtager renterne, overfører beløbet til en retmæssig ejer, der er 
hjemmehørende i EU og derudover opfylder samtlige de betingelser, der i 
direktiv 2003/49 er fastsat for at kunne være omfattet af en sådan fritagelse.

Spørgsmålet om, hvorvidt det er nødvendigt, at der findes en specifik national 
eller overenskomstmæssig bestemmelse, som gennemfører artikel 5 i direktiv 
2003/49

95      De forelæggende retter ønsker oplyst, om en medlemsstat for at 
bekæmpe retsmisbrug inden for rammerne af anvendelsen af direktiv 2003/49 
skal have vedtaget en specifik national bestemmelse til gennemførelse af 
direktivet, eller om medlemsstaten kan henvise til nationale eller 
overenskomstmæssige anti-misbrugsprincipper eller -bestemmelser.

96      I denne henseende følger det af fast retspraksis, at der findes et 
almindeligt EU-retligt princip om, at borgerne ikke må kunne påberåbe sig EU-



- 88 -

retlige bestemmelser med henblik på at muliggøre svig eller misbrug (dom af 
9.3.1999, Centros, C-212/97, EU:C:1999:126, præmis 24 og den deri nævnte 
retspraksis, af 21.2.2006, Halifax m.fl., C-255/02, EU:C:2006:121, præmis 68, 
af 12.9.2006, Cadbury Schweppes og Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, 
EU:C:2006:544, præmis 35, af 22.11.2017, Cussens m.fl., C-251/16, 
EU:C:2017:881, præmis 27, og af 11.7.2018, Kommissionen mod Belgien, C-
356/15, EU:C:2018:555, præmis 99).

97      Det påhviler borgerne at overholde dette almindelige 
retsprincip. Anvendelsen af EU-retten kan således ikke udvides til at dække 
handlinger, der gennemføres med det formål ved svig eller misbrug at drage 
nytte af de fordele, der er hjemlet i EU-retten (jf. i denne retning dom af 
5.7.2007, Kofoed, C-321/05, EU:C:2007:408, præmis 38, af 22.11.2017, 
Cussens m.fl., C-251/16, EU:C:2017:881, præmis 27, og af 11.7.2018, 
Kommissionen mod Belgien, C-356/15, EU:C:2018:555, præmis 99).

98      Det følger således af dette princip, at en medlemsstat skal nægte at 
indrømme fordelene i EU-retlige bestemmelser, såfremt disse ikke er blevet 
påberåbt med henblik på at gennemføre målene med disse bestemmelser, men 
med henblik på at drage nytte af en EU-retlig fordel, selv om betingelserne for 
indrømmelse af denne fordel alene er opfyldt formelt.

99      Dette er f.eks. tilfældet, såfremt gennemførelsen af toldformaliteter ikke 
har fundet sted som led i en almindelig handel, men er rent formel og alene har 
haft til formål retsstridigt at profitere af monetære udligningsbeløb (jf. i denne 
retning dom af 27.10.1981, Schumacher m.fl., 250/80, EU:C:1981:246, præmis 
16, og af 3.3.1993, General Milk Products, C-8/92, EU:C:1993:82, præmis 21) 
eller eksportrestitutioner (jf. i denne retning dom af 14.12.2000, Emsland-
Stärke, C-110/99, EU:C:2000:695, præmis 59).

100    Princippet om forbud mod retsmisbrug finder desuden anvendelse på så 
vidt forskellige områder som de frie varebevægelser (dom af 10.1.1985, 
Association des Centres distributeurs Leclerc og Thouars Distribution, 229/83, 
EU:C:1985:1, præmis 27), den frie udveksling af tjenesteydelser (dom af 
3.2.1993, Veronica Omroep Organisatie, C-148/91, EU:C:1993:45, præmis 
13), offentlige tjenesteydelseskontrakter (dom af 11.12.2014, Azienda sanitaria 
locale n. 5 »Spezzino« m.fl., C-113/13, EU:C:2014:2440, præmis 62), 
etableringsfriheden (dom af 9.3.1999, Centros, C-212/97, EU:C:1999:126, 
præmis 24), selskabsretten (dom af 23.3.2000, Diamantis, C-373/97, 
EU:C:2000:150, præmis 33), social sikring (dom af 2.5.1996, Paletta, C-
206/94, EU:C:1996:182, præmis 24, af 6.2.2018, Altun m.fl., C-359/16, 
EU:C:2018:63, præmis 48, og af 11.7.2018, Kommissionen mod Belgien, C-
356/15, EU:C:2018:555, præmis 99), transport (dom af 6.4.2006, Agip Petroli, 
C-456/04, EU:C:2006:241, præmis 19-25), socialpolitikken (dom af 28.7.2016, 
Kratzer, C-423/15, EU:C:2016:604, præmis 37- 41), restriktive foranstaltninger 
(dom af 21.12.2011, Afrasiabi m.fl., C-72/11, EU:C:2011:874, præmis 62) og 
merværdiafgift (moms) (dom af 21.2.2006, Halifax m.fl., C-255/02, 
EU:C:2006:121, præmis 74).

101    Hvad angår sidstnævnte område har Domstolen gentagne gange udtalt, at 
selv om bekæmpelse af svig, afgiftsunddragelse og muligt misbrug er et 
formål, som anerkendes og støttes i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. 



- 89 -

maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet 
beregningsgrundlag (EFT 1977, L 145, s. 1), udgør princippet om forbud mod 
misbrug et generelt EU-retligt princip, som finder anvendelse uafhængigt af 
spørgsmålet om, hvorvidt de rettigheder og fordele, der er blevet misbrugt, har 
hjemmel i traktaterne, i en forordning eller i et direktiv (jf. i denne retning dom 
af 22.11.2017, Cussens m.fl., C-251/16, EU:C:2017:881, præmis 30 og 31).

102    Det følger heraf, at det generelle princip om forbud mod misbrug skal 
gøres gældende over for en person, såfremt denne påberåber sig visse EU-
retlige regler, som fastsætter en fordel, på en måde, der ikke er i 
overensstemmelse med de mål, som disse regler har. Domstolen har således 
udtalt, at dette princip kan gøres gældende over for en afgiftspligtig person for 
navnlig at nægte vedkommende retten til momsfritagelse, også selv om der 
ikke findes bestemmelser i national ret, som foreskriver en sådan nægtelse (jf. i 
denne retning dom af 18.12.2014, Schoenimport »Italmoda« Mariano Previti 
m.fl., C-131/13, C-163/13 og C-164/13, EU:C:2014:2455, præmis 62, og af 
22.11.2017, Cussens m.fl., C-251/16, EU:C:2017:881, præmis 33).

103    I hovedsagerne er de regler, som ifølge SKAT er blevet misbrugt, 
bestemmelserne i direktiv 2003/49, der er blevet vedtaget med henblik på at 
fremme et indre marked, der har karakter af et hjemmemarked, og som i 
kildestaten fastsætter en skattefritagelse for renter, der betales til et associeret 
selskab med hjemsted i en anden medlemsstat. Som det fremgår af det 
direktivforslag, der er nævnt i nærværende doms præmis 90, er visse 
definitioner i dette direktiv inspireret af definitionerne i artikel 11 i OECD’s 
modelbeskatningsoverenskomst af 1996.

104    Selv om artikel 5, stk. 1, i direktiv 2003/49 bestemmer, at direktivet ikke 
udelukker anvendelse af nationale eller overenskomstmæssigt fastsatte 
bestemmelser til bekæmpelse af svig eller misbrug, kan denne bestemmelse 
ikke fortolkes således, at den udelukker anvendelsen af det generelle EU-
retlige princip om forbud mod misbrug, som er omtalt i nærværende doms 
præmis 96-98. De transaktioner, som af SKAT hævdes at være udtryk for 
misbrug, er nemlig omfattet af EU-rettens anvendelsesområde (jf. i denne 
retning dom af 22.12.2010, Weald Leasing, C-103/09, EU:C:2010:804, præmis 
42) og kan vise sig at være uforenelige med det formål, som dette direktiv 
forfølger.

105    Selv om artikel 5, stk. 2, i direktiv 2003/49 bestemmer, at 
medlemsstaterne kan tilbagekalde fordele i henhold til dette direktiv eller 
nægte at anvende direktivet i tilfælde af skatteunddragelse, skatteundgåelse 
eller misbrug, kan heller ikke denne bestemmelse fortolkes således, at den 
udelukker anvendelsen af det EU-retlige princip om forbud mod misbrug, for 
så vidt som anvendelsen af nævnte princip ikke er underlagt et krav om 
gennemførelse, som det er tilfældet for dette direktivs bestemmelser (jf. i denne 
retning dom af 22.11.2017, Cussens m.fl., C-251/16, EU:C:2017:881, præmis 
28 og 31).

106    Som det er anført i nærværende doms præmis 85, fremgår det af anden til 
fjerde betragtning til direktiv 2003/49, at direktivet har til formål at afskaffe 
dobbeltbeskatning vedrørende renter og royalties, der betales mellem 



- 90 -

associerede selskaber i forskellige medlemsstater, samt mellem sådanne 
selskabers faste driftssteder, dels med henblik på at undgå tyngende 
administrative formaliteter og likviditetsproblemer for selskaberne, dels for at 
sikre, at nationale og tværnationale transaktioner behandles skattemæssigt ens.

107    Såfremt det imidlertid var tilladt at skabe finansielle konstruktioner alene 
med det formål at kunne drage nytte af de skattefordele, der følger af 
anvendelsen af direktiv 2003/49, ville dette ikke være i overensstemmelse med 
sådanne formål, men ville derimod være til skade for såvel den økonomiske 
samhørighed som det indre markeds funktion, idet det ville fordreje 
konkurrencevilkårene. Som generaladvokaten i det væsentlige har anført i 
punkt 63 i forslaget til afgørelse i sag C-115/16, gør det samme sig gældende, 
selv hvis de omhandlede transaktioner ikke udelukkende forfølger et sådant 
formål, idet Domstolen har fastslået, at princippet om forbud mod misbrug 
finder anvendelse på skatteområdet, når opnåelse af en skattefordel er 
hovedformålet med den omhandlede transaktion (jf. i denne retning dom af 
21.2.2008, Part Service, C-425/06, EU:C:2008:108, præmis 45, og af 
22.11.2017, Cussens m.fl., C-251/16, EU:C:2017:881, præmis 53).

108    Den ret, som skattepligtige personer har til at drage fordel af den 
indbyrdes skattekonkurrence medlemsstaterne imellem på grund af den 
manglende harmonisering af indkomstskatterne, er i øvrigt ikke til hinder for 
anvendelsen af det generelle princip om forbud mod misbrug. I denne 
henseende bemærkes, at direktiv 2003/49 har til formål at foretage en 
harmonisering på området for direkte skatter med henblik på at gøre det muligt 
for de erhvervsdrivende at drage fordel af det indre marked ved at ophæve 
dobbeltbeskatning, og at sjette betragtning til direktivet nærmere bestemt 
præciserer, at medlemsstaterne ikke må afskæres fra at træffe passende 
foranstaltninger til bekæmpelse af svig og misbrug.

109    Selv om den omstændighed, at den skattepligtige person søger den 
skatteordning, der er den mest fordelagtige for personen, ganske vist ikke i sig 
selv kan danne grundlag for en generel formodning for svig eller misbrug (jf. i 
denne retning dom af 12.9.2006, Cadbury Schweppes og Cadbury Schweppes 
Overseas, C-196/04, EU:C:2006:544, præmis 50, af 29.11.2011, National Grid 
Indus, C-371/10, EU:C:2011:785, præmis 84, og af 24.11.2016, SECIL, C-
464/14, EU:C:2016:896, præmis 60), forholder det sig ikke desto mindre 
således, at en sådan skattepligtig person ikke kan indrømmes en ret eller en 
fordel, der følger af EU-retten, såfremt den omhandlede transaktion økonomisk 
set er et rent kunstigt arrangement, hvis formål er at omgå den pågældende 
medlemsstats lovgivning (jf. i denne retning dom af 12.9.2006, Cadbury 
Schweppes og Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, EU:C:2006:544, 
præmis 51, af 7.11.2013, K, C-322/11, EU:C:2013:716, præmis 61, og af 
25.10.2017, Polbud – Wykonawstwo, C-106/16, EU:C:2017:804, præmis 61-
63).

110    Det følger af disse forhold, at det påhviler de nationale myndigheder og 
domstole at nægte at indrømme de fordele, der er fastsat i direktiv 2003/49, 
såfremt påberåbelsen heraf sker for at muliggøre svig eller misbrug.

111    I forhold til det generelle EU-retlige princip om forbud mod misbrug og 
nødvendigheden af at overholde dette princip inden for rammerne af 



- 91 -

gennemførelsen af EU-retten er det uden betydning for de nationale 
myndigheders forpligtelse til at nægte at indrømme de i direktiv 2003/49 
fastsatte rettigheder, der påberåbes for at muliggøre svig eller misbrug, at der 
ikke findes nationale eller overenskomstmæssige anti-misbrugsbestemmelser.

112    Sagsøgerne i hovedsagerne har påberåbt sig dom af 5. juli 2007, Kofoed 
(C-321/05, EU:C:2007:408), som vedrørte indrømmelsen af en skattefritagelse 
fastsat i Rådets direktiv 90/434/EØF af 23. juli 1990 om en fælles 
beskatningsordning ved fusion, spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af 
aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater (EFT 1990, L 225, 
s. 1), med henblik på at gøre gældende, at det følger af artikel 5, stk. 1, i 
direktiv 2003/49, at den omhandlede medlemsstat kun kan nægte at indrømme 
de fordele, som er fastsat i dette direktiv, såfremt den nationale lovgivning 
indeholder et særskilt og specifikt retsgrundlag i denne henseende.

113    Denne argumentation kan imidlertid ikke tiltrædes.

114    Domstolen bemærkede ganske vist i præmis 42 i dom af 5. juli 2007, 
Kofoed (C-321/05, EU:C:2007:408), at retssikkerhedsprincippet er til hinder 
for, at direktiver i sig selv kan skabe forpligtelser for borgerne, og at de derfor 
ikke som sådan kan påberåbes af medlemsstaten over for borgerne.

115    Domstolen bemærkede endvidere, at en sådan konstatering ikke berører 
forpligtelsen for alle myndigheder i en medlemsstat til ved anvendelsen af 
national ret i videst muligt omfang at fortolke denne i lyset af direktivers 
ordlyd og formål for at fremkalde det med direktiverne tilsigtede resultat, idet 
disse myndigheder således har mulighed for at gøre en overensstemmende 
fortolkning af national ret gældende over for borgerne (jf. i denne retning dom 
af 5.7.2007, Kofoed, C-321/05, EU:C:2007:408, præmis 45 og den deri nævnte 
retspraksis).

116    Det var på grundlag af disse betragtninger, at Domstolen opfordrede den 
forelæggende ret til at undersøge, om der i dansk ret fandtes en almindelig 
bestemmelse eller grundsætning, hvorefter der gjaldt et forbud mod 
retsmisbrug, eller andre bestemmelser om skattesvig eller skatteunddragelse, 
som kunne fortolkes i overensstemmelse med den bestemmelse i direktiv 
90/434, hvorefter en medlemsstat i det væsentlige kan nægte at indrømme den 
fradragsret, der er fastsat i dette direktiv, såfremt der er tale om en transaktion, 
der som sit væsentligste formål har en sådan svig eller unddragelse, og dernæst 
i givet fald at undersøge, om betingelserne for at anvende disse nationale 
bestemmelser var opfyldt i hovedsagen (jf. i denne retning dom af 5.7.2007, 
Kofoed, C-321/05, EU:C:2007:408, præmis 46 og 47).

117    Selv hvis det i hovedsagerne skulle vise sig, at national ret ikke 
indeholder regler, der kan fortolkes i overensstemmelse med artikel 5 i direktiv 
2003/49, kan det – uanset hvad Domstolen udtalte i dom af 5. juli 2007, 
Kofoed (C-321/05, EU:C:2007:408) – imidlertid ikke heraf udledes, at de 
nationale myndigheder og domstole er forhindret i at nægte at indrømme den 
fordel, der følger af den ret til fritagelse, der er fastsat i dette direktivs artikel 1, 
stk. 1, i tilfælde af svig eller retsmisbrug (jf. analogt dom af 18.12.2014, 
Schoenimport »Italmoda« Mariano Previti m.fl., C-131/13, C-163/13 og C-
164/13, EU:C:2014:2455, præmis 54).



- 92 -

118    En nægtelse, der under sådanne omstændigheder gøres gældende over 
for en skattepligtig person, kan ikke henføres til den situation, som er 
omhandlet i nærværende doms præmis 114, idet en sådan nægtelse stemmer 
overens med det generelle EU-retlige princip om, at ingen kan gøre EU-retten 
gældende med henblik på at muliggøre svig eller misbrug (jf. analogt dom af 
18.12.2014, Schoenimport »Italmoda« Mariano Previti m.fl., C-131/13, C-
163/13 og C-164/13, EU:C:2014:2455, præmis 55 og 56 og den deri nævnte 
retspraksis).
119    For så vidt som forhold, der har karakter af svig eller misbrug, ikke kan 
danne grundlag for en ret i henhold til Unionens retsorden, således som det er 
anført i nærværende doms præmis 96, indebærer nægtelsen af en fordel i 
henhold til et direktiv ikke, at den berørte borger pålægges en forpligtelse i 
medfør af dette direktiv, men er blot en konsekvens af konstateringen af, at de 
objektive betingelser for opnåelsen af den tilstræbte fordel, som er fastsat i det 
nævnte direktiv for så vidt angår denne ret, alene er opfyldt formelt (jf. analogt 
dom af 18.12.2014, Schoenimport »Italmoda« Mariano Previti m.fl., C-131/13, 
C-163/13 og C-164/13, EU:C:2014:2455, præmis 57 og den deri nævnte 
retspraksis).

120    Under sådanne omstændigheder skal medlemsstaterne derfor nægte at 
indrømme den fordel, der i det foreliggende tilfælde følger af direktiv 2003/49, 
i overensstemmelse med det generelle princip om forbud mod misbrug, 
hvorefter EU-retten ikke kan dække erhvervsdrivendes retsstridige 
transaktioner (jf. i denne retning dom af 11.7.2018, Kommissionen mod 
Belgien, C-356/15, EU:C:2018:555, præmis 99).

121    Henset til konstateringen i nærværende doms præmis 111 er det 
ufornødent at besvare de forelæggende retters tredje spørgsmål, der nærmere 
bestemt vedrører spørgsmålet om, hvorvidt en bestemmelse i en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, som henviser til begrebet »retmæssig ejer«, 
kan udgøre et retsgrundlag til bekæmpelse af svig og misbrug inden for 
rammerne af direktiv 2003/49.

122    Henset til samtlige disse forhold skal det første spørgsmål, litra a)-c), og 
det andet spørgsmål, litra a) og b), i sag C-115/16, sag C-118/16, sag C-119/16 
og sag C-299/16 besvares som følger:
–        Artikel 1, stk. 1, i direktiv 2003/49, sammenholdt med dette direktivs 
artikel 1, stk. 4, skal fortolkes således, at den fritagelse for enhver form for skat 
af rentebetalinger, der er fastsat heri, alene er forbeholdt sådanne renters 
retmæssige ejere, dvs. de enheder, som økonomisk set reelt modtager disse 
renter, og som derfor råder over beføjelsen til frit at fastlægge anvendelsen 
heraf.
–        Det generelle EU-retlige princip, hvorefter borgerne ikke må kunne 
påberåbe sig EU-retlige bestemmelser med henblik på at muliggøre svig eller 
misbrug, skal fortolkes således, at de nationale myndigheder og domstole i 
tilfælde af svig eller misbrug skal nægte en skattepligtig person indrømmelsen 
af den fritagelse for enhver form for skat af rentebetalinger, der er fastsat i 
artikel 1, stk. 1, i direktiv 2003/49, selv om der ikke findes nationale eller 
overenskomstmæssige bestemmelser, der foreskriver en sådan nægtelse.



- 93 -

Om det første spørgsmål, litra d)-f), i sag C-115/16, sag C-118/16 og sag C-
119/16, det første spørgsmål, litra d) og e), i sag C-299/16, det fjerde 
spørgsmål i sag C-115/16 og sag C-118/16, det femte spørgsmål i sag C-
115/16, det sjette spørgsmål i sag C-118/16 og det fjerde spørgsmål i sag C-
119/16 og sag C-299/16

123    Med det første spørgsmål, litra d)-f), i sag C-115/16, sag C-118/16 og 
sag C-119/16, det første spørgsmål, litra d) og e), i sag C-299/16 samt det 
fjerde spørgsmål i sag C-115/16 og sag C-118/16 ønsker de forelæggende retter 
nærmere bestemt oplyst, hvilke elementer der udgør retsmisbrug, og på hvilken 
måde det kan påvises, at disse elementer foreligger. De ønsker i denne 
sammenhæng navnlig oplyst, om der kan foreligge retsmisbrug, såfremt den 
retmæssige ejer af renter, der overføres af gennemstrømningsselskaber, i sidste 
ende er et selskab med hjemsted i en tredjestat, med hvilken den pågældende 
medlemsstat har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst. Med det femte 
spørgsmål i sag C-115/16, det sjette spørgsmål i sag C-118/16 og det fjerde 
spørgsmål i sag C-119/16 og sag C-299/16 ønsker de forelæggende retter 
nærmere bestemt oplyst, om en medlemsstat, der nægter at anerkende et 
selskab i en anden medlemsstat som retmæssig ejer af renter, er forpligtet til at 
fastlægge, hvilket selskab medlemsstaten i givet fald anser for den retmæssige 
ejer.

Spørgsmålet om, hvilke elementer der udgør retsmisbrug, og de dertil hørende 
beviser

124    Som det fremgår af Domstolens praksis, kræves der med henblik på at 
bevise, at der foreligger misbrug, dels et sammenfald af objektive 
omstændigheder, hvoraf det fremgår, at det formål, som EU-lovgivningen 
forfølger, ikke er opnået, selv om betingelserne i denne lovgivning formelt er 
overholdt, dels et subjektivt element, der består i en hensigt om at drage fordel 
af EU-lovgivningen ved kunstigt at skabe de betingelser, der kræves for at 
opnå denne fordel (dom af 14.12.2000, Emsland-Stärke, C-110/99, 
EU:C:2000:695, præmis 52 og 53, og af 12.3.2014, O. og B., C-456/12, 
EU:C:2014:135, præmis 58).

125    Det er således undersøgelsen af disse sammenfaldende omstændigheder, 
som gør det muligt at efterprøve, om de elementer, der udgør misbrug, 
foreligger, og navnlig om de pågældende erhvervsdrivende har foretaget rent 
formelle eller kunstige transaktioner, der savner enhver økonomisk og 
forretningsmæssig begrundelse, med det hovedformål at opnå en uretmæssig 
fordel (jf. i denne retning dom af 20.6.2013, Newey, C-653/11, 
EU:C:2013:409, præmis 47-49, af 13.3.2014, SICES m.fl., C-155/13, 
EU:C:2014:145, præmis 33, og af 14.4.2016, Cervati og Malvi, C-131/14, 
EU:C:2016:255, præmis 47).

126    Det tilkommer ikke Domstolen at vurdere de faktiske omstændigheder i 
hovedsagerne. Domstolen kan i en præjudiciel forelæggelsessag imidlertid i 
givet fald give de nationale domstole nærmere oplysninger med henblik på at 
vejlede dem ved bedømmelsen af de konkrete sager, som de skal pådømme. 
Selv om der i hovedsagerne foreligger en række holdepunkter, på baggrund af 
hvilke det ville kunne konkluderes, at der foreligger retsmisbrug, påhviler det 
ikke desto mindre de forelæggende retter at efterprøve, om disse holdepunkter 



- 94 -

er objektive og samstemmende, og om sagsøgerne i hovedsagerne har haft 
mulighed for føre modbevis.

127    En koncern, som ikke er tilrettelagt af grunde, der afspejler den 
økonomiske realitet, som har en struktur, der er rent formel, og som har til 
hovedformål eller som et af sine hovedformål at opnå en skattefordel, som 
virker mod formålet og hensigten med den skattelovgivning, der finder 
anvendelse, kan anses for et kunstigt arrangement. Dette er navnlig tilfældet, 
når betalingen af renteskat undgås ved i koncernstrukturen at indskyde en 
gennemstrømningsenhed mellem det selskab, som overfører renterne, og det 
selskab, som er renternes retmæssige ejer.

128    Det udgør således et holdepunkt for at antage, at der foreligger et 
arrangement, som har til formål uretmæssigt at drage fordel af den fritagelse, 
der er fastsat i artikel 1, stk. 1, i direktiv 2003/49, at disse renter i deres helhed 
eller stort set i deres helhed ganske kort tid efter modtagelsen heraf 
videreformidles af det selskab, som har modtaget dem, til enheder, som ikke 
opfylder betingelserne for anvendelse af direktiv 2003/49, enten fordi disse 
enheder ikke er hjemmehørende i en medlemsstat, fordi de ikke er stiftet under 
en af de former, som er omfattet af bilaget til nævnte direktiv, fordi de ikke er 
omfattet af en af de skatter, der er opregnet i nævnte direktivs artikel 3, litra a), 
nr. iii), uden at være omfattet af en fritagelse, eller fordi de ikke har karakter af 
associeret selskab som omhandlet i samme direktivs artikel 3, litra b).

129    Enheder, hvis skattemæssige hjemsted er beliggende uden for EU, såsom 
de selskaber, der er omhandlet i sag C-119/16 og sag C-299/16, eller de 
kapitalfonde, der er omhandlet i sag C-115/16 og sag C-299/16, opfylder 
således ikke betingelserne for anvendelse af direktiv 2003/49. Såfremt renterne 
i disse sager var blevet betalt direkte af det danske selskab, der skyldte dem, til 
de modtagende enheder, som ifølge Skatteministeriet var renternes retmæssige 
ejere, ville Kongeriget Danmark have kunnet opkræve kildeskat.

130    Den kunstige karakter af et arrangement kan ligeledes underbygges ved, 
at den pågældende koncern er tilrettelagt således, at det selskab, der modtager 
de renter, der betales af debitorselskabet, selv skal betale disse renter til et 
tredje selskab, som ikke opfylder betingelserne for anvendelse af direktiv 
2003/49, hvilket medfører, at dette selskab alene oppebærer en ubetydelig 
skattepligtig indkomst, når det opererer som gennemstrømningsselskab for at 
muliggøre pengestrømmen fra debitorselskabet til den enhed, som er de 
overførte beløbs retmæssige ejer.

131    Den omstændighed, at et selskab opererer som 
gennemstrømningsselskab, kan godtgøres, såfremt selskabets eneste aktivitet er 
at modtage renterne og videreoverføre dem til den retmæssige ejer eller til 
øvrige gennemstrømningsselskaber. Den manglende faktiske økonomiske 
aktivitet skal i denne henseende i lyset af de særlige kendetegn ved den 
pågældende økonomiske aktivitet udledes af en undersøgelse af samtlige 
relevante elementer vedrørende bl.a. driften af selskabet, dets regnskab, 
strukturen af selskabets omkostninger og de reelt afholdte udgifter, det 
personale, som selskabet beskæftiger, og de lokaler og udstyr, som det råder 
over.



- 95 -

132    Det kan endvidere udgøre et holdepunkt for, at der foreligger et kunstigt 
arrangement, at der findes forskellige kontrakter mellem de selskaber, der er 
involveret i de omhandlede finansielle transaktioner, som giver anledning til 
pengestrømme inden for koncernen, der – således som det er anført i artikel 4 i 
direktiv 2003/49 – kan have til formål, at der fra et modtagende 
erhvervsdrivende selskab overføres udbytte til aktionærenheder med henblik på 
at undgå at betale skat eller at nedsætte skattebyrden mest muligt. Derudover 
kan der findes holdepunkter for, at der foreligger et sådant arrangement, i 
fremgangsmåden for transaktionernes finansiering, i vurderingen af de 
mellemliggende selskabers egenkapital og i gennemstrømningsselskabernes 
manglende beføjelser til at råde økonomisk over de modtagne renter. I denne 
henseende er det ikke alene en kontraktuel eller juridisk forpligtelse for det 
selskab, der modtager renterne, til at videreformidle dem til tredjemand, der 
kan udgøre et sådant holdepunkt, men ligeledes den omstændighed, at dette 
selskab, uden at være bundet af en sådan kontraktuel eller juridisk forpligtelse, 
»substantielt« – som anført af den forelæggende ret i sag C-115/16, sag C-
118/16 og sag C-119/16 – ikke har rettighederne til at bruge og nyde disse 
midler.

133    Sådanne holdepunkter kan i øvrigt bestyrkes i tilfælde af sammenfald 
eller tidsmæssig nærhed mellem på den ene side ikrafttrædelsen af ny vigtig 
skattelovgivning, såsom den i hovedsagerne omhandlede danske lovgivning, 
som visse koncerner forsøger at omgå, og på den anden side iværksættelsen af 
komplekse finansielle transaktioner og ydelsen af lån inden for samme 
koncern.

134    De forelæggende retter ønsker ligeledes nærmere bestemt oplyst, om der 
kan foreligge retsmisbrug, såfremt den retmæssige ejer af renter, der overføres 
af gennemstrømningsselskaber, i sidste ende er et selskab med hjemsted i en 
tredjestat, med hvilken kildestaten har indgået en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, hvorefter der ikke ville være blevet indeholdt 
kildeskat af renterne, såfremt de var blevet betalt direkte til det selskab, der er 
hjemmehørende i denne tredjestat.

135    I denne henseende er det ved undersøgelsen af koncernstrukturen uden 
betydning, at visse af de retmæssige ejere af de renter, som er blevet overført af 
gennemstrømningsselskaber, har deres skattemæssige hjemsted i en tredjestat, 
med hvilken kildestaten har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst. Det 
skal således fastslås, at den omstændighed, at der findes en sådan 
overenskomst, ikke i sig selv kan udelukke, at der foreligger retsmisbrug. En 
overenskomst af denne art kan dermed ikke rejse tvivl om, at der foreligger et 
retsmisbrug, hvis dette er behørigt godtgjort på grundlag af samtlige de faktiske 
omstændigheder, som bevidner, at de erhvervsdrivende har udført rent formelle 
eller kunstige transaktioner, der savner enhver økonomisk og 
forretningsmæssig begrundelse, med det hovedformål uretmæssigt at drage 
fordel af den fritagelse for enhver form for skat, der er fastsat i artikel 1, stk. 1, 
i direktiv 2003/49.

136    Det skal hertil tilføjes, at mens en beskatning skal svare til en økonomisk 
realitet, kan den omstændighed, at der findes en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, ikke som sådan godtgøre realiteten af en 
betaling, der er foretaget til modtagere, som er hjemmehørende i den tredjestat, 



- 96 -

med hvilken denne overenskomst er indgået. Såfremt debitorselskabet for 
renterne ønsker at drage fordel af en sådan overenskomst, er det muligt for 
selskabet at betale disse renter direkte til de enheder, som har deres 
skattemæssige hjemsted i en stat, med hvilken kildestaten har indgået en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst.

137    Når dette er sagt, kan det heller ikke udelukkes, såfremt der foreligger en 
situation, hvor renterne ville have været fritaget, hvis de var blevet overført 
direkte til det selskab, som har sit hjemsted i en tredjestat, at målet med 
koncernstrukturen ikke er udtryk for retsmisbrug. I et sådant tilfælde kan 
koncernens valg af en sådan struktur i stedet for direkte betaling af renterne til 
nævnte selskab ikke anfægtes.

138    Såfremt den retmæssige ejer af en rentebetaling har sit skattemæssige 
hjemsted i en tredjestat, er nægtelsen af den fritagelse, der er fastsat i artikel 1, 
stk. 1, i direktiv 2003/49, i øvrigt på ingen måde underlagt en konstatering af, 
at der foreligger svig eller retsmisbrug. Som det i det væsentlige er anført i 
nærværende doms præmis 86, har denne bestemmelse udelukkende til formål 
at skattefritage betalinger af renter, som er opstået i kildestaten, såfremt 
renternes retmæssige ejer er et selskab med hjemsted i en anden medlemsstat 
eller et fast driftssted beliggende i en anden medlemsstat og tilhørende et 
selskab i en medlemsstat

139    Henset til samtlige disse elementer skal det første spørgsmål, litra d)-f), i 
sag C-115/16, sag C-118/16 og sag C-119/16, det første spørgsmål, litra d) og 
e), i sag C-299/16 og det fjerde spørgsmål i sag C-115/16 og sag C-118/16 
besvares med, at det med henblik på at bevise, at der foreligger retsmisbrug, 
kræves dels et sammenfald af objektive omstændigheder, hvoraf det fremgår, at 
det formål, som EU-lovgivningen forfølger, ikke er opnået, selv om 
betingelserne i denne lovgivning formelt er overholdt, dels et subjektivt 
element, der består i en hensigt om at drage fordel af EU-lovgivningen ved 
kunstigt at skabe de betingelser, der kræves for at opnå denne fordel. Den 
omstændighed, at en række holdepunkter foreligger, kan godtgøre, at der 
foreligger retsmisbrug, forudsat at disse holdepunkter er objektive og 
samstemmende. Sådanne holdepunkter kan bl.a. være, at der findes 
gennemstrømningsselskaber, som ikke har nogen økonomisk begrundelse, og 
den rent formelle karakter af en koncerns struktur, af den finansielle 
konstruktion og af lån. Den omstændighed, at den medlemsstat, hvorfra 
renterne hidrører, har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst med den 
tredjestat, hvor det selskab, som er renternes retmæssige ejer, er 
hjemmehørende, er uden betydning for en eventuel konstatering af, at der 
foreligger retsmisbrug.

Bevisbyrden for, at der foreligger retsmisbrug

140    Som det fremgår af artikel 1, stk. 11 og 12, samt af artikel 1, stk. 13, litra 
b), i direktiv 2003/49, bemærkes, at kildestaten kan pålægge et selskab, som 
har modtaget renter, at godtgøre, at selskabet er renternes retmæssige ejer i den 
forstand, hvori dette begreb er blevet præciseret i nærværende doms præmis 
122, første led.



- 97 -

141    Domstolen har i øvrigt mere generelt udtalt, at der intet er til hinder for, 
at de berørte skattemyndigheder afkræver den skattepligtige de beviser, som de 
finder nødvendige for at foretage en konkret ansættelse af de pågældende 
skatter og afgifter, og i givet fald afslår en anmodet fritagelse, hvis sådanne 
beviser ikke fremlægges (jf. i denne retning dom af 28.2.2013, Petersen og 
Petersen, C-544/11, EU:C:2013:124, præmis 51 og den deri nævnte 
retspraksis).

142    Såfremt en skattemyndighed i kildestaten har til hensigt at nægte et 
selskab, som har betalt renter til et selskab med hjemsted i en anden 
medlemsstat, den fritagelse, der er fastsat i artikel 1, stk. 1, i direktiv 2003/49, 
med den begrundelse, at der foreligger retsmisbrug, tilkommer det derimod 
denne myndighed at godtgøre, at de elementer, som udgør et sådant misbrug, 
foreligger ved at tage hensyn til samtlige relevante forhold, bl.a. den 
omstændighed, at det selskab, til hvilket renterne er blevet betalt, ikke er 
renternes retmæssige ejer.

143    I denne henseende tilkommer det ikke en sådan myndighed at fastlægge 
disse renters retmæssige ejer, men at godtgøre, at den hævdede retmæssige ejer 
blot er et gennemstrømningsselskab, hvorigennem et retsmisbrug har fundet 
sted. Det kan nemlig vise sig umuligt at foretage en sådan fastlæggelse, navnlig 
eftersom de potentielle retmæssige ejere er ukendte. De nationale 
skattemyndigheder har ikke nødvendigvis de fornødne oplysninger med 
henblik på at kunne fastlægge disse retmæssige ejere, henset til kompleksiteten 
af visse finansielle konstruktioner og muligheden for, at de mellemliggende 
selskaber, der er involveret i konstruktionen, er hjemmehørende uden for EU. 
Det kan således ikke kræves, at disse myndigheder fremlægger beviser, som 
det vil være umuligt for dem at føre.

144    Selv hvis de potentielle retmæssige ejere er kendte, er det desuden ikke 
nødvendigvis fastlagt, hvilke af disse der er eller vil blive de reelle retmæssige 
ejere. Såfremt et selskab, der modtager renter, har et moderselskab, som også 
selv har et moderselskab, vil det således med al sandsynlighed være umuligt 
for skattemyndighederne og domstolene i kildestaten at fastlægge, hvilket af 
disse to moderselskaber der er eller vil blive renternes retmæssige ejer. Der vil 
derudover kunne blive truffet beslutning om anvendelsen af disse renter efter 
skattemyndighedernes konstateringer vedrørende gennemstrømningsselskabet.

145    Det femte spørgsmål i sag C-115/16, det sjette spørgsmål i sag C-118/16 
og det fjerde spørgsmål i sag C-119/16 og sag C-299/16 skal følgelig besvares 
med, at en national myndighed med henblik på at nægte at anerkende et selskab 
som retmæssig ejer af renter eller med henblik på at fastslå, at der foreligger 
retsmisbrug, ikke er forpligtet til at fastlægge, hvilken enhed eller hvilke 
enheder myndigheden anser for disse renters retmæssige ejer.

 Om det femte spørgsmål, litra a)-c), i sag C-118/16
146    Med det femte spørgsmål, litra a)-c), i sag C-118/16 ønsker den 
forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om et SCA, der i henhold til 
luxembourgsk ret er godkendt som et SICAR, kan være omfattet af 
bestemmelserne i direktiv 2003/49. Det bemærkes, at dette spørgsmål kun er 
relevant, såfremt X SCA, SICAR skal anses for den retmæssige ejer af de 



- 98 -

renter, som nævnte selskab har modtaget fra X Denmark, hvilket det alene 
tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

147    Når dette er præciseret, skal det fremhæves, således som også 
Kommissionen og flere af de regeringer, der har afgivet indlæg, har gjort, at 
artikel 3, litra a), i direktiv 2003/49 underlægger egenskaben af »selskab i en 
medlemsstat«, som kan drage nytte af de i dette direktiv fastsatte fordele, 
opfyldelsen af tre betingelser. For det første skal dette selskab have en af de 
former, der er nævnt på listen i bilaget til direktivet. For det andet skal 
selskabet i overensstemmelse med skattelovgivningen i medlemsstaten anses 
for at være hjemmehørende i denne stat og må ikke i henhold til en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst kunne anses for at være hjemmehørende uden 
for EU i skattemæssig henseende. For det tredje skal selskabet endelig være 
omfattet af en af de skatter, der er opregnet i artikel 3, litra a), nr. iii), i direktiv 
2003/49 uden fritagelse eller af en identisk eller næsten tilsvarende skat, der 
efter dette direktivs ikrafttræden pålignes som supplement til eller i stedet for 
de eksisterende skatter.

148    Hvad angår den første betingelse skal denne – med forbehold af den 
forelæggende rets efterprøvelse – anses for at være opfyldt med hensyn til X 
SCA, SICAR, eftersom et SCA, der er godkendt som et SICAR, svarer til en af 
de selskabsformer, der er opregnet i bilaget til direktiv 2003/49, således som 
den luxembourgske regering har fremhævet i retsmødet.

149    Hvad angår den anden betingelse synes denne, med samme forbehold, 
ligeledes at være opfyldt, eftersom X SCA, SICAR er hjemmehørende i 
Luxembourg i skattemæssig henseende.

150    Hvad angår den tredje betingelse er det ubestridt, at X SCA, SICAR er 
omfattet af impôt sur le revenu des collectivités (selskabsskat) i Luxembourg, 
som er en af de skatter, der er opregnet i artikel 3, litra a), nr. iii), i direktiv 
2003/49.

151    For det tilfælde, at det imidlertid måtte blive konstateret, således som 
SKAT har gjort gældende i tvisten i hovedsagen i sag C-118/16, at de renter, 
som X SCA, SICAR har modtaget, faktisk er fritaget for impôt sur le revenu 
des collectivités i Luxembourg, skal det således fastslås, at nævnte selskab ikke 
opfylder den ovenfor i nærværende doms præmis 147 nævnte tredje betingelse, 
og at selskabet derfor ikke kan anses for at være et »selskab i en medlemsstat« 
som omhandlet i direktiv 2003/49. Det tilkommer imidlertid alene den 
forelæggende ret i givet fald at foretage den fornødne efterprøvelse heraf.

152    Denne fortolkning af rækkevidden af den i nærværende doms præmis 
147 nævnte tredje betingelse understøttes dels af artikel 1, stk. 5, litra b), i 
direktiv 2003/49, hvoraf fremgår, at et fast driftssted kun kan anses for den 
retmæssige ejer af renter som omhandlet i dette direktiv, »hvis betalingerne af 
renter [som det modtager] udgør indtægter, der i den medlemsstat, hvor det 
faste driftssted er beliggende, er undergivet en af de skatter, der er anført i 
[direktivets] artikel 3, litra a), nr. iii) [...]«, dels af direktivets formål, der er at 
sikre, at disse rentebetalinger beskattes én gang i en enkelt medlemsstat, som 
det i det væsentlige er anført i nærværende doms præmis 85.



- 99 -

153    Det femte spørgsmål, litra a)-c), i sag C-118/16 skal derfor besvares 
med, at artikel 3, litra a), i direktiv 2003/49 skal fortolkes således, at et SCA, 
der i henhold til luxembourgsk ret er godkendt som et SICAR, ikke kan 
kvalificeres som et selskab i en medlemsstat som omhandlet i dette direktiv, 
der kan være omfattet af den i direktivets artikel 1, stk. 1, fastsatte 
skattefritagelse, såfremt de renter, som nævnte SICAR har modtaget i en 
situation som den i hovedsagen omhandlede, er fritaget for impôt sur le revenu 
des collectivités i Luxembourg, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at 
efterprøve.”

IV. Retsgrundlag

Selskabsskatteloven

Lovbekendtgørelse nr. 1125 af 21. november 2005 af lov om indkomstbeskatning af 

aktieselskaber mv. (Selskabsskatteloven) 

Lovbekendtgørelsens § 2, stk. 1, litra d, var affattet således:

 

”§ 2. Skattepligt i henhold til denne lov påhviler endvidere selskaber og 
foreninger m.v. som nævnt i § 1, stk. 1, der har hjemsted i udlandet, 
for så vidt de
…
d) oppebærer renter fra kilder her i landet vedrørende gæld, som et selskab eller 
en forening m.v. omfattet af § 1 eller litra a har til udenlandske juridiske 
personer som nævnt i skattekontrollovens § 3 B (kontrolleret gæld). Dette 
gælder dog ikke for renter af fordringer, som er knyttet til et fast driftssted 
omfattet af litra a. Skattepligten omfatter ikke renter, hvis beskatningen af 
renterne skal frafaldes eller nedsættes efter direktiv 2003/49/EF om en fælles 
ordning for beskatning af renter og royalties, der betales mellem associerede 
selskaber i forskellige medlemsstater, eller efter en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med Færøerne, Grønland eller den stat, hvor 
det modtagende selskab m.v. er hjemmehørende. Dette gælder dog kun, hvis 
det betalende selskab og det modtagende selskab er associeret som nævnt i 
dette direktiv i en sammenhængende periode på mindst 1 år, inden for hvilken 
betalingstidspunktet skal ligge. … ”

Ved lov nr. 308 af 19. april 2006 udgik ordet ”udenlandske” af § 2, stk. 1, litra d, 1. pkt., 

der herefter omfattede både danske og udenlandske modtagere. 

Bestemmelsen, som affattet i lovbekendtgørelse nr. 1125 af 21. november 2005 blev indsat 

i selskabsskatteloven ved lov nr. 221 af 31. marts 2004. Af forarbejderne, lovforslag nr. L 

119 af 17. december 2003, fremgår bl.a.:

”ALMINDELIGE BEMÆRKNINGER
1. Lovforslagets formål



- 100 -

Formålet med lovforslaget er
…
at gennemføre bestemmelserne i EU's rente-/royaltydirektiv,
…
at begrænse mulighederne for skatteplanlægning ved fradrag for 
koncerninterne renter, når det modtagende koncernselskab betaler ingen eller 
meget lidt i skat af de renter, der er fratrukket ved opgørelsen af dansk 
skattepligtig indkomst,
…
Lovforslagets indhold
…
4.3.3. Begrænset skattepligt af visse koncerninterne lån
Det foreslås, at fradragsretten for udgifter afholdt af et dansk selskab m.v. eller 
et fast driftssted i Danmark bortfalder, såfremt betalingen vedr. udgifterne efter 
udenlandske regler betragtes som koncerninterne skattefrie betalinger. 
Herudover foreslås det, at rentebetalinger vedr. koncerninterne lån til selskaber 
i lande, som Danmark ikke har dobbeltbeskatningsaftaler med, beskattes 
gennem indeholdelse af en skat på 30 pct. Provenumæssigt har disse regler 
karakter af værnsregler, som vil forhindre en utilsigtet udhuling af grundlaget 
for selskabsskat og kulbrinteskat i Danmark.
…
Bemærkninger til de enkelte bestemmelser
…
Til § 10
Til nr. 1
Forslaget vedrører ændringer vedr. koncerninterne lån og forslaget om 
gennemførelse af rente-/royaltydirektivet i dansk skattelovgivning.
Det foreslås at indsætte en ny bestemmelse som litra d i selskabsskattelovens § 
2, stk. 1, om begrænset skattepligt af koncerninterne renter. Formålet med 
bestemmelsen er at imødegå, at et dansk selskab m.v. nedsætter den danske 
beskatning ved at reducere den skattepligtige indkomst gennem rentebetalinger 
til visse finansielle selskabet i lavskatte-lande, hvis det udenlandske selskab 
m.v. kontrollerer det danske selskab m.v.
…
Udgangspunktet i den foreslåede § 2, stk. 1, litra d, 1. pkt. er, at den 
begrænsede skattepligt af renter alene skal omfatte renter af kontrolleret gæld, 
dvs. hvor det betalende og det modtagende selskab m.v. er koncernforbundet, 
som defineret i skattekontrollovens § 3 B.
…
b. Den begrænsede skattepligt skal ikke omfatte renter, som er omfattet af 
rente-/royalty-direktivet eller af en dobbeltbeskatningsoverenskomst mellem 
Danmark og Færøerne, Grønland eller det land, hvor det modtagende selskab 
er hjemmehørende, med den virkning, at beskatningen af renterne skal 
frafaldes eller nedsættes, jf. 3. pkt.
For det første betyder det, at den begrænsede skattepligt ikke omfatter et 
selskab, der er hjemmehørende i et andet EU-land, hvis rente-
/royaltydirektivets betingelser er opfyldt.
…
For det andet betyder det, at den begrænsede skattepligt ikke skal omfatte 
rentebetalinger til et udenlandsk selskab, der er hjemmehørende i Færøerne, 
Grønland eller et andet land, som har en dobbeltbeskatningsoverenskomst med 



- 101 -

Danmark, hvis overenskomsten medfører, at Danmark skal frafalde eller 
nedsætte beskatningen af renterne.

Det er dansk politik ikke at indgå dobbeltbeskatningsoverenskomster med 
skattelyjurisdiktioner eller andre lavskatte-lande. Formålet med 
dobbeltbeskatningsoverenskomster er især at undgå international 
dobbeltbeskatning, så der er ikke noget særligt behov for at indgå 
overenskomster med sådanne lande.”

Den 17. februar 2004 besvarede skatteministeren en henvendelse fra Foreningen af 

Statsautoriserede Revisorer til Folketingets Skatteudvalg vedrørende ovennævnte 

lovforslag således (L119 – bilag 16):

”1. Selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d
FSR kritiserer den foreslåede kildeskat på rentebetalinger til visse
udenlandske finansielle selskaber.
…
FSR er tvivlende overfor, om renteskatten får den ønskede virkning, når
ikke alle EU-lande har en tilsvarende lovgivning.
Kommentar:
…
Der er ingen grund til at undlade at beskatte koncerninterne rentebetalinger her 
fra landet til rene skattely-selskaber, hvis formål er skattefri opsamling af 
renter, som andre koncernselskaber har fået fradrag for.

Det er rigtigt, at nogle EU-lande ikke har kildeskat på rentebetalinger til 
udenlandske modtagere. Det er heller ikke dansk skattepolitik at beskatte 
renter, som betales her fra landet til udenlandske rentemodtagere. Det ville blot 
fordyre dansk erhvervslivs låneoptagelse af forretningsmæssigt begrundet 
gæld.
Imidlertid er det nødvendigt at begrænse mulighederne for skatteplanlægning 
ved, at dansk beskatning nedsættes ved koncerninterne rentebetalinger til et 
udenlandsk koncernselskab, som betaler ingen eller meget lav skat af de 
modtagne renter.

Den foreslåede kildeskat på renter er derfor målrettet, så den ikke omfatter alle 
rentebetalinger til udlandet. Kildeskatten gælder kun for rentebetalinger til 
visse finansielle selskaber i lande, som ikke er omfattet af EU’s rente-
/royaltydirektiv eller ikke har en dobbeltbeskatningsoverenskomst, der 
pålægger Danmark at nedsætte dansk skat af rentebetalinger til det pågældende 
land.
…

Den foreslåede kildeskat vil altså ikke omfatte rentebetalinger til långivere i de 
lande, som danske selskaber sædvanligvis har erhvervsforbindelser med. Det 
åbner ganske vist risiko for, at f.eks. et dansk selskab kan søge at omgå 
kildeskatten på rentebetalinger til et finansielt selskab i et lavskatte-land ved at 
betale renterne til et selskab i et andet land, som er omfattet af EU’s rente-
/royaltydirektiv eller en dansk dobbeltbeskatningsoverenskomst, og som ikke 



- 102 -

har kildeskat på rentebetalinger til udenlandske rentemodtagere, hvorefter dette 
selskab betaler renterne videre til selskabet i lavskatte-landet. I sådanne 
tilfælde vil de danske skattemyndigheder imidlertid efter en konkret 
realitetsbedømmelse kunne lægge til grund, at renternes retmæssige ejer ikke er 
selskabet i det andet land, men det finansielle selskab i lavskatte-landet, således 
at rentebetalingen hverken er omfattet af EU’s rente-/royaltydirektiv eller 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten.

Efter rente-/royaltydirektivets artikel 5, stk. 2, kan et EU-land nægte at anvende 
direktivet i tilfælde af transaktioner, der har skatteunddragelse, skatteomgåelse 
eller misbrug som en væsentlig bevæggrund.

Bemærkningerne til OECD-modellen til dobbeltbeskatningsoverenskomster 
giver også en stat mulighed for at undlade at anvende en overenskomst i 
særlige tilfælde, jf. afsnittet om misbrug af overenskomsten i bemærkningerne 
til modellens artikel 1.
…

Hvis f.eks. et dansk selskab betaler renter til et finansielt selskab i et lavskatte-
land via et selskab i et andet land, som er omfattet af EU’s rente-
/royaltydirektiv eller en dansk dobbeltbeskatningsoverenskomst, vil 
skattemyndighederne efter en konkret realitetsbedømmelse kunne lægge til 
grund, at renterne ikke omfattet af direktivet eller overenskomsten.”

Den 22. marts 2004 besvarede skatteministeren en række spørgsmål til Folketingets 

Skatteudvalg vedrørende ovennævnte lovforslag således (L119 – bilag 71):

”Spørgsmål 54. Kan ministeren bekræfte, at også efter de seneste ændringer i 
reglerne for holdingselskaber, og efter vedtagelsen af nærværende lovforslag, 
vil det være sådan, at udlodninger og rentebetalinger til holdingselskaber på 
Cypern vil være skattefri (det vil sige uden dansk udbytte skat), selv om der 
ikke på Cypern vil ske beskatning af renter og udbytte?

Svar: For så vidt angår udbytter, medfører selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra 
c, at Danmark som hovedregel beskatter et udenlandsk selskab af udbytte fra et 
dansk selskab med 28 pct. af udbyttets bruttobeløb. Efter samme regel 
beskatter Danmark dog ikke et udenlandsk moderselskab af udbyttet, hvis 
beskatningen skal frafaldes eller nedsættes efter EU’s 
moder/datterselskabsdirektiv eller en dobbeltbeskatningsoverenskomst.

Efter den dansk-cypriotiske dobbeltbeskatningsoverenskomsts artikel 10 kan 
Danmark beskatte udbytte, som et dansk selskab udlodder til et selskab på 
Cypern. Hvis det cypriotiske selskab ejer mindst 25 pct. af det danske selskab, 
må den danske skat dog ikke overstige 10 pct. af udbyttets bruttobeløb. I andre 
tilfælde må skatten ikke overstige 15 pct.

Dobbeltbeskatningsoverenskomsten medfører altså, at Danmark skal nedsætte 
beskatningen af udbytte fra et dansk selskab til et moderselskab på Cypern. 
Selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c, medfører så, at Danmark ikke beskatter 
udbyttet.



- 103 -

Nærværende lovforslag påvirker ikke selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c.
For så vidt angår renter, har Danmark hidtil ikke haft regler om beskatning af 
renter, som et udenlandsk selskab modtager fra en person eller et selskab her i 
landet.

Efter nærværende lovforslag indsættes der en ny regel i selskabsskattelovens § 
2, stk. 1, litra d, hvorefter Danmark i fremtiden beskatter et udenlandsk selskab 
af renter, som det modtager fra et dansk selskab, med 30 pct. af renternes 
bruttobeløb, hvis visse betingelser i denne regel er opfyldt. Efter den samme 
regel beskatter Danmark dog ikke et udenlandsk moderselskab af renter, hvis 
beskatningen skal frafaldes eller nedsættes efter EU’s rente-/royaltydirektiv 
eller en dobbeltbeskatningsoverenskomst.

Efter den dansk-cypriotiske dobbeltbeskatningsoverenskomsts artikel 11 kan 
Danmark beskatte renter, som et selskab på Cypern modtager fra kilder her i 
landet. Den danske skat må dog ikke overstige 10 pct. af rentemes bruttobeløb.

Dobbeltbeskatningsoverenskomsten medfører altså, at Danmark skal nedsætte 
beskatningen af renter, som et selskab på Cypern modtager fra kilder her i 
landet. Den foreslåede regler i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, medfører 
så, at Danmark ikke beskatter renterne.

Cypern bliver i den nærmeste fremtid medlem af EU. Dette vil medføre, at 
Danmark vil skulle frafalde beskatningen af udbytter og renter efter dels 
moder-/datterselskabsdirektivet og dels rente-/royaltydirektivet, herefter vil 
Danmark ikke opkræve kildeskat, selvom Danmark måtte ønske at gøre dette. 
Endelig skal det bemærkes, at den danske statskasse så vidt jeg kan se ikke 
lider noget provenutab ved, at der er placeret gennemstrømningsselskaber i 
Danmark.”

Ved lov nr. 540 af 6. juni 2007 blev der med ikrafttræden den 1. juli 2007 i § 2, stk. 1, litra 

d, tilføjet følgende:

”Skattepligten bortfalder endvidere, hvis det modtagende selskab m.v. godtgør, 
at den udenlandske selskabsbeskatning af renterne udgør mindst ¾ af den 
danske selskabsbeskatning, samt at det ikke betaler renterne videre til et andet 
udenlandsk selskab m.v., som er undergivet en selskabsbeskatning af renterne, 
der er mindre end ¾ af den danske selskabsbeskatning,”.

Selskabsskatteloven § 3

Af selskabsskatteloven § 3, jf. lovbekendtgørelse nr. 1745 af 14. december 2006, fremgår 

bl.a.:

”Undtaget fra skattepligten er:

[…]

19) Investeringsselskaber, jf. aktieavancebeskatningslovens § 19, bortset 
fra kontoførende investeringsforeninger, jf. lov om beskatning af 



- 104 -

medlemmer af kontoførende investeringsforeninger § 2, og bortset fra 
udloddende investeringsforeninger, jf. ligningslovens § 16 C, stk. 1. […]”

Skattekontrolloven § 3 B

Bestemmelsen var i lovbekendtgørelse nr. 1126 af 24. november 2005 affattet således:

”§ 3 B. Skattepligtige,
1) hvorover fysiske eller juridiske personer udøver en bestemmende 
indflydelse,
2) der udøver en bestemmende indflydelse over juridiske personer,
3) der er koncernforbundet med en juridisk person,
4) der har et fast driftssted beliggende i udlandet, eller
5) der er en udenlandsk fysisk eller juridisk person med et fast driftssted i 
Danmark, skal i selvangivelsen afgive oplysninger om art og omfang af 
handelsmæssige eller økonomiske transaktioner med ovennævnte fysiske og 
juridiske personer og faste driftssteder (kontrollerede transaktioner). § 1, stk. 2, 
finder tilsvarende anvendelse.

Stk. 2 Ved bestemmende indflydelse forstås ejerskab eller rådighed over 
stemmerettigheder, således at der direkte eller indirekte ejes mere end 50 pct. 
af aktiekapitalen eller rådes over mere end 50 pct. af stemmerne. Ved 
bedømmelsen af, om den skattepligtige anses for at have bestemmende 
indflydelse på en juridisk person, eller om der udøves en bestemmende 
indflydelse over den skattepligtige af en juridisk eller fysisk person, medregnes 
aktier og stemmerettigheder, som indehaves af koncernforbundne selskaber, jf. 
kursgevinstlovens § 4, stk. 2, af personlige aktionærer og deres nærtstående, jf. 
ligningslovens § 16 H, stk. 2, eller af en fond eller trust stiftet af 
moderselskabet selv eller af de nævnte koncernforbundne selskaber, 
nærtstående m.v. eller af fonde eller truster stiftet af disse. Tilsvarende 
medregnes ejerandele og stemmerettigheder, som indehaves af en person 
omfattet af kildeskattelovens § 1 eller et dødsbo omfattet af dødsboskattelovens 
§ l, stk. 2, i fællesskab med nærtstående eller i fællesskab med en fond eller 
trust stiftet af den skattepligtige eller dennes nærtstående eller fonde eller 
truster stiftet af disse. Som nærtstående anses den skattepligtiges ægtefælle, 
forældre og bedsteforældre samt børn og børnebørn og disses ægtefæller eller 
dødsboer efter de nævnte personer. Stedbarns- og adoptivforhold sidestilles 
med oprindeligt slægtskabsforhold.

Stk.3. Ved koncernforbundne juridiske personer forstås juridiske personer, 
hvor samme kreds af aktionærer har bestemmende indflydelse.
…”.

Ved lov nr. 308 af 19. april 2006, der trådte i kraft den 1. maj 2006, blev der efter i § 3 B, 

stk. 1, efter 1. pkt. indsat følgende:

”Med juridiske personer i nr. 1 sidestilles selskaber og foreninger m.v., der 
efter danske skatteregler ikke udgør et selvstændigt skattesubjekt, men hvis 



- 105 -

forhold er reguleret af selskabsretlige regler, en selskabsaftale eller en 
foreningsvedtægt.” 

Ved samme lov blev § 3 B, stk. 3, affattet således:

”Ved koncernforbundne juridiske personer forstås juridiske personer, hvor 
samme kreds af selskabsdeltagere har bestemmende indflydelse, eller hvor der 
er fælles ledelse.”

Af lovforslag nr. 116 af 14. december 2005, der lå til grund for lov nr. 308 af 19. april 

2006, fremgår bl.a.:

”A. Justering af koncerndefinitionen i diverse værnsregler

1. Baggrund for forslaget
I de senere år har flere danske og udenlandske kapitalfonde opkøbt danske 
koncerner. Opkøbet foretages gennem et til lejligheden oprettet dansk 
holdingselskab - eventuelt med en høj grad af lånefinansiering og dermed 
betydelige renteudgifter i det danske holdingselskab/targetselskab. Herved 
nedbringes umiddelbart den skattepligtige indkomst i Danmark i den 
pågældende koncern.

Kapitalfondene (private equity fondene) er typisk organiseret som 
kommanditselskaber. Ifølge dansk skatteret betragtes kommanditselskaber ikke 
som selvstændige skattesubjekter, men som skattemæssigt transparente 
enheder. Det er dermed de enkelte deltagere, der er skattepligtige. Det 
indebærer, at de danske værnsregler vedrørende tynd kapitalisering, 
armslængdeprincippet og kildeskat på renter til skattelylande, der har til formål 
at begrænse skatteplanlægning vedrørende gæld til koncernforbundne selskaber 
(kontrolleret gæld), ikke kan anvendes.

Årsagen er, at kapitalfonden ikke er et selvstændigt skattesubjekt og at ingen af 
investorerne ejer mere end 50 pct. af kapitalen/stemmerne i holdingselskabet. 
De gældende værnsregler forudsætter nemlig, at én skattepligtig (eller 
tilsvarende udenlandsk enhed) ejer mere end 50 pct. af kapitalen/stemmerne 
(direkte eller indirekte).

De gældende regler for kontrolleret gæld, hvis formål er at begrænse 
mulighederne for skatteminimering i internationale koncerner, er derfor ikke 
anvendelige på kapitalfonde.

Det foreslås, at de skattetransparente enheder i forhold til værnsreglerne om 
transfer pricing og tynd kapitalisering m.fl. sidestilles med selvstændige 
skattesubjekter. Dette medfører, at transaktioner mellem en kapitalfond og dets 
datterselskab er omfattet af transfer pricing reglerne, samt at gæld fra 
kapitalfonden anses for at være koncernintern gæld i reglerne om tynd 
kapitalisering og kildeskat på renter, selvom kapitalfonden ikke er et 
selvstændigt skattesubjekt. Kapitalfondene sidestilles dermed med blandt andre 
aktieselskaber.



- 106 -

Konsekvensen af, at kapitalfondene i de nuværende regler ikke er omfattet af 
værnsreglerne, er bl.a., at der ikke sker indeholdelse af kildeskat på renter og 
kursgevinster, der udbetales til kapitalfonden. Rentebetalingen anses nemlig for 
at være udbetalt direkte til investorerne. Disse er hver for sig ikke omfattet af 
værnsreglen, idet de ejer mindre end 50 pct. af kapitalen/stemmerne i det 
rentebetalende selskab.

Dette betyder, at følgende scenario er muligt:

Der oprettes et holdingselskab i Danmark. Holdingselskabet, som 
lånefinansieres af kapitalfonden, står for købet af aktierne i det danske selskab 
(targetselskabet).

Holdingselskabet og det danske targetselskab sambeskattes, hvorved 
holdingselskabets renteudgifter modregnes i targetselskabets skattepligtige 
indkomst.

Kapitalfonden er beliggende i et skattelyland, som Danmark ikke har og heller 
ikke kan forventes at få en dobbeltbeskatningsoverenskomst med. 
Kapitalfonden beskattes ikke eller beskattes meget lempeligt i skattelyet. 
Endvidere udveksler dette skattelyland ikke oplysninger om, hvem 
investorerne i kapitalfonden er, til de lande, hvor investorerne er 
hjemmehørende.

Hvis kapitalfonden i stedet havde været et selvstændigt skattesubjekt, ville der 
skulle indeholdes kildeskat på alle rentebetalinger til kapitalfonde beliggende i 
lande, som ikke har en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark. Denne 
kildeskat skal forhindre, at det rentemodtagende udenlandske selskab slipper 
for beskatning eller beskattes meget lempeligt, samtidigt med at Danmark giver 
det rentebetalende selskab fradrag for renteudgifterne.

Med den foreslåede ændring sikres det, at der indeholdes kildeskat af 
rentebetalingen til kapitalfonden, i det omfang investorerne er selskaber mv. og 
er hjemmehørende i er land, som ikke har en dobbeltbeskatningsoverenskomst 
med Danmark.

En anden konsekvens af, at kapitalfondene i de nuværende regler ikke er 
omfattet af værnsreglerne, er, at reglerne om tynd kapitalisering ikke finder 
anvendelse. Kapitalfondens holdingselskab har dermed fradrag for 
renteudgifterne uanset størrelsen på gælden til kapitalfonden. Hvis långiver i 
stedet var et enkeltstående moderselskab til holdingselskabet, ville der ikke 
kunne opnås fradrag for renterne af gælden, i det omfang holdingselskabets 
gæld oversteg egenkapitalen med mere end forholdet 4:1.

De nuværende regler er ikke hensigtsmæssige. Der er ikke tvivl om, at 
kapitalfonden udøver bestemmende indflydelse på holdingselskabet, når 
investorerne i kapitalfonden agerer samlet. Lån fra kapitalfonden til 
holdingselskabet bør derfor være omfattet af reglerne om tynd kapitalisering. I 
realiteten er der således ikke forskel på den omtalte situation og situationen, 
hvor kapitalfonden er stiftet som et selskab i skatteretlig henseende.



- 107 -

Der foreslås en ændring af koncerndefinitionen i værnsreglerne om transfer 
pricing, tynd kapitalisering, kildeskat på koncerninterne renter og kildeskat på 
koncerninterne kursgevinster, således at gæld til transparente enheder, som 
f.eks. kommanditselskaber, anses for kontrolleret gæld på samme måde, som 
hvis den udenlandske långiver var et selskab. Konkret indføres et kriterium, 
hvorefter selskaber og foreninger, der ikke anses for at være selvstændige 
skattesubjekter, omfattes af værnsbestemmelserne, når de udøver bestemmende 
indflydelse over en skattepligtig og når deres forhold er reguleret af 
selskabsretlige regler, en selskabsaftale eller en foreningsvedtægt.
…

Til § 7
Til nr. 1
Med ændringen af koncerndefinitionen i skattekontrollovens § 3 B indføres der 
som udgangspunkt kildebeskatning af renter og kursgevinster, når kreditor er et 
kommanditselskab mv. og kommanditisterne er hjemmehørende i udlandet. 
Ændringen i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, medfører, at der er 
kildeskat på rentebetalingerne, uanset om kommanditselskabet mv. er dansk 
eller udenlandsk.

Det er fortsat kommanditisterne, der er de begrænset skattepligtige subjekter. 
Kommanditisterne bliver med ændringen begrænset skattepligtige af renterne, 
når kommanditselskabet er koncernforbundet med debitorselskabet.

Kommanditisterne i kommanditselskabet anses som udgangspunkt for at være 
begrænset skattepligtige af renterne og kursgevinsterne.

Den begrænsede skattepligt omfatter imidlertid alene selskaber og foreninger 
mv. som nævnt i selskabsskattelovens § 1, der har hjemsted i udlandet, jf. 
således indledningen i selskabsskattelovens § 2. Den begrænsede skattepligt 
omfatter således ikke kommanditister, der er fysiske personer. Den omfatter 
heller ikke fysiske og juridiske personer, der er hjemmehørende i Danmark.

Den begrænsede skattepligt vil endvidere ikke omfatte renter og kursgevinster, 
hvis beskatningen skal frafaldes eller nedsættes efter rente-/royaltydirektivet. 
Undtagelsen forudsætter dog, at det betalende selskab og det modtagende 
selskab er associeret (25 procents ejerskab, jf. rente-/royaltydirektivet) i en 
sammenhængende periode på minimum 1 år.

Endelig bortfalder den begrænsede skattepligt, hvis beskatningen skal frafaldes 
eller nedsættes efter en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Færøerne, 
Grønland eller den stat, hvor det modtagende selskab (kommanditisten) er 
hjemmehørende.

Rentebetaleren skal således indeholde kildeskat af renter betalt til et 
kommanditselskab, når der i ejerkredsen findes begrænsede skattepligtige, dvs. 
selskaber og foreninger mv. hjemmehørende i et land, som ikke har en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark. Der skal kun indeholdes 
kildeskat af den del af rentebetalingen, der svarer til de begrænsede 
skattepligtiges ejerandel.



- 108 -

Det må formodes, at rentebetaleren i langt de fleste tilfælde vil kunne undlade 
at indeholde kildeskatter ved betaling til koncernforbundne skattemæssigt 
transparente enheder, idet det vil være de færreste interessentselskaber og 
kommanditselskaber mv., hvor der er ejere, der er juridiske personer 
hjemmehørende i lande, som Danmark ikke har en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med. De fleste rentebetalere vil derfor kunne 
udbetale renter til transparente enheder - uden overvejelser om indeholdelse af 
kildeskat.”

Af skatteministerens besvarelse af 3. marts 2006 til Folketingets Skatteudvalg vedrørende 

ovennævnte lovforslag nr. 116 af 14. december 2005 fremgår bl.a. (L116 – bilag 7):

”FSR: FSR [Foreningen af Statsautoriserede Revisorer] er bekendt med, at 
nogle få andre lande har kildeskat på renter. I disse tilfælde foretages 
kapitalfondenes aktie- og låneinvesteringer via holdingselskaber i andre EU 
lande, f.eks. Luxembourg. Dette vil antageligt også blive situationen, hvis 
Danmark indfører kildeskat på renter. Konsekvensen vil herefter være, at 
rentebetalinger vil være omfattet af tynd kapitalisering. Yderligere vil 
konsekvensen være, at der løbende kan udloddes udbytter, hvilket i dag netop 
ikke sker, fordi Danmark har kuponskat på udbytter.

Kommentar: Den begrænsede skattepligt for renter efter selskabsskattelovens 
§ 2, stk. 1, litra d, omfatter udenlandske selskaber, der oppebærer 
koncerninterne renter fra Danmark. Denne begrænsede skattepligt bortfalder, 
hvis beskatningen af renterne skal frafaldes eller nedsættes efter rente-/royalty 
direktivet eller efter en dobbeltbeskatningsoverenskomst. 

I den forbindelse skal man være opmærksom på, at i forhold til 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, må det afgøres ud fra princippet om 
rette indkomstmodtager, hvem der oppebærer renterne. 

Kildebeskatningen af renterne skal nemlig kun frafaldes efter 
overenskomsterne, hvis renternes retmæssige ejer er hjemmehørende i den 
anden stat. Tilsvarende gælder i rente-/royalty direktivet, jf. direktivets artikel 
1, stk. 1. Direktivets fordele kan endvidere nægtes anvendt i tilfælde af 
transaktioner, der har skatteunddragelse, skatteundgåelse eller misbrug som 
væsentligste bevæggrund eller en af de væsentligste bevæggrunde. 

Hvis kapitalfondene foretager aktie- og låneinvesteringer via holdingselskaber, 
vil det skulle vurderes, om holdingselskabet er rette indkomstmodtager/ 
retmæssig ejer af renteindkomsten. Et rent gennemstrømningsholdingselskab i 
eksempelvis Luxembourg kan efter min opfattelse næppe være rette 
indkomstmodtager /retmæssig ejer af renteindkomsten. Den schweiziske 
højesteret er kommet frem til, at et rent gennemstrømningsholdingselskab i 
Danmark ikke var retmæssig ejer til udbyttebetalinger efter den dansk-
schweiziske overenskomst.”

Af betænkning afgivet af Folketingets Skatteudvalg den 22. marts 2006 efter 1. 

behandlingen af ovennævnte lovforslag fremgår bl.a.:



- 109 -

”§ 3 B, stk. 3, affattes således:
»Stk. 3. Ved koncernforbundne juridiske personer forstås juridiske personer, 
hvor samme kreds af selskabsdeltagere har bestemmende indflydelse, eller 
hvor der er fælles ledelse.««
[Udvidelse af definitionen på bestemmende indflydelse i transfer pricing-
reglerne m.m., således at den omfatter aftaler om fælles bestemmende 
indflydelse og udvidelse af definitionen på koncernforbundne juridiske 
personer i transfer pricing-reglerne m.m., således at den tillige omfatter 
juridiske personer med fælles ledelse.]
…

Bemærkninger
…
Til nr. 6.
…
Hvis flere opkøbende kapitalfonde i detaljeret grad aftaler, hvordan det 
opkøbte selskab i fremtiden skal ledes, agerer de som en samlet enhed. Der ses 
ikke at være forskel på denne situation og den situation, hvor de opkøbende 
kapitalfonde opretter et fælles interessentselskab med henblik på opkøbet. 
Sidstnævnte situation er omfattet af forslaget, førstnævnte situation bør derfor 
også omfattes af forslaget.
Det foreslås derfor, at når det skal bedømmes, om en kapitalfond har 
bestemmende indflydelse i et selskab, medregnes ejerandele og 
stemmerettigheder, som indehaves af andre selskabsdeltagere, med hvem 
kapitalfonden har en aftale om udøvelse af bestemmende indflydelse. Samtidig 
foreslås det, at bestemmelsen ligeledes skal gælde for selvstændige 
selskabsskattesubjekter så som aktieselskaber. Transfer pricing-reglerne m.fl. 
vil dermed få virkning, hvis to selskaber har aftalt fælles bestemmende 
indflydelse i et selskab, som de ejer (50/50).
Bestemmelsen vil alene finde anvendelse, når der foreligger en aftale om 
udøvelse af fælles bestemmende indflydelse. Bestemmelsen medfører ikke, at 
selskabsdeltagerne indbyrdes er koncernforbundne. Bestemmelsen medfører 
alene, at selskabsdeltagerne anses for at have bestemmende indflydelse i det 
fællesejede selskab. Såvel direkte som indirekte selskabsdeltagere vil blive 
anset for at have bestemmende indflydelse i det fællesejede selskab. Det er 
således ikke muligt at undgå at blive omfattet af bestemmelsen ved at indskyde 
et mellemliggende holdingselskab.
Bestemmelsen vil således finde anvendelse på så vel kapitalfondene som 
mellemholdingselskaber, når to kapitalfonde med hvert sit 
mellemholdingselskab har aftalt udøvelse af fælles bestemmende indflydelse. 
Dette vil gælde, uanset om aftalen er indgået mellem kapitalfondene eller 
mellem mellemholdingselskaberne.
Det vil bero på en konkret vurdering af den foreliggende aftale, om der 
foreligger en aftale om udøvelse af fælles bestemmende indflydelse. I denne 
vurdering kan indgå, om aftalen medfører
– fælles råden over flertallet af stemmerettigheder,
– fælles udnævnelse eller afsættelse af et flertal af medlemmerne i selskabets 
øverste ledelsesorgan eller
– fælles bestemmende indflydelse overs selskabets driftsmæssige og finansielle 
ledelse.



- 110 -

Kapitalfonde, der foretager en fælles investering, vil ofte aftale fælles 
bestemmende indflydelse. De deltagende kapitalfonde vil således i forbindelse 
med den fælles investering typisk aftale fælles retningslinjer på en række 
områder, f.eks. i form af en aktionæroverenskomst. Disse kan eksempelvis 
være følgende:
– Krav til minimumsinvestering/ejerandel og eventuelt om deltagelse i 
fremtidige kapitalforhøjelser for at finansiere yderligere opkøb.
– Ret til at kunne kræve at sælge på samme vilkår som en sælgende aktionær 
og pligt til at skulle sælge på samme vilkår som en sælgende aktionær (såkaldt 
tag along & drag along).
– Enighed om den fælles strategi med investeringen (investeringshorisont, 
eventuel foretrukken exitmåde).
– Aftale om fælles udpegning af bestyrelsesmedlemmer og bestyrelsens virke 
(bestemmelser, som typisk forekommer i bestyrelsens forretningsorden om 
møder, quorum, flertalsregler, krav til kvalificerede flertal i visse beslutninger 
m.v.).
– Retningslinjer for strategien for den købte virksomhed.
En aktionæroverenskomst er ikke i sig selv tilstrækkelig til at fastslå, at der er 
indgået en aftale om udøvelse af fælles bestemmende indflydelse. Visse 
aktionæroverenskomster indeholder eksempelvis bestemmelser om forkøbsret 
ved salg og bestemmelser om begrænsninger i pantsætningsadgangen. Sådanne 
bestemmelser medfører ikke i sig selv, at der udøves fælles bestemmende 
indflydelse.
Der vil i situationerne med fælles bestemmende indflydelse være tale om, at 
selskaberne eller kapitalfondene er uafhængige på en lang række punkter. De 
vil have forskellige investorkredse, ledelser, investeringsprofiler, 
forretningsstrategier og skattemæssige positioner, ligesom de meget vel hver 
for sig kan have investeringer i konkurrerende virksomheder. Før en konkret 
investering foretages, vil der ofte ikke være kontraktlige forpligtelser 
selskaberne og fondene imellem.
…
Til nr. 12
Der kan henvises til de tilsvarende ændringsforslag vedrørende ligningslovens 
§ 2 (ændringsforslag nr. 6).”

Rådets direktiv 2003/49/EF af 3. juni 2003 om en fælles ordning for beskatning af 

renter og royalties, der betales mellem associerede selskaber i forskellige 

medlemsstater (rente-/royaltydirektivet)

Direktivet bestemmer:

”Artikel 1
Anvendelsesområde og procedure

1. Betalinger af renter eller royalties, der opstår i en medlemsstat, fritages for 
enhver form for skat i denne stat, hvad enten den opkræves ved indeholdelse 
ved kilden eller ved skatteansættelse, forudsat at den retmæssige ejer af de 
pågældende renter eller royalties er et selskab i en anden medlemsstat eller et 
fast driftssted beliggende i en anden medlemsstat og tilhørende et selskab i en 
medlemsstat.
…



- 111 -

4. Et selskab i en medlemsstat anses kun for at være den retmæssige ejer af 
renter eller royalties, hvis det modtager disse betalinger til eget brug og ikke 
som formidler, herunder som agent, mandatar eller bemyndiget signatar for en 
anden person.
…
7. Denne artikel finder kun anvendelse, hvis det selskab, der er betaleren, eller 
det selskab, hvis faste driftssted anses for at være betaleren af renter eller 
royalties, er et selskab, som er associeret med det selskab, der er den 
retmæssige ejer, eller hvis faste driftssted anses for at være den retmæssige ejer 
af disse renter eller royalties.
…

Artikel 5
Svig og misbrug

1. Dette direktiv udelukker ikke anvendelse af nationale eller 
overenskomstmæssigt fastsatte bestemmelser til bekæmpelse af svig eller 
misbrug.
2. Medlemsstaterne kan tilbagekalde fordele i henhold til dette direktiv eller 
nægte at anvende direktivet i tilfælde af transaktioner, der har 
skatteunddragelse, skatteundgåelse eller misbrug som væsentligste bevæggrund 
eller en af de væsentligste bevæggrunde.”

Dobbeltbeskatningsoverenskomster

Den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst

Overenskomst af 23. september 1996 mellem de nordiske lande til undgåelse af 

dobbeltbeskatning for så vidt angår indkomst- og formueskatter bestemmer bl.a.:

”Artikel 3
Almindelige definitioner

…
2. Ved en kontraherende stats anvendelse af overenskomsten skal til enhver tid 
ethvert udtryk, som ikke er defineret deri, medmindre andet følger af 
sammenhængen, tillægges den betydning, som det har på dette tidspunkt i 
henhold til denne stats lovgivning om de skatter, på hvilke overenskomsten 
finder anvendelse, og den betydning som udtrykket har i skattelovgivningen i 
denne stat skal gå forud for den betydning udtrykket måtte være tillagt i denne 
stats anden lovgivning.
…

Artikel 11
Renter

1. Renter, der hidrører fra en kontraherende stat, og som betales til en i en 
anden kontraherende stat hjemmehørende person, kan kun beskattes i denne 
anden stat, hvis denne person er den retmæssige ejer af renterne.”

Overenskomst med Luxembourg



- 112 -

Overenskomst af 17. november 1988 med Luxembourg til undgåelse af dobbeltbeskatning 

og til fastsættelse af bestemmelser om gensidig administrativ bistand for så vidt angår 

indkomst- og formueskatter bestemmer bl.a.:

”Artikel 3
Almindelige definitioner

…
2. Ved anvendelsen af denne overenskomst i en kontraherende stat skal, 
medmindre andet følger af sammenhængen, ethvert udtryk, som ikke er 
defineret deri, tillægges den betydning, som det har i denne stats lovgivning om 
de skatter, hvorpå overenskomsten finder anvendelse.
…

Artikel 11
Renter

1. Renter, der hidrører fra en kontraherende stat og betales til en person, der er 
hjemmehørende i den anden kontraherende stat, kan, hvis denne person er 
renternes retmæssige ejer, kun beskattes i denne anden stat.
…

SLUTPROTOKOL
Ved underskrivelsen af overenskomsten mellem Kongeriget Danmark og 
Storhertugdømmet Luxembourg til undgåelse af dobbeltbeskatning og til 
fastsættelse af bestemmelser om gensidig administrativ bistand for så vidt 
angår indkomst- og formueskatter er undertegnede befuldmægtigede blevet 
enige om følgende bestemmelser, som skal udgøre en integrerende del af 
overenskomsten:

§ 1. Holdingselskaber
Ad artikel 1, 3 og 4:
Denne overenskomst finder ikke anvendelse på holdingselskaber som omfattet 
af den særlige luxembourgske lovgivning, for tiden loven af 31. juli 1929 og 
storhertugens forordning af 17. december 1938 (sat i kraft ved § 1, 7o, stykke 1 
og 2, i loven af 27. december 1937). Overenskomsten finder heller ikke 
anvendelse på indkomst, som en person, der er hjemmehørende i Danmark, 
oppebærer fra sådanne selskaber, og heller ikke på aktier eller andre 
kapitalbeviser i selskaber af denne art, som en sådan person er ejer af.”

Af det lovforslag, der lå til grund for Luxembourgs indgåelse af 

dobbeltskatningsoverenskomsten med tilhørende slutprotokol med Danmark, fremgår bl.a. 

(uautoriseret oversættelse):

”stk. 1 i Slutprotokollen fastsættes det, at holdingselskaber i henhold til den 
luxembourgske lovgivning ikke er omfattet af konventionens 
anvendelsesområde.



- 113 -

Da disse holdingselskaber ikke er underlagt indkomst- eller formueskat, er de 
normalt ikke omfattet af dobbeltbeskatningsoverenskomsterne.
Når de høje kontraherende parter udtrykkeligt har nævnt luxembourgske 
holdingselskaber, er det utvivlsomt efter anmodning fra den danske 
medunderskriver, som ønskede at undgå forveksling mellem de skatter, der er 
nævnt i konventionen, og de abonnementsskatter ["impots d'abonnement"], der 
skal betales af holdingselskaberne.
Det er rigtigt, at udelukkelsen af holdingselskaber også kan ses som et tegn på, 
at vores aftalepartnere har mistillid til en af vores mest originale, 
skattemæssige og finansielle, institutioner.
Selv om vi næppe kan protestere mod udelukkelse af holdingselskaber fra 
konventionens anvendelsesområde, skal vi fortsat være opmærksomme på at 
sikre, at vores specifikke lovgivning ikke bliver angrebet frontalt af dem, der 
med rette eller urette anser sig selv for at være ofre for den.”

Korrespondance mellem Danmark og Luxembourg om dobbeltbeskatningsoverenskomsten

Den 10. juni 1992 forespurgte de luxembourgske myndigheder Skatteministeriet, om 

”Investment Funds under the Luxembourg law of March 30, 1988”, var omfattet af 

dobbeltbeskatningsoverenskomsten, eller omfattet af slutprotokollen og dermed undergivet 

dansk beskatning. I den forbindelse blev anført bl.a.:

”I think one cannot assimilate the Investment Funds to holding companies to 
the extent that would fall under paragraph 1 of the Final Protocol. The first 
reason is that this provision refers a particular legislation, namely the Act of 31 
July 1929 and the Decree of 17 December 1938. As to the Investment Funds, 
they benefit by a fiscal regime totally independant from the one applying to 
holding companies. The second reason is that the two kinds of companies 
totally differ as to their structure and their activities.” 

Den 14. oktober 1993 svarede Skatteministeriet, at man var af den opfattelse, at ”the 

investment funds” ikke var omfattet af overenskomsten, idet de var omfattet af 

slutprokollen om holdingselskaber. Der blev i den forbindelse anført bl.a.:

”However, I disagree with you that the two types of companies
differ considerably as regards structure and types of activity. On the contrary, 
there seems to be a great similarity between them in every respect.

In the first place, both types have a high rate of option as regards form of 
organization.

Secondly, both types of firms make investments in other firms only and do not 
carry out active business of trade or industry themselves. Also it is important to 
note that a holding company can be the administrator of an investment 



- 114 -

Further, they are treated almost identically for fiscal purposes. Holding 
companies as well as investment funds are exempt from the greater part of the 
Luxembourg tax (including the taxes covered by the the convention between
Denmark and Luxembourg) as only a very small subscriptiontax is to be paid 
in both cases. Moreover, they are subjected to the same fiscal treatment on 
distributions to or from a holding company or an investment fund
respectively.

As a consequence of the above-mentioned and because to all appearances the 
laws concerning investment funds was not carried through until after the 
conclusion of the convention between Denmark and Luxembourg, Denmark is 
of
the opinion that investment funds are covered by paragraph 1 of the final 
protocol and they can, therefore, not come under the provisions of the 
convention.”

Den 14. april 2005 besvarede Told og Skat ved en ”tax consultant” i retsafdelingen, 

personbeskatningskontoret, en henvendelse fra angiveligt en bank i Luxembourg, at man 

kunne bekræfte, at Ligningsrådet i en afgørelse fra 1995 havde fastslået, at en enhed i en 

investment fund i Luxembourg, et Sicav, kan sammenlignes med en dansk 

investeringsfond. Told og Skat anførte herefter, at et Sicav ”in such a case” er berettiget til 

de fordele, der følger af dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og 

Luxembourg. Det er oplyst, at den omhandlede afgørelse fra Ligningsrådet er refereret i 

TfS 1995.195. 

Skatteministeriet besvarede den 15. februar 2006 en officiel henvendelse fra de 

luxembourgske skattemyndigheder om, hvorvidt de danske skattemyndigheder, under 

henvisning til ovennævnte korrespondance af 14. april 2005, stadig anså luxembourgske 

”investment funds” for ikke at være omfattet af dobbeltbeskatningsoverenskomstens 

fordele, således:

”… I can inform you that I agree on the point view taken by the Central 
Customs and Tax Administration in mail of 14 April 2005. This means that 
Luxembourg investment funds qualify for benefits according to the Double 
Taxation between and Luxembourg.
Likewise it we consider the new Danish undertakings for collective 
investments to be covered by the Double Taxation Treaty. As in the note from 
Ernst & Young, these undertaking are in practise tax exempt but the Danish 
residents, which own shares in the undertaking, are subject to taxation at an 
accrual basis of the increase in value of shares in the undertaking.”



- 115 -

På de luxembourgske skattemyndigheders hjemmeside på internettet vedrørende direkte 

skatter blev den 21. februar 2006 offentliggjort et nyhedsbrev, hvoraf fremgik bl.a. 

(uautoriseret oversættelse):

”Extension of the scope of the Double Taxation Convention concluded 
between Denmark and Luxembourg to SICAVs / SICAFs 

By exchanges of letters of December 30, 2005 and February 15, 2006, the 
Danish and Luxembourg tax authorities agreed that Luxembourg investment 
funds constituted in the form of SICAV / SICAF fall within the scope of the 
Tax Convention concluded between Denmark and Luxembourg on November 
17, 1980.

The tax offices concerned will henceforth issue a certificate of tax residence 
serving as a supporting document.

Conversely, Danish collective investment undertakings also benefit from the 
provisions of the aforementioned Convention.”
  

OECD’s modeller for dobbeltbeskatningsoverenskomst med kommentarer

Af OECD’s model for dobbeltbeskatningsoverenskomst vedrørende indkomst og formue 

(1977) fremgår bl.a.:

”Artikel 3
Almindelige definitioner

…
2. Ved anvendelsen af denne overenskomst i en kontraherende stat skal, 
medmindre andet følger af sammenhængen, ethvert udtryk, som ikke er 
defineret deri, tillægges den betydning, som det har i denne stats lovgivning om 
de skatter, hvorpå overenskomsten finder anvendelse.
…

Artikel 10
Udbytte

Udbytte, som udbetales af et selskab, der er hjemmehørende i en kontraherende 
stat, til en person, der er hjemmehørende i den anden kontraherende stat, kan 
beskattes i denne anden stat.
Stk. 2. Sådant udbytte kan imidlertid også beskattes i den kontraherende stat, 
hvori det selskab, der betaler udbyttet, er hjemmehørende, og i henhold til 
lovgivningen i denne stat, men den skat der pålignes må, såfremt modtageren 
er udbyttets retmæssige ejer, ikke overstige:
a) 5 pct. af bruttobeløbet af udbyttet, hvis den retmæssige ejer er et selskab 
(bortset fra et interessentskab og et kommanditselskab), der direkte ejer mindst 
25 pct. Af kapitalen i det selskab, som udbetaler udbyttet;
b) 15 % af bruttobeløbet af udbyttet i alle andre tilfælde.
…

Artikel 11
Renter



- 116 -

1. Renter, der hidrører fra en kontraherende stat og betales til en person, der er 
hjemmehørende i den anden kontraherende stat, kan beskattes i denne anden 
stat.
2. Sådan rente kan imidlertid også beskattes i den kontraherende stat, hvorfra 
den hidrører, og i overensstemmelse med lovgivningen i denne stat, men den 
skat der pålignes må, såfremt modtageren er rentebeløbets retmæssige ejer, 
ikke overstige 10 pct. af bruttobeløbet af renten. De kontraherende staters 
kompetente myndigheder skal ved gensidig aftale fastsætte de nærmere regler 
for gennemførelsen af denne begrænsning.
…”

Den engelske ordlyd af artikel 10 og 11 var sålydende:

”Dividends

1. Dividends paid by a company which is a resident of a Contracting State 
to a resident of the other Contracting State may be taxed in that other 
State. 

2. However, such dividends may also be taxed in the Contracting State of 
which the company paying the dividends is a resident and according to 
the low of that State, but if the recipient is the beneficial owner of the 
dividends the tax so charged shall not exceed:

            a)    …
            b)    …
…

Interests
1. Interest arising in a Contracting State and paid to a resident of the other 
Contracting State may be taxed in that other State.

2. However, such interest may also be taxed in the Contracting State in which it 
arises and according to the laws of that State, but if the recipient is the 
beneficial owner of the interest the tax so charged shall not exceed 10 per cent 
of the gross amount of the interest. The competent authorities of the 
Contracting States shall by mutual agreement settle the mode of application of 
this limitation.”

Af OECD’s kommentarer hertil fremgår bl.a.:

”MISBRUG AF OVERENSKOMSTEN

7. Formålet med dobbeltbeskatningsoverenskomster er, ved fjernelse af 
international dobbeltbeskatning, at fremme udvekslingen af varer og 
tjenesteydelser og kapitalens og fysiske og juridiske personers bevægelighed. 
De bør imidlertid ikke hjælpe til skatteunddragelse eller skatteflugt. Det er vel 
rigtigt, at skatteydere, bortset fra dobbeltbeskatningsoverenskomster, har den 
mulighed at udnytte forskelle i skatteniveauer mellem staterne og de 
skattefordele, der følger af forskellige landes skattelove, men det tilkommer de 



- 117 -

berørte stater at vedtage bestemmelser i deres nationale lovgivning for at 
modvirke mulige kunstgreb. Sådanne stater vil følgelig i deres tosidede 
dobbeltbeskatningsoverenskomster ønske at bevare anvendelsen af sådanne 
bestemmelser i deres nationale love.

8. Derudover forstærker udvidelsen af netværket af 
dobbeltbeskatningsoverenskomster sådanne kunstgrebs virkning ved gennem 
dannelse af sædvanligvis kunstfærdige juridiske konstruktioner at gøre det 
muligt at drage fordel både af de fordele, der følger af visse nationale love, og 
af de skattelempelser, der følger af dobbeltbeskatningsoverenskomster.

9. Dette ville f.eks. være tilfældet, hvis en person (uanset om denne er 
hjemmehørende i en kontraherende stat eller ej) disponerede via en juridisk 
sammenslutning, der er dannet i en stat, væsentligst for at opnå fordele i 
henhold til overenskomsten, som ikke ville kunne opnås af personen direkte. Et 
andet tilfælde ville være, hvor en fysisk person i en kontraherende stat har 
såvel fast bolig som alle sine økonomiske interesser, herunder væsentlig andel i 
et selskab i denne stat, og som, væsentligst for at sælge andelen og undgå 
beskatning af kapitalgevinster i denne stat ved salget (som følge af artikel 13, 
stk. 4), overførte sin faste bolig til den anden kontraherende stat, hvor sådanne 
gevinster var undergivet lav eller ingen beskatning.

10. Nogle af disse situationer behandles i overenskomsten, f.eks. ved at indføre 
begrebet "retmæssig ejer" (i artiklerne 10, 11 og 12) og særlige bestemmelser 
for de såkaldte artistselskaber (artikel 17, stk. 2). Sådanne problemer nævnes 
også i kommentarerne til artikel 10 (pkt. 17 og 22), artikel 11 (pkt. 12) og 
artikel 12 (pkt. 7). Det kan være hensigtsmæssigt for kontraherende stater, at de 
i tosidede forhandlinger opnår enighed om, at skattelempelse ikke finder 
anvendelse i visse tilfælde, eller at opnå enighed om, at anvendelsen af 
nationale love mod skatteunddragelse ikke berøres af overenskomsten.
…
KOMMENTAR TIL ARTIKEL 11 OM BESKATNING AF RENTER
…
8. Efter stk. 2 finder begrænsningen af beskatning i kildestaten ikke anvendelse 
i tilfælde, hvor en mellemmand, såsom en agent eller en særligt udpeget 
person, er indskudt mellem modtager og betaler, medmindre den retmæssige 
ejer er hjemmehørende i den anden kontraherende stat. Stater, der ønsker at 
gøre dette klarere, kan frit gøre det under bilaterale forhandlinger.
…
10. Stykket bestemmer ikke, om lempelsen i kildestaten skal være afhængig af, 
om renterne beskattes i bopælsstaten. Dette spørgsmål kan afgøres ved 
bilaterale forhandlinger.”

OECD’s modeloverenskomst af 2003 artikel 10 og 11 indeholdt stort set enslydende 

bestemmelser. Af kommentarerne hertil fremgår bl.a.:

”Misbrug af overenskomsten
…
9.6 Muligheden for at anvende generelle antimisbrugsbestemmelser betyder 
ikke, at der ikke i skatteaftaler er behov for indsættelsen af specifikke 
bestemmelser, der har til formål at hindre særlige former for skatteundgåelse. 



- 118 -

Når særlige teknikker for skatteundgåelse er identificeret eller hvor 
anvendelsen af sådanne teknikker er særlig problemfyldt, vil det ofte være 
nyttigt i overenskomsten at indsætte bestemmelser, der fokuserer direkte på 
den relevante undgåelsesstrategi. Dette vil også være nødvendigt i tilfælde, 
hvor en stat, der går ind for det synspunkt, der er beskrevet i pkt. 9.2 ovenfor, 
er af den opfattelse, at dens nationale lovgivning mangler de 
antimisbrugsregler eller principper, der er nødvendige for på rette måde at 
imødegå en sådan strategi.

10. Nogle former for skatteundgåelse er f.eks. allerede udtrykkeligt behandlet i 
overenskomsten, f.eks. ved indførelsen af begrebet “retmæssig ejer” (i art. 10, 
11 og 12) og i særlige bestemmelser såsom art. 17, stk. 2, der omhandler de 
såkaldte artistselskaber. Sådanne problemer nævnes også i kommentarerne til 
art. 10 (pkt. 17 og 22), art. 11 (pkt. 12) og art. 12 (pkt. 7).
…
Bestemmelser, der er udformet med henblik på enheder, der drager fordel af 
særligt fordelagtige skatteordninger
21. Særlige typer af selskaber, der nyder skatteprivilegier i deres 
hjemmehørendestat, gør gennemstrømnings- (conduit-) arrangementer lettere 
og rejser spørgsmålet om skadelig skattekonkurrence.
I tilfælde, hvor skattefritagne (eller næsten skattefritagne) selskaber kan 
identificeres på særlige lovgivningsmæssige kendetegn, kan misbrug af 
beskatningsoverenskomster undgås ved at nægte disse selskaber aftalefordele, 
“udelukkelsesmetoden” (the exclusion approach). Da sådanne privilegier 
hovedsagelig indrømmes særlige typer af selskaber, således som disse er 
defineret i den erhvervsretlige lovgivning eller i landets skattelovgivning, vil 
den mest radikale løsning være at udelukke sådanne selskaber fra 
overenskomstens anvendelsesområde. En anden løsning er indsættelsen af en 
“beskyttelsesklausul” (safeguarding clause), der vil finde anvendelse på 
indkomst, der er modtaget eller betalt af sådanne selskaber og som kan 
udformes på følgende måde:
“Ingen bestemmelse i overenskomsten, der giver fritagelse for, eller 
nedsættelse af skat, skal finde anvendelse på indkomst, der modtages af, eller 
betales af et selskab, der falder ind under definitionen i § ... i lov nr...., eller 
som falder ind under enhver lignende bestemmelse, der er lovfæstet ved ... efter 
undertegnelsen af overenskomsten.”
…

OECD’s kommentar til artikel 11 om beskatning af renter
…
8. Kravet om retmæssigt ejerskab blev indsat i art. 11, stk. 2, for at tydeliggøre 
betydningen af ordene “betalt til en person, der er hjemmehørende”, således 
som de anvendes i artiklens stk. 1. Det gøres herved klart, at kildestaten ikke er 
forpligtet til at give afkald på sin beskatningsret til renteindkomst, blot fordi 
indkomsten umiddelbart blev betalt til en person, der er hjemmehørende i en 
stat, med hvilken kildestaten har indgået en overenskomst. Udtrykket 
retmæssig ejer er ikke anvendt i en snæver teknisk betydning, men skal ses i 
sammenhængen og i lyset af overenskomstens hensigt og formål, herunder at 
undgå dobbeltbeskatning og forhindre skatteunddragelse og skatteundgåelse.

8.1 Lempelse af eller fritagelse for beskatning af en indkomstart indrømmes af 
kildestaten til en person, der er hjemmehørende i den anden kontraherende stat, 



- 119 -

for helt eller delvist at undgå den dobbeltbeskatning, der ellers ville følge af 
hjemmehørendestatens samtidige beskatning af indkomsten. Når en indkomst 
betales til en person, der er hjemmehørende i en kontraherende stat og som 
handler i sin egenskab af agent eller mellemmand, vil det ikke være i 
overensstemmelse med hensigten og formålet med overenskomsten, at 
kildestaten indrømmer lempelse eller skattefritagelse alene på grundlag af den 
umiddelbare indkomstmodtagers status som en person, der er hjemmehørende i 
den anden kontraherende stat. Den umiddelbare indkomstmodtager er i denne 
situation en person, der er hjemmehørende i den anden stat, men ingen 
dobbeltbeskatning opstår som følge heraf, da indkomstmodtageren ikke anses 
for ejer af indkomsten i skattemæssig henseende i den stat, hvori han er 
hjemmehørende. Det ville ligeledes ikke være i overensstemmelse med 
hensigten og formålet med overenskomsten, hvis kildestaten skulle indrømme 
lempelse af eller fritagelse for skat i tilfælde, hvor en person, der er 
hjemmehørende i en kontraherende stat, på anden måde end som agent eller 
mellemmand, blot fungerer som “gennemstrømningsenhed” (conduit) for en 
anden person, der rent faktisk modtager den pågældende indkomst. Af disse 
grunde konkluderer den af Committee on Fiscal Affairs udarbejdede rapport 
“Double Taxation Conventions and the Use of Conduit Companies”, at et 
“gennemstrømningsselskab” normalt ikke kan anses for den retmæssige ejer, 
hvis det, skønt det er den formelle ejer, reelt har meget snævre beføjelser, som, 
i relation til den pågældende indkomst, gør det til en “nullitet” eller 
administrator, der handler på vegne af andre parter.

8.2 Med forbehold af artiklens andre betingelser vedbliver begrænsningen i 
kildestatens beskatningsret at eksistere, når en agent eller en mellemmand, 
hjemmehørende i en kontraherende stat eller i en tredjestat, er indskudt mellem 
den berettigede og udbetaleren, men den retmæssige ejer er hjemmehørende i 
den anden kontraherende stat. (Modelteksten blev ændret i 1995 for at 
tydeliggøre dette punkt, som er i overensstemmelse med alle medlemsstaternes 
opfattelse). Stater, der ønsker at udtrykke dette tydeligere, kan frit gøre det 
under bilaterale forhandlinger.
…
10. Artiklen bestemmer ikke, om lempelsen i kildestaten skal være afhængig 
af, om renterne beskattes i bopælsstaten. Dette spørgsmål kan afgøres ved 
bilaterale forhandlinger.”

OECD’s modeloverenskomst af 2014 indeholdt stort set enslydende bestemmelser. Af 

kommentarerne hertil fremgår bl.a.:

”9. Kravet om retmæssig ejer blev indsat i art. 11, stk.2, for at tydeliggøre 
betydningen af ordene “betalt til en person, der er hjemmehørende”, således 
som de er benyttet i stk. 1 i denne artikel. Det fremgår tydeligt heraf, at 
kildestaten ikke er forpligtet til at opgive sine beskatningsrettigheder over 
renteindtægter blot fordi renterne blev betalt direkte til en person, der er 
hjemmehørende i en stat, som kildestaten har indgået en overenskomst med.

9.1 Da udtrykket "retmæssig ejer" blev tilføjet for at adressere de potentielle 
vanskeligheder ved anvendelsen af ordene "betalt til ... en hjemmehørende" i 
stk. 1, var det hensigten, at det skulle fortolkes i denne sammenhæng, men ikke 
referere til nogen teknisk mening, som det ville kunne have efter den nationale 



- 120 -

lovgivning i en given stat (faktisk var det således, at da udtrykket blev tilføjet 
stykket, havde det i mange stater ikke en præcis lovgivningsmæssig 
betydning). Udtrykket "retmæssig ejer" er derfor ikke anvendt i en snæver, 
teknisk forstand (således som den betydning det har i trustlovgivningen i 
mange common law stater), men det skal derimod forstås i sin kontekst, i 
særdeleshed i relation til ordene "betalt ... til en hjemmehørende", og i lyset af 
hensigten og formålet med overenskomsten, herunder at undgå 
dobbeltbeskatning og forhindre skatteunddragelse og omgåelse.

10. Lempelse af eller fritagelse for beskatning af en indkomstart indrømmes af 
kildestaten til en person, der er hjemmehørende i den anden kontraherende stat, 
for helt eller delvist at undgå den dobbeltbeskatning, der ellers ville følge af 
hjemmehørende statens samtidige beskatning af indkomsten. Når en indkomst 
betales til en person, der er hjemmehørende i en kontraherende stat og handler i 
sin egenskab af agent eller mellemmand, vil det ikke være i overensstemmelse 
med hensigten og formålet med overenskomsten, at kildestaten indrømmer 
lempelse eller skattefritagelse alene på grundlag af den direkte 
indkomstmodtagers status som en person, der er hjemmehørende i den anden 
kontraherende stat. Den direkte indkomstmodtager er i denne situation en 
person, der er hjemmehørende i den anden stat, men ingen dobbeltbeskatning 
opstår som følge heraf, da indkomstmodtageren ikke anses for ejer af 
indkomsten i skattemæssig henseende i den stat, hvori han er hjemmehørende.

10.1 Det ville ligeledes ikke være i overensstemmelse med hensigten og 
formålet med overenskomsten, hvis kildestaten skulle indrømme lempelse af 
eller fritagelse for skat i tilfælde, hvor en person, der er hjemmehørende i en 
kontraherende stat, på anden måde end som agent eller mellemmand, blot 
fungerer som gennemstrømningsenhed” (conduit) for en anden person, der rent 
faktisk modtager den pågældende indkomst. Af disse grunde konkluderer den 
af Committee on Fiscal Affairs udarbejdede rapport “Double Taxation 
Conventions and the Use of Conduit Companies”2, at et 
“gennemstrømningsselskab” normalt ikke kan anses for den retmæssige ejer, 
hvis det, skønt det er den formelle ejer, reelt har meget snævre beføjelser, som, 
i relation til den pågældende indkomst, gør det til en “nullitet” eller 
administrator, der handler på vegne af andre parter.

10.2 I disse forskellige eksempler (agent, mellemmand, conduit selskab i dets 
egenskab af bemyndiget eller administrator), er den direkte modtager af renter 
ikke “den retmæssige ejer”, fordi modtagerens ret til at bruge og nyde renterne 
er begrænset af kontraktuelle eller juridiske forpligtelser til at videreformidle 
de modtagne betalinger til en anden person.

En sådan forpligtelse vil sædvanligvis fremgå af relevante, juridiske 
dokumenter, men kan eventuelt også være til stede allerede i kraft af de 
faktiske omstændigheder, som ganske klart viser, at modtageren substantielt 
ikke har rettighederne til at bruge og nyde de renter, dog uden at være bundet 
af en kontraktuel eller juridisk forpligtelse til at videreformidle de modtagne 
betalinger til en anden person. Denne type af forpligtelse omfatter ikke 
kontraktuelle eller juridiske forpligtelser, som ikke er betingede af 
viderebetalingen fra den direkte modtager, såsom en forpligtelse, der ikke er 
afhængig af modtagelsen af en sådan betaling, og som den direkte modtager 
har som debitor eller som part i finansielle transaktioner eller sædvanlige 



- 121 -

fordelingsforpligtelser i henhold til en pensionsaftale eller til kollektive 
investeringsenheder, som vil være berettigede til overenskomstfordele efter 
principperne angivet i pkt. 6.8 til 6.34 i kommentaren til art. 1. Hvor 
modtageren af en rente har retten til at bruge og nyde udbyttet, uden at være 
bundet af kontraktuelle eller juridiske forpligtelser til at videreformidle de 
betalinger, som han har modtaget, til en anden person, er modtageren “den 
retmæssige ejer” af disse renter. Det bør også bemærkes, at art. 11 henviser til 
den retmæssige ejer af renterne i modsætning til ejeren af de forskrivninger, 
hvorfra renterne kommer, og de kan være forskellige i visse situationer. 

10.3 Det faktum, at en modtager af renteindtægter anses for at være den 
retmæssige ejer af disse renter, betyder imidlertid ikke, at den nedsættelse af 
skatten, der fremgår af stk. 2, automatisk skal indrømmes. Denne nedsættelse 
af skatten skal ikke indrømmes i tilfælde af misbrug af bestemmelsen (se også 
pkt. 8 ovenfor). Således som det forklares i afsnittet “Misbrug af 
overenskomsten” i kommentaren til art. 1, er der mange måder at behandle et 
conduit selskab på, og på et mere generelt plan, treaty shopping situationer. 
Disse omfatter specifikke anti-misbrugsbestemmelser i overenskomster, 
generelle anti-misbrugs bestemmelser og indhold-over-form eller økonomisk-
substans anskuelser. Mens “retmæssig ejer” konceptet omfatter nogle former 
for skatteunddragelse (dvs. den type, der involverer indsættelse af en modtager, 
som er forpligtet til at videreformidle royaltiene til en anden person), er der 
andre typer, som det ikke omfatter:, det omfatter således ikke andre former for 
treaty shopping, og det må derfor ikke blive betragtet som et koncept, der på 
nogen måde begrænser anvendelsen af andre principper vedrørende sådanne 
forhold.

10.4 De ovenfor angivne forklaringer på begrebet “retmæssig ejer” gør det 
klart, at meningen med dette udtryk, som det fremgår af artiklens kontekst, må 
holdes adskilt fra andre fortolkninger af det samme begreb, men i andre 
sammenhænge, som vedrører identifikationen af den person (typisk en fysisk 
person), der har den ultimative kontrol over enhederne eller aktiverne. En 
sådan anden forståelse af begrebet ”retsmæssig ejer” kan ikke anvendes ved 
fortolkningen af overenskomsten. Rent faktisk er det imidlertid således, at den 
forståelse af bestemmelsen, som henviser til en fysisk person, ikke kan forenes 
med den eksplicitte ordlyd af art. 10, stk. 2, litra a), som henviser til tilfælde, 
hvor et selskab er den retmæssige ejer af et udbytte. Begrebet ”retmæssig ejer”, 
således som det anvendes i art. 10 og 11, har til formål at løse de problemer, 
der opstår ved anvendelsen af ordene ”betalt til” i relation til udbytter og renter, 
fremfor de vanskeligheder, der relaterer sig til ejerskabet af aktier eller 
forskrivninger, hvorfra der kommer udbytter og renter. Af den årsag vil det 
ikke være hensigtsmæssigt, ved anvendelsen af disse artikler, at overveje 
anvendelsen af en fortolkning, der er blevet udviklet med henblik på at henvise 
til fysiske personer, der udøver: ”ultimativ, effektiv kontrol over juridiske 
personer eller arrangementer”.

11. Det følger af de bestemmelser, som artiklen indeholder, at begrænsningen i 
kildestatens beskatningsret også finder anvendelse, når en mellemmand, 
således som en agent eller en repræsentant, der har hjemme i den 
kontraherende stat eller i en tredjestat, er indskudt mellem modtageren og 
betaleren, men den retmæssige ejer er hjemmehørende i den anden 



- 122 -

kontraherende stat (teksten blev ændret i 1995 og i 2014 for at tydeliggøre 
dette, hvilket er i overensstemmelse med holdningen hos alle medlemsstater).
…
13. Artiklen bestemmer ikke, om lempelsen i kildestaten skal være afhængig 
af, om renterne beskattes i bopælsstaten. Dette spørgsmål kan afgøres ved 
bilaterale forhandlinger.”

Den 27. november 2006 besvarede skatteministeren en række spørgsmål til Folketingets 

Skatteudvalg i anledning af et lovforslag om ændring af Danmarks 

dobbeltbeskatningsoverenskomst med USA. Heraf fremgår bl.a.:

”Spørgsmål 5: Betyder den indgåede traktat, at der i Danmark skal 
tilbageholdes 5 pct. udbytteskat, hvis udbyttet fra et dansk selskab udbetales til 
et gennemstrømningsholdingselskab i Luxembourg, der ejes af amerikanske 
kapitalfonde, hvor ingen af ejerne har 80 pct. eller mere af 
stemmerettighederne?

Svar: Udgangspunktet er, at et udenlandsk selskab, der oppebærer udbytte fra 
danske selskaber, er begrænset skattepligtigt af udbyttet. Skattepligten opfyldes 
ved indeholdelse af 28 pct. udbytteskat. Selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c, 
medfører, at der ikke er begrænset skattepligt, hvis udbytterne oppebæres af et 
selskab, der ejer mindst 20 pct. af aktiekapitalen i det udbyttegivende selskab. 
Det er bl.a. en betingelse, at beskatningen skal frafaldes eller nedsættes efter 
EU's moder-/datterselskabsdirektiv eller efter en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med det land, hvor det udenlandske selskab 
er hjemmehørende. Bortfaldet af begrænset skattepligt er betinget af, at det 
pågældende udenlandske selskab er den retmæssige ejer af udbyttet. Et rent 
gennemstrømningsselskab, som er hjemmehørende i udlandet, f. eks. 
Luxembourg, vil ikke være retmæssig ejer af udbyttet, jf. bemærkningerne til 
artikel 10 i OECDs modeloverenskomsten (afsnit 12.1).

Den begrænsede skattepligt bortfalder dog alligevel, hvis den retmæssige ejer 
bag ved gennemstrømningsselskabet er  hjemmehørende i et andet land, og 
Danmark efter moder-/datterselskabsdirektivet eller en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med dette land skal nedsætte eller undlade 
beskatning af udbyttet.”

Direktiv 85/611/EØF om investeringsinstitutter

Rådets direktiv 85/611/EØF af 20. december 1985 om samordning af love og 

administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer 

(investeringsinstitutter) bestemte bl.a.:

”AFDELING I 
Almindelige bestemmelser og anvendelsesomraade 

Artikel 1



- 123 -

1. Medlemsstaterne lader bestemmelserne i dette direktiv gaelde for saadanne 
institutter for kollektiv investering i vaerdipapirer (investeringsinstitutter), som 
er beliggende paa deres omraade.

2. Ved anvendelsen af dette direktiv og med forbehold af artikel 2 forstaas ved 
investeringsinstitutter saadanne foretagender, der har som eneste formaal at 
foretage kollektiv investering i vaerdipapirer af kapital tilvejebragt ved 
henvendelse til offentligheden, og hvis virksomhed bygger paa princippet om 
risikospredning, og -hvis andele paa forlangende af ihaendehaverne, skal 
tilbagekoebes eller indloeses direkte eller indirekte for midler af disse 
institutters formue. Det forhold, at et investeringsinstitut traeffer 
foranstaltninger med henblik paa, at kursvaerdien for dets andele ikke afviger 
vaesentligt fra nettovaerdien, ligestilles med saadanne tilbagekoeb eller 
indloesninger.

3. Disse institutter kan i henhold til loven oprettes ifoelge aftale 
(investeringsfonde administreret af administrationsselskaber) eller som »trusts« 
(»unit trusts«) eller i henhold til vedtaegter (investeringsselskab).
I henhold til dette direktiv omfatter udtrykket »investeringsfond« ligeledes 
begrebet »unit trust«.

4. Dette direktiv omfatter imidlertid ikke investeringsselskaber, hvis formue 
gennem datterselskaber hovedsagelig investeres i andre vaerdier end 
vaerdipapirer.
…

Artikel 2

1. Foelgende investeringsinstitutter anses ikke for investeringsinstitutter 
omfattet af dette direktiv:
-lukkede investeringsinstitutter,
-investeringsinstitutter, der tilvejebringer kapital uden at soege at tilbyde deres 
andele til offentligheden i Faellesskabet eller en del af dette,
-investeringsinstitutter, hvis andele i henhold til fondsbestemmelserne eller 
investeringsselskabers vedtaegter kun maa saelges til offentligheden i 
tredjelande,
-de kategorier af investeringsinstitutter, der er fastlagt i bestemmelserne i den 
medlemsstat, hvor investeringsinstituttet er beliggende, og for hvilke reglerne i 
afdeling V og artikel 36 paa grund af investeringsinstitutternes investerings- og 
laaneoptagelsespolitik er uhensigtsmaessige.
…
AFDELING V 
Forpligtelser med hensyn til investeringsinstitutters investeringspolitik
…

Artikel 22

1. Et investeringsinstitut maa ikke for mere end 5 % af sin formue investere i 
vaerdipapirer, der er udstedt af samme emittent.

2. Medlemsstaterne kan forhoeje den i stk. 1 naevnte graense til hoejst 10 %. I 
tilfaelde, hvor et investeringsinstitut fra samme emittent investerer i 
vaerdipapirer for mere end 5 % af sin formue, maa den samlede vaerdi af 



- 124 -

saadanne erhvervede vaerdipapirer, som instituttet ligger inde med, imidlertid 
ikke overstige 40 % af instituttets formue.

3. Medlemsstaterne kan forhoeje den i stk. 1 naevnte graense til hoejst 35 %, 
naar vaerdipapirerne er udstedt eller garanteret af en medlemsstat, af dennes 
lokale offentlige myndigheder, af et tredjeland eller af internationale 
institutioner af offentlig karakter, som en eller flere medlemsstater deltager i.
…

Artikel 57

1. Medlemsstaterne saetter senest den 1. oktober 1989 de noedvendige 
foranstaltninger i kraft for at efterkomme dette direktiv. De underretter straks 
Kommissionen herom.”

Direktiv 2009/65/EF om investeringsinstitutter

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF af 13. juli 2009 om samordning af 

love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i 

værdipapirer (investeringsinstitutter) bestemmer bl.a.:

”Artikel 1

1. Dette direktiv finder anvendelse på institutter for kollektiv investering i 
værdipapirer (investeringsinstitutter), som er etableret på 
medlemsstaternes område.

2. Ved anvendelsen af dette direktiv og med forbehold af artikel 3 forstås 
ved investeringsinstitut et foretagende:

a) der har som eneste formål at foretage kollektiv investering i 
værdipapirer eller i andre i artikel 50, stk. 1, nævnte likvide finansielle 
aktiver af kapital tilvejebragt ved henvendelse til offentligheden, og hvis 
virksomhed bygger på princippet om risikospredning, og

b) hvis andele på forlangende af ihændehaverne tilbagekøbes eller indløses 
direkte eller indirekte for midler af disse institutters aktiver. Det forhold, 
at et investeringsinstitut træffer foranstaltninger med henblik på, at 
kursværdien for dets andele ikke afviger fra nettoværdien, ligestilles med 
sådanne tilbagekøb eller indløsninger.

Medlemsstaterne kan tillade, at investeringsselskaber består af flere 
investeringsafdelinger.

3. De i stk. 2 nævnte institutter kan oprettes i henhold til aftale 
(investeringsfonde administreret af administrationsselskabet), som 
»trusts« («unit trusts«) eller i henhold til vedtægter 
(investeringsselskaber).

I henhold til dette direktiv omfatter:

a) udtrykket »investeringsfond« ligeledes begrebet »unit trust«
b) udtrykket »andele« i investeringsinstitutter ligeledes aktier i 

investeringsinstitutter.
4. Dette direktiv omfatter ikke investeringsselskaber, hvis aktiver gennem 

datterselskaber hovedsagelig investeres i andre værdier end værdipapirer.



- 125 -

...

Artikel 3

Følgende institutter anses ikke for omfattet af dette direktiv:

a) lukkede institutter for kollektiv investering
b) institutter for kollektiv investering, der tilvejebringer kapital uden at søge 

at tilbyde deres andele til offentligheden i Fællesskabet eller en del af 
dette

c) institutter for kollektiv investering, hvis andele i henhold til 
fondsbestemmelserne eller investeringsselskabers vedtægter kun må 
sælges til offentligheden i tredjelande

d) de kategorier af institutter for kollektiv investering, der er fastlagt i 
bestemmelserne i den medlemsstat, hvor sådanne institutter for kollektiv 
investering er etableret, og for hvilke reglerne i kapitel VII og artikel 83 
på grund af institutternes investerings- og låneoptagelsespolitik er 
uhensigtsmæssige.

…

KAPITEL VII

FORPLIGTELSER MED HENSYN TIL 
INVESTERINGSINSTITUTTERS INVESTERINGSPOLITIK

…

Artikel 50
 

                   1.  Et investeringsinstituts portefølje består af en eller flere af følgende: 

…

2.  Et investeringsinstitut skal dog ikke: 
a) investere mere end højst 10 % af sine aktiver i andre værdipapirer eller 
pengemarkedsinstrumenter end de i stk. 1 nævnte, eller

b) erhverve ædle metaller eller certifikater for disse.

Investeringsinstitutter kan accessorisk besidde likvide midler.
 
3. Et investeringsselskab kan erhverve løsøre eller fast ejendom, som er 
absolut påkrævet for den direkte udøvelse af dets virksomhed.

Artikel 51

1. Et administrationsselskab eller investeringsselskab anvender en 
risikostyringsproces, der giver det mulighed for til enhver tid at overvåge 
og måle risikoen ved positionerne og deres bidrag til porteføljens 
samlede risikoprofil. 



- 126 -

Det anvender en proces, der giver mulighed for at foretage en nøjagtig og 
uafhængig vurdering af værdien af OTC-derivaterne. 

Det holder regelmæssigt de kompetente myndigheder i dets hjemland 
underrettet om de afledte instrumenters art, de underliggende risici, de 
kvantitative begrænsninger samt de metoder, der vælges til 
risikovurdering for transaktioner i afledte instrumenter, for hvert af de 
investeringsinstitutter, det administrerer.

…

Artikel 52

1. Et investeringsinstitut investerer højst: 
a) 5 % af sine aktiver i værdipapirer eller pengemarkedsinstrumenter, 

der er udstedt af samme emittent, eller

b) 20 % af sine aktiver i indskud hos den samme enhed.

Risikoen for investeringsinstituttets modpart i forbindelse med OTC-
derivattransaktioner skal ikke overstige:

a) 10 % af dets aktiver, hvis modparten er et kreditinstitut som 
omhandlet i artikel 50, stk. 1, litra f), eller

b) 5 % af dets aktiver i øvrige tilfælde.”

Direktivet indeholder endvidere bestemmelser om, at medlemsstaterne under nærmere 

anførte betingelser i et vist omfang kan forhøje de anførte grænser for investering. 

Direktivet indeholder i øvrigt detaljerede regler om bl.a. myndighedsgodkendelse af 

investeringsinstitutter for at kunne udøve virksomhed, om forpligtelser med hensyn til 

oplysninger til investorer, herunder detaljerede oplysninger om de med investeringen 

forbundne risici, og om begrænsede muligheder for låneoptagelse.

Relevant luxembourgsk lovgivning om beskatning af investeringer

Lov af 31. juli 1929 

Loven bestemte bl.a. (uautoriseret oversættelse):

”Art. 1st. Will be considered as a Holding company, any luxembourgeoise 
company whose purpose is exclusive of the acquisition of participations, under 
some form whatsoever, in other Luxembourg companies bourgeois or foreign 
and management as well as the development of these participations, in a way 
that it does not have its own industrial activity and that it is not a commercial 



- 127 -

establishment open to the public. The portfolio of companies Holding pent 
understand Luxembourg public funds bourgeois or foreigners.

The Holding company will be exempt from tax on income, surcharge, 
additional pot rim and coupon tax, without having right to the refund of the tax 
on the coupon collected by the native obligations that it holds in wallet; she is 
also exempt additional centimes from the municipalities.

The Holding company will be subject to taxes following:
1. The acts of formation and improvement of the society as well as deeds 
increasing share capital will be subject to the right proportional, established by 
art. 40 and 41 of the law of December 23, 1913, …

2. The annual and compulsory subscription fee in charge of company titles, 
provided for by art. 34 and ss. of the law of December 23, 1913 …

3. The stamp duty on securities issued by holding companies is due, under 
penalty of a fine an additional ten, within two months of registration de Parte 
creating these securities, …”

Forordning af 17. december 1938 om beskatningsordningen for holdingselskaber, der 

modtager indskud bestående af et udenlandsk selskabs aktiver på mindst en milliard franc 

bestemte bl.a. (uautoriseret oversættelse):

”Artikel 2.

(1) Når den samlede aktie- og obligationskapital i et holdingselskab som 
omhandlet i artikel 1 når op på en milliard francs eller modværdien heraf i 
guld, i en kontovaluta, der er relateret til guld, eller i en fremmed valuta, 
opkræves følgende skatter

(a) det obligatoriske årlige tegningsgebyr, der opkræves for værdipapirer fra 
holdingselskaber;

(b) indkomstskat, tillægsskat og supplerende skat, som kan påhvile direktører, 
kommissærer og likvidatorer med mindre end seks måneders ophold om året i 
Storhertugdømmet Luxembourg samt andre kreditorer end indehavere af 
obligationer eller andre omsættelige værdipapirer af lignende art med mindre 
end seks måneders ophold om året i Storhertugdømmet Luxembourg;

c) yderligere cent til fordel for kommunerne;

erstattes af en indkomstskat, som med udelukkelse af alle andre skatter kun 
opkræves af:

(a) renter, der betales til indehavere af obligationer og andre omsættelige 
instrumenter af lignende art;



- 128 -

b) udbytte udbetalt til aktionærerne;

c) vederlag og honorarer til direktører, kommissærer og likvidatorer, der er 
bosiddende mindre end seks måneder om året i Storhertugdømmet 
Luxembourg.

(2) Denne indkomstskat opkræves i henhold til følgende skalaer:

A. - Hvis de samlede renter, der hvert år betales til indehavere af obligationer 
og andre omsættelige værdipapirer af lignende art, når op på eller overstiger 
hundrede millioner (100 000 000) franc;

(a) tre procent (3 %) på renter, der betales til sådanne obligationsindehavere og 
andre værdipapirer;

b) 18 pct. (18 p.m.) på udbytte, bonusser og lønninger op til en maksimal 
uddeling på 50 millioner francs (50 millioner francs);

c) en promille (1 p.m.) af overskuddet af nævnte udbytter, honorarer og 
vederlag.

B. - Hvis de samlede renter, der hvert år betales til indehavere af obligationer 
og andre omsættelige instrumenter af lignende art, er mindre end hundrede 
millioner (100 millioner) franc:

(a) tre procent (3 %) på renter, der betales til sådanne obligationsindehavere og 
andre værdipapirer;

(b) tre procent (3 %) på udbytte, honorarer og vederlag, dog højst et beløb 
svarende til forskellen mellem hundrede millioner (100 millioner) og det 
samlede beløb af renter, der er betalt til indehavere af obligationer og andre 
omsættelige instrumenter af lignende art;

c) 18 pct. (18 p.m.) på overskuddet af udbytte, honorarer og vederlag op til en 
maksimal uddeling på 50 millioner francs;

d) en promille (1 p.m.) af overskuddet af nævnte udbytte, honorarer og 
vederlag.”

Ved Kommissionens beslutning af 19. juli 2006 blev det bestemt, at den skatteordning, der 

på det tidspunkt gjaldt i Luxembourg for holdingselskaber i henhold til lov af 31. juli 1929 

var en statsstøtteordning, som er uforenelig med fællesmarkedet. Luxembourg blev pålagt 

at ophæve ordningen inden den 31. december 2006. Det er oplyst, at 1929-skatteordningen 

blev ophævet den 22. december 2006.

Lov af 30. marts 1988 og lov af 20. december 2002 (SICAF og SICAV) 



- 129 -

Lov af 30. marts 1988 om institutter for kollektiv investering [Société d’Investissement à 

capital fixe og Société d’Investissement à capital variable] bestemmer bl.a. (uautoriseret 

oversættelse):  

”DEL I:
Institutter for kollektiv investering i værdipapirer

Kapitel 1.
Generelle bestemmelser og anvendelsesområde

Art. 1. (1) Denne del finder anvendelse på alle institutter for kollektiv 
investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) beliggende i 
Storhertugdømmet Luxembourg.

(2) I denne lovs forstand anses en institution for at være en UCITS-institution, 
jf. dog artikel 2
- hvis eneste formål er kollektiv investering i værdipapirer af kapital, der er 
tilvejebragt fra offentligheden, og som opererer efter princippet om 
risikospredning, og
- hvis andele efter anmodning fra deltagerne indløses direkte eller indirekte af 
organets aktiver. Sådanne indfrielser omfatter en UCITS' handling for at sikre, 
at børsværdien af dens andele ikke afviger væsentligt fra deres nettoaktivværdi.

(3) Disse organisationer kan være kontraktlige (gensidige fonde, der forvaltes 
af et administrationsselskab) eller den vedtægtsmæssige form 
(investeringsselskab).

(4) Denne del finder dog ikke anvendelse på investeringsselskaber, hvis aktiver 
gennem datterselskaber hovedsagelig investeres i andre ejendomme end 
værdipapirer.
…
Art. 2. Denne del vedrører ikke:
lukkede fonde, 
UCI'er, der tilvejebringer kapital uden at fremme salget af deres andele til 
offentligheden i Det Europæiske Økonomiske Fællesskab eller en del af dette, 
UCI'er, hvis andele i henhold til deres vedtægter kun må sælges til 
offentligheden i lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske 
Fællesskab, kategorier af ucits, der er fastlagt af tilsynsmyndigheden, og for 
hvilke reglerne i kapitel 5 er uhensigtsmæssige på grund af deres investerings- 
og lånepolitik.
…
Kapitel 3. Investeringsselskaber med variabel kapital i værdipapirer 
(SICAV)
Art. 24. Investeringsselskaber med variabel kapital (SICAV'er) i henhold til 
denne del er selskaber, der har antaget form af et anonyme selskab i henhold til 
luxembourgsk lovgivning, 
- hvis eneste formål er at investere deres midler i værdipapirer med henblik på 
at sprede investeringsrisici og give deres aktionærer mulighed for at drage 
fordel af resultaterne af forvaltningen af deres aktiver, og 



- 130 -

- hvis aktier skal placeres blandt offentligheden ved et offentligt eller privat 
udbud, og hvis vedtægter fastsætter, at kapitalen til enhver tid skal svare til 
værdien af selskabets nettoaktiver.
…
Kapitel 5. Investeringspolitik for et investeringsinstitut
…
Art. 42. (1) Et investeringsinstitut må ikke investere mere end 10 % af sine 
aktiver i værdipapirer fra en enkelt udsteder. Desuden må den samlede værdi af 
de værdipapirer, som investeringsinstituttet har i udstedere, hvori det investerer 
mere end 5 % af sine aktiver, ikke overstige 40 % af værdien af 
investeringsinstituttets aktiver.

(2) Den i stk. 1 omhandlede grænse på 10 % kan være op til 35 %, hvis 
værdipapirerne er udstedt eller garanteret af en medlemsstat i Det Europæiske 
Økonomiske Fællesskab, af dets lokale offentlige myndigheder, af en stat, der 
ikke er en del af Det U-europæiske økonomiske Fællesskab eller af 
internationale offentlige organer, som en eller flere medlemsstater i Det 
Europæiske Økonomiske Fællesskab er medlemmer af.

(3) Den i stk. 1 omhandlede grænse på 10 % kan være op til 25 % for visse 
obligationer, hvis de er udstedt af et kreditinstitut, der har sit hovedsæde i en 
medlemsstat i Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, og som ved lov er 
underlagt et særligt offentligt tilsyn, der har til formål at beskytte indehaverne 
af sådanne obligationer. Navnlig skal provenuet fra udstedelsen af sådanne 
obligationer i overensstemmelse med loven investeres i aktiver, der i 
tilstrækkelig grad dækker de forpligtelser, der følger heraf, i hele 
obligationernes gyldighedsperiode, og som prioriteres til tilbagebetaling af 
hovedstol og betaling af påløbne renter i tilfælde af udsteders misligholdelse. 
Hvis et investeringsinstitut investerer mere end 5 % af sine aktiver i de i dette 
stykke omhandlede obligationer udstedt af den samme udsteder, må den 
samlede værdi af disse investeringer ikke overstige 80 % af værdien af 
investeringsinstituttets aktiver.

(4) De i stk. 2 og 3 omhandlede værdipapirer tages ikke i betragtning ved 
beregningen af den i stk. 1 fastsatte grænse på 40 %.

De grænser, der er fastsat i stk. 1, 2 og 3, må ikke lægges sammen, og derfor 
må investeringer i værdipapirer fra samme udsteder, der foretages i 
overensstemmelse med stk. 1, 2 og 3, under ingen omstændigheder overstige i 
alt 35 % af investeringsinstituttets aktiver.

Art. 43. (1) Uanset artikel 42 kan tilsynsmyndigheden tillade, at et 
investeringsinstitut efter princippet om risikospredning investerer op til 100 % 
af sine aktiver i forskellige værdipapirer udstedt eller garanteret af en 
medlemsstat i Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, af dens lokale 
myndigheder, af en stat, der ikke er medlem af Det Europæiske Økonomiske 
Fællesskab, eller af internationale offentlige organer, som en eller flere 
medlemsstater i Det Europæiske Økonomiske Fællesskab er medlem af. 
Tilsynsmyndigheden meddeler kun en sådan tilladelse, hvis den finder det 
godtgjort, at deltagerne i investeringsinstituttet nyder en beskyttelse, der svarer 
til den beskyttelse, som deltagere i investeringsinstitutter, der overholder de i 
artikel 42 fastsatte begrænsninger, nyder.



- 131 -

Disse investeringsinstitutter skal besidde værdipapirer fra mindst seks 
forskellige udstedelser, uden at værdipapirer fra en enkelt udstedelse må 
overstige 30 % af det samlede beløb.

(2) De i stk. 1 omhandlede ucits skal i deres vedtægter udtrykkeligt nævne de 
stater, lokale myndigheder eller internationale offentlige organer, der udsteder 
eller garanterer de værdipapirer, som de agter at investere mere end 35 % af 
deres aktiver i, i deres vedtægter.

(3) Desuden skal de i stk. 1 omhandlede ucits i deres prospekter eller i al 
reklamemateriale indeholde en fremtrædende erklæring, der gør opmærksom 
på denne tilladelse og angiver de stater, lokale myndigheder og internationale 
offentlige organer, i hvis værdipapirer de agter at investere eller har investeret 
mere end 35 % af deres aktiver.
…

DEL II:
Andre institutter for kollektiv investering

Kapitel 8. 
Anvendelsesområde

Art. 58. Denne del finder anvendelse på alle UCITS, der er udelukket i henhold 
til artikel 2 i denne lov, og på alle andre institutter for kollektiv investering, der 
er beliggende i Storhertugdømmet Luxembourg.
…
Kapitel 9. Investeringsforeninger (Fonds communs de placement)
Art. 60. Ved anvendelsen af denne del anses en investeringsfond for at være en 
uopdelt pulje af værdipapirer, der er sammensat og forvaltes efter princippet 
om risikospredning til fordel for uopdelte ejere, som kun er forpligtet op til 
deres investering, og hvis rettigheder er repræsenteret ved andele, der er 
bestemt til offentlig placering ved et offentligt eller privat udbud.
…
Art. 62. (1) En storhertuglig forordning, der vedtages på forslag eller efter 
indstilling fra tilsynsmyndigheden, kan navnlig fastsætte
…
d) den maksimale procentdel af værdipapirer af samme art, der er udstedt af 
samme organ, som den gensidige fond må besidde;
e) den maksimale procentdel af den gensidige fonds aktiver, der kan investeres 
i værdipapirer i samme samfund;
f) betingelserne og eventuelt de maksimale procentsatser, hvormed 
fællesfonden kan investere i værdipapirer fra andre institutter for kollektiv 
investering;
…
Kapitel 10. Investeringsselskaber med variabel kapital (SICAV)
Art. 64. Ved investeringsselskaber med variabel kapital i henhold til denne del 
forstås investeringsselskaber, der har antaget form af et anonyme selskab i 
henhold til luxembourgsk lovgivning,
- hvis eneste formål er at investere deres midler i værdipapirer med henblik på 
at sprede investeringsrisikoen og lade investorerne få gavn af resultaterne af 
forvaltningen af deres aktiver, og



- 132 -

- hvis aktier skal placeres blandt offentligheden ved et offentligt eller privat 
udbud, og
- hvis vedtægter fastsætter, at kapitalen til enhver tid skal være lig med 
selskabets nettoformue.
…
Art. 66. (1) En storhertuglig forordning, der vedtages på forslag eller efter 
indstilling fra tilsynsmyndigheden, kan navnlig fastsætte
…
d) den maksimale procentdel af værdipapirer af samme art udstedt af samme 
enhed, som fonden må besidde;
e) den maksimale procentdel af fondens aktiver, som fonden må investere i 
værdipapirer fra en enkelt enhed;
f) betingelserne og eventuelt de maksimale procentsatser, som selskabet kan 
investere i værdipapirer i andre UCITS;
…
Kapitel 17. Skattebestemmelser 1
Art. 105. (1) Bortset fra kapitaltilførselsafgiften ved kapitaltilførsel i civile og 
kommercielle selskaber og den i artikel 108 nedenfor omhandlede 
tegningsafgift skal der ikke betales nogen anden skat af de i denne lov 
omhandlede institutter for kollektiv investering.

(2) Udbetalinger fra disse organisationer sker uden kildeskat og er beskattes 
ikke hos ikke-hjemmehørende skatteydere.”

Loven af 30. marts 1988 blev med visse overgangsbestemmelser erstattet af lov af 20. 

december 2002 om institutter for kollektiv investering mv. Loven indeholder af relevans 

for denne sag i det væsentlige samme bestemmelser som loven af 30. marts 1988. Af loven 

fremgår, at den finder anvendelse på ”investeringsinstitutter”, der er defineret som et 

institut for kollektiv investering i værdipapirer, der er omfattet af Rådets direktiv 

85/611/EØF af 20. december 1985 om samordning af love og administrative bestemmelser 

om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) med 

senere ændringer.

 

Lov af 22. juni 2004 on Risk Capital Investment Company (SICAR)

Af denne lov om SICAR-selskaber [Société d’investissement en capital à risque] – fremgår 

bl.a. (uautoriseret oversættelse):

”Art. 1st. (1) For the purposes of this law, a capital investment company shall 
be considered risk, in short SICAR, any company:

- which has adopted the form of a limited partnership, a limited partnership 
with shares, a cooperative company organized as a public limited company, a 
limited liability company or a public limited company incorporated under 
Luxembourg law, and



- 133 -

- whose object is the investment of its funds in securities representative of risk 
capital in order to benefit investors from the results of the management of their 
assets in return for the risk they support, and

- which reserves its securities for informed investors as defined in article 2 of 
this law, and

- whose articles of association provide that it is subject to the provisions of this 
law.

(2) Investment in risk capital is understood to mean the direct or indirect 
contribution of funds to entities with a view to their launch, development or 
IPO.

(3) The registered office and central administration of a Luxembourg SICAR 
must be located at Luxembourg.

Art. 2. A well-informed investor within the meaning of this law is the 
institutional investor, the professional investor as well as any other investor 
who meets the following conditions:
1) he has declared in writing his adherence to the status of informed investor 
and

2) he invests a minimum of 125,000 euros in the company, or

3) it benefits from an assessment, on the part of a credit institution, from 
another professional in the sector financial institution subject to rules of 
conduct within the meaning of Article II of Directive 93/22 / EEC, or of a 
management within the meaning of Directive 2001 / l07 / CE certifying its 
expertise, experience and knowledge to Appreciate an investment in risk 
capital adequately.
The conditions of this article do not apply to general partners of limited 
partnerships.
…

Chapter IX: Tax provisions

Art. 34. (1) The amended law of 4 December 1967 on income tax is amended 
as follows:
…
 (2) Do not constitute taxable income in the hands of a capital company 
referred to in this law, income from securities as well as income generated by 
the sale, or liquidation of these assets. Capital losses realized on the disposal of 
transferable securities as well as capital losses not realized but recognized as a 
result of the write-down of these assets cannot be deducted from taxable 
income of the company.”

Lov af 11. maj 2005 (SPF) 

Af loven om ”oprettelse af et familieformueforvaltningsselskab” [Société de gestion de 

patrimoine familial] fremgår navnlig (uautoriseret oversættelse):



- 134 -

”Art. 1. (1) I forbindelse med denne lov betragtes ethvert selskab som et 
familieformue-forvaltningsselskab, forkortet SPF:
– som har antaget form af et selskab med begrænset ansvar, et aktieselskab, et 
anpartsselskab eller et andelsselskab, der er organiseret som et aktieselskab, og
– hvis eneste formål er erhvervelse, besiddelse, forvaltning og realisering af 
finansielle aktiver som defineret i artikel 2 i denne lov, med udelukkelse af 
enhver kommerciel aktivitet, og
– som reserverer sine aktier eller andele til investorer som defineret i artikel 3 i 
denne lov, og
– hvis vedtægter udtrykkeligt fastsætter, at den er omfattet af bestemmelserne i 
denne lov.
…
Art. 2 (1) Ved finansielle aktiver i denne lovs forstand forstås (i) finansielle 
instrumenter i henhold til loven af 5. august 2005 om finansiel 
sikkerhedsstillelse og (ii) kontanter og aktiver af enhver art, der opbevares på 
konto.
(2) SPF må kun besidde en andel i et selskab på betingelse af, at den ikke 
griber ind i ledelsen af selskabet.

Art. 3 (1) En kvalificeret investor i henhold til denne lov er en af følgende 
personer
a) en fysisk person, der handler som led i forvaltningen af sin private formue, 
eller
b) en formueenhed, der udelukkende handler i en eller flere fysiske personers 
private formueinteresser, eller
c) en mellemmand, der handler på vegne af investorer som omhandlet i litra a) 
eller b) i dette stykke.
Hver investor skal skriftligt erklære denne status til en repræsentant for SPF-
selskabet eller, hvis det ikke er muligt, til SPF's bestyrelse.

(2) Værdipapirer, der udstedes af en SPF, må ikke placeres offentligt eller 
noteres på en fondsbørs.

Kapitel II: Skattebestemmelser

Art. 4 (1) SPF er fritaget for indkomstskat, kommunal erhvervsskat og 
formueskat.

(2) Enhver SPF, der i det indeværende regnskabsår har modtaget mindst 5 % af 
det samlede udbytte fra kapitalandele i ikke-bosiddende og ikke-børsnoterede 
selskaber, som ikke er underlagt en skat, der kan sammenlignes med 
selskabsskatten i henhold til den ændrede lov af 4. december 1967 om 
indkomstskat, er udelukket fra at være omfattet af den i stk. 1 omhandlede 
skatteordning.

(3) Et selskab, der er hjemmehørende i en EU-medlemsstat, og som er omfattet 
af artikel 2 i Rådets ændrede direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles 
beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige 
medlemsstater, opfylder betingelsen om sammenlignelig beskatning.

Art. 5 (1) SPF er underlagt en årlig abonnementsskat på 0,25 %, men skatten 
heraf kan ikke være mindre end et årligt beløb på 100 euro. 



- 135 -

Abonnementsskatten må ikke overstige et beløb på hundrede og femogtyve 
tusinde euro om året.”

Aktieavancebeskatningsloven § 19

Aktieavancebeskatningsloven, jf. lovbekendtgørelse nr. 172 af 29. januar 2021, § 19, stk. 1 

og 2, er affattet således:

”Ved et investeringsselskab forstås: 
1. Et investeringsinstitut i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 
2009/65/EF, jf. bilag 1.
Et selskab m.v., hvis virksomhed består i investering i værdipapirer m.v., og 
hvor andele i selskabet på forlangende af ihændehaverne skal tilbagekøbes for 
midler af selskabets formue til en kursværdi, der ikke i væsentlig grad er 
mindre end den indre værdi. Med tilbagekøb sidestilles, at en tredjemand 
tilkendegiver over for selskabet, at enten den pågældende eller en anden fysisk 
eller juridisk person på forlangende vil købe enhver andel til en kursværdi, der 
ikke i væsentlig grad er mindre end den indre værdi. Kravet om tilbagekøb på 
forlangende er opfyldt, selv om kravet kun imødekommes inden for en vis frist. 
Uanset at der ikke er pligt til tilbagekøb, anses selskabet for et 
investeringsselskab, hvis dets virksomhed består i kollektiv investering i 
værdipapirer m.v. Ved kollektiv investering forstås, at selskabet har mindst 8 
deltagere. Koncernforbundne og nærtstående deltagere, jf. kursgevinstlovens § 
4, stk. 2, og denne lovs § 4, stk. 2, regnes i denne sammenhæng for én deltager.

  Stk. 2. Et investeringsselskab som nævnt i stk. 1, nr. 2, 1. pkt., omfatter ikke 
et selskab m.v., hvis formue gennem datterselskaber hovedsagelig investeres i 
andre værdier end værdipapirer m.v. Ved et datterselskab forstås et selskab, 
hvori moderselskabet har bestemmende indflydelse, jf. ligningslovens § 2, stk. 
2. Et investeringsselskab som nævnt i stk. 1, nr. 2, 4. pkt., omfatter ikke et 
selskab m.v., hvis mere end 15 pct. af selskabets regnskabsmæssige aktiver i 
løbet af regnskabsåret gennemsnitligt er placeret i andet end værdipapirer m.v. 
Til værdipapirer m.v. medregnes ikke aktier i et andet selskab, hvori 
førstnævnte selskab ejer mindst 10 pct. af aktiekapitalen, medmindre det andet 
selskab selv er et investeringsselskab, jf. stk. 1. Hvis et selskab har 
bestemmende indflydelse på et selskab, jf. ligningslovens § 2, stk. 2, ses der 
ved opgørelsen efter 3. pkt. bort fra disse aktier, og i stedet medregnes den 
andel af det andet selskabs aktiver, som svarer til førstnævnte selskabs direkte 
eller indirekte ejerforhold i det andet selskab.

  Stk. 3. Et investeringsselskab som nævnt i stk. 1 omfatter ikke et 
investeringsinstitut med minimumsbeskatning, jf. ligningslovens § 16 C. Et 
investeringsselskab som nævnt i stk. 1 omfatter heller ikke en kontoførende 
forening, der opfylder betingelserne i § 2, 2. og 3. pkt., i lov om beskatning af 
medlemmer af kontoførende investeringsforeninger.”

Bestemmelsen i § 19, stk. 2, blev oprindeligt indsat i avancebeskatningsloven ved lov nr. 

98 af 10. februar 2009 med følgende ordlyd:



- 136 -

”Stk. 3. Et investeringsselskab som nævnt i stk. 2, nr. 2, 5. pkt., omfatter 
ikke et selskab m.v., hvis mere end 15 pct. af selskabets 
regnskabsmæssige aktiver i løbet af regnskabsåret gennemsnitligt er 
placeret i andet end værdipapirer m.v. Til værdipapirer m.v. medregnes 
ikke aktier i et andet selskab, hvori førstnævnte selskab ejer mindst 10 
pct. af aktiekapitalen, medmindre det andet selskab selv er et 
investeringsselskab, jf. stk. 2. Hvis et selskab direkte eller indirekte har 
bestemmende indflydelse på eller ejer aktier i et koncernforbundet 
selskab, jf. ligningslovens § 2, stk. 2 og 3, ses der ved opgørelsen efter 1. 
pkt. bort fra disse aktier, og i stedet medregnes den andel af det andet 
selskabs aktiver, som svarer til førstnævnte selskabs direkte eller 
indirekte ejerforhold i det andet selskab.”

Af forarbejderne hertil, Tillægsbetænkning over Forslag til lov om ændring af 

selskabsskatteloven, fusionsskatteloven og forskellige andre love (Justering af 

rentefradragsbegrænsningsreglerne m.v.), afgivet af Skatteudvalget den 28. januar 2009, 

fremgår bl.a.:

”BEMÆRKNINGER
…
Til nr. 2
Aktieavancebeskatningslovens § 19, stk. 3, medfører, at selskaber ikke skal 
anses som investeringsselskaber, selv om de opfylder betingelserne i stk. 2. For 
at undgå at begrebet investeringsselskaber bliver for omfattende, foreslås det at 
udvide undtagelsesreglen i stk. 3 og indsætte en ny undtagelse i et nyt stk. 5.
Den nuværende bestemmelse i § 19, stk. 3, går ud på, at et selskab ikke er et 
investeringsselskab, hvis dets formue gennem et datterselskab hovedsagelig 
investeres i andre værdier end værdipapirer. Ved et datterselskab forstås, at 
holdingselskabet (moderselskabet) direkte eller indirekte råder over mere end 
halvdelen af aktiekapitalen eller halvdelen af stemmerne.

Den nye formulering af § 19, stk. 3, har som formål at undgå, at selskaber, der 
baserer sig på produktionsvirksomhed samt holdingselskaber i sædvanlige 
koncerner, der baserer sig på produktionsvirksomhed, bliver anset som et 
investeringsselskab omfattet af § 19.

For det første foreslås det, at begrebet investeringsselskab ikke skal omfatte et 
selskab, hvis mere end 15 pct. af dets regnskabsmæssige aktiver gennemsnitligt 
i løbet af det pågældende regnskabsår er placeret i andre aktiver end 
værdipapirer, som omfattet af aktieavancebeskatningsloven eller 
kursgevinstbeskatningsloven.

For det andet foreslås det, at når et selskab ejer mere end 10 pct. af 
aktiekapitalen i et andet selskab, medregnes aktierne ikke som værdipapirer 
ved afgørelsen af, om det førstnævnte selskab skal anses som 
investeringsselskab. Dette gælder dog ikke, hvis det andet selskab er et 
investeringsselskab.”



- 137 -

Belysning af administrativ praksis

Der henvises til gennemgangen af administrativ praksis i landsrettens dom af 3. maj 2021 i 

sagerne B-1980-12 og B-2173-12.

  

Relevant lovgivning gennemført efter SKATs afgørelser

Ligningslovens § 3

Ved lov nr.  540 af 29. april 2015 blev der i ligningsloven indsat følgende bestemmelse:

”§ 3. Skattepligtige har ikke de fordele, der følger af direktiv 2011/96/EU om 
en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige 
medlemsstater, direktiv 2003/49/EF om en fælles ordning for beskatning af 
renter og royalties, der betales mellem associerede selskaber i forskellige 
medlemsstater og direktiv 2009/133/EF om en fælles beskatningsordning ved 
fusion, spaltning, partiel spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier 
vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater og ved flytning af et SE’s 
eller SCE’s vedtægtsmæssige hjemsted mellem medlemsstater som 
implementeret i dansk lovgivning, til arrangementer eller serier af 
arrangementer, der er tilrettelagt med det hovedformål eller der som et af 
hovedformålene har at opnå en skattefordel, som virker mod indholdet af eller 
formålet med direktiverne, og som ikke er reelle under hensyntagen til alle 
relevante faktiske forhold og omstændigheder. Et arrangement kan omfatte 
flere trin eller dele.

  Stk. 2. Ved anvendelsen af stk. 1 betragtes arrangementer eller serier af 
arrangementer som ikke reelle, i det omfang de ikke er tilrettelagt af 
velbegrundede kommercielle årsager, der afspejler den økonomiske 
virkelighed.

  Stk. 3. Skattepligtige har ikke fordel af en dobbeltbeskatningsoverenskomst, 
hvis det er rimeligt at fastslå under hensyn til alle relevante faktiske forhold og 
omstændigheder, at opnåelsen af fordelen er et af de væsentligste formål i 
ethvert arrangement eller enhver transaktion, som direkte eller indirekte 
medfører fordelen, medmindre det godtgøres, at indrømmelsen af fordelen 
under disse omstændigheder vil være i overensstemmelse med indholdet af og 
formålet med den pågældende bestemmelse i overenskomsten.
  
Stk. 4. Uanset stk. 3 skal stk. 1 og 2 anvendes ved vurderingen af, om en 
skattepligtig er udelukket fra fordelen i en bestemmelse i en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med et land, der er medlem af EU, hvis den 
skattepligtige alternativt kunne påberåbe sig en fordel i et af direktiverne om 
direkte beskatning.”

Ved lov nr. 1726 af 27. december 2018 blev ligningslovens § 3 affattet således:

”§ 3



- 138 -

 Skattepligtige selskaber og foreninger m.v. skal ved indkomstopgørelsen og 
skatteberegningen se bort fra arrangementer eller serier af arrangementer, der 
er tilrettelagt med det hovedformål, eller der som et af hovedformålene har at 
opnå en skattefordel, som virker mod formålet og hensigten med skatteretten, 
og som ikke er reelt under hensyntagen til alle relevante faktiske forhold og 
omstændigheder. Et arrangement kan omfatte flere trin eller dele.
  
Stk. 2. Ved anvendelsen af stk. 1 betragtes arrangementer eller serier af 
arrangementer som værende ikke-reelle, i det omfang de ikke er tilrettelagt af 
velbegrundede kommercielle årsager, der afspejler den økonomiske 
virkelighed. 
Stk. 3. Indkomstopgørelsen og skatteberegningen skal foretages på baggrund af 
det reelle arrangement eller serie af arrangementer, hvis der ses bort fra 
arrangementer eller serier af arrangementer efter stk. 1. 
  
Stk. 4. Stk. 1-3 finder tilsvarende anvendelse for andre deltagere i 
arrangementerne eller serierne af arrangementer, når deltagerne er 
skattepligtige omfattet af kildeskattelovens §§ 1 eller 2 
eller dødsboskattelovens § 1, stk. 2.
  
Stk. 5. Skattepligtige har ikke fordel af en dobbeltbeskatningsoverenskomst, 
hvis det er rimeligt at fastslå under hensyn til alle relevante faktiske forhold og 
omstændigheder, at opnåelsen af fordelen er et af de væsentligste formål i 
ethvert arrangement eller enhver transaktion, som direkte eller indirekte 
medfører fordelen, medmindre det godtgøres, at indrømmelsen af fordelen 
under disse omstændigheder vil være i overensstemmelse med indholdet af og 
formålet med den pågældende bestemmelse i overenskomsten.
  
Stk. 6. Stk. 1-4 har forrang i forhold til stk. 5 ved vurderingen af, om en 
skattepligtig er udelukket fra fordelen i en dobbeltbeskatningsoverenskomst 
med et land, der er medlem af EU.
…”

Rådets direktiv 2016/1164/EU af 12. juli 2016 om regler til bekæmpelse af metoder til 

skatteundgåelse, der direkte indvirker på det indre markeds funktion

Af direktivet fremgår bl.a.:

”Artikel 1

Anvendelsesområde

Dette direktiv finder anvendelse på alle skattesubjekter, som er 
selskabsskattepligtige i en eller flere medlemsstater, herunder faste driftssteder 
i en eller flere medlemsstater for enheder, der er skattemæssigt hjemmehørende 
i et tredjeland.
…

Artikel 3

Minimumsniveau af beskyttelse



- 139 -

Dette direktiv er ikke til hinder for anvendelsen af nationale eller 
aftalebaserede bestemmelser, der har til formål at sikre et højere 
beskyttelsesniveau for nationale selskabsskattegrundlag.
…

Artikel 6

Generel regel om bekæmpelse af misbrug

1. Ved beregning af selskabsskattetilsvaret ser en medlemsstat bort fra 
arrangementer eller serier af arrangementer, der er tilrettelagt med det 
hovedformål, eller der som et af hovedformålene har, at opnå en skattefordel, 
som virker mod formålet og hensigten med gældende skatteret, og som ikke er 
reelle under hensyntagen til alle relevante faktiske forhold og omstændigheder. 
Et arrangement kan omfatte flere trin eller dele.

2. Med hensyn til stk. 1 betragtes arrangementer eller serier af arrangementer 
som værende ikke reelle, i det omfang de ikke er tilrettelagt af velbegrundede 
kommercielle årsager, der afspejler den økonomiske virkelighed.

3. Hvis der ses bort fra arrangementer eller serier af arrangementer, jf. stk. 1, 
beregnes skattetilsvaret i overensstemmelse med national ret.”

Lov nr. 327 af 30. marts 2019 om anvendelse af multilateral konvention til gennemførelse 

af tiltag i dobbeltbeskatningsoverenskomster til forhindring af skatteudhuling og 

overskudsflytning

Ved denne lov blev bestemmelserne i multilateral konvention af 24. november 2016 til 

gennemførelse af tiltag i dobbeltbeskatningsoverenskomster til forhindring af 

skatteudhuling og overskudsflytning, jf. lovens bilag 1, med virkning fra 1. juli 2019 gjort 

anvendelig på bl.a. de dobbeltbeskatningsoverenskomster, der er nævnt i lovens bilag 3, 

herunder overenskomst af 17. november 1980 mellem Danmark og Luxembourg til 

undgåelse af dobbeltbeskatning og til fastsættelse af bestemmelser om gensidig 

administrativ bistand for så vidt angår indkomst- og formueskatter. Konventionen er 

tiltrådt og finder anvendelse for Luxembourg.

Af konventionens artikel 7 fremgår:

”Forhindring af misbrug af aftaler

1. Uanset de øvrige bestemmelser i en omfattet skatteaftale gives der ikke 
fordele efter den omfattede skatteaftale med hensyn til indkomst  eller formue, 
hvis det i betragtning af alle relevante fakta og omstændigheder er rimeligt at 
antage, at opnåelse af denne fordel var et af hovedformålene med noget 
arrangement eller nogen transaktion, som direkte eller indirekte medførte 
denne fordel, medmindre det godtgøres, at opnåelse af denne fordel under disse 



- 140 -

omstændigheder ville være i overensstemmelse med genstanden for og 
formålet med de relevante bestemmelser i den omfattede skatteaftale.”

V. Anbringender

B-2942-13 Takeda A/S under frivillig likvidation mod Skatteministeriet

Takeda A/S under frivillig likvidation har i sit sammenfattende processkrift af 2. 

august 2021 anført bl.a.:

”Til støtte for den principale påstand gøres det principalt gældende, at 
Nycomed Sweden Holding 2 AB ikke er begrænset skattepligtig til Danmark af 
de pågældende renter, jf. SEL § 2, stk. 1, litra d, sammenholdt med artikel 11 i 
den nordiske DBO og rente- royaltydirektivet (2003/49/EF). Tilsvarende gøres 
det gældende, at heller ikke noget andet selskab i koncernen eller de 
bagvedliggende ejere er begrænset skattepligtige til Danmark af de pågældende 
renter. Nycomed A/S (Takeda) har derfor ikke har været pligtig at indeholde 
renteskat, jf. kildeskattelovens § 65 D.

I relation til DBO'en gøres det gældende, at Nycomed Sweden Holding 2 AB 
er "rette indkomstmodtager" og "retmæssig ejer" af renterne, jf. artikel 11, og 
derfor har krav på nedsættelse efter overenskomsten (jf. afsnit 7 nedenfor). 

I relation til rente-/royaltydirektivet (2003/49/EF), gøres det ligeledes 
gældende, at Nycomed Sweden Holding 2 AB er "rette indkomstmodtager" og 
"retmæssig ejer" af renterne.

Det gøres videre gældende, at indrømmelse af direktivets fordele hverken kan 
nægtes på grundlag af misbrugsbestemmelsen i direktivets artikel 5 eller på 
grundlag af det såkaldte "generelle EU-retlige princip om forbud mod 
misbrug" (jf. afsnit 8.6 og 8.7 nedenfor). 

Der foreligger ikke et retsmisbrug i sagen, hverken efter dansk ret, efter den 
nordiske DBO eller efter EU-retten, og selv hvis det var tilfældet, har Danmark 
konkret ikke national hjemmel til imødegå dette. Dette anbringende er navnlig 
behandlet ovenfor i det indledende afsnit 1.3, men behandles tillige nedenfor i 
afsnit 7.6 (vedrørende DBO'en) og i afsnit 8.4 (vedrørende direktivet).

Den omstændighed, at den af Skatteministeriet hævdede gennemstrømning af 
renter under alle omstændigheder, som nævnt, er endt i et andet DBO-land, 
Luxembourg, nemlig i det øverste moderselskab, Nycomed S.C.A., SICAR 
udelukker, at der kan foreligge misbrug af rente-/royaltydirektivet eller efter 
den nordiske DBO. En direkte betaling af renter fra Nycomed A/S (Takeda) til 
Nycomed S.C.A., SICAR ville således, som nævnt, have været fritaget for 
dansk kildeskat i medfør af den dansk-luxembourgske DBO.

For det tilfælde, at landsretten måtte finde, at Nycomed Sweden Holding 2 AB 
ikke er "retmæssig ejer" af renterne, gøres det subsidiært gældende, at det 
luxembourgske bedstemoderselskab, Nycomed S.C.A., SICAR, der er det 
eneste andet selskab i koncernstrukturen, der har oppebåret renteindkomst 



- 141 -

vedrørende de af sagen omhandlede koncerninterne lån, i så fald må anses som 
den "retmæssige ejer" i stedet (med den konsekvens, at der vil skulle ske 
nedsættelse efter DBO'en mellem Danmark og Luxembourg, hvorefter der ikke 
foreligger noget misbrug i sagen). Dette anbringende behandles nedenfor i 
afsnit 7.7.

Til støtte for den principale påstand gøres det videre gældende, at betingelsen 
for bortfald af begrænset skattepligt i SEL § 2, stk. 1, litra d, sidste punktum, er 
opfyldt. Dette behandles i afsnit 9 nedenfor.

Subsidiært gøres det gældende, at SKATs afgørelse af 17. september 2010 er 
udtryk for en skærpelse af en fast administrativ praksis med tilbagevirkende 
kraft, og at den derfor ikke er lovlig. Dette behandles i afsnit 10.

Mere subsidiært gøres det gældende, at Nycomed A/S (Takeda) ikke hæfter for 
en eventuel kildeskat efter kildeskattelovens § 69, eftersom Nycomed A/S 
(Takeda) ikke har handlet "forsømmeligt" ved ikke at indeholde kildeskat i 
forbindelse med rentetilskrivningerne. Herom henvises til afsnit 11 nedenfor.

For det tilfælde at Nycomed S.C.A., SICAR heller ikke anses som "retmæssig 
ejer" af de af sagen omhandlede renter, gøres det - til støtte for de subsidiære 
(sideordnede) påstande - gældende, 

(A) at kildeskattekravet skal nedsættes til 0 kr., for så vidt angår det svenske 
børsnoterede selskab, Aktionær nr. 41, og for den fysiske person, der er 
hjemmehørende i USA, Aktionær nr. 39, som begge er direkte aktionærer 
i Nycomed S.C.A., SICAR, og disses (indirekte) andel af de omhandlede 
renter (ca. 1,40 %), eftersom disse to personer i så fald må anses som de 
"retmæssige ejere" for denne andel, og

(B) at der herudover består et retskrav på nedsættelse af kildeskattekravet til 
0 kr., i det omfang det - under en hjemvisning til Skattestyrelsen - 
dokumenteres, at de øvrige investorer i Nycomed S.C.A., SICAR, enten 
er (i) juridiske personer, der er "retmæssige ejere" af renterne i henhold 
til en DBO mellem Danmark og deres hjemland, eller (ii) fysiske 
personer (da der ikke i dansk ret er hjemmel til at opkræve kildeskat på 
renter vedrørende sådanne personer). 

Til støtte for frifindelsespåstanden over for sagsøgtes afvisningspåstand gøres 
det gældende, at sagsøger har en åbenbar retlig interesse i at få prøvet sin 
subsidiære påstand.

Anbringenderne til støtte for de subsidiære påstande behandles nedenfor i 
afsnit 12.

6 SEL § 2, STK. 1, LITRA D, FØRER IKKE TIL BEGRÆNSET 
SKATTEPLIGT AF RENTERNE

Reglen om udenlandske selskabers begrænsede skattepligt til Danmark af 
renter godskrevet eller betalt af danske selskaber fremgår af SEL § 2, stk. 1, 
litra d, der for de omhandlede rentetilskrivninger havde følgende ordlyd […]:



- 142 -

…

Danmark har ikke indført regler om begrænset skattepligt af renter, der betales 
til fysiske personer.

Det fremgår af SEL § 2, stk. 1, litra d, at den begrænsede skattepligt alene 
omfatter renter, der vedrører såkaldt kontrolleret gæld. Denne betingelse er 
opfyldt i nærværende sag. 

Det er herudover en betingelse, at beskatningen af renter ikke skal frafaldes 
eller nedsættes efter bestemmelserne i en dobbeltbeskatningsoverenskomst 
eller i rente-/royaltydirektivet (2003/49/EF). Hvis blot rentebeskatningen skal 
lempes efter én af disse retsforskrifter, foreligger der således ikke begrænset 
skattepligt til Danmark for den udenlandske rentemodtager.

Nærværende sag drejer sig derfor i første række om, hvorvidt denne betingelse 
er opfyldt. 

Takeda gør gældende, at rentebeskatningen skal frafaldes eller nedsættes såvel 
efter den nordiske DBO (alternativt DBO'en mellem Danmark og 
Luxembourg) som efter rente-/royaltydirektivet, hvorfor Nycomed Sweden 
Holding 2 AB ikke er begrænset skattepligtig til Danmark af de pågældende 
renter. Der er dermed af denne grund ikke noget grundlag for opkrævning af 
kildeskat.

…

7 KRAV PÅ NEDSÆTTELSE EFTER DEN NORDISKE DBO - 
NYCOMED SWEDEN HOLDING 2 AB ER "RETMÆSSIG EJER" 
AF RENTERNE

7.1 Generelt om DBO'en

Det følger af artikel 11 i den dagældende nordiske 
dobbeltbeskatningsoverenskomst af 23. september 1996 […], at kildestaten - i 
denne sag Danmark - ikke kan beskatte renter, der betales til en modtager i et 
andet nordisk land, hvis rentemodtageren er renternes "retmæssige ejer" – i den 
engelske tekst "beneficial owner". Det er altså domicilstaten, i denne sag 
Sverige, der har den suveræne beskatningsret (som Sverige da også har 
udnyttet, idet renterne er blevet beskattet i Sverige).

Det gøres gældende, at Nycomed Sweden Holding 2 AB er "retmæssig ejer" af 
de omhandlede renter, og at Nycomed Sweden Holding 2 AB derfor har krav 
på nedsættelse efter artikel 11 i den nordiske DBO. Da der skal ske 
nedsættelse, foreligger der ikke begrænset skattepligt til Danmark, jf. SEL § 2, 
stk. 1, litra d.

Artikel 11 i den nordiske DBO svarer i princippet til artikel 11 i OECD's 
modeloverenskomst fra 1977 […]. "Retmæssig ejer" er en oversættelse af 
"beneficial owner" hidrørende fra OECD's 1977-modeloverenskomst.



- 143 -

Begrebet "retmæssig ejer" er hverken defineret i den nordiske DBO eller i 
modeloverenskomsten, og hovedproblemstillingen i dette sagskompleks 
vedrører netop fortolkningen af dette begreb.

I OECD's kommentarer til 1977-modeloverenskomsten, punkt 11 - som var de 
gældende kommentarer på tidspunktet for indgåelsen af DBO'en mellem de 
nordiske lande i 1996 - er det om begrebet anført […]: 

"Efter stk. 2 finder begrænsningen af beskatningen i kildestaten ikke anvendelse 
i tilfælde, hvor en mellemmand, såsom en agent eller en særligt udpeget person 
[engelsk version; "agent or nominee"], er indskudt mellem modtager og betaler, 
medmindre den retmæssige ejer er hjemmehørende i den anden kontraherende 
stat. Stater, der ønsker at gøre dette klarere, kan frit gøre det under bilaterale 
forhandlinger." (Vores understregninger). 

Da Nycomed Sweden Holding 2 AB hverken er "agent" eller en "særligt 
udpeget person" (på engelsk: "nominee" […] for moderselskabet, Nycomed 
Sweden Holding 1 AB, for det ultimative moderselskab, Nycomed S.C.A., 
SICAR, eller for nogen anden person, er det efter 1977-kommentarerne klart, at 
Nycomed Sweden Holding 2 AB er "retmæssig ejer" efter DBO'en.

I 2003 udvidede OECD kommentarerne til at omfatte såkaldte 
gennemstrømningsenheder. 

Kommentarerne blev således bl.a. i et nyt punkt 8.1 suppleret med følgende 3. 
pkt. […] (kommentaren findes i senere versioner i punkt 10):

"Det ville ligeledes ikke være i overensstemmelse med hensigten og formålet 
med overenskomsten, hvis kildestaten skulle indrømme lempelse af eller 
fritagelse for skat i tilfælde, hvor en person, der er hjemmehørende i en 
kontraherende stat, på anden måde end som agent eller mellemmand, blot 
fungerer som "gennemstrømningsenhed" (conduit) for en anden person, der rent 
faktisk modtager den pågældende indkomst. Af disse grunde konkluderer den af 
Committee on Fiscal Affairs udarbejdede rapport "Double Taxation 
Conventions and the Use of Conduit Companies", at et 
"gennemstrømningsselskab" normalt ikke kan anses for den retmæssige ejer, 
hvis det, skønt det er den formelle ejer, reelt har meget snævre beføjelser, som, i 
relation til den pågældende indkomst, gør det til en "nullitet" eller administrator, 
der handler på vegne af andre parter." (Vores understregninger).

Skattemyndighedernes fortolkning af "retmæssig ejer" i nærværende sag støttes 
på disse udvidede kommentarer, hvilket generelt er tiltrådt af Landsskatteretten 
i de sager i sagskomplekset, hvor Landsskatteretten har truffet afgørelse 
(hvilket altså ikke gælder nærværende).  

Under nærværende sag støtter ministeriet også sin fortolkning på senere 
udarbejdede kommentarer til artikel 11, nemlig dem, der kom i 2014, dvs. 7 år 
efter de første renter i nærværende sag.

Østre Landsret har i sin dom af 3. maj 2021 i de første sager i sagskomplekset 
også tiltrådt en anvendelse af de pågældende kommentarer fra 2003 […]. 

Takeda er imidlertid uenig i dommen af 3. maj 2021 på dette punkt.



- 144 -

7.2 "Retmæssig ejer" skal fortolkes i overensstemmelse med intern dansk ret

Det gøres gældende, at begrebet "retmæssig ejer" skal fortolkes i 
overensstemmelse med intern dansk skatteret.

I dansk ret vil det være det domstolsskabte princip om "rette 
indkomstmodtager", der finder anvendelse, således som også skatteministeren 
gentagne gange har bekræftet […].

Det kan uden videre fastslås, at Nycomed Sweden Holding 2 AB efter dansk 
ret er "rette indkomstmodtager" af de omhandlede renter, hvad 
Skatteministeriet også anerkender, jf. forelæggelseskendelsens punkt 50 […] 
og punkt 78 […]. Allerede af den grund er Nycomed Sweden Holding 2 AB 
også "retmæssig ejer" af de pågældende renter.

Når skatteministeren har forklaret Folketinget forud for vedtagelsen af SEL, at 
skattefriheden er afhængig af, at Nycomed Sweden Holding 2 AB er "rette 
indkomstmodtager" er det bindende for fortolkningen af SEL, uanset hvad den 
rette fortolkning af DBO'en er. Imidlertid følger det også af DBO'en, at 
begrebet "retmæssig ejer" skal fortolkes, sådan som dansk lovgivning har 
defineret "retmæssig ejer" - og her har man, som nævnt, utvivlsomt sat 
lighedstegn mellem "retmæssig ejer" og "rette indkomstmodtager".

Artikel 3, stk. 2, i den nordiske DBO […] - og den tilsvarende bestemmelse i 
modeloverenskomsten fra 1977 […] - indeholder følgende fortolkningsregel:

"2. Ved anvendelsen af denne overenskomst i en kontraherende stat skal, 
medmindre andet følger af sammenhængen, ethvert udtryk, som ikke er 
defineret deri, tillægges den betydning, som det har i denne stats lovgivning om 
de skatter, hvorpå overenskomsten finder anvendelse."

"Retmæssig ejer" er ikke defineret i overenskomsten. Begrebet skal derfor 
fortolkes i overensstemmelse med intern dansk ret, "medmindre andet følger af 
sammenhængen".

Det gøres gældende, at andet ikke følger af sammenhængen, og at begrebet 
derfor skal fortolkes i overensstemmelse med intern dansk ret, dvs. i 
overensstemmelse med princippet og retspraksis om "rette indkomstmodtager".

Dette resultat er i overensstemmelse med den af de danske skattemyndigheder - 
forud for starten på "beneficial owner"-sagerne - anlagte fortolkning […].

Takeda har naturligvis noteret, at Østre Landsret i sin dom af 3. maj 2021 har 
bemærket, at "det forhold, at begreberne ”retmæssig ejer” og ”rette 
indkomstmodtager” ikke anvendes sprogligt stringent i forarbejderne … 
ligeledes ikke [findes] at kunne føre til et andet resultat". Takeda er ikke enig 
heri.

Aage Michelsen giver i Festskrift til Ole Bjørn […] udtryk for følgende 
generelle opfattelse:



- 145 -

"Anvendelsen af intern ret må ske i alle de tilfælde, hvor et internationalt 
skattespørgsmål ikke er løst i en dobbeltbeskatningsoverenskomst, som 
Danmark har indgået med et andet land."

Det er ubestrideligt, at den nærmere forståelse af "retmæssig ejer" eller 
"beneficial owner" ikke er løst i overenskomsten.

Fortolkningen giver også god mening, når henses til den indledende 
bemærkning i punkt 8 i 2003-kommentarerne […]:

"Kravet om retmæssigt ejerskab blev indsat i artikel 11 for at tydeliggøre 
betydningen af ordene "betalt til en person, der er hjemmehørende", således 
som de anvendes i artiklens stk. 1." 

Sigtet med bestemmelsen har således været at fastslå, hvem der er den reelle 
modtager af renterne, og det er netop, hvad princippet om "rette 
indkomstmodtager" i dansk skatteret går ud på […].
 
Jakob Bundgaard og Niels Winther-Sørensen er i SR-SKAT 2007.395 på linje 
hermed […]:

"På baggrund af den nævnte danske retspraksis om internretlig fortolkning af 
begreber fra dobbeltbeskatningsoverenskomster må det formentlig antages, at 
de danske domstole vil være tilbøjelige til i hvert fald i en vis udstrækning at 
fortolke beneficial owner-begrebet i overensstemmelse med intern dansk 
skatteret. Eller med andre ord, at de danske domstole vil være tilbøjelige til at 
anse det selskab, der efter en dansk skatteretlig vurdering anses for rette 
indkomstmodtager, for også at være beneficial owner." (Vores 
understregninger).

Den retspraksis, der henvises til, er U 1994.284 H […] og TfS 2003.222 H 
[…].

Synspunktet gentages af Jakob Bundgaard i SU 2011.31 […].

Også Jens Wittendorff i SR-SKAT 2010.212, er af den opfattelse, at der skal 
foretages en internretlig fortolkning baseret på princippet om "rette 
indkomstmodtager" […]. Det fremgår sammesteds, at myndighederne i flere 
andre stater, herunder USA, Storbritannien, Holland og Italien, anvender en 
internretlig fortolkning. 

Yderligere skal nævnes, at Højesteret også i U.2012.2337 H […] anvender 
intern dansk ret ved en fortolkning af en DBO.

Sagsøger er opmærksom på, at Østre Landsret ganske vist i den første 
domstolsafgørelse i "beneficial owner"-sagskomplekset (SKM 2012.121 (ISS-
sagen) – […]) – med støtte i Indofood-dommen […] - har fundet, at der skal 
anvendes en autonom fortolkning. Tilsvarende synes Østre Landsret at have 
gjort i TDC- og NetApp-sagerne (dommen af 3. maj 2021, […]).

Takeda er altså ikke enig heri. 



- 146 -

For det første undrer det navnlig, at Østre Landsret (i ISS-sagen) har lagt mere 
vægt på Indofood-dommen, som er en civilretlig engelsk afgørelse, som skulle 
vurdere begrebets betydning i en sag om fortolkning af en låneaftale i 
indonesisk ret, end på den senere Prévost-sag […], som er en skattesag afgjort 
af den kompetente domstol i kildestaten (Canada).

For det andet er det et faktum, at der i den internationale litteratur ikke er 
enighed om, hvad en autonom fortolkning - i givet fald - skal gå ud på.

En gennemgang af den foreliggende litteratur viser således, at usikkerheden 
om, hvad der skal forstås ved "retmæssig ejer" ved en autonom fortolkning, er 
total. Der er ganske enkelt ikke nogen konsensus om en "international fiscal 
meaning". 

For det tredje er der heller ikke i den internationale litteratur enighed om, 
hvorvidt der bør anvendes en internretlig fortolkning eller en autonom 
(international) fortolkning.

…

For det fjerde er den (beskedne) internationale retspraksis heller ikke éntydig. 
Indofood-dommen […] synes, som nævnt, at lægge vægt på en international, 
autonom fortolkning, medens Prévost-sagen […] synes at være i favør af en 
internretlig fortolkning.

OECD har i sit public discussion draft af 29. april 2011 […], foreslået, at det 
indføjes i kommentarerne til artikel 10 (om udbytte), at "beneficial owner" skal 
underkastes en international fortolkning, men høringssvarene fra The City of 
London Law Society […] og IBFD […] bestrider, at der er dækning i artikel 3, 
stk. 2, for dette standpunkt.

På baggrund af de modtagne høringssvar udsendte OECD den 19. oktober 2012 
[…] et nyt forslag til reviderede kommentarer vedrørende "retmæssig ejer", 
hvori OECD - under hensyntagen til, at et flertal af høringssvarene har tilsluttet 
sig denne opfattelse - fastholdt sit oplæg til, at begrebet underkastes en 
autonom fortolkning. Dette viser i sig selv, at OECD er på "tynd is", og at der - 
uanset OECD's politiske ønsker - fortsat var og er betydelig uenighed om 
spørgsmålet.

At 2014-kommentarernes punkt 10 […] og 2017-kommentarernes punkt 10 
[…] som følge af politiske overvejelser hos de embedsmænd, som udarbejder 
kommentarerne, peger i retning af, at begrebet skal fortolkes autonomt, ændrer 
ikke på, at der i hvert fald ikke i 2007-09 var (og for så vidt heller ikke 
sidenhen er kommet) den nødvendige internationale konsensus om begrebets 
forståelse, til at autonom fortolkning dengang gav mening.

At fortolke begrebet "beneficial owner" - "retmæssig ejer" - i 
overensstemmelse med dansk rets begreb "rette indkomstmodtager", er 
endvidere en nødvendighed, når der som her rent faktisk ikke er tale om at 
fortolke overenskomsten, men tale om at fortolke dansk ret (SEL § 2, stk. 1, 
litra d), som henviser til overenskomsten, eftersom der reelt ikke er tale om at 
dele en beskatningsret med Sverige, men om at definere en skattefrihed, som 



- 147 -

udelukkende angår Danmarks interne beskatningsforhold. Dette er særligt 
oplagt, når forarbejderne til SEL § 2, stk. 1, litra c og litra d, entydigt 
bekræfter, at det danske begreb "rette indkomstmodtager" er ensbetydende med 
begrebet "beneficial owner". 

Selv hvis det var åbenbart, at man ved affattelsen af forarbejderne til SEL § 2, 
stk. 1, litra c, i 2001 tog fejl af begrebets betydning i modeloverenskomsten, 
ville de danske forarbejder stadig have forrang frem for overenskomsten, 
eftersom det var denne forståelse, som det danske Folketing lagde til grund ved 
vedtagelsen af SEL § 2, stk. 1 litra c - og efterfølgende med vedtagelsen af 
SEL § 2, stk. 1 litra d. 

Konventionskonform fortolkning er heller ikke relevant, da Danmark ikke har 
lovet Sverige at gøre sin interne skattefrihed af renter afhængig af forståelsen 
af DBO'en. Det er et valg, som Danmark egenhændigt har truffet, og man 
skylder ikke Sverige traktatretligt at rette forståelsen af sin interne lovgivning 
til efter overenskomsten. Afgørende er alene, hvad det danske Folketing har 
forudsat ved vedtagelsen af SEL § 2, stk. 1, litra c og litra d.

Det gøres således gældende, at intern ret i hvert fald må anvendes, når der - 
som i denne sag - ikke kan peges på en anden international forståelse af 
begrebet. Og dette er i særlig grad gældende på tidspunktet for de af sagen 
omhandlede rentetilskrivning i sagsperioden, 2007-09, og endnu mere klart, når 
det tages i betragtning, at den nordiske DBO er indgået i 1996 (endda som 
erstatning for en tidligere DBO, der indeholdt en tilsvarende bestemmelse).

Da der er enighed om, at Nycomed Sweden Holding 2 AB er "rette 
indkomstmodtager" efter dansk ret, er selskabet dermed også "retmæssig ejer".

7.3OECD's udvidede kommentarer fra 2003 kan ikke inddrages ved 
fortolkningen

Det er en kendsgerning, at Skatteministeriets ændrede fortolkning af 
"beneficial owner" ("retmæssig ejer") er direkte foranlediget af – og oprindeligt 
udelukkende støttedes på – de udvidede kommentarer til modeloverenskomsten 
fra 2003 (om "gennemstrømningsselskaber"). Siden har ministeriet også 
påberåbt sig endnu senere tilkomne kommentarer, herunder fra 2014, jf. herom 
afsnit 7.5 nedenfor.

Danmarks DBO med de øvrige nordiske lande […] er fra 1996, og artikel 11 i 
overenskomsten svarer til OECD's modeloverenskomst. Da Danmark og de 
øvrige nordiske lande indgik overenskomsten, forelå alene OECD's 
kommentarer fra 1977 til modeloverenskomsten […].

Det er almindeligt antaget - nationalt og internationalt - at OECD's 
kommentarer til modeloverenskomsten kan inddrages ved fortolkningen af 
konkrete DBO'er.
 
For så vidt angår retskildeværdien af OECD's kommentarer henvises til Aage 
Michelsens artikel i Festskrift til Ole Bjørn […], og Michael Lang […], begge 
med henvisninger til en række internationale forfattere. Det fremgår heraf, at 
såfremt senere kommentarer er udtryk for en ændring i forhold til tidligere 



- 148 -

versioner - og ikke blot en præcisering - kan disse kommentarer ikke tillægges 
vægt, jf. tilsvarende Vogel, 3. udgave […]. Det er klart, at det, som drøftes hos 
disse forfattere, er det traktatretlige fortolkningsproblem i en tvist mellem to 
stater. Forfatterne forholder sig ikke til de retssikkerhedsmæssige 
problemstillinger, som opstår, når en OECD-kommentar præciserer eller 
ændrer en DBO, der - som tilfældet er i Danmark - gennem intern lovgivning 
har givet skatteyderne mulighed for at påberåbe sig en DBO-bestemmelse. 
Skatteydernes værn mod lovgivning og lovfortolkning med tilbagevirkende 
kraft afhænger af intern (forfatnings-)ret og er et fundamentalt andet spørgsmål 
end fortolkningen af en traktat mellem to stater.

Dansk retspraksis har alene accepteret, at præciserende kommentarer kan være 
relevante for fortolkningen af en DBO, jf. bl.a. U.1993.143H (Texaco) […], 
U.1994.284H (professorreglen) (MS 789) og U.2003.988H (Halliburton) […]. 
Endvidere henvises til retsforlig af 3. februar 2000 indgået for Østre Landsret 
mellem Skatteministeriet og Casino Copenhagen. Forliget er gengivet i SU 
2000.241 […].

Det gøres gældende, at de af Skatteministeriet påberåbte udvidede 
kommentarer fra 2003 - i hvert fald således som de af Skatteministeriet hævdes 
at skulle forstås - er udtryk for en markant ændring i forhold til kommentarerne 
fra 1977, eftersom de fører til det stik modsatte resultat af, hvad ministeriet 
lagde til grund i forarbejderne til SEL § 2, stk. 1, litra c, i 2001. De kan derfor 
ikke inddrages ved fortolkningen af den nordiske DBO fra 1996.

Baggrunden for, at efterfølgende kommentarer ikke kan tillægges vægt, er, at 
disse ikke er godkendt af medlemsstaternes parlamenter og følgelig savner 
demokratisk legitimitet.

I et retssystem som det danske, hvor en dobbeltbeskatningsoverenskomst først 
bliver en del af dansk ret, når Folketinget har vedtaget en lov herom, er dette 
særligt klart. Det vil ganske enkelt være i strid med delegationsforbuddet i 
grundlovens § 43 at overlade lovgivningskompetence til de embedsmænd, 
herunder embedsmænd fra de enkelte landes skatteadministrationer, som 
formulerer kommentarerne. 

Den omstændighed, at fortolkningen af en DBO har den videregående 
betydning, at den er afgørende for, om der overhovedet foreligger begrænset 
skattepligt efter SEL § 2, stk. 1, litra c og litra d, er yderligere med til at 
understrege, at de klare forarbejder til denne bestemmelse ikke kan 
tilsidesættes ved en ændring af OECD's kommentarer. Eftersom SEL § 2, stk. 
1, litra c og litra d, er interne hjemler, som definerer deres interne 
anvendelsesområde via en henvisning til en international traktat, vil selv 
behørigt aftalte ændringer af traktaten ikke kunne tillægges virkning for intern 
ret, medmindre traktatændringen og dens betydning for intern ret blev tiltrådt 
af Folketinget, eftersom en ændring af intern dansk ret alene gennem 
regeringens tiltrædelse af en traktatændring vil indebære en åbenlys 
tilsidesættelse af delegationsforbuddet i grundlovens § 43. Så meget desto mere 
tydeligt er det, at intern dansk ret ikke ændres, ved at nogle embedsmænd 
gennem OECD tiltræder en ændring af kommentarerne til OECD's 
modeloverenskomst.



- 149 -

Betydningen af OECD-kommentarer, som er fremkommet efter det tidspunkt, 
hvor den relevante overenskomst er indgået, kan ikke afgøres løsrevet fra den 
effekt, som kommentaren har på den sag, som er til pådømmelse. I det omfang 
en efterfølgende kommentar fører til, at udfaldet af en sag får det modsatte 
resultat, vil der klart være tale om en ændring, og der kan ikke lægges vægt på 
kommentaren.

I ISS-sagen (SKM2012.121.ØLR) vurderede Østre Landsret i præmisserne 
[…], at OECD's kommentarer fra 2003 alene udgjorde en præcisering, men 
fastslog samtidig, at kommentarerne ikke havde betydning for udfaldet af den 
pågældende sag (jf. ordene "I denne sag er det ufornødent at tage stilling 
til…", […]). 

Når Jakob Bundgaard og Niels Winther-Sørensen i SR-SKAT 2007.395 
tilsvarende antager […], at kommentarerne fra 2003 er "præciseringer", 
skyldes det, at de samtidig lægger til grund, at kommentarerne "ikke kan anses 
som særligt vidtgående", idet forfatterne antager […], at "beneficial owner" - i 
overensstemmelse med skattemyndighedernes tidligere fortolkning - skal 
fortolkes i overensstemmelse med princippet om "rette indkomstmodtager" 
efter dansk ret. Under denne forudsætning er de nye kommentarer naturligvis 
ikke udtryk for en ændring. 

I sin dom af 3. maj 2021 adresserer Østre Landsret ikke direkte spørgsmålet, 
men det følger af landsrettens præmisser, at landsretten ikke har fundet, at de 
efterfølgende kommentarer er ændringer af kommentarerne. Takeda er, som 
antydet, ikke enig heri (når det altså fører til, at udbytte-/rentemodtageren ikke 
anses som den "retmæssige ejer" efter de nyere kommentarer).

Det er i strid med Wienerkonventionens artikel 31 og 32 […] at tillægge 
efterfølgende kommentarer vægt.

Navnlig kan disse ikke tjene som en "efterfølgende aftale" i artikel 31, stk. 3, 
litra (a)'s forstand, jf. Michael Lang […]: …

Efterfølgende kommentarer er heller ikke "supplerende fortolkningsmidler" i 
artikel 32's forstand, jf. Michael Lang […]: …

Den omstændighed, at OECD's embedsmænd i punkt 35 i introduktionen til 
OECD-model-overenskomsten for 2003 […] selv har givet udtryk, at ændringer 
i kommentarerne skal anvendes ved fortolkningen af tidligere overenskomster, 
ændrer ikke konklusionen ovenfor, jf. Michael Lang […]: …

Se også Aage Michelsen med henvisninger […]: …

På linje hermed er efterfølgende kommentarer i dansk retspraksis alene blevet 
anvendt som et fortolkningsbidrag, når der har været tale om præciseringer, jf. 
de allerede nævnte Højesterets domme i UfR 1993.143 H (Texaco) […] og TfS 
2003.222 H (Halliburton) […].

Konklusionen er altså, at de udvidede kommentarer fra 2003 ikke er noget 
relevant bidrag til fortolkningen af den nordiske DBO. Nycomed Sweden 



- 150 -

Holding 2 AB er derfor – allerede af denne grund - "retmæssig ejer", og der 
foreligger derfor ikke begrænset skattepligt.

7.4 Nycomed Sweden Holding 2 AB er også "retmæssig ejer" af renterne 
efter 2003-kommentarerne

For det tilfælde, at de udvidede kommentarer fra 2003 imidlertid måtte blive 
anset for kun at være en præcisering af begrebet "retmæssig ejer", gøres det 
videre gældende, at Nycomed Sweden Holding 2 AB - også efter disse - må 
anses for "retmæssig ejer" af de omhandlede renter.

Takeda gør således også i dette tilfælde gældende, at "retmæssig ejer"-begrebet 
skal fortolkes i overensstemmelse med princippet om "rette 
indkomstmodtager" i dansk ret, jf. således bl.a. Jakob Bundgaard og Niels 
Winther-Sørensen i SR-SKAT 2007.395 […].

Men selv hvis der foretages en autonom fortolkning af begrebet, gøres det 
gældende, at Nycomed Sweden Holding 2 AB må anses for "retmæssig ejer" af 
de omhandlede renter efter 2003-kommentarerne.

Ved revisionen i 2003 blev punkt 8 i kommentarerne (til artikel 11 om renter) 
bl.a. udvidet med bemærkningen om, at udtrykket "retmæssig ejer" ikke er 
anvendt i en snæver teknisk betydning, men skal ses i sammenhæng med og i 
lyset af overenskomstens hensigt og formål, herunder at undgå 
dobbeltbeskatning og forhindre skatteunddragelse og skatteundgåelse. 

Dette uddybes i punkt 8.1 med, at det for det første ikke ville være i 
overensstemmelse med hensigten og formålet med overenskomsten, hvis 
kildelandet skulle give lempelse ved betaling til en "agent eller mellemmand" 
("agent or nominee"), da denne ikke er ejer af indkomsten og dermed ikke 
beskattes i sit bopælsland, hvorfor der ikke opstår dobbeltbeskatning. Dette 
svarer til kommentaren til 1977-modeloverenskomsten.

For det andet udtales - som noget nyt - om "gennemstrømningsselskaber" i 
punkt 8.1, 3. pkt., jf. også ovenfor i afsnit 7.1:

"Det ville ligeledes ikke være i overensstemmelse med hensigten og formålet 
med overenskomsten, hvis kildestaten skulle indrømme lempelse af eller 
fritagelse for skat i tilfælde, hvor en person, der er hjemmehørende i en 
kontraherende stat, på anden måde end som agent eller mellemmand, blot 
fungerer som "gennemstrømningsenhed" (conduit) for en anden person, der rent 
faktisk modtager den på-ældende indkomst. Af disse grunde konkluderer den af 
Committee on Fiscal Affairs udarbejdede rapport "Double Taxation 
Conventions and the Use of Conduit Companies", at et 
"gennemstrømningsselskab" normalt ikke kan anses for den retmæssige ejer, 
hvis det, skønt det er den formelle ejer, reelt har meget snævre beføjelser, som, i 
relation til den pågældende indkomst, gør det til en "nullitet" eller administrator, 
der handler på vegne af andre parter." (Vores understregninger).

Skatteministeriet gør i dette sagskompleks generelt gældende, at punkt 8.1 i de 
udvidede kommentarer fra 2003 skal forstås således, at der ved fastlæggelsen 
af, om den formelle beløbsmodtager er "retmæssig ejer", alene skal lægges 
vægt på omfanget af den formelle beløbsmodtagers reelle beføjelser i relation 



- 151 -

til at træffe afgørelse om, hvorledes der skal disponeres over modtagne beløb. 
Efter dette standpunkt vil den formelle beløbsmodtager således ikke kunne 
anses som "retmæssig ejer", såfremt denne i relation til den pågældende 
indkomst reelt ikke kan foretage dispositioner, der afviger fra de ultimative 
ejeres vilje (om at et modtaget beløb skal "dirigeres derhen, hvor det ønskes"). 

Det bemærkes i denne forbindelse, at det af ordlyden af punkt 8.1 klart 
fremgår, at der opregnes 3 situationer, hvor en rentemodtager ikke er 
"retmæssig ejer", nemlig hvis den pågældende er (1) "agent", (2) 
"mellemmand" eller (3) "gennemstrømningsenhed (conduit) for en anden 
person, der rent faktisk modtager den pågældende indkomst". I den sidstnævnte 
situation kræves det yderligere, at gennem-strømningsenheden har "meget 
snævre beføjelser, som, i relation til den pågældende indkomst, gør det til en 
"nullitet" eller administrator, der handler på vegne af andre parter".

I denne sag er der imidlertid slet ikke sket gennemstrømning af renter fra 
rentemodtageren, Nycomed Sweden Holding 2 AB, til Nycomed Sweden 
Holding 1 AB eller til nogen anden person. 

Den omstændighed, at Nycomed Sweden Holding 2 AB har ydet 
koncernbidrag til Nycomed Sweden Holding 1 AB, ændrer ikke herved. For 
det første har rentefordringen bestået uanset ydelsen af koncernbidrag, og 
koncernbidragene har således ikke været til hinder for, at Nycomed Sweden 
Holding 2 AB kunne disponere over renterne ved at konvertere disse til 
egenkapital i forbindelse med Exit'en i 2011. Hertil kommer, at de pågældende 
koncernbidrag rent faktisk aldrig blev betalt til Nycomed Sweden Holding 1 
AB, eftersom dette selskab eftergav koncernbidragsgælden ved Exit'en.

Nycomed Sweden Holding 2 AB, der er fuldt ud egenkapitalfinansieret, har 
således ydet lånet til Nycomed A/S (Takeda) af egne midler, og renterne er 
alene kommet Nycomed Sweden Holding 2 AB til gode. Nycomed Sweden 
Holding 2 AB har stedse været ejer af renterne, som løbende er blevet 
tilskrevet hovedstolen (hvorved Nycomed Sweden Holding 2 AB har kunnet 
oppebære større rentebetalinger (rentes rente). Og rentefordringen har 
eksisteret helt frem til den 21. september 2011, hvor Nycomed Sweden 
Holding 2 AB valgte at konvertere fordringen til nye aktier, der indgik i 
overdragelsen til Takeda Pharmaceutical Company. Nycomed Sweden Holding 
2 AB har på det tidspunkt konstateret en højere aktieavance, end hvis der ikke 
var sket konvertering af gælden og renterne forinden. 

Ovenstående viser, at selskabet har haft den fulde glæde af renterne.

Takeda gør videre gældende, at den omstændighed, at salgsprovenuet fra salget 
af Nycomed A/S (Takeda) er udloddet fra Nycomed Sweden Holding 2 AB til 
Nycomed Sweden Holding 1 AB i slutningen af 2011 og i 2012 i forbindelse 
med ejerkonsortiets "Exit" (og videre op til Nycomed S.C.A., SICAR og dette 
selskabs ejere), ikke kan anses som en gennemstrømning af de omhandlede 
renter. Disse midler stammer således ikke fra rentedebitoren, det sagsøgende 
selskab Nycomed A/S (Takeda), men fra den uafhængige køber af Nycomed-
koncernen, Takeda Pharmaceutical Company. 



- 152 -

Der synes at være enighed herom mellem parterne, jf. Skatteministeriets 
processkrift A (s. 3), hvor det hedder […]:

"Takedas oplysning om, at Nycomed S.C.A., SICAR har foretaget 
tilbagebetaling af indskudt kapital samt udbetaling af provenu til sine investorer 
i forbindelse med kapitalnedsættelser i 2011 og 2012 (jf. 
forelæggelseskendelsen, pkt. 48), bestrides som udokumenteret, ligesom det 
bestrides, at der med sådanne eventuelle betalinger skulle være sket en 
”videregennemstrømning” af de omhandlede renter." (Vores fremhævning).

Nycomed Sweden Holding 2 AB er allerede af disse grunde ikke et 
"gennemstrømningsselskab".

Selv hvis det måtte blive lagt til grund, at der er sket "gennemstrømning" af de 
omhandlede renter gennem Nycomed Sweden Holding 2 AB til Nycomed 
Sweden Holding 1 AB og videre, bemærkes, at det yderligere fremgår af 
kommentarerne til modeloverenskomsten, er omfanget af rådighedsretten et 
væsentligt element i vurderingen af, om et gennemstrømningsselskab er den 
"retmæssige ejer" af indkomsten. 

Pointen i kommentarerne er altså, at hvis det rentemodtagende selskab - her 
Nycomed Sweden Holding 2 AB - har viderekanaliseret de modtagne renter til 
de bagvedliggende ejere, skal der - ved vurderingen af, om selskabet er 
"retmæssig ejer" - lægges vægt på, om dette er et udslag af, at de 
bagvedliggende ejere har indskrænket selskabets rådighed over renterne. 

Det gøres i den forbindelse gældende, at Nycomed Sweden Holding 2 AB i 
hele perioden frem til 2011 har kunnet disponere over rentefordringerne, og 
eventuelle kreditorer i Nycomed Sweden Holding 2 AB har tilsvarende kunnet 
søge sig fyldestgjort heri. Og ved konverteringen blev rentebeløbet en del af 
egenkapitalen i Nycomed A/S (Takeda). 

Takeda gør dermed gældende, at Nycomed Sweden Holding 2 AB ikke har 
"meget snævre beføjelser, som, i relation til den pågældende indkomst, gør det 
til en "nullitet" eller "administrator, der handler på vegne af andre parter". 
Tværtimod, har Nycomed Sweden Holding 2 AB i det hele haft de samme 
beføjelser, som et hvilket som helst andet holdingselskab i en hvilken som helst 
anden koncern normalt har. 

Der har således navnlig ikke foreligget en retlig forpligtelse for Nycomed 
Sweden Holding 2 AB til at viderebetale de modtagne renter til Nycomed 
Sweden Holding 1 AB, jf. nærmere nedenfor i næste afsnit. Som det bl.a. 
fremgår af det pågældende afsnit, er det en betingelse for ikke at anse en 
rentemodtager som "retmæssig ejer", at den pågældende har påtaget sig en 
retlig forpligtelse til at videreformidle de modtagne renter.

Det bestrides i den forbindelse, at alene den omstændighed, at de 
bagvedliggende ejere eller disses repræsentanter på forhånd måtte have truffet 
den overordnede beslutning om pengestrømmene, herunder tilskrivningen af 
renter hos Nycomed Sweden Holding 2 AB og dette selskabs betaling af 
koncernbidrag til Nycomed Sweden Holding 1 AB, skulle indebære, at 



- 153 -

Nycomed Sweden Holding 2 AB ikke kan anses for "retmæssig ejer" af 
renterne.

Alle større beslutninger i en hvilken som helst koncern – f.eks. om køb af 
selskaber, større udlodninger, etablering af finansieringsstruktur mv. - træffes 
sædvanligvis i første omgang af topledelsen i koncernen.

Herefter gennemføres beslutningerne af de relevante selskabsorganer i de 
respektive selskaber. Hverken de enkelte selskaber som sådan eller de enkelte 
ledelsesmedlemmer er som udgangspunkt forpligtede til at gennemføre de 
planlagte beslutninger, men vægring herved kan naturligvis føre til, at de 
pågældende medlemmer udskiftes i overensstemmelse med selskabslovenes 
regler.

Det er ingen holdepunkter for, at kommentarernes punkt 8.1 skal fortolkes 
således, at det, der er en sædvanlig beslutningsprocedure i enhver koncern, 
automatisk diskvalificerer koncernens datterselskaber fra at være "retmæssige 
ejere" af modtagne renter hidrørende fra koncerninterne lån.

Realiteten er, at Skatteministeriets fortolkning af kommentarernes punkt 8.1 er 
så restriktiv, at det er vanskeligt - for ikke at sige umuligt - at pege på et 
mellemliggende holdingselskab, som ministeriet vil kunne acceptere som 
"retmæssig ejer" af renter.

Herefter synes den eneste (reelle) betingelse, der efter Skatteministeriets 
opfattelse skal stilles for at frakende et mellemholdingselskab status som 
"retmæssig ejer", at være, at det skal kunne påvises eller sandsynliggøres, at 
transaktionen har skatteundgåelse eller -unddragelse (eller "misbrug") som 
formål eller konsekvens.
 
Skatteministeriets synspunkt er altså i realiteten, at hvis der kan påvises et 
misbrug, vil et mellemholdingselskab aldrig være "retmæssig ejer", og dermed 
er der - efter Skatteministeriets egen fortolkning - ikke noget reelt indhold i 
kravet om "snævre beføjelser".

Skatteministeriets fortolkning af begrebet "retmæssig ejer" må derfor i det hele 
afvises som indholdsløs. 

Skatteministeriets fortolkning er da også klart i strid med Skatteministerens 
svar på spørgsmål 86 vedrørende L 213 af 22. maj 2007 […]: …

Sammenfattende gøres det således gældende, at Nycomed Sweden Holding 2 
AB ikke kan anses for en "nullitet eller administrator".

Sagsøgers forståelse støttes af Østre Landsrets dom af 20. december 2011 i 
ISS-sagen, hvor landsretten udtalte […]:

"For at et sådant mellemholdingselskab ikke kan anses for retmæssig ejer, må 
det kræves, at ejeren udøver en kontrol med selskabet, som ligger ud over den 
planlægning og styring på koncernplan, som sædvanligvis forekommer i 
internationale koncerner".



- 154 -

Skatteministeriet har ikke godtgjort, at der foreligger en sådan særlig 
kvalificeret kontrol fra ejernes side i nærværende sag.

Sagsøgers forståelse støttes endvidere af nyere international praksis, herunder 
af Canadas Federal Court of Appeals dom af 26. februar 2009 i den ledende 
sag, Prévost […], selv om det anerkendes, at den internationale domspraksis 
om forståelsen af "retmæssig ejer"-begrebet ikke er éntydig.

… 

7.5 2014-kommentarerne - der skal foreligge en retlig forpligtelse til 
viderebetaling

Mens denne sag har verseret er der kommet nye kommentarer fra OECD, 
nemlig i 2014 […], som også påberåbes af Skatteministeriet til støtte for, at 
Nycomed Sweden Holding 2 AB ikke er "retmæssig ejer" af de omhandlede 
renter.

Takeda gør gældende, at det nu eksplicit af 2014-kommentarernes punkt 10.2 
fremgår, at det som udgangspunkt er en betingelse for at frakende en 
rentemodtager status som "retmæssig ejer" efter modeloverenskomsten, at der 
foreligger en forpligtelse til at videreformidle renterne til en anden person. Det 
hedder således […]: …

Efter Takedas opfattelse har det stedse været klart, at det er en nødvendig - 
men ikke tilstrækkelig - betingelse for at frakende en rentemodtager status som 
"retmæssig ejer" efter modeloverenskomsten, at der foreligger en retlig 
forpligtelse til at viderebetale renterne. 2014-kommentarerne tilføjer således på 
dette punkt ikke noget, som ikke var gældende i forvejen. Det er også bekræftet 
i den ledende dom, Prévost, fra 2009 […], der er omtalt ovenfor i afsnit 7.4.

En "agent eller mellemmand", som nævnt i 1977-kommentarerne, er således 
klart forpligtet til at videreformidle de modtagne renter. Det ligger allerede i, at 
han netop er "agent eller mellemmand". Det samme gælder for et 
"gennemstrømningsselskab" i 2003-kommentarerne.

Efter Skatteministeriets opfattelse er det uden betydning, på hvilket grundlag 
forpligtelsen består, men udtrykket "forpligtelse" (til at videreformidle) kan 
ikke gradbøjes. Enten består forpligtelsen, eller også består den ikke. Den 
relevante test er, om forpligtelsen kan gennemtvinges ved de nationale 
domstole. Hvis en anden end rentemodtageren således har et retskrav på at få 
renterne udleveret, som kan gennemtvinges ved domstolene, består der en 
forpligtelse for rentemodtageren til at videreformidle renterne.

I nærværende sag har der ikke bestået en retlig forpligtelse for Nycomed 
Sweden Holding 2 AB til at videreformidle renterne. 

Skatteministeriet henholder sig til 2014-kommentarernes bemærkninger om, at 
modtageren – uden at have været bundet af en kontraktuel eller juridisk 
forpligtelse til at videreformidle det modtagne rente til en anden person – 
"substantielt" ikke havde rettighederne til at "bruge og nyde" renterne.



- 155 -

Heroverfor gør Takeda gældende, at 2014-kommentarerne på dette punkt - hvis 
de skal forstås som hævdet af Skatteministeriet - fuldstændigt ændrer de 
hidtidige kommentarer til bestemmelsen - 7 år efter den første rentetilskrivning 
i nærværende sag - og er dermed utvivlsomt udtryk for en udvidelse - og ikke 
en præcisering - af "retmæssig ejer"-begrebet i 1977-kommentarerne. De kan 
derfor ikke finde anvendelse ved fortolkningen af DBO'er, der er indgået før 
2014. Den i nærværende sag relevant DBO mellem Danmark og de øvrige 
nordiske lande er indgået i 1996.

Endelig gøres det gældende, at det er aldeles usikkert, hvad der ligger i dette 
udsagn i kommentarerne, og at det derfor under alle omstændigheder ville være 
i strid med almindelige principper om retssikkerhed at tillægge det pågældende 
udsagn betydning.

Skatteministeriet tillægger det stor vægt, at Takeda ikke har fremlagt skriftlige 
aftaler eller lignende, der dokumenterer, at Nycomed Sweden Holding 2 AB - 
eller Nycomed S.C.A., SICAR for så vidt angår lånet mellem dette selskab og 
Nycomed Sweden Holding 1 AB - ikke var begrænset i sin ret til at råde fuldt 
ud over de pågældende renter. 

Sagen er den, at der foreligger ikke nogen aftaler, der begrænser Nycomed 
Sweden Holding 2 AB's (eller Nycomed S.C.A., SICAR's) råden over de 
oppebårne renter, endsige nogen aftaler eller lignende, der overhovedet 
vedrører de koncerninterne lån - ud over selve lånedokumenterne (og hvoraf 
der i sagens natur ikke fremgår nogen begrænsninger). Skatteministeriet er 
tilsyneladende af den opfattelse, at der må foreligge aftaler mellem de 
bagvedliggende aktionærer vedrørende spørgsmålet om råden over renterne, 
f.eks. en forpligtelse til at betale disse videre. Men det gør der ikke. 

Spørgsmålet om - og beslutninger vedrørende - dispositioner har således været 
en integreret del af kapitalfondsmanagerens (komplementaren i Nycomed 
S.C.A, SICAR's) ansvars- og arbejdsområde (naturligvis med endelig 
beslutningskompetence i de enkelte selskaber), og dette hænger sammen med, 
at ejerne ikke har ydet lån til de underliggende selskaber, herunder til Nycomed 
S.C.A., SICAR. Derimod har der naturligvis foreligget aftalemæssige 
forpligtelser til tilbagebetaling af indskudt kapital samt udbetaling af 
salgsprovenu i forbindelse med en Exit.

Takeda har i sagen fremlagt aktionæroverenskomsten mellem aktionærerne i 
Nycomed S.C.A., SICAR […], hvoraf ses, at der ikke er truffet bestemmelser 
vedrørende de koncerninterne lån. Takeda har endvidere fremlagt referater af 
de bestyrelsesmøder, hvor der er truffet beslutning om at yde de pågældende 
lån (E 267-293). Heller ikke heri nævnes nogen form for begrænsninger. 

7.6 Der foreligger ikke et misbrug af den nordiske DBO

…
Takeda bestrider imidlertid, at der i nærværende sag foreligger et misbrug af 
den nordiske DBO.

Imødegåelse af misbrug kræver, at der er hjemmel hertil i dansk ret. 



- 156 -

Parterne i nærværende sag er enige om, at der i 2007-09 fandtes to 
domstolsskabte regler til imødegåelse af misbrug, nemlig 
realitetsgrundsætningen og princippet om "rette indkomstmodtager", jf. 
forelæggelseskendelsens punkt 75-78 […].

Der er mellem parterne enighed om, at realitetsgrundsætningen ikke giver 
grundlag for at tilsidesætte de i nærværende sag foretagne dispositioner, jf. 
punkt 76. Tilsvarende er der mellem parterne enighed om, at rentemodtageren, 
Nycomed Sweden Holding 2 AB, er "rette indkomstmodtager" efter dansk ret, 
jf. punkt 78.

Skatteministeriet har under sagens forberedelse fremsat et nyt anbringende om, 
at der i dansk retspraksis skulle være udviklet almindelige principper til 
imødegåelse af misbrug, der rækker ud over realitetsgrundsætningen (og - må 
det forstås - princippet om "rette indkomstmodtager"). Takeda har nedenfor i 
afsnit 8.4.1.3 tilbagevist dette anbringende.

Det er således en kendsgerning, at der i dansk ret fandtes regler til imødegåelse 
af misbrug, og at disse regler fører til, at der i denne sag ikke foreligger et 
misbrug efter dansk ret. I øvrigt er det fast højesteretspraksis, at der ikke kan 
foreligge misbrug, hvis det fremgår af forarbejderne, at lovgiver har været fuldt 
opmærksom på den omtvistede problemstilling (hvilket er tilfældet i 
nærværende sag), jf. U.2004.174H (Over-Hold ApS) […] og U.2007.736H 
(Finwill ApS - "elevatorsagen") […]. 

Der fandtes ikke relevante antimisbrugsregler i den dagældende nordiske DBO.

Derimod indeholder DBO'ens artikel 11 bestemmelsen om, at rentemodtageren 
skal være "retmæssig ejer", hvorom henvises til afsnit 7.1 - 7.5 ovenfor.

At der ikke foreligger misbrug af overenskomsten bekræftes bl.a. af, at den 
valgte struktur - med et "indskudt" mellemholdingselskab/gennemstrømnings-
selskab - er direkte anvist af skatteministeren i forbindelse med besvarelsen af 
spørgsmål 16 til L 99 af 10. november 2000 som en legitim struktur i 
forbindelse med udlodning af udbytter […] - og dermed også i forbindelse med 
rentebetalinger, da det er samme betingelse (om "retmæssig ejer"), der gælder i 
begge situationer.

Dette er helt i overensstemmelse med Mogens Rasmussen og Dennis 
Bernhardt, begge Told- og Skatte-styrelsen, i SR-SKAT 2000.315 […]: …

Der var generel enighed blandt danske forfattere om disse synspunkter.

Hertil kommer, at formålet med de omhandlede rentebetalinger ikke var 
viderebetale disse til personer, der er hjemmehørende i lande uden DBO, jf. 
bl.a. ISS-dommen […], idet "gennemstrømningen", hvis en sådan findes at 
være forekommet, under alle omstændigheder stoppede i et selskab i et andet 
DBO-land, nemlig i Nycomed S.C.A., SICAR, Luxembourg. Formålet var 
således på ingen måde at udøve "treaty shopping". 



- 157 -

ISS-dommen er da også på dette punkt fuldt ud fulgt op i Østre Landsrets dom 
af 3. maj 2021 i NetApp-sagen […], hvor landsretten netop har fastslået, at der 
ikke var noget grundlag for at statuere misbrug, når det lå fast, at midlerne var 
bestemt til at ende i et selskab, der var beliggende i et andet DBO-land (i sagen 
USA). Og i NetApp-sagen havde de "gennemstrømmede" midler endda 
"passeret" et selskab i et ikke-DBO-land. Dommen omtales nærmere nedenfor.
…
Det er en kendsgerning, at den valgte finansieringsstruktur indebærer, at 
Nycomed A/S (Takeda) opnår et rentefradrag i Danmark, og at Nycomed 
S.C.A., SICAR modtager en rente af nogenlunde samme størrelse (dog 
vedrørende et helt andet lån), som ikke er skattepligtig i Luxembourg. Denne 
"hybride" situation var således et af formålene med den konkret valgte 
lånestruktur, og dermed at der opnåedes en skattefordel. Der skal imidlertid i 
den forbindelse erindres om, at lånet ikke blev ydet med dette som det 
væsentligste formål. Det væsentligste formål var således at indfri det bestående 
koncerneksterne lån (obligationerne), og lånet var således ikke blot etableret 
for at "skaffe" en rentefradragsret i Danmark. Rentefradraget eksisterede 
således allerede - endda med en forrentning, der set over perioden ville have 
været højere, end tilfældet var, for så vidt angår det interne lån. Og det skal 
videre bemærkes, at den pågældende skattefordel også ville have været til 
stede, hvis der i stedet var indgået en låneaftale direkte mellem Nycomed 
S.C.A., SICAR og Nycomed A/S (Takeda). Den er således ikke muliggjort af 
de mellemliggende svenske selskaber. 

Det er uklart for Takeda, om Skatteministeriet gør gældende, at den 
omstændighed, at renterne er skattefrie i Luxembourg, skulle have betydning 
for, om Nycomed Sweden Holding 2 AB er "retmæssig ejer" af renterne. 
Takeda gør heroverfor gældende, at spørgsmålet om, hvorvidt Nycomed 
S.C.A., SICAR beskattes af renterne, er ganske uden betydning for, om 
Nycomed Sweden Holding 2 AB er "retmæssig ejer" af renterne.

Selv hvis den pågældende finansieringsstruktur - med rentefradrag uden 
modstående rentebeskatning - måtte anses for at udgøre et retsmisbrug (hvad 
der under alle omstændigheder tidligst - og muligvis - er skabt hjemmel til med 
Danmarks implementering af EU's antimisbrugsdirektiv i 2018, jf. nærmere 
nedenfor), er den adækvate sanktion imidlertid ikke at opkræve kildeskat på 
renterne, men derimod at nægte fradragsret for renterne i Danmark, jf. 
princippet i ligningslovens § 3 […].

Såfremt der havde været nogen som helst grund til at tro, at Danmark ville 
opkræve kildeskat på de omhandlede renter ved den valgte konstruktion, kunne 
koncernen som en fuldgod alternativ løsning altså have valgt at lade Nycomed 
S.C.A., SICAR, yde lånet direkte til Nycomed A/S (Takeda), idet der dermed 
ville have beskyttelse efter DBO'en mellem Danmark og Luxembourg.

Denne omstændighed, at den hævdede "rentegennemstrømning" stopper i 
Nycomed S.C.A., SICAR, Luxembourg, indebærer da også, at der ikke består 
noget grundlag for en antagelse om, at Nycomed A/S (Takeda) skulle have 
misbrugt den nordiske DBO. 

Dette følger således direkte af Østre Landsrets dom af 3. maj 2021 vedrørende 
NetApp, for så vidt angår det udbytte, der faktisk blev videreudloddet fra 



- 158 -

NetApp Denmark til NetApp Cypern og videre til NetApp USA (gennem 
NetApp Bermuda). …

I øvrigt bemærkes, at OECD først med BEPS-projektet ("Base Erosion and 
Profit Shifting Project"), der blev opstartet i 2013, og udgivelsen i 2015 af 
Action 6, "Preventing the Granting of Treaty Benefits in In-appropriate 
Circumstances" […], fremkom med et forslag til indførelsen af en generel 
misbrugsregel i staternes DBO'er til egentlig imødegåelse af treaty shopping. 
…

Dette initiativ blev fulgt op med, at en lang række medlemsstater, herunder 
Danmark, i 2016 indgik den Multilaterale Konvention ("MLI"), hvorved de 
deltagende stater fik muligheden for at ændre deres bestående DBO'er på flere 
områder, herunder ved at indsætte disse antitreaty-shopping regler. I Danmark 
blev MLI'en vedtaget af Folketinget i 2019 […].

Det er således først i 2019, at der er blevet indsat generelle anti-misbrugsregler 
i de bestående danske DBO'er, herunder i den nordiske DBO. 

7.7 Subsidiært er Nycomed S.C.A., SICAR "retmæssig ejer" af renterne og 
har krav på nedsættelse efter den dansk-luxembourgske DBO - derfor 
intet misbrug i sagen

…
Efter DBO'ens artikel 11, stk. 1 gælder følgende […]: …

Såfremt Nycomed S.C.A., SICAR anses som renternes "retmæssige ejer" 
følger det således direkte af DBO'en, at Danmark ikke kan beskatte renterne, 
og det følger dermed udtrykkeligt af SEL § 2, stk. 1, litra d, at rentekildeskatten 
bortfalder (eftersom beskatningen af renterne skal frafaldes efter en DBO). 
…

7.7.1 De retlige konsekvenser af at anse Nycomed S.C.A., SICAR som 
"retmæssig ejer" af renterne

…
Under alle omstændigheder er det en betingelse for at anse Nycomed Sweden 
Holding 2 AB som et "gennemstrømningsselskab" og dermed som begrænset 
skattepligtig af de omhandlede renter, at "gennemstrømningen" er sket til 
investorer, som ikke er beskyttet af en DBO.

Østre Landsret har således i sin dom af 20. december 2011 (ISS-dommen, MS 
931) fastslået, at det er en forudsætning for ikke at anerkende den umiddelbare 
beløbsmodtager som "retmæssig ejer", at midlerne faktisk er strømmet videre 
til ikke-DBO beskyttede personer eller selskaber.

…
Hvis midlerne anses for at være gennemstrømmet de to svenske selskaber, er 
de ført videre til Nycomed S.C.A., SICAR i Luxembourg. Midlerne er dermed 
ikke ført til "personer i tredjelande uden dobbeltbeskatningsoverenskomst".



- 159 -

Yderligere har Østre Landsret på tilsvarende vis i sin dom af 3. maj 2021 […] i 
den ene af de to første pilot-sager i dette sagskompleks - NetApp-sagen - 
fundet, at der ikke var grundlag for en antagelse om et misbrug af DBO'en 
mellem Danmark (hvor det udbytteudloddende selskab var hjemmehørende) og 
Cypern (hvor det udbyttemodtagende selskab var hjemmehørende), eftersom 
det i sagen fandtes godtgjort, at udbyttet rent faktisk blev betalt fra Cypern til 
Bermuda og derfra videre til det øverste moderselskab i USA, hvor midlerne 
endte (og hvor dette moderselskab var beskyttet af den dansk-amerikanske 
DBO).

…

Overført på nærværende sag indebærer den omstændighed, at den hævdede 
"rentegennemstrømning" stopper i Nycomed S.C.A., SICAR Luxembourg - 
dvs. i et andet DBO-land - at etableringen af de svenske selskaber ikke 
udgjorde noget misbrug af den nordiske DBO, eftersom renterne kunne være 
betalt direkte til Nycomed S.C.A., SICAR uden dansk kildeskat. Efter denne 
retsstilling er det således den nordiske DBO, som bevirker, at rentekildeskatten 
bortfalder, eftersom der ikke er foreligger noget misbrug af den nordiske DBO, 
såfremt Nycomed S.C.A., SICAR Luxembourg anses for renternes "retmæssige 
ejer".

Om bortfaldet af den danske rentekildeskat sker med den begrundelse, at det i 
den konkrete situation er den dansk-luxembourgske DBO, der finder direkte 
anvendelse, således som Takeda ser det, eller med den begrundelse (som Østre 
Landsret antog i NetApp-sagen, og som er i overensstemmelse med 
Skatteministeriets synspunkt), at tilstedeværelsen af (og beskyttelsen under) 
DBO'en mellem Luxembourg og Danmark, bevirker, at der ikke foreligger et 
misbrug af den nordiske DBO, forekommer at være "en strid om ord", som 
ikke skal forfølges nærmere.

…

Skatteministeriet stiller normalt krav om, at det - for at anerkende en person 
være "retmæssig ejer" af en modtaget rente (eller et udbytte) - dokumenteres, at 
indkomsten på forhånd var bestemt til at strømme videre til den pågældende 
person, at indkomsten rent faktisk strømmede dertil, at den pågældende person 
reelt har kunnet råde over indkomsten, og at den pågældende person ikke selv 
har fungeret som et "gennemstrømningsenhed" i relation til de pågældende 
midler.

Disse punkter vil på denne baggrund blive gennemgået i det følgende, og 
gennemgangen vil vise, at Nycomed S.C.A., SICAR opfylder alle betingelser 
for at kunne anses som den (alternative) "retmæssige ejer" af renterne.
 
7.7.2 Renterne var på forhånd bestemt til at strømme videre til 
Nycomed S.C.A., SICAR

…
Hvis landsretten altså lægger vægt på, at der i forbindelse med 
rentetilskrivningen blev skabt en kæde af tilgodehavender gennem de svenske 
selskaber, ligger det lige for at konstatere, at det så også på forhånd var 



- 160 -

bestemt, at Nycomed S.C.A., SICAR skulle være den endelige ejer af 
fordringskæden. Som nævnt […] var det jo også hele formålet med 
lånestrukturen, at der skulle skabes et koncerninternt lån på baggrund af 
egenkapital indskudt i Nycomed S.C.A., SICAR med (fortsat) rentefradragsret 
i Nycomed A/S (Takeda) og ingen beskatning andetsteds i koncernen. 
"Rentestrømmen" fra Nycomed A/S (Takeda) er således som planlagt endt i 
Nycomed S.C.A., SICAR (hvis man altså ser bort Nycomed Sweden Holding 2 
AB som "retmæssig ejer", selv om der ikke er sket tilskrivning af renter 
mellem de svenske selskab, og selv om der ikke er sket effektiv betaling af 
renterne som følge af konvertering m.v., jf. bl.a. afsnit 7.1 - 7.5 ovenfor).

7.7.3 Renterne strømmede rent faktisk videre til Nycomed S.C.A., SICAR

…
Hvis landsretten måtte finde, at Nycomed Sweden Holding 2 AB ikke er 
"retmæssig ejer" af renterne tilskrevet på Nycomed A/S (Takeda)'s gæld til 
Nycomed Sweden Holding 2 AB, må det - som nævnt i foregående afsnit - 
nødvendigvis skyldes, at landsretten anser disse renter for gennem 
koncernbidraget (der ganske vist aldrig blev faktisk betalt) at være overført fra 
Nycomed Sweden Holding 2 AB til Nycomed Sweden Holding 1 AB, og at 
Nycomed Sweden Holding 1 AB efterfølgende skattemæssigt har videreført 
renterne til Nycomed S.C.A., SICAR grundet den rentetilskrivning, der skete 
på Nycomed Sweden Holding 1 AB's gæld til Nycomed S.C.A., SICAR.

På den baggrund kan det uden videre konstateres, at renterne, såfremt 
Nycomed Sweden Holding 2 AB ikke anses for "retmæssig ejer", 
skattemæssigt blev videreført til Nycomed S.C.A., SICAR.

7.7.4 Nycomed S.C.A., SICAR har reelt kunnet råde over renterne

Også vedrørende dette punkt er det åbenlyst, at rådighedsretten over renterne lå 
hos Nycomed S.C.A., SICAR, såfremt den ikke lå hos de to svenske selskaber. 

Der forelå således ikke nogen forudgående aftale eller forståelse om, hvad 
Nycomed S.C.A., SICAR skulle anvende renterne eller tilgodehavendet på 
renterne til. Sagen var jo den, at de bagvedliggende ejere af Nycomed S.C.A., 
SICAR (som jo i sagens natur må være de "mere alternative" "retmæssige 
ejere" af renterne, hvis ikke Nycomed S.C.A., SICAR er det, jf. herom 
nedenfor i afsnit 12) ikke havde ydet lån til selskabet, men i stedet indskudt 
egenkapital, hvorfor de ikke havde noget renteafkast. 

Hertil kommer, at selve etableringen - og administrationen - af det 
koncerninterne lån var en integreret del af kapitalfondsmanagerens 
(komplementaren i Nycomed S.C.A, SICAR's) ansvars- og arbejdsområde 
(naturligvis med endelig beslutningskompetence i de enkelte selskaber). Det 
var således komplementaren (og dermed selskabet selv), der traf de reelle 
beslutninger herom. 

I den anledning kan der være anledning til at bemærke, at en renteindtægt på et 
koncerninternt lån ingen som helst driftsøkonomisk værdi skaber i en koncern. 
Ganske vist er der en renteindtægt i kreditor-selskabet (her Nycomed S.C.A, 
SICAR), men dette modsvares jo af en tilsvarende renteudgift i debitor-



- 161 -

selskabet (her Nycomed A/S (Takeda)). På en konsolideret basis går det 
således i 0. Den eneste fordel ved et koncerninternt lån (hvad værdiskabelse 
angår) er, hvis man kan opnå en skattefordel, fordi fradragsretten for 
renteudgiften overstiger beskatningen af renteindtægten. Derved skabes der en 
skatte-besparelse i koncernen, som ultimativt kommer ejerne til gode (da 
overskuddet efter skat forbedres). Dermed har ejerne heller intet ønske om at 
skulle have nogen som helst råden over renter på et sådant koncerninternt lån 
længere nede i strukturen.

Det, som rent faktisk skete, var, at Nycomed S.C.A., SICAR pr. 27. december 
2006 lånte EUR 498,5 mio. til det øverste svenske moderselskab […]. 
Efterhånden som der blev tilskrevet renter på lånet, valgte Nycomed S.C.A., 
SICAR at lade de tilgodehavende renter stå som et yderligere, markedsmæssigt 
forrentet lån til debitor, Nycomed Sweden Holding 1 AB, således at renterne 
fra henholdsvis 2007, 2008 og 2009 blev tilskrevet tilgodehavendet hos 
Nycomed Sweden Holding 1 AB, […]. Der er intet substantielt anført til støtte 
for, at Nycomed S.C.A., SICAR ikke i denne lange periode kunne råde frit over 
rentefordringen og eventuelle afdrag herpå. Selskabet har da også haft den 
fulde glæde af renterne, eftersom tilskrivningen jo bevirkede, at lånet blev 
forøget - hvilket betød, at forrentningen det efterfølgende år blev større (rentes 
rente).

Hertil kommer, at det aktiv, som rentefordringen udgjorde, reelt tilhørte 
Nycomed S.C.A., SICAR, og at eventuelle kreditorer i Nycomed S.C.A., 
SICAR om nødvendigt kunne have fyldestgjort sig med rentefordringen.

Først i forbindelse med salget af Nycomed-koncernen i 2011 og 2012 - Exit'en 
- blev lånet indfriet […].

Nycomed S.C.A., SICAR gennemførte herefter en række kapitalnedsættelser 
med tilbagebetaling af indskudt kapital samt overførsel af provenuet fra 
tilbagebetalingen af lånet og provenuet fra salget af Nycomed-koncernen. Først 
på dette tidspunkt - og som følge af afhændelsen af Nycomed-koncernen i 2011 
og 2012 - blev midlerne overført til Nycomed S.C.A., SICAR's kapitalejere. I 
øvrigt længe efter SKATs afgørelse - der er til prøvelse i denne sag - blev 
truffet.

Det forhold, at Nycomed S.C.A., SICAR flere år efter at være blevet ejer af 
rentefordringen afhændede sine investeringer, og overførte provenuet ved 
indfrielsen af fordringen sammen med det øvrige provenu ved salget af 
Nycomed-koncernen til sine kapitalejere, kan ikke anføres som begrundelse 
for, at Nycomed S.C.A., SICAR ikke var den reelle ejer - "retmæssige ejer" - af 
renterne (hvis ikke de svenske selskaber var det). 

Som nærmere redegjort for i det følgende afsnit, har Skatteministeriet da også 
selv bemærket, at den omstændighed, at Nycomed S.C.A., SICAR i forbindelse 
med salget af Nycomed-koncernen i 2011 og 2012 gennemførte en 
kapitalnedsættelse med tilbagebetaling af indskudt kapital samt overførsel af 
provenuet fra salget af Nycomed A/S (Takeda) til kapitalejerne, ikke kan 
sidestilles med en viderebetaling af de omtvistede renter.



- 162 -

Nycomed S.C.A., SICAR var selvsagt ikke herre over, om og hvornår det ville 
lykkes at afhænde Nycomed-koncernen. Indtil salget var gennemført, måtte det 
derfor henstå som ganske usikkert, hvornår Nycomed S.C.A., SICAR kunne 
udlodde et eventuelt provenu til sine kapitalejere - og om der overhovedet blev 
noget provenu at udlodde.

Hvis Skatteministeriet hævder, at der rent faktisk var aftaler, forståelser eller 
lignende, som afskar Nycomed S.C.A., SICAR fra at råde over renterne eller 
tilgodehavendet på renterne, må det påhvile Skatteministeriet at føre bevis 
herfor eller i det mindste redegøre for, hvori båndet på Nycomed S.C.A., SI-
CAR's handlefrihed bestod. I den forbindelse bemærkes det, at Nycomed 
S.C.A., SICAR havde et velbegrundet forretningsmæssigt formål, som bestod i 
at være fælles investeringsselskab for et stort antal kapitalejere, som havde 
besluttet at investere i fællesskab, og at der ikke er nogen som helst 
begrundelse for en antagelse om, at Nycomed S.C.A., SICAR på forhånd skulle 
have forpligtet sig til at videreføre renterne. 

Tværtimod var formålet - som netop nævnt - med den etablerede 
koncerninterne finansieringsstruktur fra Nycomed S.C.A., SICAR og videre 
ned til Nycomed A/S (Takeda), bl.a. at opnå den skattemæssige fordel, der lå i, 
at der var rentefradragsret i Danmark uden modstående (effektiv) beskatning af 
renterne hos Nycomed S.C.A., SICAR. Dette viser i sig selv, at der ikke skete 
viderestrømning af renter fra Nycomed S.C.A., SICAR - og at dette aldrig var 
planlagt at skulle ske. Der kan således ikke påvises noget forretningsmæssigt 
eller skattemæssigt formål med at kanalisere renterne videre til kapitalejerne.

Der var derfor ikke andre selskaber end Nycomed S.C.A., SICAR, der kunne 
råde over renterne/fordringen på det øverste svenske moderselskab. 

7.7.5 Renterne er ikke strømmet videre til Nycomed S.C.A., SICAR's aktionærer

Der er ikke sket nogen videreoverførsel eller godskrivning af renter fra 
Nycomed S.C.A., SICAR til andre. Hvis Skatteministeriet hævder, at renterne 
er strømmet igennem også Nycomed S.C.A., SICAR, påhviler det 
Skatteministeriet at løfte bevisbyrden herfor eller i det mindste redegøre for, 
hvorledes den videre gennemstrømning angiveligt har fundet sted, hvilket ikke 
er sket.

Ejerne af Nycomed S.C.A., SICAR havde fuldt ud egenkapitalfinansieret 
Nycomed S.C.A., SICAR. Der var således ikke - og har aldrig været - ydet lån 
fra ejerkonsortiet til Nycomed S.C.A., SICAR, og der er derfor aldrig betalt 
renter fra Nycomed S.C.A., SICAR til dettes aktionærer. …

Der er da også enighed om, at den omstændighed, at Nycomed S.C.A., SICAR 
i forbindelse med salget af Nycomed-koncernen i 2011 og 2012 gennemførte 
kapitalnedsættelser med tilbagebetaling af indskudt kapital samt overførsel af 
provenuet fra salget af Nycomed A/S (Takeda), ikke kan sidestilles med en 
viderebetaling af de omtvistede renter (hvoraf de første stammede fra 2007), jf. 
Skatteministeriets processkrift A (s. 3) – […], hvor det hedder:

"Takedas oplysning om, at Nycomed S.C.A., SICAR har foretaget 
tilbagebetaling af indskudt kapital samt udbetaling af provenu til sine investorer 



- 163 -

i forbindelse med kapitalnedsættelser i 2011 og 2012 (jf. 
forelæggelseskendelsen, pkt. 48), bestrides som udokumenteret, ligesom det 
bestrides, at der med sådanne eventuelle betalinger skulle være sket en 
"videregennemstrømning" af de omhandlede renter." (Vores understegning).

Med ovenstående er det påvist, at Nycomed S.C.A., SICAR var den 
"retmæssige ejer" af renterne, såfremt de svenske selskaber ikke var det.
 
7.7.6 Nycomed S.C.A., SICAR er omfattet af DBO'en med Luxembourg

Det er ubestridt, at Nycomed S.C.A., SICAR er hjemmehørende i Luxembourg. 
Det forhold, at Nycomed S.C.A., SICAR alene realiserede indtægter, som var 
skattefrie efter Luxembourgs skattelovgivning, er - ligeledes ubestridt - ikke et 
forhold, der udelukker selskabet (og Luxembourg) fra at påberåbe sig DBO'-
ens artikel 11, hvorefter Danmark har afskåret sig fra at beskatte renter, som 
tilfalder selskaber, som er hjemmehørende i Luxembourg. Dette uddybes 
senere.

Skatteministeriet gør imidlertid gældende, at selskabet ikke er omfattet af 
DBO'en, eftersom selskabet ifølge Skatteministeriet er omfattet af en 
slutprotokol til DBO'en, som er udfærdiget i forbindelse med udfærdigelsen af 
den oprindelige DBO med Luxembourg i 1980, og som undtager såkaldte 
1929-holdingselskaber fra DBO'en.

Slutprotokollens § 1 har følgende ordlyd i den danske version […]: …

I al sin enkelhed er sagen den, at denne undtagelse helt klart efter ordlyden 
alene angår de særlige 1929-holdingselskaber, og der er intet som helst 
grundlag for at nå til det resultat, at andre selskaber end de udtrykkeligt nævnte 
særlige 1929-holdingselskaber også skulle være undtaget fra DBO'en. 
…
Da Nycomed S.C.A., SICAR nyder beskyttelse efter den dansk-luxembourgske 
DBO, foreligger der dermed ikke et misbrug i sagen, og selskabet (eller 
Nycomed Sweden Holding 2 AB) er dermed ikke begrænset skattepligtig til 
Danmark, jf. SEL § 2, stk. 1, litra d, og der er derfor intet grundlag for kilde-
skatteindeholdelse. 
…
7.7.7 Skatteministeriets (skiftende) argumentation i sagen
…

Takeda har aldrig påstået, at renterne var strømmet videre til investorerne i 
Nycomed S.C.A., SICAR. Takeda har blot indtaget det standpunkt, at hvis 
landsretten anser renterne for strømmet videre til investorerne, så ville også 
investorerne som - de mere "alternative" - "retmæssige ejere" have krav på 
bortfald af rentekildeskatten, jf. nærmere om dette subsidiære synspunkt 
nedenfor i afsnit 12.

… Når reviderede regnskaber i et EU-land viser, at Nycomed S.C.A., SICAR 
var ejeren af fordringen mod det øverste svenske selskab og renterne heraf, og 
regnskabet samtidig viser, at Nycomed S.C.A., SICAR var fuldt egenkapital-
finansieret, er der intet grundlag for at antage, at renterne er strømmet videre 
gennem Nycomed S.C.A., SICAR. 



- 164 -

…

7.7.7.2 Der er enighed om, at det er uden betydning, at Nycomed S.C.A., 
SICAR er transparent efter dansk skatteret

…
Herefter frafaldt ministeriet i duplikken af 10. januar 2020 anbringendet - dvs. 
efter mere end 7 års proces […]:

"Skatteministeriet frafalder anbringendet om, at Nycomed S.C.A., SICAR ikke 
kan være den retmæssige ejer af renterne i henhold til 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten, allerede fordi selskabet er transparent efter 
dansk ret…".

Til gengæld indtog Skatteministeriet i stedet et helt nyt standpunkt; nemlig at 
selskabet slet ikke er omfattet af den dansk-luxembourgske DBO med 
henvisning til § 1 i slutprotokollen (der undtager Luxembourgs såkaldte 1929-
holdingselskaber), jf. gennemgangen heraf i det følgende afsnit.

7.7.8 Skatteministeriets nye anbringende om, at Nycomed S.C.A., SICAR ikke er 
omfattet af DBO'-en med Luxembourg

…
Takeda gør heroverfor gældende, at Nycomed S.C.A., SICAR ikke er omfattet 
af § 1 i slutprotokollen, og at selskabet derfor er beskyttet af den dansk-
luxembourgske DBO. Takeda vil redegøre herfor i de følgende underafsnit.

…

7.7.8.2 Bevisbyrden for, at DBO'en mellem Danmark og Luxembourg skal 
forstås som hævdet af Skatteministeriet, påhviler ministeriet, og 
bevisbyrden er ikke løftet

Ordlyden og formålet med slutprotokollen er indlysende klar. Der er tale om en 
undtagelse, som specifikt angår 1929-holdingselskaberne og kun dem.

Ex tuto gøres det gældende, at det er Skatteministeriet, som har bevisbyrden for 
de faktiske og retlige forhold, som ministeriet måtte påberåbe sig til støtte for, 
at protokollens § 1 også omfatter et selskab som Nycomed S.C.A., SICAR. 
…
Dette følger af almindelige bevisbyrderegler, men det gælder så meget desto 
mere her, fordi ministeriet er aftalepart, og dermed som den eneste har adgang 
til dokumenterne vedrørende forhandlingerne om bestemmelsen og dermed 
mulighed for at belyse forståelsen af og hensigten med bestemmelsen. Takeda 
har derimod ikke adgang til dette materiale. Ministeriet burde i det mindste 
have fremlagt dokumenter, der viser, at parterne (Danmark og Luxembourg) 
havde den hævdede fælles forståelse, som ligger langt ud over ordlyden af 
bestemmelsen. Dette er ikke sket. …
…
7.7.8.3 DBO'er omfatter helt generelt også skattefritagne enheder



- 165 -

…
For det første skal det konstateres, at det i international og også dansk 
sammenhæng er helt sædvanligt, at juridiske sammenslutninger er undtaget fra 
skat, enten af hele deres indkomst eller af visse indkomster. Når en stat efter en 
DBO har aftalt sig frem til den eksklusive beskatningsret over en bestemt 
indkomst, indebærer det også retten for den pågældende stat til at fritage den 
pågældende indkomst for beskatning - uden den anden stats indblanding.

Danmark havde på tidspunktet for indgåelsen af DBO'en med Luxembourg i 
1980 (og har fortsat) mange skattefritagne juridiske enheder. Der henvises til 
den dagældende selskabsskattelov § 3 […] og Ligningsvejledningen 1979 
Selskaber pkt. S.A.3 […]. Navnlig skal fremhæves foreninger, jf. SEL § 1, stk. 
1, nr. 6 (herunder erhvervsdrivende foreninger, der alene har omsætning med 
medlemmerne, jf. SEL § 1, stk. 5). Denne fritagelsesbestemmelse omfatter 
således f.eks. alle andelsboligforeninger, store sportslige organisationer og 
store almennyttige foreninger. Endvidere er en lang række enheder af 
offentligretlig karakter fritaget for skat, også selvom de ikke kan anses for en 
del af staten, jf. SEL § 3. Det gælder således visse trossamfund, havne, 
lufthavne, vandforsyningsselskaber, skoler, hospitaler og teatre. 

Endvidere fremgår det, at almennyttige fonde kunne fritages fuldstændigt for 
skattepligt, jf. bekendtgørelse nr. 67 af 28. februar 1978 […] og 
Skattedepartementets cirkulære nr. 119 af 14. juni 1963 […].

For så vidt angår selskaber med finansiel aktivitet, er det værd at hæfte sig ved, 
at de dagældende danske regler (i 1980, da DBO'en med Luxembourg blev 
indgået) fritog pensionskasser, der var undergivet lov om tilsyn med 
pensionskasser fuldstændigt fra skat. Endvidere var realkreditinstitutter fritaget 
for indtægt ved den statutmæssige virksomhed, hvilket selvsagt omfattede 
renteindtægter fra låntagere med sæde i Luxembourg.

Yderligere fremgår det, at den stadigt gældende bestemmelse i 
statsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 6, havde (og har) den konsekvens, at de 
juridiske enheder, som beskattes efter denne bestemmelse, alene er 
skattepligtige af erhvervsmæssige indtægter. Det var og er fast praksis, at 
skattepligten i denne situation ikke omfatter afkast af en likvid formue, 
herunder renteindtægter, som ikke henføres til virksomhedsdriften.

I 1980 havde det blandt andet den konsekvens, at alle andre fonde end de 
særskilt fritagne almennyttige fonde, kun var skattepligtige af eventuel 
erhvervsmæssig virksomhed, og det fremgår af Ligningsvejledningens afsnit 
S.A.3.2 […], at skattepligten "ikke omfatter renter af offentlige obligationer, 
pantebreve m.v. og bankindestående ud over beløb, der anvendes ved driften af 
den erhvervsmæssige virksomhed." Konsekvensen af dette var bl.a. at nogle af 
vores allerstørste erhvervsdrivende fonde efter de dagældende regler var 
skattefrie af afkastet af den formue, som ikke var en del af den 
erhvervsmæssige virksomhed.

Yderligere var det en konsekvens af bestemmelsen, at fagforeninger og 
arbejdsgiverforeninger var skattefrie, hvilket også gjaldt afkastet af den 
formue, som var hensat til strejker og lockouts.



- 166 -

Af helt særlig interesse for denne sag er det relevant at se nærmere på den 
datidige beskatning af investeringsforeninger. Indtil lov nr. 536 af 28. 
december 1979, som trådte i kraft den 1. januar 1980, var der kun givet særlige 
regler om kontoførende foreninger, jf. lovbekendtgørelse nr. 130 af 6. april 
1967. Det fremgår af forarbejderne til 1979-loven (Folketingstidende 1979-
1980, tillæg A, 2. saml., sp. 662), at der kun fandtes ganske få kontoførende 
investeringsforeninger. Herudover anføres samme sted om den retstilstand, 
som var gældende indtil 1. januar 1980:

"De certifikatudstedende investeringsforeninger omfattes af de gældende regler 
i selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 6, hvorefter de pågældende foreninger kun 
er skattepligtige for så vidt angår indtægt ved erhvervsmæssig virksomhed. 

I det omfang, hvori foreningen alene har til formål at modtage indskud fra 
medlemmerne og investere disse indskud i værdipapirer, udøver foreningen 
ikke erhvervsmæssig virksomhed, og investeringsforeningerne er derfor som 
helhed fritaget for skattepligt…." [vores understregning].

Yderligere fremgår følgende af sp. 663:

"I de senere år er der oprettet en række certifikatudstedende 
investeringsforeninger, der ifølge deres vedtægter intet udlodder til 
medlemmerne, de såkaldte akkumulerende investeringsforeninger. Renter og 
udbytter samt kursgevinster tillægges foreningens formue og geninvesteres med 
den virkning, at certifikaterne stiger i værdi.

Efter reglerne i lov om særlig indkomstskat m.v. nedsættes den opgjorte 
fortjeneste ved afståelse af aktier med 5 pct., dog højst 4.000 kr., og de første 
6.000 kr. af særlig indkomst er fritaget for beskatning. Disse fradrag i 
forbindelse med en afrundingsregel ved skattens beregning gør det muligt, at 
medlemmerne ved fortsatte afståelser og genanskaffelser af certifikater vil 
kunne realisere en skattefri fortjeneste på indtil 6.421 kr. årligt, en fortjeneste, 
der i virkeligheden hidrører fra de ubeskattede renter og udbytter, der er tillagt 
foreningens formue.

Det foreslås derfor, at certifikatudstedende investeringsforeninger fra den 1. 
januar 1980 inddrages under beskatning på lige fod med aktieselskaber og 
erhvervsdrivende foreninger, medmindre foreningen ifølge sine vedtægter er 
forpligtet til at udlodde samtlige indtjente renter og udbytter inden fristen for 
indgivelse af selvangivelse for det pågældende indkomstår. Herefter vil renter 
og udbytter være skattepligtig indkomst for foreningen, ligesom gevinst og tab 
ved afhændelse og indfrielse af værdipapirer skal medregnes ved foreningens 
indkomstopgørelse…

Investeringsforeninger, der ifølge vedtægterne er forpligtet til at udlodde renter 
og udbytter inden fristen for indgivelse af selvangivelse, vil efter forslaget 
fortsat være fritaget for skattepligt, hvorimod medlemmerne løbende vil blive 
beskattet af udloddede beløb." (Vores understregning).

Loven blev vedtaget i den form, hvori den var fremsat. 

På tidspunktet for indgåelsen af DBO'en med Luxembourg i november 1980 
var således en meget betydelig del af danske selskaber m.v. skattefrie, og 
beskatningen af danske investeringsforeninger var også efter lovændringen i 
1979 baseret på et princip om, at foreningerne var skattefrie.



- 167 -

Såfremt Danmark havde haft den tilgang til forhandlinger om 
dobbeltbeskatningsoverenskomster, at man ikke ville lade skattefritagne 
enheder være omfattet af DBO'erne, ville det derfor have betydning for de 
førnævnte danske skattefritagne enheder, da man jo ikke kan forvente, at 
Danmark kan fastholde kildeskat i forhold til skattefritagne enheder 
hjemmehørende i modpartslandet, uden at modpartslandet vil kræve også at 
kunne kildebeskatte skattefritagne enheder hjemmehørende i Danmark.

På tidspunktet for Luxembourgs tiltræden af DBO'en med Danmark havde 
Luxembourg også en række juridiske enheder ud over 1929-holdingselskabet, 
som ikke betalte skat. Navnlig kan nævnes selskabsformerne "association sans 
but lucratif (ASBL)" og "fondation d'utilité publique", som er fritaget for skat 
på betingelse af, at de udelukkende varetager religiøse, kulturelle eller 
almennyttige formål, jf. artikel 161 i den luxembourgske indkomstskattelov 
(LITL) […] og artikel 3 i Gewerbesteuergesetz af 1. december 1936 (med 
senere ændringer) […].

Nu ligger det imidlertid også fast, at Danmark da heller ikke fortolker sine 
DBO'er på den måde, at det er en betingelse for overenskomstbeskyttelse af et 
selskab med indkomst fra kilder her i landet, at den pågældende udenlandske 
enhed rent faktisk er underlagt beskatning i det land, hvor enheden er 
hjemmehørende, jf. herom i det følgende.
…
Østre Landsret kan derfor lægge til grund, at den omstændighed, at 
Luxembourg ikke beskatter Nycomed S.C.A., SICAR af de omtvistede renter, 
ikke udgør nogen begrundelse for at nægte Nycomed S.C.A., SICAR 
beskyttelse efter DBO'en.

…
Det skal også bemærkes, at det forhold, at renterne ikke beskattes hos 
Nycomed S.C.A., SICAR ikke er udtryk for nogen form for misbrug af 
DBO'en eller Luxembourgs nationale lovgivning. Det er jo netop meningen 
med den luxembourgske lovgivning, at Nycomed S.C.A., SICAR ikke skal 
beskattes af de omtvistede renter, så længe selskabet opfylder de betingelser, 
som Luxembourg har opstillet for ikke-beskatning. Lige så vel som det er 
meningen, at der skal være skattefrihed for de danske selskaber, som efter 
intern dansk lovgivning er skattefrie.

Baggrunden for fortolkningen af slutprotokollens § 1 er således, at spørgsmålet 
om skattefritagne enheders DBO-beskyttelse er en velkendt problemstilling, 
som både Danmark og Luxembourg utvivlsomt har været opmærksomme på 
ved indgåelsen af DBO'en, og at det er Danmarks, Luxembourgs såvel som 
OECD-kommentarernes klare udgangspunkt, at et selskab har 
overenskomstbeskyttelse, selvom det er skattefritaget i sit hjemstedsland.

Yderligere skal det fremhæves, at Danmark og Luxembourg kunne have aftalt 
en såkaldt "subject to tax"-klausul (dvs. en betingelse om effektiv beskatning) i 
tilknytning til DBO'ens artikel 11. Med en sådan klausul kunne kildestaten 
således have gjort skattefriheden af renter, som betales til en enhed i 
domicilstaten betinget af, at renteindtægten undergives effektiv beskatning i 
domicilstaten. En sådan klausul er f.eks. indeholdt i artikel 10 i Luxembourgs i 



- 168 -

sagsperioden gældende DBO af 1. april 1958 med Frankrig (som ændret ved 
protokol af 8. september 1970), […].

Når det ikke specifikt i en DBO er medtaget som en betingelse for kildelandets 
opgivelse af sin beskatningsret, at hjemstedslandet effektivt beskatter 
indkomsten (en "subject to tax"-klausul), så har Luxembourgsk praksis 
fastslået, at en sådan betingelse ikke kan indfortolkes i DBO'erne. Der kan 
henvises til afgørelse af 16. marts 2011 fra den luxembourgske administrative 
domstol […] og A. Steichen og L. Noguera: Double Non-taxation in 
Luxembourg gengivet i M. Lang: Avoidance of Double Taxation, 2003, s. 217 
ff. […].

For så vidt angår renter og andre betalinger, der er fradragsberettigede i 
kildelandet, udgør det heller ikke noget problem, at modtagerlandet ikke 
beskatter de pågældende indkomster. Et kildeland, der finder det 
uhensigtsmæssigt, at f.eks. renter, som er fradragsberettigede i kildelandet, ikke 
beskattes i modtagerlandet, kan nemlig løse denne situation, uanset at 
DBO'erne ikke forhindrer en sådan situation. Der er nemlig intet i vejen for, at 
kildelandet indfører en ren intern regel, som går ud på at nægte debitor 
rentefradrag i kildestaten i disse tilfælde. Det ændrer ikke på, at modtageren er 
skattefri af renteindtægterne, men det giver en mulighed for den kildestat, som 
politisk har et ønske om at forhindre den asymmetri, der ligger i, at renterne 
fradrages i kildestaten, men ikke beskattes i modtagerstaten. Så længe 
nægtelsen af fradragsretten ikke er i strid med eventuelle 
diskriminationsbestemmelser i DBO'en, vil DBO'en ikke være til hinder for en 
sådan ensidig løsning baseret på kildelandets interne lovgivning om 
skattemæssigt fradrag for renter.

Danmark har indført værnsregler af denne type, men kun for nogle specifikke 
situationer, hvor situationen med fradragsret hos debitor og manglende 
beskatning hos kreditor opstår som følge af forskellig retlig kvalifikation af 
afkastet i henholdsvis kildelandet og domicilstaten. Folketinget har derimod 
aldrig fundet anledning til at indføre en generel regel, hvorefter en dansk 
debitors fradragsret for renter skulle afhænge af, at kreditor rent faktisk 
beskattes af renteindtægten (hvad enten der er tale om en kreditor 
hjemmehørende i Danmark eller i udlandet).

Således vedtog Folketinget med virkning fra den 13. december 2006 følgende 
bestemmelse i SEL § 2 B (lov nr. 344 af 18. april 2007, § 1, nr. 1) […]:

"Stk. 1. Hvis et selskab eller en forening m.v. som nævnt i § 1 har gæld el.lign. 
til en person eller et selskab, som er hjemmehørende i udlandet, og fordringen 
m.v. efter udenlandske skatteregler anses for at være indskudt kapital, anses 
gælden m.v. ligeledes for at være egenkapital ved den danske 
indkomstopgørelse. 1. pkt. finder kun anvendelse, hvis den udenlandske person 
eller det udenlandske selskab har bestemmende indflydelse over selskabet, eller 
hvis selskaberne er koncernforbundne, jf. ligningslovens § 2.

Stk. 2. Kvalifikation efter stk. 1 medfører, at selskabets rentebetalinger og 
kurstab anses for at være udbytteudlodninger.

Stk. 3. Stk. 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse på selskaber omfattet af § 2, 
stk. 1, litra a og b."



- 169 -

Bestemmelsen indebar, at en dansk debitor nægtedes rentefradragsret i den 
særlige situation, hvor der efter dansk ret forelå et lån, medens kreditorlandet 
anser lånet for at være egenkapital og dermed renterne som (eventuelt 
skattefrie) udbytter. Bestemmelsen gjaldt endvidere kun låneforhold mellem 
koncernforbundne parter.

Ved lov nr. 1726 af 27. december 2018 blev bestemmelsen med virkning fra 
den 1. januar 2020 afløst af SEL § 8 D […], der fortsat er begrænset til de 
situationer, hvor ikke-beskatningen af renteindtægterne hos kreditor skyldes en 
forskellig kvalifikation af betalingen i debitor-landet og kreditor-landet (såkaldt 
"hybridt mismatch"). Lovændringen i 2018 skyldtes tilpasning til EU's direktiv 
nr. 2017/952 ("Anti Tax Avoidance Directive II - ATAD II") […], og det 
fremgår helt klart af direktivets præambel, pkt. 16, at hensigten med direktivet 
kun er at ramme de særlige situationer med hybridt mismatch […]: …

ATAD II - og dermed de nuværende danske regler er baseret på en rapport 
offentliggjort i OECD i oktober 2015 med titlen "Neutralising the Effects of 
Hybrid Mismatch Arrangements". På s. 192 […] er anført et eksempel 1.5, 
hvor der foretages en fradragsberettiget betaling i et land til en skattefri enhed i 
et andet land. Begge implicerede stater er enige om, at der er tale om et 
gældsinstrument. Det fremgår af eksemplet, at der ikke er tale om et hybridt 
mismatch af den type, som man med rapporten opfordrer medlemsstaterne til at 
gribe inde over for.

Det er således klart, at Danmark - uanset DBO'erne - har mulighed for at 
forhindre, at renter fratrækkes "hjemme" uden at blive beskattet "ude", men 
Danmark har kun valgt at gøre brug af denne mulighed på en måde, som ikke 
er relevant for denne sag, og Danmark er i øvrigt på linje med EU og OECD på 
dette punkt. Nærværende sag angår da heller ikke Nycomed A/S (Takeda)'s ret 
til fradrag for renterne.

Baggrunden for fortolkningen af slutprotokollen er således, at det er helt 
utvivlsomt, at det ikke har været parternes hensigt med slutprotokollen generelt 
at holde skattefritagne selskaber udenfor DBO'en.
…
Det står også klart, at det er helt uantageligt, at slutprotokollen skulle afspejle 
et ønske fra Danmarks side om generelt at undtage et selskab fra DBO'ens 
anvendelsesområde, fordi selskabet var helt eller delvist skattefritaget i 
Luxembourg. Både Luxembourg og Danmark havde i 1980 en række 
forskellige skattefritagne enheder, og det ville have alvorlige konsekvenser for 
mange danske skattefrie enheder, hvis Danmark havde den tilgang til DBO-
forhandlinger, at skattefrie enheder ikke var DBO-beskyttet. Det fremgår dog 
også som nævnt af Den juridiske Vejledning, at Danmark sammen med 
størstedelen af OECD-landene har den tilgang til fortolkningen af DBO'er, at 
skattefrihed ikke udelukker et selskab fra overenskomstbeskyttelse.
…
I øvrigt er det slet ikke dokumenteret, at undtagelsen for 1929-holdingselskaber 
var begrundet i den manglende beskatning af selskabet. 

7.7.8.4 En ordlydsfortolkning af slutprotokollen fører klart til, at kun 1929-
holdingselskaber er undtaget fra overenskomstbeskyttelse



- 170 -

Det er i sagen ubestridt, at et S.C.A.-selskab - et kommanditaktieselskab - er 
omfattet af DBO'en.

Som vi redegør nærmere for nedenfor i afsnit 7.7.8.6, kunne bl.a. et S.C.A.-
selskab på visse betingelser i Luxembourg blive underlagt et regulatorisk og 
skattemæssigt regelsæt forbeholdt et SICAR (société d'-investissement en 
capital à risque).

Spørgsmålet er, om et sådant S.C.A.-selskab, der opfylder betingelserne for 
den særlige regulatoriske og skattemæssige SICAR-status, som Luxembourg 
indførte i 2004, er omfattet af § 1 i slutprotokollen til DBO'en (der altså er 
indgået i 1980, dvs. før SICAR-lovgivningen blev vedtaget) om de såkaldte 
1929-holdingselskaber, med den virkning at et SICAR-investeringsselskab er 
undtaget fra DBO-beskyttelse.

Takeda gør heroverfor gældende, at et investeringsselskab som et S.C.A., 
SICAR-selskab ikke er omfattet af slutprotokollens § 1, hvorfor Nycomed 
S.C.A., SICAR nyder beskyttelse efter DBO'en.

[…]

Den umiddelbare og ligefremme (og rigtige) forståelse af bestemmelsen er, at 
der er tale om en meget snæver undtagelse, som kun angår 1929-holdingsel-
skaberne - og kun dem. 1. punktum identificerer 1929-holdingselskaberne på 
en meget ligefrem og koncis måde, som ikke giver mulighed for en udvidende 
fortolkning, og 2. punktum handler om at undtage indkomster og 
kapitalgevinster hidrørende fra nøjagtig de samme selskaber. Efter 
Wienerkonventionens artikel 31, stk. 1 […] gælder, at 

"A treaty shall be interpreted in good faith in accordance with the ordinary 
meaning to be given to the terms of the treaty in their context and in the light of 
its object and purpose."

…
Den vejledning nr. 74 af 28. april 1982 […], som Skatteministeriet selv 
udstedte i tilknytning til offentliggørelsen af DBO'en, indeholder ingen støtte 
for, at slutprotokollen skulle have et videre anvendelsesområde end 1929-
holdingsel-skaberne. Vejledningen gengiver blot slutprotokollens tekst på dette 
punkt.
…
Ud over at et S.C.A., SICAR-selskab slet ikke sammenligneligt med et 1929-
holdingselskab - hvilket vil blive dokumenteret under det næste punkt - så er 
der intet belæg for en sådan udvidende fortolkning af ordlyden af 
bestemmelsen.

Som det fremgår af teksten, adresserer bestemmelsens to punktummer et 1929-
holdingselskab med henvisning til den for disse selskaber gældende lovgivning 
på tidspunktet for indgåelsen af DBO'en i 1980.
 
I det første punktum adresseres spørgsmålet om, hvorvidt 1929-holdingsel-
skabet selv nyder beskyttelse efter DBO'en. Det andet punktum vedrører 



- 171 -

investorerne i et 1929-holdingselskab og er toleddet, idet det først konstateres, 
at indkomst, som et dansk selskab oppebærer fra et 1929-holdingselskab (f.eks. 
en royalty), ikke er omfattet af DBO'en, ligesom det gælder for indkomst, som 
en dansk person oppebærer på aktier i et 1929-holdingselskab (altså udbytte). 
Ordene "selskaber af denne art" henviser altså ikke til selskaber "tilsvarende" et 
1929-holdingselskab, men refererer direkte til 1929-holdingselskabet (dvs. til 
"sådanne selskaber", som omtalt i første led af bestemmelsen).

…
Af væsentlig betydning er det at bemærke, hvor nemt det havde været at 
formulere en ændring af teksten i protokollen, så det tydeligt fremgik, at 1929-
holdingselskaberne kun var et eksempel, og at lignende selskaber også var 
undtaget fra protokollen - eller at skrive ligeud, at luxembourgske 
skattefritagne selskaber generelt var undtaget fra DBO'ens anvendelsesområde. 
Men det har aftaleparterne ikke gjort. Og det var fordi, at det ikke var 
meningen med slutprotokollen.

Den franske version … 

Endvidere kan man søge til den engelske oversættelse … 

I denne anledning skal der videre henvises til lovbemærkningerne til 
bemærkningerne til det lovforslag, der implementerede DBO'en i intern 
luxembourgsk ret (lovforslag nr. 2533 af 6. oktober 1981), og hvor det om 
Slutprotokollens stk. 1 hedder ([…] (fransk original samt uautoriseret 
oversættelse til dansk)):

"Til 1. stykke i Slutprotokollen 

I dette stykke fastsættes det, at holdingselskaber i henhold til den 
luxembourgske særlovgivning ikke er omfattet af konventionens 
anvendelsesområde. Det samme gælder for indkomst, som en person, der er 
hjemmehørende i Danmark, opnår fra sådanne selskaber og fra kapitalandele i 
dem. Ordlyden svarer til den, der er anvendt i de fleste af de konventioner, som 
Luxembourg har indgået." 

Det fremgår heraf klart, at referencen, som Skatteministeriet hæfter sig ved, 
angår de samme selskaber.

Skatteministeriet har videre fremhævet, at der i bestemmelsen henvises til 
lovgivningen for 1929-holdingselskaber med anvendelsen af ordene "for tiden 
….." /"pris en exécution…".

Dette siger imidlertid alene det åbenbare, at den omstændighed, at de 
pågældende 1929-holdingselskaber måtte blive omfattet af en ny, ændret 
lovgivning, ikke ændrer deres status i henhold til DBO'en. Hensigten hermed 
var naturligvis blot at sikre, at Luxembourg ikke blot kunne erstatte den 
daværende lovgivning om 1929-holdingselskaber med en ny og dermed omgå 
bestemmelsen. Men det betyder jo ikke, at anden lovgivning vedrørende andre 
selskaber dermed bliver omfattet af den pågældende undtagelsesbestemmelse. 
…



- 172 -

… Der er intet belæg for, at de to aftalelande skulle have ønsket andet end at 
undtage de pågældende 1929-holdingselskaber og kun dem. Dette understøttes 
da også af, at Skatteministeriet efterfølgende har godkendt andre (senere 
tilkomne) skattefritagne luxembourgske investeringsselskaber som omfattet af 
DBO'en, jf. nærmere nedenfor i afsnit 7.7.8.7.

Resultatet støttes af en række almindelige fortolkningsprincipper.

For det første bemærkes, at slutprotokollen anvender den fremgangsmåde, at 
den definerer de undtagne holdingselskaber med en henvisning til en helt 
konkret selskabsdannelse i Luxembourgs interne lovgivning. Man har altså 
netop ikke forsøgt at definere det undtagne område ud fra objektive kriterier. 
Det taler i sig selv imod en udvidende formålsfortolkning af slutprotokollen. …

Slutprotokollen indeholder, som nævnt, en specifik undtagelse fra DBO'en. 
Slutprotokollen udtrykker dermed ikke en enighed om en fortolkning af 
DBO'ens almindelige bestemmelser, men netop en fravigelse fra det resultat, 
der som udgangspunkt vil følge af bestemmelsen. Det er et almindeligt 
anerkendt fortolkningsprincip, at undtagelser fortolkes indskrænkende, dvs. 
kun så langt som ordlyden af undtagelsen utvivlsomt rækker, jf. […]. 
…
Endvidere er forbeholdet ensidigt - det er kun til gavn for Danmark, som 
bevarer en beskatningsret i forhold til indkomster, herunder renter, som 
tilflyder 1929-holdingselskaber. Selvom Luxembourg ikke beskattede 1929-
holdingselskaber, har Luxembourg en åbenbar interesse i, at deres 
hjemmehørende selskaber ikke beskattes af andre lande. Det har derfor 
formodningen imod sig, at Luxembourg har haft til hensigt, at slutprotokollen 
skulle have et dækningsområde, som rakte ud over det, som klart følger af 
ordlyden. Som det vil fremgå af afsnit 7.7.8.7 nedenfor, har Luxembourg da 
også for så vidt angår investeringsforeninger og investeringsselskaber aktivt 
presset på for at få Danmark til at leve op til overenskomstens hovedregel om, 
at også skattefrie enheder nyder overenskomstbeskyttelse - og det med succes.

7.7.8.5 En formålsfortolkning fører tilsvarende til, at kun 1929-
holdingselskaber er undtaget fra overenskomstbeskyttelse.

I det omfang Skatteministeriet støtter sit standpunkt på en formålsfortolkning 
af DBO'en og protokollen under henvisning til, at formålet har været at undgå 
skattefradrag i Danmark uden indregning af renterne i skattegrundlaget i 
Luxembourg, må det for det første gentages, at det ikke er et generelt formål 
med en DBO at undgå denne situation (jf. ovenfor i afsnit 7.7.8.3).

For det første er problemstillingen med fradragsret i et land og ingen 
beskatning i det andet land (deduction without inclusion) ganske enkelt ikke et 
spørgsmål om dobbeltbeskatning eller dobbelt ikke-beskatning. 
Dobbeltbeskatning foreligger, når den samme indkomst beskattes to gange. 
Dobbelt ikke-beskatning foreligger, når ingen stater beskatter en indkomst. 
Forholdet med fradragsret i et land og ingen beskatning i et andet land har en 
anden karakter, hvilket navnlig viser sig ved, at det kildeland, der af politiske 
grunde ikke bryder sig om at indrømme fradragsret hos en hjemmehørende 
debitor for en rente, som ikke beskattes hos en udenlandsk kreditor, har 
mulighed for at lovgive herimod ved ren national lovgivning, nemlig ved at 



- 173 -

nægte den hjemmehørende debitor fradragsret i en sådan situation, sådan som 
Danmark også til dels havde gjort det med SEL § 2B (nu SEL § 8D), jf. afsnit 
7.7.8.3 ovenfor.

For det andet er det ikke misbrug af overenskomsten hverken fra Nycomed 
S.C.A., SICAR's side eller fra Luxembourgs side, at Nycomed S.C.A., SICAR 
kunne indtægtsføre renterne skattefrit, mens Nycomed A/S (Takeda) i 
Danmark fik fradrag for renterne. Skattefriheden er en konsekvens af den fulde 
beskatningskompetence, som Danmark har overladt Luxembourg, idet 
kompetencen til at beskatte også omfatter kompetencen til at undlade at 
beskatte, og idet Nycomed S.C.A., SICAR handler i fuld overensstemmelse 
med den luxembourgske lovgivning. Danske domstole har ingen censurret over 
for den måde, hvorpå Luxembourg udnytter - eller undlader at udnytte, som her 
- sin beskatningskompetence. Danmark kunne have stillet krav om effektiv 
beskatning som betingelse for at opgive sin beskatningsret i form af en "subject 
to tax"-klausul svarende til den, Frankrig havde med Luxembourg i disse 
staters DBO. 

I den forbindelse kan der f.eks. henvises til TfS 1997.506 H …. 

Afgørelsen viser, at så længe en koncernintern låneoptagelse sker på 
markedsvilkår og som led i en sædvanlig forretningsmæssig disposition, kan 
der ikke uden udtrykkelig hjemmel og alene ud fra misbrugsovervejelser ske 
nogen indskrænkning i debitors fradragsret, selvom kreditor ikke beskattes af 
renterne. Selve det forhold, at en kreditor ikke beskattes af en koncernintern 
renteindtægt, er ganske enkelt ikke odiøst, så længe den manglende beskatning 
- som her - er et udslag af lovgivers bevidste undladelse af at beskatte i den 
foreliggende situation. Derfor er der heller ikke noget grundlag for en 
formålsfortolkning, som alene støtter sig på en implicit og uunderbygget 
antagelse om, at aftaleparterne har søgt at undgå denne situation, også når det 
drejede sig om andre selskaber end 1929-holdingselskaberne.

I øvrigt indrømmer Danmark modsat ikke skattefrihed for renteindtægter, blot 
fordi debitor ikke har skattemæssigt fradrag for renterne, hvad enten debitor er 
hjemmehørende i Danmark eller i udlandet, jf. f.eks. EU-Domstolens dom i C-
593/14 Masco Denmark ApS (præmis 43) […] og SKM 2019.6.SKTST […]. 
…

Det fremgår […] af ratificeringen af DBO'en i Luxembourg, at formålet med 
slutprotokollens § 1 var at skabe tydelighed omkring, at den "subscription tax", 
som 1929-holdingselskaber betalte, ikke var omfattet af overenskomsten.

Således fremgår følgende af statsrådets indstilling af 8. december 1981 til det 
lovforslag, der implementerede DBO'en i luxembourgsk ret ([…] - fransk og 
her i egen oversættelse):

"I stk. 1 i Slutprotokollen fastsættes det, at holdingselskaber i henhold til den 
luxembourgske lovgivning ikke er omfattet af konventionens 
anvendelsesområde.

Da disse holdingselskaber ikke er underlagt indkomst- eller formueskat, er de 
normalt ikke omfattet af dobbeltbeskatningsoverenskomsterne.



- 174 -

Når de høje kontraherende parter udtrykkeligt har nævnt luxembourgske 
holdingselskaber, er det utvivlsomt efter anmodning fra den danske 
medunderskriver, som ønskede at undgå forveksling mellem de skatter, der er 
nævnt i konventionen, og de abonnementsafgifter ["impots d'abonnement"], der 
skal betales af holdingselskaberne.

Det er rigtigt, at udelukkelsen af holdingselskaber også kan ses som et tegn på, 
at vores aftalepartnere har mistillid til en af vores mest originale, skattemæssige 
og finansielle, institutioner. 

Selv om vi næppe kan protestere mod udelukkelse af holdingselskaber fra 
konventionens anvendelsesområde, skal vi fortsat være opmærksomme på at 
sikre, at vores specifikke lovgivning ikke bliver angrebet frontalt af dem, der 
med rette eller urette anser sig selv for at være ofre for den." (Vores 
understregninger).

Det fremgår heraf, at det var Danmark, som ønskede § 1 i slutprotokollen 
indført, og at formålet hermed var at undgå forvirring omkring, hvorvidt den 
"abonnementsafgift" - "subscription tax" - som 1929-holdingselskaber betalte 
årligt, var en skat omfattet af DBO'en. Hvis Skatteministeriet under disse 
omstændigheder gør gældende, at formålet med slutprotokollen i virkeligheden 
var at undgå, at luxembourgske selskaber, som ikke betalte skat eller kun en 
marginal skat, var omfattet af DBO'en, påhviler bevisbyrden Skatteministeriet.

Som det vil fremgå nedenfor, betaler Nycomed S.C.A., SICAR ikke 
"subscription tax". 

Det fremgår endvidere af ovenstående, at Luxembourg kunne acceptere en 
udelukkelse af 1929-holdingselskaberne, men at udelukkelsen af 1929-
holdingsel-skaberne samtidig skabte en opmærksomhed fra Luxembourg om 
ikke at lade sig udsætte for "frontalangreb" på landets øvrige fiskale og 
finansielle instrumenter. Det vil derfor ikke stemme med parternes fælles 
hensigt med slutprotokollen at bruge den som afsæt for en formålsfortolkning, 
som nægter overenskomstbeskyttelse til andre selskaber end netop 1929-
holdingselskaberne. 

Samlet set er der intet grundlag for at fortolke slutprotokollen hverken 
udvidende eller formålsbestemt.

7.7.8.6 Et S.C.A., SICAR-selskab er ikke sammenligneligt med et 1929-
           holdingselskab

Under alle omstændigheder er et luxembourgsk S.C.A., SICAR-selskab ikke 
identisk - endsige på nogen måde sammenligneligt - med et 1929-holding-
selskab.

[…]
1929-holdingselskabet var underlagt forholdsvis simple krav: 

• Der skulle være tale om holding-aktivitet i form af (passivt) ejerskab af 
aktier eller besiddelse af immaterielle aktiver (artikel 1). 1929-
holdingselskaberne var således almindelige holdingselskaber, hvor der 
ikke var noget krav om det nærmere formål med investeringen eller 



- 175 -

ejerkredsen. Det vil sige, at det var selskaber, som var etableret med 
henblik på at eje de investerings-aktiver, som aktionærerne måtte ønske 
og over så lang en periode, som aktionærerne måtte finde 
hensigtsmæssigt.

• 1929-holdingselskabet var ikke målrettet professionel 
investeringsaktivitet. Der var således ikke krav til 
aktivsammensætningen, hverken i form af risikospredning eller i form af 
krav om, at 1929-holdingselskabet skulle investere i en bestemt type af 
aktiver.

• 1929-loven indeholdt ikke regler om investorbeskyttelse, ligesom 
lovgivningen i øvrigt ikke opstillede krav til investorerne; hverken i form 
af den indskudte kapital eller investorernes fagkundskab.

• 1929-holdingselskabet var ikke underlagt tilsyn fra Luxembourgs 
finanstilsyn, ligesom 1929-holdingselskabet ikke var underlagt nogen 
rapporteringsforpligtelser. Der var ikke pligt til revision af regnskaberne i 
et 1929-holdingselskab.

• 1929-regimets anvendelse var således tilgængeligt for alle, der ønskede 
at etablere et holdingselskab, uanset hvad man måtte ønske at investere i, 
så længe der var tale om et rent holdingselskab, som ikke udøvede 
erhvervsaktivitet i øvrigt. Enhver kunne overdrage sine aktier m.v. til et - 
eventuelt 100 % ejet - holdingselskab, og på grund af den manglende 
rapporterings- og revisionspligt undgå at andre - herunder 
skattemyndighederne - havde indsigt i holdingselskabets aktiviteter.

• For så vidt angår beskatningen af 1929-holdingselskabet, bemærkes, at 
disse selskaber var fuldstændigt fritaget for selskabsskat, og alene betalte 
en (symbolsk) "subscription tax", jf. 1929-lovens artikel 1 […] (på 0,2 % 
af selskabets kapital). Selskabet var således subjektivt skattefritaget og 
havde ikke nogen forpligtelse til at indgive selvangivelse. På det 
grundlag kunne selskabet helt generelt heller ikke få udstedt et 
hjemstedscertifikat fra de luxembourgske skattemyndigheder (som et af 
Luxembourgs DBO'er omfattet selskab).

En variant af 1929-holdingselskabet blev indført ved dekret af 17. december 
1938 […], som også er nævnt i slutprotokollen.

Heroverfor står selskaber omfattet af SICAR-loven […].

Et SICAR kan selskabsretligt antage forskellige former. Nycomed S.C.A., 
SICAR var som navnet angiver et S.C.A. (société en commandite par actions). 
Betegnelsen SICAR angiver, at selskabet har valgt at underlægge sig - og er 
registreret efter - SICAR-loven.

SICAR-loven er en del af Luxembourgs lovgivning om regulerede, kollektive 
investeringsselskaber, som beskrives i detaljer senere. Typisk for kollektive 
investeringsselskaber er, at deres formål er at muliggøre og understøtte flere, 
typisk mange investorers fælles investeringer i værdipapirer m.v. Som i 
Danmark er disse enheder ofte skattefritagne, fordi man søger at undgå, at 
kollektive investeringer medfører en merbeskatning i forhold til den situation, 
hvor hver enkelt investor investerer direkte.

Vælges SICAR-regimet, fravælges (passiv) holdingaktivitet samtidig; et 
SICAR må udelukkende investere i højrisikoaktiver, dvs. aktiver, hvor 



- 176 -

SICAR'et ved sin investering deltager i udviklingen af det underliggende 
selskab. Når det underliggende selskab er kommet tilstrækkelig langt i sin 
udvikling, til at en investering i selskabet ikke længere er en investering i et 
højrisiko aktiv, skal SICAR-selskabet afstå sin investering. Et SICAR-selskabs 
formål er således ikke at besidde aktier som en langsigtet investering, men 
derimod at udvikle selskabet, således at selskabet vækster, for på den baggrund 
at afstå aktierne med den størst mulig gevinst for investorerne. 

Det fremgår f.eks. af det luxembourgske finanstilsyns, CSSF's, meddelelse af 
5. april 2006 […], hvor det hedder:

"In order to maximise profits from investments for the SICAR's shareholders, 
the SICAR will often intervene in management of the portfolio companies via 
an advisory activity or a representation in the managing bodies of the portfolio 
company, thereby aiming to create value in the latter through restructuring, 
modernisation, and by promoting any measures likely to improve the allocation 
of resources."

SICAR'er kan altså bruges til den aktivitet, som også varetages af danske 
private equity-/kapitalfonde, som har aktivt ejerskab med henblik på at udvikle 
og afvikle sin investering med størst muligt afkast. For så vidt angår 
spørgsmålet, om SICAR'et er et almindeligt holdingselskab, hedder det fra 
CSSF […]:

"Finally, it should be noted that as an investment company in risk capital, the 
SICAR's declared intention shall be in general to acquire financial assets in 
order to sell them with a profit, as opposed to a holding company which 
acquires to hold." (Vores understregning).

Som det fremgår af SICAR-loven […] og af Finanstilsynets (CSSF's) 
meddelelse af 5. april 2006 […] er SICAR underlagt en lang række 
regulatoriske krav, herunder;

• CSSF skal godkende stiftelsen af et SICAR, jf. artikel 11 i SICAR-loven
• SICAR'et har løbende rapporteringsforpligtelser over for CSSF, som fører 

tilsyn med, at SICAR'et overholder sine forpligtelser, jf. artikel 11 og artikel 28 
i SICAR-loven

• SICAR'et skal udpege en uafhængig depositar i form af et finansielt institut 
underlagt offentligt tilsyn, som skal sikre investorernes rettigheder, jf. artikel 9 
i SICAR-loven

• SICAR'ets ledelse er underlagt et fit and proper-krav, jf. artikel 12, stk. 3 i 
SICAR-loven

• Kun visse kvalificerede investorer må investere i SICAR'et, jf. artikel 2 i 
SICAR-loven

For så vidt angår den skattemæssige behandling, er et S.C.A. (société en 
commandite par actions) et selvstændigt skattesubjekt under luxembourgsk ret. 
Det følger af artikel 159(1) (1A) i den luxembourgske indkomstskattelov […]. 
Udgangspunktet er her, at et S.C.A. er skattepligtigt af sin globale indkomst.

SICAR-loven indeholder dog også særlige skatteregler for SICAR-selskaber. 
Det følger således af SICAR-lovens artikel 34, stk. 2, at et SICAR's indtægter 



- 177 -

fra investeringer i risikokapital ikke indgår i SICAR'ets skattepligtige indkomst 
[…]:
…
Et SICAR er således subjektivt skattepligtigt til Luxembourg, jf. Luxembourgs 
indkomstskattelov artikel 159(1) (1A) […] - og skal dermed indgive 
selvangivelse (og kan få et hjemstedscertifikat med henblik på 
dobbeltbeskatningslempelse) - men er objektivt fritaget fra skat af afkast 
hidrørende fra investering i højrisikoaktiver (og kun dette afkast). Hvis et 
SICAR-selskab realiserer tab eller må afskrive på sine investeringer i 
risikokapital, kan tabene heller ikke trækkes fra i selskabets almindelige 
skattepligtige indkomst.

Et SICAR betaler ikke formueskat (ud over minimumsformueskatten), og 
betaler ikke som 1929-holdingselskaberne en subscription tax på 0,01 % eller 
0,05 %.

Det er korrekt, som fremhævet af Skatteministeriet, at Nycomed S.C.A., 
SICAR i de pågældende tre indkomstår ikke konkret har betalt indkomstskat i 
Luxembourg. Det fremgår af selskabets årsrapporter og skyldes altså, at 
selskabet alene har haft indtægter fra sine investeringer (dvs. de af sagen 
omhandlede renteindtægter).

Det bestrides imidlertid, at det dermed kan konkluderes - som Skatteministeriet 
synes at gøre - at "selskabet således har været fuldstændig fritaget for direkte 
beskatning i Luxembourg", jf. ministeriets processkrift 3, s. 6.

Selskabet har ikke været "fritaget for direkte beskatning i Luxembourg", men 
har været skattefri af visse indkomster fra sine investeringer. Og selskabets 
indtægter har i de pågældende år altså alene bestået af sådanne indtægter.

Havde Nycomed S.C.A., SICAR f.eks. haft renteindtægter, måske fra en 
placering i obligationer efter en Exit i en længere periode, ville disse 
renteindtægter have været skattepligtige for selskabet med den almindeligt 
gældende selskabsskattesats i Luxembourg, der i 2007 udgjorde 29,63 %.

På investorniveau - dvs. for investorer i SICAR'et, som er hjemmehørende i 
Luxembourg - så beskattes afkastet af et SICAR på samme måde som afkast 
fra andre luxembourgske selskabsskattepligtige selskaber, dvs. en fysisk person 
beskattes af udbytteudlodninger (ved udlodningen), og aktieavancer ved 
realisation efter nærmere regler. Beskatningen afhænder bl.a. af, om der 
handles i spekulationsøjemed, og hvor stor en andel af aktier aktionæren ejer i 
det underliggende selskab. Selskabsinvestorer med hjemsted i Luxembourg 
beskattes ligeledes af udbytteudlodninger og realisation, idet Luxembourg dog 
- ligesom Danmark - friholder visse udbytter og aktieavancer for skat 
(moderselskabsfritagelse).

Mens 1929-holdingselskaberne således har kunnet anvendes til private 
investeringer uden offentlig indsigt, revision og uden tidsbegrænsning og med 
en subjektiv, total skattefritagelse, er SICAR-ordningen en del af Luxembourgs 
system af regulerede, kollektive investeringsselskaber med et snævert defineret 
anvendelsesområde, underlagt offentligt tilsyn og revisionspligt. 
Skattefritagelsen er alene objektiv - dvs. for visse indtægter - og forbeholdt det 



- 178 -

alment anerkendte formål om, at en flerhed af investorer gennem 
investeringsforeninger skal kunne pulje deres investeringer uden forøget 
beskatning til følge.

Ud over ovennævnte væsentlige forskelle bemærkes, at lovgivningen om 1929-
holdingselskaberne blev ophævet i 2006 (med endelig virkning i 2011), jf. lov 
af 22. december 2006 […] som følge af, at Europa-Kommissionen ved 
beslutning af 19. juli 2006 […] havde fundet, at den skatteordning, der gjaldt 
for 1929-holdingselskaber, udgjorde ulovlig statsstøtte.

I den forbindelse er det væsentligt at bemærke, at Kommissionen også har 
foretaget en undersøgelse af, hvorvidt et SICAR-selskab udgjorde ulovlig 
statsstøtte. I forbindelse med lovens vedtagelse åbnede Kommissionen således 
en undersøgelsessag, men henlagde sagen administrativt i 2011, jf. sag nr. 54 i 
bilaget til konkurrencekommissær  brev af 29. april 2015 
[…]. Kommissionen må således være nået til en modsatrettet konklusion, for så 
vidt angår SICAR-selskabet. Dette dokumenterer også, at der består en relevant 
forskel på de to selskaber.

Det understreges på ny, at det er Skatteministeriet, som har bevisbyrden for at 
oplyse og dokumentere de forhold i den luxembourgske regulering/beskatning, 
som påberåbes til støtte for, at SICAR'er må sidestilles med 1929-holdingsel-
skaber i forhold til slutprotokollen (hvis protokollen da overhovedet skulle give 
mulighed for en sådan udvidende fortolkning, hvilket bestrides). 
…
7.7.8.7 Skatteministeriet har meddelt Luxembourg, at Danmark anser 

luxembourgske investeringsselskaber for omfattet af DBO'en - på 
trods af at de er fuldstændig fritaget for selskabsbeskatning

… Skatteministeriet [har] i 2006 selv […] bekræftet over for Luxembourg, at 
Danmark anser andre luxembourgske investeringsselskaber, der er fuldstændigt 
skattefritagne for selskabsskat i Luxembourg, for at være omfattet af DBO'en.

Den 10. juli 1992 spurgte de luxembourgske skattemyndigheder således de 
danske skattemyndigheder, om de var enige i, at luxembourgske 
investeringsselskaber omfattet af lov af 30. marts 1988 om kollektive 
investeringsselskaber ikke var omfattet af slutprotokollens § 1, og at de dermed 
havde DBO-beskyttelse […].
…
Skatteministeriet svarede i oktober 1993 […], at de pågældende 
investeringsselskaber ikke var omfattet af DBO'en, fordi de var omfattet af § 1 
i slutprotokollen om holdingselskaber, hvis formål ifølge ministeriet var at 
undgå dobbelt skattefritagelse.

…
12 år senere - i juli og december 2005 - henvendte de luxembourgske 
skattemyndigheder sig imidlertid på ny til Skatteministeriet […], idet de 
ønskede svar på, om Skatteministeriet fortsat mente, at luxembourgske 
investeringsselskaber faldt uden for DBO'ens anvendelsesområde i medfør af § 
1 i slutprotokollen.
…

Person 10's



- 179 -

Herefter vendte Skatteministeriet på en tallerken, da ministeriets førende 
internationale ekspert, , besvarede de luxembourgske 
myndigheders fornyede henvendelse den 15. februar 2006 (dvs. inden 
etableringen af lånestrukturen i nærværende sag) således […]:

"I can inform you that I agree on the point of view taken by the Central 
Customs and Tax Administration in a mail of 14 April 2005. This means that 
Luxembourg investment funds qualify for benefits ac-cording to the Double 
Taxation Treaty between Denmark and Luxembourg.

Likewise it we consider the new Danish undertakings for collective investments 
to be covered by the Double Taxation Treaty. As mentioned in the note from 
Ernst & Young, these undertakings are in practice tax exempt but the Danish 
residents, which own the shares in the undertaking, are subject to taxation at an 
accrual basis of the increase in value of the shares in the undertaking." (Vores 
understregning).

Luxembourgske (og danske) investeringsselskaber var nu alligevel efter 
Skatteministeriets opfattelse omfattet af DBO'en.

Skatteministeriets svar henviser til "Luxembourg investment funds", uden at det 
er præciseret, hvad der helt præcist sigtes til. Det fremgår af sammenhængen, 
at der i hvert fald henvises til SICAV og SICAF-selskaber, idet Luxembourgs 
skrivelse af 30. december 2005 […] var vedlagt et brev af 22. november 2005 
fra Nordea Bank S.A. […], der udtrykkeligt henviser til SICAV'er. Nordeas 
brev var yderligere vedlagt uddrag af en guide fra revisionsvirksomheden Ernst 
& Young ("Investment Funds in Luxembourg - A Technical Guide" fra 
september 2005 […], som omtaler såvel SICAV'er og SICAF'er. Det må være 
den "note from Ernst & Young", som  henviser til i brevet af 15. 
februar 2006. 

Luxembourgs første henvendelse af 10. juli 1992 […] angik udtrykkeligt 
"Investment Funds under the Luxembourg law of March 30 1988", som 
omfatter SICAV'er og SICAF'er, jf. nedenfor. Yderligere henviser 

 i brevet af 15. februar 2006 til den ovenfor nævnte mail af 14. april 
2005 fra Personbeskatningskontoret, hvori der henvises til Skatterådets 
bindende svar vedrørende SICAV'er.  

Selv om det på dette tidspunkt nyligt introducerede SICAR-selskab ikke 
specifikt er nævnt, er der ingen som helst grund til at tro, at Skatteministeriets 
generelt holdte svar ikke også skulle omfatte SICAR'er. I hvert fald tog 
Skatteministeriet ikke noget forbehold for SICAR-selskaber eller fandt 
anledning til nærmere at specificere, hvilke "Luxembourg investment funds" 
Skatteministeriet med brevet af 15. februar 2006 accepterede som værende 
omfattet af DBO'en. Og samtidig pointerede ministeriet da også, at ministeriets 
holdning betød, at de i Danmark nys indførte (og nærmest fuldstændigt 
skattefritagne) investeringsselskaber efter aktieavancebeskatningslovens § 19 
(et "§ 19-selskab") - "the new Danish undertakings for collective investments" - 
også måtte anses som værende omfattet af DBO'en.

Sagen er under alle omstændigheder den, at korrespondancen demonstrerer, at 
Skatteministeriet ikke selv har fortolket slutprotokollen udvidende på den 
måde, at ethvert skattefritaget selskab, som opstod efter protokollens affattelse 

Person 11

Person 11

Person 11



- 180 -

allerede på grund af skattefritagelsen måtte sidestilles med et 1929-holdingsel-
skab. Heller ikke engang ethvert skattefritaget holdingselskab, dvs. et selskab, 
som hovedsageligt foretog værdipapirinvesteringer - f.eks. et § 19-selskab - 
kunne sidestilles med et 1929-holdingselskab. Man må formode, at 
Skatteministeriet er nået frem til dette resultat efter moden overvejelse, 
eftersom ministeriet tidligere havde indtaget den modsatte holdning, og meget 
tyder på, at det er Skatterådets afgørelse fra 1995 (som fremkom efter 
ministeriets oprindelige svar til Luxembourg i 1993), som har bevirket 
stemningsskiftet.

Der er her behov for at sætte Skatteministeriets svar ind i en større 
sammenhæng.

For det første er der en udbredt international (herunder dansk) anerkendelse af, 
at kollektive investeringsselskaber, som udgangspunkt, er berettigede til 
overenskomstbeskyttelse, selvom mange lande har fritaget denne type 
selskaber for skattepligt. 
…

Som nævnt, lå det allerede ved overenskomstens indgåelse i 1980 fast, at også 
Danmark havde mange juridiske sammenslutninger, som ikke betalte skat, 
herunder investeringsforeninger.

Da Skatteministeriet selv henviser til "Danish undertakings for collective 
investments", kan der være anledning til kort at gennemgå, hvordan Danmark 
på dette tidspunkt (hvor Skatteministeriet sender svaret til Luxembourg, dvs. i 
februar 2006) beskattede kollektive investeringsenheder. 

I februar 2006 fandtes der hovedsageligt fire former for kollektive 
investeringsenheder:

•   Kontoførende investeringsforeninger 
• Bevisudstedende udloddende investeringsforeninger, jf. ligningslovens § 
   16 C
•  Bevisudstedende akkumulerende investeringsforeninger 
•  Investeringsselskaber, jf. aktieavancebeskatningslovens § 19 (et § 19-   
    selskab)

De grundlæggende karakteristika og den skattemæssige behandling af 
ovennævnte investeringsforeninger beskrives i lovforslag nr. 98 af 24. februar 
2005 på s. 3864 […].

Det fremgår heraf, at kontoførende investeringsforeninger og bevisudstedende 
udloddende investeringsforeninger begge er skattefri jf. også § 1, stk. 1, nr. 6, 
jf. stk. 4, i den dagældende selskabsskattelov (lovbekendtgørelse nr. 1125 af 
21. november 2005 – […]), mens bevisudstedende akkumulerende 
investeringsforeninger undergives selskabsbeskatning på lige fod med et aktie- 
eller anpartsselskab jf. også § 1, stk. 1, nr. 5a, i den dagældende 
selskabsskattelov […].

Investeringsselskaber omfattet af den dagældende § 19 i 
aktieavancebeskatningsloven (lov nr. 1413 af 21. december 2005 - SMS 443) 



- 181 -

var i februar 2006 (og er fortsat i dag) skattefri efter § 3, stk. 1, nr. 19 i den 
dagældende selskabsskattelov […], men beskattedes med 15 % af udbytte 
modtaget fra danske selskaber, men er altså skattefri af renter (uanset hvor 
debitor er hjemmehørende) og udbytter modtaget fra udenlandske selskaber.

Danmark havde altså en interesse i, at disse danske skattefrie kollektive 
investeringsselskaber var beskyttet af DBO'en, for så vidt angår renter og 
udbytter fra kilder i Luxembourg, hvilket også tydeligt fremgår af 
Skatteministeriets svar til Luxembourg i 2006 […].

Som nævnt, henvises der i korrespondancen mellem Skatteministeriet og de 
luxembourgske skattemyndigheder til den luxembourgske lov af 30. marts 
1988 […]. 

Loven af 30. marts 1988 […] blev ændret ved lov af 20. december 2002 […], 
og det var således i hvert fald det lovgrundlag, som Skatteministeriet og de 
luxembourgske skattemyndigheder sigtede til i februar 2006. Loven betegnes i 
det følgende som UCITS-loven. En redegørelse for reguleringen af 
luxembourgske investeringsforeninger/-selskaber kan derfor passende tage 
udgangspunkt heri. 

Der er tale om en lovgivning, som har til hensigt at regulere kollektive 
investeringsenheder, og loven giver således regler om bl.a. tilrettelæggelse af 
investeringsaktiviteten (udstedelse og tilbagekøb af kapitalandele, regler om 
låntagning, hedging etc), markedsføring, tilsyn og revision. Der er således ikke 
tale om en lovgivning, der først og fremmest handler om den skattemæssige 
behandling. 

Den selskabsretlige form er ikke afgørende for, hvordan en kollektiv 
investeringsenhed reguleres, men det er ikke alle selskabsformer, som er 
tilladte til enhver form for reguleret virksomhed. Selskabsbetegnelserne S.A., 
S.C.A., Sàrl m.v. siger ikke i sig selv noget om, hvorvidt et konkret selskab 
eventuelt er reguleret som et investeringsselskab.

Betegnelserne SICAV (société d'investissement à capital variable) og SICAF 
(société d'investissement á capital fixe) er to forskellige måder at indrette en 
investeringsenhed i Luxembourg, og den eneste forskel er, at SICAV betegner 
en enhed, som har variabel kapital, mens SICAF'er har en fast kapital, som kun 
kan ændres gennem egentlige kapitalforhøjelser eller nedsættelser. Heller ikke 
denne betegnelse er afgørende for, hvordan enheden behandles efter 
Luxembourgs lovgivning om kollektive investeringsselskaber.

UCITS-loven er opdelt i to dele, hvor investeringsenheder omfattet af den 
første del er såkaldte Undertakings for Collective Investment of Transferrable 
Securities (UCITS), dvs. investeringsselskaber, som har til hensigt at investere 
i noterede værdipapirer.

Andre investeringsselskaber omfattet af loven kaldes "Part II Investment 
Funds".

I 2006 kunne et luxembourgsk selskab således være underlagt tilsyn og 
regulering som et investeringsselskab som



- 182 -

• en UCITS efter Part I af UCITS-loven,

• en Part II Investment Fund eller 

• et SICAR efter SICAR-loven.

I 2007 blev der yderligere indført regulering af "fonds d’Investissement 
spécialisés - FIS" eller på engelsk "specialised investment fund - SIF", jf. lov af 
13. februar 2007 […]. Et investeringsselskab kunne herefter også være 
reguleret som en SIF. Da loven først blev vedtaget i 2007 eksisterede denne 
form for investeringsenheder ikke i 2006, hvor Skatteministeriet bekræftede at 
"Luxembourg investment funds" var omfattet af DBO'en mellem Danmark og 
Luxembourg. I et bindende svar offentliggjort som SKM2012.214.SR […] 
bekræftede Skatterådet imidlertid under henvisning til den førnævnte 
korrespondance mellem Danmark og Luxembourg i perioden 1992-2006, at en 
investeringsenhed, der forventedes etableret som et SICAF-SIF SA, var 
omfattet af DBO'en.

Der var også andre regulerede former for kollektive investeringsenheder, som 
der ikke er grund til at gå i detaljer med her.

Det gælder for såvel UCITS, Part II Investment Funds som for SIF, at der er 
tale om regulerede enheder, som på forskellig måde har til formål at foretage 
kollektive investeringer og som på samme måde som SICAR er underlagt 
tilsyn af Luxembourgs finanstilsyn CSSF, jf. lov af 20. december 2002, kapitel 
15, artikel 93 […]. Alle enheder skal have en depositar, som er en finansiel 
institution, jf. artikel 17 […], 34 […], 66 […] og 71 […] i lov af 20. december 
2002 og artikel 81 […] i SIF-loven.

UCITS er fritaget for luxembourgsk skat, jf. artikel 127-129 i lov af 20. 
december 2002 […], men betaler abonnementsafgift ("subscription tax"). 
 
Part II Investment Funds er fritaget fra luxembourgsk skat, jf. artikel 105 i lov 
af 30. marts 1988 (som videreført i kapitel 19 i lov af 20. december 2002). 
Skattefritagelsesbestemmelsen har følgende ordlyd […]: …

Artikel 108, som der refereres til i ovenstående citat, fastsætter forpligtelsen til 
at betale 0,01 % eller 0,05 % subscription tax […].

Enheder, der tilvælger status som en SIF, er underlagt en 
skattefritagelsesbestemmelse svarende til Part II Investment Funds. …

Subscription tax for SIF'er udgjorde 0,01 %, jf. artikel 68 i lov af 13. februar 
2007.

Det gøres først og fremmest gældende, at Skatteministeriets korrespondance 
med de luxembourgske skattemyndigheder må forstås således, at tilsagnet om 
at anerkende ikke nærmere definerede "Luxembourg investment funds" også 
må have sigtet til SICAR'er, da de udgjorde en integreret del af Luxembourgs 
regelsæt om investeringsselskaber. 



- 183 -

Under alle omstændigheders står det klart, at Skatteministeriet - efter nøje 
overvejelse og fuldt opmærksomme på de luxembourgske 
investeringsselskabers skattefrihed - anerkendte, at de enheder, som var 
reguleret af UCITS-loven, var beskyttede af DBO'en, og Skatterådet har siden 
anerkendt også SIF. Der er ingen regulatoriske eller skattemæssige forskelle, 
der kan begrunde, at et SICAR skulle være undtaget fra DBO'en i medfør af 
slutprotokollen, medens Part I Investment Funds (UCITS), Part II Investment 
Funds og SIF'er er anerkendt af henholdsvis Skatteministeriet og Skatterådet 
som beskyttede af DBO'en.

At kollektive investeringsenheder er skattefrie, er der intet mærkeligt i. 
Danmark havde - og har som nævnt - adskillige tilsvarende skattefrie enheder.

I øvrigt er forvaltning af investeringsforeninger en momsfritaget ydelse efter 
momsdirektivets artikel 135, stk. 1 […], som er gennemført ved den danske 
momslovs § 13, stk. 1, nr. 11 […]. Også denne fritagelse skyldes hensynet til at 
undgå en merbeskatning af sammenslutninger med kollektive 
investeringsformål.

Også på dette sted skal det nævnes, at det er Skatteministeriet, som har 
bevisbyrden, såfremt ministeriet hævder, at der er så afgørende forskel på et 
SICAR og de øvrige kollektive investeringsselskaber i den luxembourgske 
lovgivning, at netop et SICAR, men ikke alle de øvrige investeringsselskaber, 
kan nægtes overenskomstbeskyttelse efter en fortolkning af slutprotokollen, 
idet det selvsagt stadig bestrides, at slutprotokollen overhovedet giver 
mulighed for en udvidende formålsfortolkning i denne retning.

Det er således Skatteministeriet, der i givet fald må forsyne landsretten med en 
så fuldstændig dokumentation for den regulatoriske og skattemæssige 
behandling af 1929-holdingselskaber (og 1938-selskaber), SICAR'er, UCITS, 
Part II Investment Funds og SIF'er, at landsretten har et fuldstændigt og 
betryggende grundlag for i givet fald at kunne fastslå, at SICAR'er i 
modsætning til UCITS, Part II In-vestment Funds og SIF'er skal behandles som 
1929-holdingselskaber i forhold til DBO'en. …

7.7.8.8 Luxembourg anser et SICAR-selskab for at være omfattet af DBO'en, 
og andre lande med lignende DBO-bestemmelser har (også) 
anerkendt et SICAR som værende DBO-beskyttet

Som nævnt ovenfor, fremgår det af den korrespondance, som de 
luxembourgske og danske skattemyndigheder har haft, at Luxembourg anser 
sine investeringsselskaber for omfattet DBO'en, og altså ikke omfattes af 
slutprotokollens § 1. …

At Luxembourg anser et SICAR-selskab for omfattet af sine DBO'er - hvad 
Skatteministeriet bestrider -  fremgår ligeledes af diverse litteratur.
…
Endvidere har det betydning, at det kan dokumenteres, at andre lande har taget 
bredere forbehold over for 1929-holdingselskaber. Således er den tilsvarende 
bestemmelse i Luxembourgs DBO med Belgien (fra 1971), affattet således 
([…] - engelsk IBFD oversættelse):



- 184 -

"Notwithstanding these provisions, the Convention shall not apply to the 
income or capital of holding companies resident in Luxembourg which benefit 
from special tax advantages under the terms of the Luxembourg law of 31 July 
1929 and the decree law of 27 December 1937 or any other similar law which 
would enter into force in Luxembourg after the signature of the Convention." 
(Vores understregning).

Denne bestemmelse har nok samme reelle indhold som den danske, men 
ordlyden giver dog langt bedre muligheder for en fortolkning - á la 
Skatteministeriets - hvorefter også "sammenlignelige" (fuldstændigt 
skattefritagne) skatteregimer omfattes. Men selvom denne formulering var 
tilgængelig, da Danmarks slutprotokol blev forhandlet i 1980, har Danmark og 
Luxembourg altså valgt en formulering, som var klart snævrere end den 
belgiske. 

Det er nærliggende at antage, at årsagen er, at parternes hensigt var, at 
forbeholdet i den dansk/luxembourgske slutprotokol udelukkende skulle angå 
1929-holdingselskaber - og netop ikke "any other similar law which would 
enter into force in Luxembourg after the signature of the Convention", som jo 
præcis er Skatteministeriets standpunkt i denne sag.

Belgien har i øvrigt - på trods af den bredere undtagelsesbestemmelse - 
accepteret, at et SICAR-selskab er omfattet af den belgisk-luxembourgske 
DBO'en.

Dette følger af den belgiske "Ruling Commissions" afgørelse af 12. juli 2016 
[…]. … 

…
Skatteministeriet henviser til en udtalelse af fra de canadiske 
skattemyndigheder af 24. oktober 2007 […], hvor skattemyndighederne 
konkluderer, at artikel 28, stk. 3, i DBO'en mellem Luxembourg og Canada 
"bør finde anvendelse for at nægte SICAR’er og deres canadiske investorer 
fordelene ved konventionen" […].

Det er klart, at den omstændighed, at et andet lands skattemyndighederne måtte 
indtage samme standpunkt som Skatteministeriet, ikke er noget vægtigt 
argument for, at det så også er rigtigt. Det er da også kun skattemyndigheden, 
ikke en klageinstans- eller domstolsafgørelse.

I det pågældende tilfælde har de canadiske skattemyndigheders udtalelse 
imidlertid slet ingen bevis-værdi, eftersom den pågældende artikel 28, stk. 3, i 
DBO'en mellem Luxembourg og Canada adskiller sig på afgørende punkter fra 
stk. 1 i Slutprotokollen til DBO'en mellem Luxembourg og Danmark.

Artikel 28, stk. 3, i den pågældende DBO har (ifølge udtalelsen) følgende 
ordlyd […]:

"Konventionen finder ikke anvendelse på holdingselskaber som defineret i 
luxemburgsk speciallovgivning, aktuelt loven af 31. juli 1929 og 
storhertugdekretet af 17. december 1938, eller anden lignende lov, der træder i 
kraft i Luxembourg efter underskrivelsen af aftalen, og heller ikke for selskaber, 
der i Luxembourg er omfattet af lignende skattelovgivning. Den gælder heller 



- 185 -

ikke for indkomst, som en hjemmehørende i Canada har fra sådanne selskaber, 
eller aktier eller andre kapitalandele i sådanne selskaber, som en sådan person 
ejer." (Vores understregninger).

Som det ses, indeholder DBO'en mellem Luxembourg og Canada netop den 
åbning for "lignende selskaber" efter "lignende skattelovgivning", der måtte 
komme på et senere tidspunkt. 

De canadiske skattemyndigheder foretog derfor deres vurdering på et ganske 
andet grundlag end, hvad der er tilfældet i nærværende sag. 

[Det] bemærkes videre, at Canada i øvrigt heller ikke anerkender "almindelige" 
luxembourgske, skattefritagne investeringsforeninger/-selskaber som værende 
omfattet af DBO'en - altså i modsætning til, hvad Danmark gør, jf. ovenfor i 
afsnit 7.7.8.7. Der kan bl.a. henvises til […], som er en udtalelse fra de 
canadiske skattemyndigheder, og hvoraf fremgår, at Canada ikke anser et 
investeringsselskab i form af et SICAV for at være omfattet af DBO'en. Det er 
således ikke overraskende, at de canadiske skattemyndigheder indtager samme 
standpunkt vedrørende et SICAR.

7.7.8.9 Sammenfattende om spørgsmålet om, hvorvidt et SICAR-selskab er 
omfattet af DBO'en med Luxembourg

Det er ved ovenstående gennemgang i afsnit 7.7.8.1 - 7.7.8.8 påvist, at 
Skatteministeriets nye anbringende om, at et SICAR-selskab ikke er omfattet af 
den dansk-luxembourgske DBO (som omfattet af slutprotokollens stk. 1), intet 
som helst har for sig. 

…
8  SKATTEN SKAL FRAFALDES EFTER RENTE-/ROYALTY-
DIREKTIVET

8.1 De objektive betingelser for fritagelse i direktivet er opfyldt

Det andet underanbringende til Takedas principale anbringende om, at 
selskabet ikke har været forpligtet til at indeholde renteskat, går, som nævnt, ud 
på, at Nycomed Sweden Holding 2 AB har et ubetinget krav på, at renteskatten 
skal frafaldes efter rente-/royaltydirektivet. 

Med rente-/royaltydirektivet (2003/49/EF) […] blev der indført en fælles 
beskatningsordning af renter og royalties, der betales mellem associerede 
selskaber i forskellige medlemsstater. Formålet med direktivet er at fritage 
renter, der betales mellem koncernforbundne selskaber, for kildeskat, dvs. 
beskatning i den stat, hvor låntager er hjemmehørende. 

Bestemmelsen om, at der ikke kan pålægges kildeskat på rente findes i artikel 
1, stk. 1 […]: …

Direktivet opstiller såvel et kapitalkrav som et ejertidskrav.

Kapitalkravet er fastlagt i artikel 1, stk. 7, jf. artikel 3, litra b) […], og udgjorde 
25 % (dvs. krav om "associering").



- 186 -

Ifølge artikel 1, stk. 10, jf. artikel 3, litra b), […], kan den enkelte medlemsstat 
indføre et ejertidskrav på højst 2 år. Ejertidskravet i SEL § 2, stk. 1, litra d, er 
på 1 år, og kravet er blot, at betalingstids-punktet skal ligge inden for denne 
periode […].

Efter rente-/royaltydirektivet er det (som efter DBO'en, jf. foregående afsnit 7, 
tillige en betingelse rentemodtageren er den "retmæssige ejer" af den modtagne 
rente. Dette står i modsætning til moder-/datterselskabsdirektivet (vedrørende 
udbytter) (90/435/EØF). 

Dette vil blive behandlet umiddelbart nedenfor i afsnit 8.2.

Takeda gør gældende, at Nycomed Sweden Holding 2 AB, der ubestridt 
opfylder såvel associeringskravet som ejertidskravet i rente-/royaltydirektivet, 
jf. SEL § 2, stk. 1, litra d, ligesom selskabet er den "retmæssige ejer" af 
renterne, har et ubetinget krav på at blive fritaget for kildeskat på renterne fra 
Nycomed A/S (Takeda). 

8.2  Nycomed Sweden Holding 2 AB er også "retmæssig ejer" efter direktivet

Rente-/royaltydirektivet indeholder - ligesom DBO'en - et krav om, at 
rentemodtageren skal være "retmæssig ejer" af de pågældende renter.

Rente-/royaltydirektivets artikel 1, stk. 4, har således følgende ordlyd […]: …

Ved sin dom af 26. februar 2019 i nærværende sag […] har EU-Domstolen 
slået fast, at begrebet "retmæssig ejer" som defineret i rente-/royaltydirektivets 
artikel 1, stk. 4, er et selvstændigt EU-retligt begreb.

Det hedder om fortolkningen heraf i præmis 88 […]: …

EU-Domstolen har i denne forbindelse udtalt (præmis 90) […], at direktivet har 
ladet sig inspirere af artikel 11 i OECD's modelbeskatningsoverenskomst fra 
1996 og forfølger det samme formål som denne, nemlig at undgå international 
dobbeltbeskatning. På denne baggrund konkluderes det i præmis 90:

"Begrebet "retmæssig ejer", som er indeholdt i bilaterale overenskomster, der er 
baseret på denne modelbeskatningsoverenskomst, samt de efterfølgende 
ændringer af nævnte modeloverenskomst og kommentarerne hertil, er derfor 
relevante for fortolkningen af nævnte direktiv." (Vores understregning).

EU-Domstolen har dog i præmis 91 understreget, at "en sådan fortolkning, selv 
hvis den er inspireret af OECD's tekster, sker på grundlag af direktivet", og at 
fortolkningen derfor har demokratisk legitimitet.

Det må således lægges til grund, at OECD's udvidede kommentarer fra 2003 
om "gennemstrømningsselskaber" dermed kan inddrages ved fortolkningen af 
direktivet. 

Dette ændrer dog ikke ved, at 2003-kommentarerne ikke kan inddrages ved 
fortolkningen af den nordiske DBO, jf. ovenfor i afsnit 7.3. 



- 187 -

Takeda gør gældende, at Nycomed Sweden Holding 2 AB også er "retmæssig 
ejer" af de omhandlede renter efter direktivet. Det fastholdes således, at 
Nycomed Sweden Holding 2 AB er "retmæssig ejer", selv om 2003-
kommentarerne måtte blive lagt til grund. Nycomed Sweden Holding 2 AB er 
altså ikke et "gennemstrømningsselskab", jf. gennemgangen herom ovenfor i 
afsnit 7.4 og 7.5.

8.3 Imødegåelse af misbrug kræver national hjemmel, jf. artikel 5 - Kofoed-
dommen (C-321/05)

EU-lovgiver har overladt det til de enkelte medlemsstater at fastsætte 
eventuelle bestemmelser om misbrug af rente-/royaltydirektivet. Det hedder 
således i artikel 5 […]: …

Som det fremgår, er der tale om en bemyndigelsesbestemmelse. Hver enkelt 
medlemsstat kan således indføre eller opretholde præcis de nationale regler til 
bekæmpelse af misbrug, som den pågældende medlemsstat finder passende. 
Nationale anti-misbrugsregler skal dog i sig selv være forenelige med EU-
retten, herunder de traktatsikrede frihedsrettigheder som fastlagt i EU-
Domstolens praksis og ikke mindst proportionalitetsprincippet. EU-Domstolen 
påser altså, at anti-misbrugsreglerne ikke går for vidt. 

8.4 Der foreligger ikke misbrug efter de danske anti-misbrugsregler 
gældende i 2007 - 2009

Som det fremgår af afsnit 1.3.2, forudsætter en medlemsstats påberåbelse af 
direktivets artikel 5, om "nationale bestemmelser", at den pågældende 
medlemsstat enten har vedtaget en specifik national bestemmelse til 
gennemførelse af denne bestemmelse i medlemsstatens retssystem, eller at der 
i national ret findes almindelige bestemmelser eller grundsætninger om svig, 
misbrug m.v., der kan fortolkes i overensstemmelse med artikel 5. Det er altså 
helt op til den enkelte medlemsstat at afgøre, om og -  i bekræftende fald - i 
hvilket omfang den ønsker at have anti-misbrugsregler. 

Spørgsmålet er derfor, hvilke anti-misbrugsregler der var til rådighed for 
skattemyndighederne i 2007 - 2009, da rentetilskrivningerne fandt sted.

Parterne er enige om, at retsstillingen vedrørende anti-misbrugsregler i dansk 
ret i sagsperioden var som gengivet i forelæggelseskendelsens punkt 74-78 
[…].

Det fremgår heraf, at der ikke i 2007-2009 fandtes en generel lovbestemt regel 
om bekæmpelse af misbrug. Danmark har først med virkning fra den 1. maj 
2015 indført en sådan anti-misbrugsbestemmelse - som følge af den med 
direktiv 2015/121/EU vedtagne forpligtelse for medlemsstaterne til at indføre 
en sådan foranstaltning, for så vidt angår udbytter, jf. også nedenfor i afsnit 8.5.

Derimod er der i domstolspraksis udviklet den såkaldte realitetsgrundsætning 
(punkt 75) og princippet om "rette indkomstmodtager" (punkt 77).
…



- 188 -

De danske skattemyndigheder har altså to domstolsskabte instrumenter til 
rådighed over for misbrugstilfælde, nemlig princippet om "rette 
indkomstmodtager" og realitetsgrundsætningen ("substance-over-form"). 
Begge disse instrumenter er helt centrale for denne sag. Dels fordi de begge 
adresserer den foreliggende problemstilling, og dels fordi Skatteministeriet (og 
den danske lovgiver) helt frem til opstarten af dette sagskompleks i 2008 har 
været af den opfattelse, at netop disse instrumenter gav den fornødne (ønskede) 
beskyttelse over for misbrugstilfælde, jf. ovenfor afsnit 2.

Som det fremgår af forelæggelseskendelsens punkt 78 […], anerkender 
Skatteministeriet, at rentemodtageren, Nycomed Sweden Holding 2 AB, er 
"rette indkomstmodtager" af de omhandlede renter.

Tilsvarende anerkender Skatteministeriet i forelæggelseskendelsens punkt 76 
[…], at realitetsgrundsætningen ikke giver grundlag for at tilsidesætte de i 
sagen foretagne dispositioner. SKAT forsøgte oprindeligt at nægte fritagelse 
for beskatning i "beneficial owner-sagerne" ud fra realitetsbetragtninger, men 
måtte erkende, at der ikke var grundlag herfor, jf. bl.a. dommene i TfS 
2003.889 H (Over-Hold ApS) […] og TfS 2006.1062 H (Finwill ApS - 
"Elevatorsagen") […].

Der er altså mellem parterne enighed om, at hverken princippet om "rette 
indkomstmodtager" eller realitetsgrundsætningen kan anføres til støtte for 
Skatteministeriets påstand.

Der foreligger således ikke misbrug efter de danske anti-misbrugsregler 
gældende i sagsperioden 2007-09.

Dette er tiltrådt af Landsskatteretten i udbyttesagerne (vedrørende de 
tilsvarende bestemmelser i moder-/datterselskabsdirektivet), hvorimod 
spørgsmål ikke blev fundet afgørende i rentesagerne, da rente-
/royaltydirektivet indeholdt en - for Landsskatteretten - afgørende bestemmelse 
om "retmæssig ejer".

8.4.1 Skatteministeriets tre anbringender om, at der i sagsperioden konkret 
var hjemmel i dansk ret til at nægte direktivets fordele på grund af 
misbrug, er ikke bæredygtige

Skatteministeriet har i dette sagskompleks gjort tre anbringender gældende til 
støtte for, at der skulle være hjemmel i dansk ret til konkret at nægte direktivets 
fordele på grund af misbrug. De tre anbringender er omtalt nedenfor i afsnit 
8.4.1.1 - 8.4.1.3.

Som det vil fremgå, er ingen af disse anbringender bæredygtige.

8.4.1.1 SEL § 2, stk. 1, litra d, er ikke en sådan specifik national bestemmelse 
som omhandlet i direktivets artikel 5 (spørgsmål 2 til EU-Domstolen)

Skatteministeriet gør gældende, at SEL § 2, stk. 1, litra d, i sig selv indeholder 
den fornødne interne hjemmel til at nægte direktivets fordele i tilfælde af 
misbrug. Synspunktet støttes på følgende sætning i bestemmelsen […]: …
…



- 189 -

Den generelle henvisning til direktivet indebærer altså en implementering af 
direktivet, som det ser ud, herunder med bemyndigelsesbestemmelsen i artikel 
5, men den indebærer ikke en stillingtagen til, om bemyndigelsen skal udnyttes, 
og dermed heller ikke en implementering af en anti-misbrugsregel i dansk ret. 
Den blotte henvisning til direktivet antyder intet som helst om, at Danmark ved 
indførelsen af lovreglen i 2004 skulle have haft til hensigt at indføre en 
(fakultativ) national anti-misbrugsregel, endsige, hvad en sådan regel - i givet 
fald - skulle gå ud på.

Tværtimod er det en kendsgerning, at Skatteministeriet og den danske lovgiver 
allerede ved indførelsen af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c, i 2001 - om 
begrænset skattepligt på udbytter - konkret ikke fandt behov for og derfor heller 
ikke ønskede at indføre en anti-misbrugsregel, jf. ovenfor afsnit 2. Den 
forståelse af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c - og litra d - som 
Skatteministeriet nu gør gældende, og som er opfundet til dette sagskompleks, 
er således i direkte strid med forarbejderne til denne bestemmelse fra 2001 (og 
dermed også til grundlaget for SEL § 2, stk. 1, litra d, om renter).

Østre Landsrets spørgsmål 2.1 til EU-Domstolen […] drejer sig om dette 
anbringende fra ministeriet.

I Kommissionens indlæg hedder det om ministeriets anbringende i punkt 36 
[…]: "Denne tankegang kan efter kommissionens opfattelse ikke accepteres", 
hvilket begrundes i de efterfølgende    punkter. Og i Kommissionens forslag til 
besvarelse af spørgsmål 2.1 hedder det […], at SEL § 2, stk. 1, litra d, "ikke 
[kan] anses for at være en specifik national bestemmelse som omhandlet i 
direktivets artikel 5".

Tilsvarende hedder det i generaladvokatens forslag, punkt 120 […]:

"Af denne grund skal spørgsmål 2.1 og 3 besvares med, at hverken § 2, stk. 2 
[rettelig stk. 1], litra d, i den danske selskabsskattelov eller en bestemmelse i en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, der for så vidt angår beskatningen af renter 
tager udgangspunkt i den retmæssige ejer, er tilstrækkelige til at kunne betragtes 
som gennemførelse af artikel 5 i direktiv 2003/49." (Vores understregninger). 

EU-Domstolen har ikke besvaret spørgsmål 2.1, da Domstolen i stedet valgte at 
introducere det "generelle EU-retlige princip om forbud mod misbrug", som 
omtales nedenfor i afsnit 8.6, som et obligatorisk princip.

Som det fremgår, har Skatteministeriets anbringende intet som helst for sig.
…
8.4.1.2 Betingelsen om "retmæssig ejer" i en DBO er ikke en sådan 

overenskomstmæssig anti-misbrugsbestemmelse, som er omfattet af 
direktivets artikel 5 (spørgsmål 3 til EU-Domstolen)

…
Takeda gør gældende, at modeloverenskomstens betingelse om "retmæssig 
ejer" ikke kan anses for en bestemmelse, "som er nødvendig for at hindre svig 
og misbrug" i artikel 5's forstand. Betingelsen er således ikke en anti-
misbrugsforanstaltning, men derimod en regel om, at kun den person, der er 
skattepligtssubjektet for renterne (den "retmæssige ejer"), kan påberåbe sig 
lempelse efter overenskomsten. Dette fremgår udtrykkeligt af punkt 8 i 1977-



- 190 -

kommentarerne til OECD's modeloverenskomst […], der var gældende på 
tidspunktet for indgåelsen af den nordiske DBO. Dette hensyn varetages i 
direktivet i stedet af kapital- og ejertidskravet.

Det er almindeligt anerkendt i den internationale skattelitteratur, at 
modeloverenskomstens betingelse om "retmæssig ejer" ikke er en anti-
misbrugsbestem-melse. …

Det gøres endvidere gældende, at udtrykket "overenskomstmæssigt fastsatte 
bestemmelser" i artikel 5, skal fortolkes således, at det har som forudsætning, at 
medlemsstaten efter sin interne ret kan påberåbe sig DBO'en til skade for 
skatteyderen, hvilket ikke er muligt efter dansk ret, jf. forelæggelseskendelsens 
punkt 79 […]. 

Skatteministeriets synspunkt fører videre bl.a. til det selvmodsigende resultat, 
at en rentemodtager vil have en ringere beskyttelse efter direktivet i det 
tilfælde, hvor der findes en DBO (hvis mål er at lempe skatter) mellem de 
involverede lande, end i det tilfælde, hvor der ikke findes en sådan. F.eks. har 
Dan-mark siden 2009 ikke haft DBO'er med Frankrig og Spanien. Hvis 
synspunktet var rigtigt, ville Nycomed Sweden Holding 2 AB (og dermed 
Nycomed A/S (Takeda) som indeholdelsespligtig) for perioden efter 2009 
således have været bedre stillet, såfremt Nycomed Sweden Holding 2 AB i 
stedet havde været hjemmehørende i Frankrig eller Spanien.

Hertil kommer, at der ikke er noget grundlag for at antage, at Skatteministeriet 
og den danske lovgiver ved indførelsen af SEL § 2, stk. 1, litra c, i 2001 havde 
noget som helst ønske om, at betingelsen i OECD's modeloverenskomst om 
"retmæssig ejer" skulle udstrækkes til at gælde for moder-/datterselskabs-
direktivet (og dermed ligeledes for det efterfølgende rente-/royaltydirektivet) 
som en selvstændig anti-misbrugsregel. Tværtimod ligger det klart, at lovgiver 
lagde til grund, at der over det danske selskab kunne indskydes et 
mellemholdingselskab, som var "retmæssig ejer" af udbytte (og dermed af 
renter), […].

Også Skatteministeriets anbringende om, at betingelsen om "retmæssig ejer" er 
en overenskomstmæssig anti-misbrugsbestemmelse i artikel 5's forstand, med 
den virkning at Nycomed Sweden Holding 2 AB kan nægtes fritagelse i 
henhold til direktivet, er således i direkte strid med forarbejderne til SEL § 2, 
stk. 1, litra c (og dermed til bestemmelsen i SEL § 2, stk. 1, litra d).

Østre Landsrets spørgsmål 3 til EU-Domstolen […] drejer sig om dette 
anbringende fra ministeriet.

Kommissionen afviser i sit indlæg, punkt 48-55, i det hele ministeriets 
anbringende og konkluderer i punkt 55 […]:

"Efter Kommissionens opfattelse kan en bestemmelse i en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, hvorefter beskatningen af renter afhænger af, 
om rentemodtageren anses for den retmæssige ejer af renterne eller ej, således 
ikke udgøre en "overenskomstmæssig anti-misbrugsbestemmelse" som 
omhandlet i direktivet artikel 5, stk. 1."



- 191 -

Som det fremgår af generaladvokatens forslag, punkt 120 […], som er citeret 
ovenfor i afsnit 8.4.1.1, kom generaladvokaten til det samme resultat.

EU-Domstolen har heller ikke besvaret spørgsmål 3, da Domstolen i stedet 
valgte at introducere et obligatorisk "generelt EU-retlige princip om forbud 
mod misbrug".

Heller ikke dette anbringende er således bæredygtigt.

8.4.1.3 Der findes ikke i dansk ret almindelige principper til imødegåelse af 
misbrug ud over realitetsgrundsætningen (og princippet om "rette 
indkomstmodtager")

Skatteministeriet har i sagskomplekset - efter EU-Domstolens dom - fremsat et 
nyt anbringende om, at der i dansk retspraksis skulle være udviklet almindelige 
principper til imødegåelse af misbrug, der rækker ud over 
realitetsgrundsætningen (og - må det forstås - princippet om "rette 
indkomstmodtager").

Der nævnes som eksempler herpå 3 højesteretsdomme (U.1998.245H […], 
U.2005.649H […] og U.2015.2277H […]), hvor dispositioner, der "formelt" 
var blevet indrettet sådan, at en bestemt, gunstig skatteregel fandt anvendelse, 
er blevet tilsidesat i skattemæssig henseende med den begrundelse, at 
dispositionerne ikke havde noget "forretningsmæssigt formål" eller lignende. 
Der er også et eksempel på en højesteretsdom (U.1999.1714.H, […]), der har 
tilsidesat et skattearrangement uden at bruge en tilsvarende vending.

…
Indledningsvis bemærkes, at alle 4 domme forelå, da parternes advokater 
rådgav Østre Landsret. Desuagtet fandt Skatteministeriet ikke anledning til at 
orientere landsretten om, at gengivelsen af retsstillingen i 
forelæggelseskendelsen var forkert, hvad ministeriet givetvis heller ikke mente, 
at den var.

Der henvises i så henseende til forarbejderne til lov nr. 540 af 29. april 2015 
vedrørende indførelsen af en anti-misbrugsklausul vedrørende både moder-
/datterselskabsdirektivet og rente-/royaltydirektivet i ligningslovens § 3. I 
lovforslaget (L 167 2014/15) har Skatteministeriet gengivet gældende ret forud 
for vedtagelsen af den nye misbrugsklausul, og dermed også i 2007 - 2009. Det 
hedder heri […]:

"Der findes ikke en generel lovbestemt regel om bekæmpelse af misbrug i 
dansk skattelovgivning. Efter dansk (rets)praksis sker beskatningen efter der er 
foretaget en bedømmelse af, hvad der faktisk er sket. Det betyder, at tomme og 
kunstige skattebetingede dispositioner kan tilsidesættes, således at beskatningen 
i stedet foretages i forhold til den modstående realitet. Dansk skatteret er altså 
grundlæggende helt på linje med international gældende principper om 
"substance over form"." (Vores understregninger).

Som det fremgår, svarer ministeriets gengivelse af gældende ret i lovforslaget 
til gengivelsen i forelæggelseskendelsen […], hvorved erindres om, at 
princippet om "rette indkomstmodtager" udspringer af realitetsgrundsætningen. 



- 192 -

Der er altså ikke nævnt andre almindelige principper til imødegåelse af 
misbrug, som Skatteministeriet nu hævder på basis af en række ældre domme.
 
Det er derfor ubetænkeligt at antage, at Skatteministeriets nye anbringende er 
et til lejligheden opfundet synspunkt. Realiteten er, at ministeriet har fortrudt 
sin anerkendelse i forelæggelseskendelsens punkt 76 […] af, "at 
realitetsgrundsætningen ikke giver grundlag for at tilsidesætte de i denne sag 
foretagne dispositioner", og nu i stedet forsøger at kvalificere den eksisterende 
retspraksis på en anden måde.

Det nye synspunkt har da heller ikke støtte - hverken i retspraksis eller 
litteratur.

De 3 førstnævnte domme er fuldgode eksempler på, at realitetsgrundsætningen 
er blevet anvendt til at tilsidesætte de pågældende arrangementer, mens den 
sidstnævnte dom, U.1999.1714.H om Hadsten Bank, er et eksempel på en 
fortolkning af aktieavancebeskatningslovens § 3 (om næringsaktier).
…
I alle de tre sager har skatteyderne forsøgt at "opstille kulisser", så 
arrangementerne fremstår som "gangbare skattemæssige dispositioner", men er 
blevet gennemskuet af domstolene.

[…] dommene er udtryk for en anvendelse af realitetsgrundsætningen. Det er 
således hovedreglen, at Skatteministeriet i sager om realitetsgrundsætningen 
gør gældende, at dispositionerne savner "forretningsmæssigt formål". Dette 
bekræftes også af Jon Stokholms artikel […]:

"I diskussionen om realitetssynspunktet bruges ofte i flæng overvejelser om, 
hvorvidt en disposition var "forretningsmæssigt begrundet" eller en "realitet". 
(Vores understregninger). 

Skatteministeriet mangler også at forklare, hvordan ministeriet kan mene, at 
Nycomed Sweden Holding 2 AB er "rette indkomstmodtager", jf. 
forelæggelseskendelsens punkt 78 (E 1097), og at dispositionerne ikke kan 
tilsidesættes efter realitetsgrundsætningen, jf. forelæggelseskendelsens punkt 
76, hvilket altså betyder, at der ikke er tale om "tomme og kunstige, 
skattebetingede dispositioner", og at substansen svarer til formen, jf. 
forelæggelseskendelsens punkt 75, samtidig med, at ministeriet hævder, at 
dispositionerne skal tilsidesættes, fordi de savner "forretningsmæssigt formål". 
…
Skatteministeriet mangler også helt grundlæggende at forklare, hvordan der 
overhovedet skulle kunne foreligge et misbrug, når lovgiver i forarbejderne til 
SEL § 2, stk. 1, litra c, har givet klart udtryk for, at indskydelsen af et 
cypriotisk mellemholdingselskab mellem et dansk selskab og dets 
moderselskab i et ikke-DBO land og en efterfølgende udbytteudlodning via 
mellemholdingselskabet til selskabet i ikke-DBO landet ikke udgør et misbrug. 

Som det fremgår, findes der ikke i dansk ret almindelige principper til 
imødegåelse af misbrug, der rækker ud over realitetsgrundsætningen (og "rette 
indkomstmodtager"), og som kan føre til, at Nycomed Sweden Holding 2 AB 
nægtes fritagelse for beskatning i henhold til rente-/royaltydirektivet. 



- 193 -

8.4.1.4 Sammenfattende om Skatteministeriets tre hævdede hjemler i dansk ret 
til imødegåelse af misbrug af rente-/royaltydirektivet; hjemlerne 
findes ikke

…
Konklusionen er derfor - som det også fremgår af Østre Landsrets 
forelæggelseskendelse - at misbrug alene kan imødegås med 
realitetsgrundsætningen og princippet om "rette indkomstmodtager", og her er 
parterne enige om, at disse anti-misbrugsregler ikke kan finde anvendelse i 
denne sag.

Der foreligger således ikke misbrug af direktivet efter dansk ret.

8.5 Ændringen af moder-/datterselskabsdirektivet i 2015 (og forarbejderne 
hertil) bekræftede, at imødegåelse af misbrug af skattedirektiverne fortsat 
kræver national lovhjemmel

Kommissionen offentliggjorde den 6. december 2012 "En handlingsplan til 
styrkelse af bekæmpelsen af skattesvig og skatteunddragelse", KOM (2012) 
722, […].
…
Handlingsplanen indeholder en række forslag, henstillinger og initiativer. 
Under overskriften "Henstilling vedrørende aggressiv skatteplanlægning" 
hedder det bl.a. […]:

"Kommissionen henstiller ligeledes anvendelse af en generel regel om anti-
misbrug. Det ville bidrage til at sikre sammenhæng og effektivitet på et område, 
hvor medlemsstaternes praksis varierer betragteligt.

EU-skattedirektiverne (direktiver om renter og royalties, fusioner og moder-
/datterselskaber) åbner allerede for medlemsstaternes anvendelse af 
beskyttelsesmekanismer mod misbrug. Uden at gå imod EU's lovgivning kan 
medlemsstaterne bruge disse muligheder til at undgå skadelig 
skatteplanlægning." (Vores understregninger). 

…
Endelig hedder det i konklusionen […]:

"Skattesvig og skatteunddragelse er et problem med mange facetter, som kræver 
et koordineret og multidimensionelt modsvar. Aggressiv skatteplanlægning er 
ligeledes et problem, der kræver akut opmærksomhed. Der er tale om globale 
udfordringer, som ingen enkelt medlemsstat kan imødegå alene.

Denne handlingsplan udpeger en række specifikke foranstaltninger, som kan 
blive udviklet nu og i de kommende år. Den repræsenterer også et generelt 
bidrag til videre international debat om beskatning og har til formål at støtte 
G20-landene i det løbende arbejde på dette område. Kommissionen mener, at 
kombinationen af disse handlingstiltag kan udgøre et vidtrækkende og effektivt 
modsvar til de forskellige udfordringer, som skattesvig og unddragelse udgør, 
og dermed bidrage til at øge retfærdigheden i medlemsstaternes skattesystemer, 
at sikre højst tiltrængte skatteindtægter og i sidste ende at tilskynde til et 
velfungerende indre marked." (Vores understregninger).

I overensstemmelse med handlingsplanen fremsatte Kommissionen den 23. 
november 2013 et forslag til ændring af moder-/datterselskabsdirektivet, KOM 
(2013) 814 […], der bl.a. indeholdt et forslag om en generel anti-



- 194 -

misbrugsregel, som det var obligatorisk for medlemsstaterne at indføre i deres 
nationale ret. Det hedder i bemærkningerne til forslaget […]:

"Bestemmelse om bekæmpelse af misbrug:
Af konsekvensanalysen fremgik det, at den mest effektive model ville være at 
opdatere de nuværende bestemmelser om bekæmpelse af misbrug i 
moder/datterselskabsdirektivet efter de generelle regler om bekæmpelse af 
misbrug, der blev foreslået i henstillingen om aggressiv skatteplanlægning fra 
december 2012, og gøre det obligatorisk for medlemsstaterne at vedtage den 
fælles bestemmelse om bekæmpelse af misbrug.
…
Endvidere vil der blive en ensartet anvendelse af EU-direktivet uden mulighed 
for "direktiv-shopping" (dvs. man undgår, at selskaber investerer gennem 
mellemled i medlemsstater, hvor bestemmelsen om bekæmpelse af misbrug er 
mindre stringent, eller hvor der ingen regler er)." (Vores understregninger). 

Det hedder endvidere i forslaget […]:

"Bestemmelse om bekæmpelse af misbrug
 Det nuværende moder/datterselskabsdirektiv giver medlemsstaterne mulighed 
for at anvende interne bestemmelser eller overenskomster, som er nødvendige 
for at hindre svig og misbrug. …

Når alle disse faktorer bliver taget i betragtning, er det klart, at et tiltag fra 
medlemsstaterne hver for sig ikke vil være så effektivt som et tiltag fra EU."

Samtidig med fremsættelsen af ændringsforslaget til direktivet udsendte 
Kommissionen et Memo benævnt "Questions and Answers on the Parent 
Subsidiary Directive" (MS 407). Under overskriften "Which companies would 
be affected by the new proposal?" hedder det […]: 

"Example 1: anti-abuse rule
Member State A has withholding taxes on dividend payments to parent 
companies resident in a non-EU-country X. Member State B has no withholding 
taxes on dividend payments to parent companies in country X.

If a subsidiary in Member State A is owned directly from country X, there will 
be withholding taxes on profit distributions.

If the parent company in country X sets up an intermediate subsidiary in MS B, 
the withholding tax in Member State A can be avoided. Member State A cannot 
have withholding taxes on profit distributions to a parent company in another 
Member State under the PSD. 

The anti-abuse rule could be applicable in Member State A if the set-up is a 
wholly artificial arrangement where the essential purpose for the insertion of the 
intermediate company in Member State B is to avoid the withholding taxes in 
MS A, e.g. a letterbox company with no substance. As a consequence of the 
application of the anti-abuse rule, the benefits of the Directive (including the 
non-application of the withholding) would be denied." (Vores 
understregninger). …

Det fremgår med al ønskelig tydelighed af eksemplet, at der efter moder-
/datterselskabsdirektivet, således som det så ud før tilføjelsen af den 
obligatoriske anti-misbrugsregel i 2015 ("Current situation"), ikke var 



- 195 -

mulighed for at nægte fritagelse for kildeskat på udlodningen fra MS A til MS 
B - heller ikke selv om MS B måtte være et "Artificial Intermediate 
subsidiary".  
 
Med Rådets vedtagelse den 27. januar 2015 af direktiv 2015/121/EU blev 
artikel 1, stk. 2, i moder-/datterselskabsdirektivet - som svarer til artikel 5 i 
rente-/royaltydirektivet - herefter ændret, således at medlemsstaterne blev 
forpligtet til at implementere den generelle anti-misbrugsklausul. 

Det hedder i ændringsdirektivets præambel bl.a. […]:

"(2) Det er nødvendigt at sikre, at direktiv 2011/96/EU ikke misbruges af 
skatteydere, der er omfattet af dets anvendelsesområde.
(3) Nogle medlemsstater anvender interne bestemmelser eller overenskomster, 
der tager sigte på at imødegå skatteunddragelse, skattesvig og misbrug på en 
generel eller mere specifik måde.
(4) Disse bestemmelser kan imidlertid have forskellige grader af strenghed og er 
under alle omstændigheder udformet til at afspejle de særlige forhold i den 
enkelte medlemsstats skattesystem. Endvidere er der medlemsstater, som ikke 
har interne bestemmelser eller overenskomster til at hindre misbrug.
(5) Derfor vil indførelsen af en fælles minimumsregel om bekæmpelse af 
misbrug i direktiv 2011/96/EU være af stor nytte med henblik på at hindre 
misbrug af dette direktiv og sikre større sammenhæng i anvendelsen heraf i de 
forskellige medlemsstater.
…
(9) Dette direktiv bør på ingen måde berøre medlemsstaternes mulighed for at 
anvende deres interne bestemmelser eller overenskomster, der tager sigte på at 
hindre skatteunddragelse, skattesvig eller misbrug." (Vores understregninger).

Ændringsdirektivets artikel 1 er sålydende […]:

"I direktiv 2011/96/EU erstattes artikel 1, stk. 2, af følgende stykker:

"2. Medlemsstaterne giver ikke de fordele, der er ved dette direktiv, til 
arrangementer eller serier af arrangementer, der er tilrettelagt med hovedformål, 
eller der som et af hovedformålene har, at opnå en skattefordel, som virker mod 
indholdet af eller formålet med dette direktiv, og som ikke er reelle under 
hensyntagen til alle relevante faktiske forhold og omstændigheder.

Et arrangement kan omfatte flere trin eller dele.

3. Med hensyn til stk. 2 betragtes arrangementer eller serier af arrangementer 
som ikke reelle, i det omfang de ikke er tilrettelagt af velbegrundede 
kommercielle årsager, der afspejler den økonomiske virkelighed.

4. Dette direktiv er ikke til hinder for anvendelsen af interne bestemmelser eller 
overenskomster, som er nødvendige for at hindre skatteunddragelse, skattesvig 
og misbrug."" (Vores understregninger). 

Ved lov nr. 540 af 29. april 2015 implementerede Folketinget dette ændrede 
moder-/datterselskabs-direktiv, men ikke nok med det slog Folketinget flere 
fluer med ét smæk, idet lovgiver indførte en helt ny generel anti-misbrugsregel 
som ligningslovens § 3 […]. Den danske lovgiver benyttede sig altså af 
lejligheden til ikke blot at lade bestemmelsen gælde for moder-
/datterselskabsdirektivet, men også for rente-/royaltydirektivet og 



- 196 -

fusionsskattedirektivet. Der er også i ligningslovens § 3, stk. 2, indsat en 
generel anti-misbrugsregel vedrørende dobbeltbeskatningsoverenskomster.

Loven trådte i kraft med virkning for transaktioner fra og med den 1. maj 2015.

Som det fremgår, har Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet stedse 
forudsat, at imødegåelse af misbrug af moder-/datterselskabsdirektivet og 
rente-/royaltydirektivet kræver national hjemmel i den medlemsstat, som 
påberåber sig misbruget. Dette fremgår (for så vidt angår moder-
/datterselskabs-direktivet) direkte af ordlyden af den indtil 2015 gældende 
bestemmelse i direktivets artikel 1, stk. 2 - og rente-/royaltydirektivets artikel 5 
- der begge indeholder en bemyndigelse til medlemsstaterne til at indføre anti-
misbrugsregler, ligesom det er bekræftet af EU-Domstolen i Kofoed-sagen (C-
321/05). For perioden efter den 1. maj 2015 fremgår det nu af moder-
/datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2 - 4, samt af ligningslovens § 3. 

For Danmark betyder det, at skattemyndighederne indtil 2015 havde to 
instrumenter til rådighed til imødegåelse af misbrug: realitetsgrundsætningen 
og princippet om "rette indkomstmodtager". Fra den 1. maj 2015 kan Danmark 
tillige anvende den obligatoriske misbrugsregel i ligningslovens § 3.

Set fra EU's side betyder det, at EU-lovgiver har sikret sig, at samtlige 
medlemsstater fra 2015 har fået implementeret den efter EU-lovgivers 
opfattelse ideelle anti-misbrugsregel vedrørende rente-/royaltydirektivet.
  
Blot for fuldstændighedens skyld bemærkes, at Rådet den 12. juli 2016 vedtog 
direktiv (EU) 2016/1164 (det såkaldte skatteundgåelsesdirektiv), der bl.a. 
indeholder en generel anti-misbrugsregel (artikel 6), svarende til den nye anti-
misbrugsregel i moder-/datterselskabsdirektivet, men som gælder på alle 
områder. Reglen er implementeret i Danmark ved en ændring af ligningslovens 
§ 3. 

Skatteundgåelsesdirektivet indeholder bl.a. en forpligtelse for medlemsstaterne 
til at forhindre såkaldte hybride mismatches vedrørende låneforhold, dvs. den 
situation hvor der er rentefradrag i debitorlandet, mens der ikke sker beskatning 
i kreditorlandet, som følge af forskellige kvalifikationer af det pågældende lån.

De endelige rapporter om de 15 OECD-tiltag til bekæmpelse af BEPS blev 
offentliggjort den 5. oktober 2015, og der er efterfølgende gennemført et stort 
antal initiativer både i OECD- og EU-regi.

Den af G20/OECD og EU drevne proces rettet mod internationalt misbrug af 
skatteregler i det seneste årti har ikke blot ført til vedtagelsen af et stort antal 
nye anti-misbrugsregler, men har også ændret den politiske holdning til, 
hvornår der i det hele taget foreligger et misbrug.

Det er derfor vigtigt at gøre sig klart, at spørgsmålet om, hvorvidt der på et 
givent tidspunkt har foreligget misbrug, skal vurderes i forhold til forståelsen af 
de anti-misbrugsregler, der var gældende på det pågældende tidspunkt.

8.6  Det af EU-Domstolen foreslåede generelle EU-retlige princip om forbud
      mod misbrug har ikke - som hævdet af EU-Domstolen - direkte virkning for



- 197 -

      danske borgere

8.6.1 Baggrund

Østre Landsret stillede i nærværende sag flere end 15 spørgsmål til EU-
Domstolen.
…
Spørgsmål 2 drejede sig om, hvorvidt imødegåelse af misbrug af rente-
/royaltydirektivet kræver national hjemmel i medfør af direktivets artikel 5.

Generaladvokat Kokott foreslog i sin udtalelse af 1. marts 2018 - i 
overensstemmelse med EU-Domstolens besvarelse af det tilsvarende 
spørgsmål i Kofoed-dommen - at spørgsmålet skulle besvares med, at der 
kræves national hjemmel […]: …

EU-Domstolen kom i sin dom af 26. februar 2019 - højst overraskende - til det 
stik modsatte resultat, nemlig at der ikke kræves national hjemmel, jf. 
domskonklusionens punkt 2 […]: …

Som det kan ses, støtter Domstolen sit resultat på, at der skulle gælde et 
"generelt EU-retligt princip om forbud mod misbrug", der kan anvendes 
direkte over for borgerne. 

Generaladvokaten havde i sin udtalelse, punkt 120 […], afvist, at det generelle 
EU-retlige princip om forbud mod misbrug kunne påberåbes direkte over for 
borgerne, men heri var EU-Domstolen altså ikke enig.

Generaladvokaten havde gjort nøjagtigt det samme synspunkt om afvisning af 
det generelle EU-retlige princip om forbud mod misbrug gældende i sin 
udtalelse i Kofoed-sagen, punkt 66 og 67 […], men på daværende tidspunkt 
fulgte EU-Domstolen altså generaladvokaten.

Det er således en kendsgerning, at EU-Domstolen i sin afgørelse af 26. februar 
2019 i nærværende sag har underkendt Kofoed-dommen og dermed ændret 
praksis med tilbagevirkende kraft - i hvert fald til 2005.
 
Takeda gør gældende, at det nævnte princip ikke er umiddelbart anvendeligt 
over for borgerne, eftersom EU-Domstolen ikke har kompetence til at træffe 
denne afgørelse, da Danmark ikke har afgivet suverænitet hertil.

8.6.2  Nærmere om EU-Domstolens dom af 26. februar 2019

EU-Domstolens konklusion er resultatet af en længere argumentationsrække i 
præmisserne.
…
Dette "generelle EU-retlige princip" er altså frit i luften svævende, har en 
højere retskildeværdi end selv traktaterne og kræver ikke forankring i national 
ret. En konkret anvendelse af princippet beror således ikke på en fortolkning af 
den relevante retsakt, men alene på princippets eksistens og højere rang, der så 
at sige går forud for indholdet af retsakten. Princippet er skabt af EU-
Domstolen og kan kun fortolkes af EU-Domstolen, jf. domskonklusionen 
ovenfor.



- 198 -

…
Ifølge EU-Domstolen gælder princippet imidlertid også for de (få) direktiver, 
der findes på området for de direkte skatter (der ikke er harmoniseret), og dette 
gælder, selv om disse direktiver udtrykkeligt forudsætter, at misbrug kun kan 
imødegås, hvis der er hjemmel hertil i national ret. Det hedder således i præmis 
104:

"104.  Selv om artikel 5, stk. 1, i direktiv 2003/49 bestemmer, at direktivet ikke 
udelukker anvendelse af nationale eller overenskomstmæssigt fastsatte 
bestemmelser til bekæmpelse af svig eller misbrug, kan denne bestemmelse 
ikke fortolkes således, at den udelukker anvendelsen af det generelle EU-retlige 
princip om forbud mod misbrug, som er omtalt i nærværende doms præmis 96-
98. De transaktioner, som af SKAT hævdes at være udtryk for misbrug, er 
nemlig omfattet af EU-rettens anvendelsesområde … og kan vise sig at være 
uforenelige med det formål, som dette direktiv forfølger." (Vores 
understregning). (Vores understregninger). 

Eller sagt på en anden måde. Det generelle EU-retlige princip overtrumfer 
indholdet af den konkrete retsakt.

På den anførte baggrund konkluderer Domstolen i præmis 111 […]:

"111. I forhold til det generelle EU-retlige princip om forbud mod misbrug og 
nødvendigheden af at overholde dette princip inden for rammerne af 
gennemførelsen af EU-retten er det uden betydning for de nationale 
myndigheders forpligtelse til at nægte at indrømme de i direktiv 2003/49 
fastsatte rettigheder, der påberåbes for at muliggøre svig eller misbrug, at der 
ikke findes nationale eller overenskomstmæssige anti-misbrugsbestemmelser." 
(Vores understregninger).

   
De efterfølgende præmisser, 112-120, indeholder Domstolens forsøg på at 
bortforklare, at Kofoed-sagen (C-321/05), hvor Domstolen kom til det 
modsatte resultat, nemlig at der kræves national hjemmel, skulle have 
betydning for udfaldet af nærværende sag.
…
Domstolen forsøger at komme uden om denne tidligere begrundelse ved at 
foretage en semantisk omskrivning af problemstillingen. Det hedder således i 
præmis 119, at nægtelsen af en fordel i henhold til et direktiv ikke (længere) 
indebærer, at den berørte borger pålægges en forpligtelse i medfør af dette 
direktiv, "men er blot en konsekvens af konstateringen af, at de objektive 
betingelser for opnåelsen af den tilstræbte fordel, som er fastsat i det nævnte 
direktiv for så vidt angår denne ret, alene er opfyldt formelt …".

Hokus pokus. På denne måde er en forpligtelse for borgeren blevet til en 
manglende opfyldelse af en betingelse. Men problemet er og bliver jo nøjagtigt 
det samme for borgeren. Borgeren kender ikke betingelserne (dvs. indholdet af 
anti-misbrugsreglerne). De fremgår stadig ikke af national ret, men svæver (nu) 
i et generelt EU-retligt princip, der end ikke kan aflæses i direktivet. De 
retssikkerhedsmæssige betænkeligheder er altså de samme - eller faktisk endnu 
større ved et generelt EU-retligt princip.
…
Der kan således ikke peges på nogen anden troværdig begrundelse for, at EU-
Domstolen har ændret praksis, end at Domstolen - under indtryk af den 



- 199 -

moralske oprustning fra OECD's og EU's side siden 2012 - har fortrudt 
Kofoed-dommen. Til gengæld har EU-Domstolen samtidig tilsidesat ethvert 
hensyn til retssikkerheden for EU's borgere. 

…

8.6.3  Reaktioner på dommen - overraskelse og kritik
EU-Domstolens dom af 26. februar 2019 er selvsagt kommet som en kæmpe 
overraskelse for alle. Ingen vidste, at der eksisterede et generelt EU-retligt 
princip om forbud mod misbrug, som var direkte anvendeligt over for 
borgerne, på området for de direkte skatter (hvad der heller ikke gjorde før 
afsigelsen af dommen).

Kommissionen var således uvidende om dette princip. …

EU's lovgiver - Rådet og Parlamentet - der vedtog disse direktiver, var 
tilsvarende uvidende om det generelle uskrevne princip.

Generaladvokat Kokott, som også var generaladvokat i Kofoed-sagen, kendte 
heller ikke til eksistensen af dette princip med det ovennævnte indhold. Hun 
foreslog derfor Domstolen at følge Kofoed-sagen og frarådede Domstolen at 
udvide princippet til området for de direkte skatter […].

Heller ikke Landsskatteretten kendte til det nye princip og forlod sig derfor i 
sin afgørelse i NetApp-sagen […] (og i udbytteskattesagerne generelt) på 
Kofoed-dommen.

Både den danske og den internationale litteratur har været overrasket og kritisk 
over for dommen.
…

Det er vanskeligt at forstå, hvad der har motiveret Domstolen til at foretage 
praksisændringen.

På tidspunktet for afsigelsen af dommen i 2019 havde EU-lovgiver for længst 
indført de af EU ønskede generelle anti-misbrugsregler, såvel i moder-
/datterselskabsdirektivet (2015) som i skatteundgåelsesdirektivet (som 
gældende for også renter) (2016).

Domstolen føjede således ikke noget til retsstillingen, som ikke allerede gjaldt i 
henhold til disse regler - bortset fra den tilbagevirkende kraft. Det er vel derfor 
også et realistisk bud, at Domstolen foretog praksisændringen, fordi det af 
forelæggelseskendelsens punkt 76 og 78 fremgik, at parterne var enige om, at 
de i 2007 - 2009 til rådighed værende nationale misbrugsregler - 
realitetsgrundsætningen og princippet om "rette indkomstmodtager" - førte til, 
at der ikke forelå noget misbrug efter dansk ret. Kun ved at give dommen 
tilbagevirkende kraft kunne Domstolen således komme Skatteministeriet til 
undsætning.

Der findes næppe noget nationalt retssystem i den civiliserede verden, der vil 
acceptere, at en praksisændring kan have op mod 12 års tilbagevirkende kraft.



- 200 -

EU-Domstolen roser da normalt også sig selv af retssikkerhedsprincippet. Det 
har blot ikke fundet anvendelse i disse sager. Tværtimod.

Der er tale om retsskabende (politisk) virksomhed fra EU-Domstolens side. 
Domstolen har selv fundet på "det generelle EU-retlige princip om forbud mod 
misbrug", bestemmer selv rækkevidden heraf, er den eneste domstol, der kan 
fortolke princippet og - viser det sig nu - kan give princippet tilbagevirkende 
kraft efter forgodtbefindende. Den demokratiske proces er kortsluttet. Såvel 
EU-lovgiver som den danske lovgiver er koblet af processen, og de danske 
domstole er forpligtede til at eksekvere EU-Domstolens dom, hvis indhold 
ligger milevidt fra legalitetsprincippet og Grundlovens § 43. Hvis det da ellers 
står til EU-Domstolen.

Læg hertil, at Domstolen overhovedet ikke har interesseret sig for den danske 
lovgivning om begrænset skattepligt for udbytter og renter (SEL § 2, stk. 1, 
litra c og litra d) og forarbejderne til navnlig litra c. Det er nemlig - efter EU-
Domstolens opfattelse - fuldstændigt ligegyldigt, hvordan retsstillingen var i 
Danmark i 2007 - 2009. De danske domstole skal blot rette ind efter, hvordan 
EU-Domstolen i dag (efter dens praksisændring i 2019) mener, at retsstillingen 
burde have været i Danmark i 2007, 2008 og 2009.
 
Bortset fra de danske skattemyndigheders opstart af "beneficial owner"-sagerne 
i 2008 baseret på en praksisændring, der fandt sted med den første afgørelse i 
dette sagskompleks ultimo 2008 (og tidligst med offentliggørelse i 2010), og 
som er i strid med forarbejderne til SEL § 2, stk. 1, litra c - og dermed litra d - 
er EU-Domstolens afgørelse i disse sager det største overgreb over for de 
berørte virksomheder, der har fundet sted i hele dette sagskompleks.

Hverken den danske stat eller virksomhederne har haft nogen mulighed for at 
indrette sig efter det, der af EU-Domstolen i dag hævdes at skulle være 
gældende EU-ret tilbage i 2007, 2008 og 2009.

8.6.4 De danske domstole er ikke forpligtede til at følge EU-Domstolens pålæg

Spørgsmålet er herefter, om de danske domstole er forpligtede til at følge EU-
Domstolens pålæg om at anvende det omhandlede uskrevne "generelle EU-
retlige princip om forbud mod misbrug".

Dette spørgsmåls besvarelse henhører ikke under EU-Domstolens kompetence, 
som ellers forudsat af Domstolen i præmis 110 og 111.

Der er derimod tale om et dansk forfatningsretligt spørgsmål om, hvorvidt 
Danmark har afgivet suverænitet til, at EU-Domstolen kan fastsætte et sådant 
"generelt EU-retligt princip", der svæver over og har prioritet forud for alle 
vedtagne EU-retlige normer, og som skal have direkte virkning for borgerne, 
og dette spørgsmål kan alene afgøres af de danske domstole.

Spørgsmålet er, om det er i orden, at EU-Domstolen - i strid med direktivets 
ordlyd - forsøger at kaste en "redningskrans" til de medlemsstater, der ikke 
måtte have vedtaget (efter Domstolens opfattelse) "tilstrækkelige" nationale 
anti-misbrugsregler. Det er det naturligvis ikke.



- 201 -

Realiteten er nemlig, at Domstolen herved tiltager sig en kompetence, der 
tilkommer det danske folketing, og som fuldstændigt forrykker balancen 
mellem EU-Domstolen og de nationale domstole, og dette sker alene på 
bekostning af borgerne, som efterlades retsløse, fordi de ikke har mulighed for 
at forudse deres retsstilling.

Samtidig kortslutter EU-Domstolen ved at indføre et sådant "generelt EU-
retligt princip" den demokratiske lovgivningsproces i EU.

Det følger af Højesterets dom i U.2017.824H (Ajos-dommen) […], at et 
uskrevent generelt EU-retligt princip - i den nævnte sag det generelle EU-
retlige ligebehandlingsprincip - ikke er umiddelbart anvendeligt over for en 
borger, medmindre der er udtrykkelig hjemmel hertil i den danske tiltrædelses-
lov, hvilket der ikke var.

Takeda gør gældende, at heller ikke det i nærværende sag omhandlede 
uskrevne generelle EU-retlige princip om forbud mod misbrug har direkte 
virkning over for en borger, eftersom der ikke er udtrykkelig hjemmel hertil i 
den danske tiltrædelseslov. 

8.6.4.1  Generelt om direktiver

Det fremgår af TEUF artikel 288, at et direktiv er rettet til medlemsstaterne 
[…]:  …

Det følger heraf, at et direktiv alene kan finde anvendelse over for en dansk 
borger i den form, som det er implementeret i dansk ret. Borgeren skal altså 
kunne aflæse sin retsstilling i dansk ret.

Det følger også heraf, at et direktiv ikke kan skabe forpligtelser for borgerne. 
Justitsministeriet har i en redegørelse af juli 1972 for visse statsretlige 
spørgsmål udtrykt det således […]:

"Direktiver og beslutninger rettet til medlemsstaterne vil derfor i det højeste 
kunne give borgerne umiddelbare rettigheder. De kan aldrig medføre 
umiddelbare pligter for borgerne." (Vores understregninger).

EU-Domstolen har i flere domme udtrykt det således, "at 
retssikkerhedsprincippet er til hinder for, at direktiver i sig selv kan skabe 
forpligtelser for borgerne, og at de derfor ikke som sådan kan påberåbes af 
medlemsstaten over for borgerne", jf. således bl.a. Kofoed-dommen præmis 42 
[…].

Det samme må så meget desto mere gælde et uskrevent "generelt EU-retligt 
princip", som svæver over direktiverne. Når EU-Domstolen har foretaget en 
semantisk omskrivning af denne problemstilling til, at nægtelsen af en fordel i 
denne situation blot er "en konsekvens af konstateringen af, at de objektive 
betingelser for opnåelsen af den tilstræbte fordel … alene er opfyldt formelt", 
er der tale om et skinargument. Det afgørende for retssikkerhedsvurderingen er, 
om borgeren har haft mulighed for at kende sin retsstilling, og her er borgeren 
endnu værre stillet i relation til et uskrevent "generelt EU-retligt princip".



- 202 -

Det fremgår af TEUF artikel 289, stk. 1, at et direktiv vedtages af Europa-
Parlamentet og Rådet i fællesskab på forslag af Kommissionen […].

Derimod hører det under EU-Domstolens kompetence at fortolke et direktiv, jf. 
TEUF artikel 267 […].

8.6.4.2  Der er ikke tale om en fortolkning af rente-/royaltydirektivet

Skatteministeriet gør gældende, at Domstolen blot har udnyttet sin kompetence 
til at fortolke rente-/royaltydirektivet i medfør af TEUF artikel 267.

Heri er Takeda ikke enig. Domstolen har derimod udviklet et selvstændigt, 
uskrevent "generelt EU-retligt princip, som finder anvendelse uafhængigt af 
spørgsmålet om, hvorvidt de rettigheder og fordele, der er blevet misbrugt, har 
hjemmel i traktaterne, i en forordning eller i et direktiv …", jf. præmis 101 
[…]. 

En konkret anvendelse af princippet beror således ikke på en fortolkning af den 
relevante retsakt, men alene på princippets eksistens og højere rang, der så at 
sige går forud for indholdet af retsakten. Det konkrete indhold af rente-
/royaltydirektivet har derfor ikke haft nogen som helst betydning for 
princippets anvendelse. Dette bekræftes også af domskonklusionen (punkt 2), 
hvoraf det fremgår, at det er "det generelle EU-retlige princip" - og ikke 
direktivet - der "fortolkes" […].

Når Domstolen har introduceret det generelle EU-retlige princip skyldes det 
ganske givet, at Domstolen har erkendt, at en fortolkning af direktivet ikke 
kunne føre til det ønskede resultat. Eller sagt på en anden måde: 
direktivfortolkningen i Kofoed-sagen var korrekt. For at nå det ønskede resultat 
har Domstolen derfor måttet ty til et "generelt EU-retligt princip", der er højere 
rangerende end direktivet.

På denne måde har Domstolen bevæget sig ind på EU-lovgivers 
kompetenceområde. Dette er særligt tydeligt i denne sag, hvor EU-lovgiver i 
2015 indsatte en generel anti-misbrugsregel i moder-/datter-selskabsdirektivet 
og i 2016 indsatte en tilsvarende generel anti-misbrugsregel (for alle andre 
områder af EU-retten) i skatteundgåelsesdirektivet. Domstolen har således med 
sin dom alene tilføjet den tilbagevirkende kraft af disse regler til 2005, hvilket 
Domstolen åbenbart ikke har fundet var i strid med rets-sikkerhedsprincippet.

8.6.4.3 Danmark har ikke overladt suverænitet til EU-Domstolen til at 
fastsætte et misbrugsprincip med direkte virkning for borgerne - 
Højesterets dom i Ajos-sagen

Det hedder i Højesterets præmisser i Ajos-sagen om spørgsmålet om direkte 
virkning for borgerne bl.a. […]: …

Som det fremgår, kan et generelt EU-retligt princip kun have direkte virkning 
for danske borgere, hvis Danmark i tiltrædelsesloven har afgivet suverænitet 
efter Grundlovens § 20 til, at dette kan ske.



- 203 -

Det gøres gældende, at heller ikke "det generelle EU-retlige princip om forbud 
mod misbrug" er forudset i tiltrædelsesloven, og at dette princip derfor ikke har 
direkte virkning over for borgerne. Af samme grund kan Østre Landsret se bort 
herfra.

Det bemærkes i øvrigt i denne sammenhæng, at Danmark ikke har overladt 
suverænitet til EU siden tiltrædelsen af Amsterdam-traktaten i 1998.

I øvrigt gøres det gældende, at bevisbyrden for, at Danmark har afgivet 
suverænitet til EU til at vedtage dette princip med direkte virkning for 
borgerne, påhviler den danske stat.

8.6.4.4  Der foreligger en "contra legem"-situation

Skatteministeriet gør i dette sagskompleks gældende, at nærværende sager 
adskiller sig fra Ajos-sagen, fordi der ikke i nærværende sag foreligger en 
"contra legem"-situation. …

Takeda er ikke enig heri. Der foreligger også i nærværende sag en "contra 
legem"-situation, og i øvrigt drejer det sig ikke blot om, hvorledes SEL § § 2, 
stk. 1, litra d, skal fortolkes. Temaet er derimod, om en direkte anvendelse af 
det nævnte princip, vil påføre borgerne forpligtelser, som de efter dansk ret 
ikke allerede har - altså om borgerne vil blive stillet ringere end efter dansk ret, 
hvis princippet finder anvendelse. Dette beror ikke blot på en fortolkning af 
SEL § 2, stk. 1, litra d (under hensyntagen dens forarbejder), men også på 
rækkevidden af de danske anti-misbrugsregler tilbage i 2007.

Det er nødvendigt at se på direktivet og det EU-retlige princip hver for sig.

Der er ubestrideligt, at Danmark har foretaget en implementering af direktivet, 
der var (og fortsat er) korrekt, hvilket blev bekræftet af Kofoed-dommen i 2007. 
Parterne er således enige om, at der i dansk ret findes sådanne regler til 
imødegåelse af misbrug, som der henvises til i direktivets artikel 5 (nemlig 
realitetsgrundsætningen og princippet om "rette indkomstmodtager"), og at 
disse regler konkret fører til, at der ikke foreligger et misbrug efter dansk ret, 
jf. forelæggelseskendelsens punkt 74-78. Det er også en kendsgerning, at det af 
forarbejderne til SEL § 2, stk. 1, litra c, i 2001 - og dermed tillige vedrørende 
litra d i 2004 - udtrykkeligt fremgår, at lovgiver mente, at disse anti-
misbrugsregler var tilstrækkelige, og at etableringen af 
gennemstrømningsselskaber ikke udgjorde et misbrug.

For så vidt angår det EU-retlige princip, som Domstolen har introduceret, 
forholder det sig anderledes. Hvis en direkte anvendelse af dette 
misbrugsprincip over for borgerne med tilbagevirkende kraft til 2007 måtte 
føre til det resultat, at der - stadig tilbage i 2007 - forelå misbrug, vil der være 
tale om en "contra legem"-situation, fordi de danske regler og den danske 
praksis på dette tidspunkt klart førte til, at der ikke forelå misbrug, og heller 
ikke vil kunne fortolkes anderledes på grundlag af det EU-retlige mis-
brugsprincip, som er udviklet 12 år efter. I givet fald ville der altså blive indført 
en forpligtelse for borgerne, der ikke fulgte af dansk ret - en ændring af 
retstilstanden.



- 204 -

Der foreligger altså en "contra-legem" situation i forhold til det EU-retlige 
misbrugsprincip, hvis dets anvendelse måtte føre til, at der foreligger et 
misbrug. De danske domstole skal derfor blot undlade at lægge dette princip til 
grund.

Det udgør et selvstændigt forfatningsretligt problem, at dette princip slet ikke 
gjaldt i 2007. Også af denne grund, skal de danske domstole undlade at lægge 
princippet til grund.

8.6.4.5 Konklusion

Som ovenfor nævnt, har Danmark ikke overladt suverænitet til EU-Domstolen 
til at fastsætte et generelt misbrugsprincip med direkte virkning over for 
borgerne.

Allerede af denne grund skal de danske domstole undlade at lægge dette 
princip til grund.

Samme resultat følger af retssikkerhedsprincippet. Ifølge dette princip skal en 
dansk borger kunne regne med, at de regler, der gælder for borgeren i henhold 
til et givent direktiv, fremgår af dansk ret, og ikke af et uskrevent generelt EU-
retligt princip, som ikke er en del af dansk ret, og som borgeren ikke har haft 
mulighed for at indrette sig efter.

Dette gælder så meget desto mere, når det generelle EU-retlige princip strider 
mod ordlyden af direktivet, og når hverken generaladvokaten, Kommissionen 
eller EU-lovgiver kendte til eksistensen af dette princip.

En anvendelse af misbrugsprincippet vil også være i strid med 
legalitetsprincippet i dansk ret og grundlovens § 43.

…

På den anførte baggrund gøres det gældende, at de danske domstole skal bortse 
fra EU-Domstolens pålæg om at nægte fritagelse efter direktivet, selv om der 
ikke findes nationale eller overenskomstmæssige bestemmelser, der foreskriver 
en sådan nægtelse.

8.6.5 Østre Landsrets dom af 3. maj 2021

Nærværende spørgsmål om, hvorvidt de danske domstole er forpligtede til at 
følge EU-Domstolens pålæg om at anvende det omhandlede uskrevne 
"generelle EU-retlige princip om forbud mod misbrug" - som netop redegjort 
for i detaljer - var i sagens natur undergivet samme intensive behandling i de to 
første "beneficial owner"-sager i dette sagskompleks, TDC- og NetApp-
sagerne, vedrørende udbytter (moder-/datterselskabsdirektivet), og hvor Østre 
Landsret afsagde dom den 3. maj 2021. 

…

Østre Landsrets begrundelse er ikke helt let at forstå, men noget kunne tyde på, 
at landsretten har fundet, at der allerede i SEL § 2, stk. 1, litra d, er skabt den 



- 205 -

fornødne implementering af direktivets fakultative anti-misbrugsregel - qua 
henvisningen til, at ordlyden henviser til direktivet - og at det dermed er 
ufornødent at skulle tage stilling til det spørgsmålet om, hvorvidt Danmark 
forfatningsretligt er forpligtet til anvende det uskrevne EU-retlige princip uden 
intern hjemmel.

Østre Landsret har dermed ikke med NetApp-dommen direkte forholdt sig til 
det forfatningsretlige spørgsmål om suverænitetsafgørelse, hvilket imidlertid 
ville have været ønskværdigt - også af hensyn til Højesterets stillingtagen til 
spørgsmålet, når sagskomplekset skal vurderes af Højesteret. 

Det siger sig selv, at Takeda ikke er enig i landsrettens afgørelse på dette 
punkt. Der henvises herved til begrundelsen, som gengivet ovenfor i afsnit 
8.4.1.1, vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt SEL § 2, stk. 1, litra d, allerede 
qua sin ordlyd indeholder en implementering af direktivets anti-misbrugsregel.

8.7  Der foreligger heller ikke et misbrug efter det af EU-Domstolen skitserede 
       misbrugsbegreb

For det tilfælde, at Østre Landsret måtte fastslå, at det generelle EU-retlige 
princip om forbud mod misbrug har direkte virkning over for borgerne og 
derfor finder anvendelse i nærværende sag, gøres det gældende, at der ikke 
foreligger noget misbrug efter dette princip under de i nærværende sag konkret 
foreliggende omstændigheder. 

Da de øvrige betingelser i rente-/royaltydirektivet er opfyldt, har Nycomed 
Sweden Holding 2 AB derfor krav på fritagelse efter direktivet, og der 
foreligger - også af denne grund - ikke begrænset skattepligt til Danmark af de 
omhandlede renter. 

Det bemærkes, at det er sagsøgte, Skatteministeriet, der har bevisbyrden for, at 
der i nærværende sag foreligger et misbrug af direktivet i henhold til det af EU-
Domstolen opstillede generelle EU-retlige anti-misbrugsprincip.

Takeda gør gældende, at Skatteministeriet ikke har løftet - og heller ikke kan 
løfte - denne bevisbyrde. 

Det af EU-Domstolen opstillede generelle EU-retlige anti-misbrugsprincip er 
defineret nærmere i dommens præmisser 124 og 125 […]: … 

Det generelle misbrugsbegreb går altså ud på, at EU-retten ikke kan påberåbes 
i de tilfælde, hvor der er tale om et rent kunstigt arrangement, der ikke bygger 
på en økonomisk realitet, og hvis formål er at opnå utilsigtede skattemæssige 
fordele.

Dette generelle misbrugsbegreb svarer til den danske realitetsgrundsætning, 
hvorefter tomme og kunstige, skattebetingede dispositioner kan tilsidesættes og 
erstattes med realiteten, jf. forelæggelseskendelsen punkt 77 […].

Det er derfor ikke troværdigt, når Skatteministeriet, der anerkender, at der ikke 
foreligger et misbrug efter den danske realitetsgrundsætning, jf. 



- 206 -

forelæggelseskendelsens punkt 78 […], påberåber sig, at der foreligger et 
misbrug efter EU-rettens generelle misbrugsbegreb. 

Som det fremgår ovenfor i afsnit 8.4.1.3, har Skatteministeriet - efter EU-
Domstolens dom - fremsat et nyt anbringende om, at der i dansk ret findes 
almindelige principper til imødegåelse af misbrug uden for 
realitetsgrundsætningen. Takeda har i samme afsnit tilbagevist dette nye 
anbringende.

Som EU-Domstolen også anfører i præmis 126 […], tilkommer det ikke 
Domstolen at vurdere de faktiske omstændigheder i hovedsagerne - det 
tilkommer den nationale domstol, her Østre Landsret - men Domstolen har dog 
valgt at give en vis vejledning i form af en række faktorer, der vil kunne pege i 
retning af, at der foreligger et misbrug efter princippet, se således præmisserne 
127 - 138 […].

…
Takeda gør således gældende, at der under hensyntagen til de helt særlige 
omstændigheder i nærværende sag ikke kan foreligge et misbrug. Betingelsen 
om, at hovedformålet med transaktionerne er at opnå en uretmæssig fordel er 
således ikke opfyldt i nærværende sag.

For det første - og som det er fremgået ovenfor, herunder i afsnit 7.6 - har det 
overordnede formål med, at Nycomed A/S (Takeda) optog det pågældende 
koncerninterne lån været at erstatte - refinansiere - et allerede bestående 
koncernekstern lån (der over sagsperioden bag en højere forrentning). Der er 
således intet kunstigt eller "ikke-forretningsmæssigt begrundet" i det 
omhandlede lån, og dermed de omhandlede rentetilskrivninger. 

Hertil kommer for det andet - og hvad der er lige så vigtigt - hele forhistorien 
omkring den danske implementering og fortolkning af skattedirektiverne, 
herunder i første omgang moder-/datterselskabs-direktivet - således som den er 
beskrevet ovenfor i afsnit 1 og 2, og den uforbeholdne stillingtagen til 
skattefrihed ved udlodning af udbytter til et cypriotisk mellemholdingselskab 
(der fungerer som et rent gennemstrømningsselskab). Når den danske lovgiver 
og skattemyndighederne fortolker et direktiv på den måde, at der - hvis de 
øvrige betingelser er opfyldt - er et ubetinget krav på fritagelse for kildeskat, 
hvis udbytte- eller rentemodtageren er "rette indkomstmodtager" af udbyttet 
eller renterne, så kan der naturligvis ikke være tale om et misbrug af direktivet, 
når skattemyndighederne efterfølgende ændrer sin opfattelse. 

"Mellemholdingselskaber" - treaty shopping - er således direkte anvist af 
Skatteministeren kort tid før de dispositioner, der har udløst de enorme 
kildeskattekrav, som findes i dette sagskompleks.

Under disse omstændigheder giver det selvsagt ikke mening at tale om, at 
hovedformålet med transaktionerne har været at opnå en uretmæssig fordel. 

Sammenfaldet af disse to ganske særlige forhold gør det åbenbart, at der ikke 
foreligger et misbrug i nærværende sag.



- 207 -

Den måske væsentligste grund til, at der ikke foreligger noget misbrug af 
direktivet i nærværende sag, er imidlertid den omstændighed, at der ikke 
foreligger nogen "gennemstrømning" af midler til et selskab, der er beliggende 
i en ikke-DBO-stat (eller som ikke er beskyttet af en DBO).

Der henvises herved til redegørelsen ovenfor i afsnit 7.6, hvoraf fremgår, at 
hele formålet med låne-strukturen således var, at der alene skulle være lån op 
til Nycomed S.C.A., SICAR i Luxembourg. Formålet var således på ingen 
måde at udøve "treaty shopping". En betaling af renter direkte til Nycomed 
S.C.A., SICAR fra Nycomed A/S (Takeda) ville således også have været 
fritaget for beskatning, jf. ovenfor i afsnit 7.6 og 7.7. 

Nycomed S.C.A., SICAR må således subsidiært anses som den "retmæssige 
ejer" af renterne, såfremt Nycomed Sweden Holding 2 AB ikke anses som 
sådan.

Og dermed er der intet som helst grundlag for at statuere misbrug, jf. såvel ISS-
dommen […] som Østre Landsrets dom af 3. maj 2021 i NetApp-sagen […] 
(der nærmere er kommenteret ovenfor i afsnit 7.6).

Niels Winther-Sørensen har da også i SR.2019.174 […] i sin kommentar til 
EU-Domstolens dom i nærværende sag bemærket følgende herom […]:

"Læst i sammenhæng med den efterfølgende sætning i Rentedommens præmis 
110 … må man dog formentligt forstå Domstolens ræsonnement således, at man 
normalt ikke vil kunne statuere retsmisbrug og derved nægte fordelen efter 
moder-/datterselskabsdirektivet eller rente-/royaltydirektivet, hvis en direkte 
betaling fra det danske selskab til det pågældende selskab (som forudsættes at 
være den retmæssige ejer af betalingen) ville have været skattefri."

Som det vil fremgå nedenfor af afsnit 10 og 11, indgår de netop beskrevne 
omstændigheder også som vægtige argumenter til støtte for Takedas 
anbringender om, at der foreligger en (ulovlig) praksisændring med 
tilbagevirkende kraft, og at Nycomed A/S (Takeda) ikke kan have handlet 
forsømmeligt ved ikke at indeholde kildeskat. 

9 BETINGELSEN FOR BORTFALD AF BEGRÆNSET SKATTE
    PLIGT I SELSKABSSKATTELOVENS § 2, STK. 1, LITRA D, SID-
    STE PUNKTUM, ER OPFYLDT
…
Bestemmelsen har følgende ordlyd: …

Det følger heraf, at Nycomed Sweden Holding 2 AB ikke er begrænset 
skattepligtig til Danmark af renter, såfremt det godtgøres, at den udenlandske 
selskabsbeskatning af renterne udgør mindst ¾ af den danske 
selskabsbeskatning, og at Nycomed Sweden Holding 2 AB ikke betaler 
renterne videre til et andet udenlandsk selskab, som er undergivet en 
selskabsbeskatning af renterne, der er mindre end ¾ af den danske 
selskabsbeskatning. 

Den udenlandske selskabsbeskatning refererer til selskabsskattesatsen i det 
relevante land, dvs. Sverige, jf. SKM 2010.20 SR […].



- 208 -

Den første betingelse - om beskatning af renterne i Sverige - er opfyldt, 
eftersom renterne er beskattet med en selskabsskattesats på 28 % for 
indkomstårene 2007 og 2008 og med 26,3 % for indkomståret 2009 (den 
danske selskabsskattesats var i de omhandlede indkomstår 25 %).

Den anden betingelse - at Nycomed Sweden Holding 2 AB ikke har betalt 
renterne videre til et andet udenlandsk selskab, som er undergivet en 
selskabsbeskatning af renterne, der er mindre end ¾ af den danske 
selskabsbeskatning - er også opfyldt, eftersom selskabet slet ikke har betalt 
renter videre. 

Selskabet var således fuldt ud egenkapitalfinansieret og havde dermed ikke 
optaget lån - f.eks. et back-to-back lån - hvorpå renterne kunne siges at være 
viderebetalt. 

Den omstændighed, at Nycomed Sweden Holding 2 AB har ydet et 
koncernbidrag til Nycomed Sweden Holding 1 AB kan ikke sidestilles med, at 
der er betalt renter videre. Og endvidere bemærkes, at koncernbidragene rent 
faktisk aldrig blev betalt, da gælden, der opstod i forbindelse med ydelsen 
heraf, blev eftergivet af Nycomed Sweden Holding 1 AB i forbindelse med 
Exit'en i 2011, […]. Selv hvis koncernbidragene måtte anses at være 
"viderebetalt" til Nycomed Sweden Holding 1 AB, kan det imidlertid under 
alle omstændigheder konstateres, at også koncernbidragene er undergivet en 
selskabsbeskatning i Sverige, der ikke er mindre end ¾ af den danske 
selskabsbeskatning.

Det gøres hertil gældende, at bestemmelsen efter sin klare ordlyd - det er 
afgørende, hvad "det modtagende selskab" (her Nycomed Sweden Holding 2 
AB) har gjort - ikke indeholder fornøden hjemmel til at tage hensyn til 
transaktioner højere oppe i koncernen. 

Der kan således ikke efter bestemmelsens ordlyd tages hensyn til transaktioner 
- "viderebetalinger" - i andre led end mellem den umiddelbare modtager og 
dennes aftalepart, jf. ordet "det", der henviser til "det modtagende selskab". Der 
findes endvidere ikke i bestemmelsens forarbejder støtte herfor (hvilket 
Skatteministeriet da vist heller ikke har gjort gældende). Endelig er der ikke i 
bestemmelsen fastsat noget krav om "retmæssig ejer" eller lignende, der giver 
mulighed for at bortse fra den faktiske pengestrøm.

Det følger af almindelige fortolkningsprincipper, at en værnsregel (som SEL § 
2, stk. 1, litra d, efter Skatteministeriets opfattelse er) ikke kan fortolkes ud 
over sin klare ordlyd, medmindre dette måtte have klar støtte i bestemmelsens 
forarbejder, hvilket må godtgøres af Skatteministeriet i denne sag. Her er der 
imidlertid end ikke nogen som helst støtte i forarbejderne. 

Det følger videre af almindelige fortolkningsprincipper af skattelovgivningen, 
at skattebestemmelser ikke bør fortolkes udvidende eller med 
analogislutninger, eftersom det kræver klar lovhjemmel at opkræve skat, jf. 
grundlovens § 43. 



- 209 -

Og såfremt lovgiver havde ønsket, at bortfald af skattepligt ikke skulle gælde 
ud over 2. led i en lånestruktur, havde det da også været særdeles let at 
formulere bestemmelsen med et sådant - ikke-udtømmende - indhold. Under 
alle omstændigheder kunne man have undladt at give bestemmelsen den klare 
ordlyd, som den har. 

Selv hvis domstolene måtte komme frem til, at Nycomed Sweden Holding 2 
AB ikke er beskyttet af den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst eller 
rente-/royaltydirektivet, følger det således direkte af SEL § 2, stk. 1, litra d, 
sidste punktum, at der ikke kan foreligge begrænset skattepligt og dermed pligt 
til at indeholde kildeskat i relation til de af denne sag omhandlede 
rentetilskrivninger. 

10  SKATS AFGØRELSER ER UDTRYK FOR EN SKÆRPENDE 
     (ULOVLIG) PRAKSISÆNDRING MED TILBAGEVIRKENDE 
     KRAFT

For det tilfælde, at Skatteministeriet måtte få medhold i, at der foreligger 
begrænset skattepligt efter SEL § 2, stk. 1, litra d, af de omhandlede renter, gør 
Takeda til støtte for den principale påstand subsidiært gældende, at SKATs 
afgørelse (og de synspunkter, der efterfølgende er blevet gjort gældende af 
skattemyndighederne) er udtryk for en skærpelse af praksis med 
tilbagevirkende kraft, og at en sådan praksisskærpelse ikke lovligt kan 
gennemføres. En praksisskærpelse kan således alene ske med fremadrettet 
virkning og med et passende varsel, for så vidt angår de nye synspunkter, som 
SKAT vil anse for afgørende for denne nye praksis, jf. således f.eks. U.1983.8 
H […].

Den juridiske vejledning 2010-2 er i overensstemmelse hermed […]:

"Varsling af ændring med fremtidig virkning
Det er et grundlæggende forvaltningsretligt princip, at det kun er muligt at 
iværksætte en skærpende praksisændring med virkning for fremtiden og efter 
udmelding af et passende varsel, der giver borgerne mulighed for at indrette sig 
efter den ændrede retstilstand.
…
En praksisskærpelse skal offentliggøres på relevant måde, fx i form af en SKM-
meddelelse (styresig-nal) eller ved særlig nyhedsmarkering i de juridiske 
vejledninger."

En meddelelse om praksisskærpelse skal - såvel i form som indhold - 
udtrykkeligt angive, at der er tale om en skærpelse af praksis, og hvad den nye 
praksis går ud på.

Da SKAT ikke har varslet praksisskærpelsen, har SKAT ikke været berettiget 
til at opkræve renteskat.

Takeda gør gældende, at der foreligger en praksisskærpelse såvel i relation til 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten som i relation til rente-/royaltydirektivet. 
Disse spørgsmål behandles hver for sig nedenfor.

Hvis Takeda får medhold vedrørende blot et af disse spørgsmål, skal Takeda 
have fuldt medhold i sin principale påstand. 



- 210 -

10.1  Praksisskærpelse i relation til DBO'en

[…][Det fremgår] utvetydigt af forarbejderne til SEL § 2, stk. 1, litra c, fra 
2001 - vedrørende begrænset skattepligt på udbytter - at der over et dansk 
datterselskab kan indskydes et (cypriotisk) mellemholdingselskab, 
hvorigennem udbyttet viderekanaliseres, med den virkning, at den kildeskat, 
der ellers ville blive udløst, undgås. Mellemholdingselskabet er altså 
"retmæssig ejer". Det fremgår klart, at der er tale om rene 
gennemstrømningsselskaber, og skatteministerens svar indeholder ikke 
forbehold af nogen art. 

I forbindelse med indførelsen af den begrænsede skattepligt på renter i 2004 i 
samme bestemmelses litra d, blev der ikke taget afstand herfra, hvorfor man 
fortsat måtte gå ud fra, at der gjaldt samme fortolkning vedrørende "retmæssig 
ejer"-begrebet i denne henseende (hvilket da også var støttet af andre udtalelser 
fra ministeriet på det tidspunkt). 

Skatteloves forarbejder, herunder ministersvar, spiller en betydelig rolle ved 
fortolkningen af lovene. Der kan findes talrige eksempler fra Højesteret på, at 
Skatteministeriet påberåber sig ministersvar, når de taler til ministeriets fordel. 
Og når skatteministeren i de omhandlede ministersvar i 2001 giver en klar og 
uforbeholden vejledning om, hvordan de til Danmark fra 1999 inviterede 
holdingstrukturer kan "omstrukturere sig" ud af den skattepligt, der 
introduceres i 2001 (for udbytte), så gøres det gældende, at det nødvendigvis 
må følge deraf, at selskaber, der disponerer i overensstemmelse hermed, ikke 
misbruger nogen lovgivning - der foreligger således ikke set fra datidens norm 
(tilbage i sagsperioden) noget misbrug.

Der var altså på daværende tidspunkt fri adgang til "treaty shopping". 

Så længe mellemholdingselskabet var civilretlig ejer af aktierne i 
datterselskabet eller kreditor for det omhandlede lån - og dermed ikke var 
agent eller stråmand, eller der forelå pro forma - var mellemholdingselskabet 
"retmæssig ejer". Der var ikke tale om et dansk særstandpunkt. Dette var den 
globale opfattelse.

Takeda disponerede i 2006 - som de øvrige selskaber, mod hvilke SKAT har 
rejst sager - i tillid til disse forarbejder ved at etablere Nycomed Sweden 
Holding 2 AB og den omhandlede lånestruktur. 

Forarbejderne var baseret på en internretlig fortolkning af begrebet "retmæssig 
ejer", dvs. en fortolkning hvor "retmæssig ejer" fortolkes i overensstemmelse 
med princippet om "rette indkomstmodtager" i dansk ret. Det er ovenfor i 
afsnit 2.4 konkluderet, at lovgiver og skattemyndighederne ubrudt har fastholdt 
den internretlige fortolkning i perioden 1977-2008, hvilket fremgår af et stort 
antal udsagn navnlig fra Skatteministeriet.

Som det fremgår af afsnit 2.5, måtte Skatteministeriet - efter at "beneficial 
owner"-sagerne var startet op med den første afgørelse i november 2008 - 
erkende, at et udbytte- eller rentemodtagende mellem-holdingselskab klart 
måtte anses for "rette indkomstmodtager" efter dansk skatteret, og at den hidtil 



- 211 -

påberåbte fortolkning af "retmæssig ejer" derfor ikke kunne føre til det ønskede 
resultat (dvs. udbytte- eller rentebeskatning).

Skatteministeriet ændrede derfor praksis og gik i stedet over til en autonom 
(internationalretlig) fortolkning af "retmæssig ejer", hvor der nu ikke længere 
er lighedstegn mellem "retmæssig ejer" og "rette indkomstmodtager". Det er 
tværtimod to vidt forskellige begreber, der ikke har noget som helst med 
hinanden at gøre.

Med den nye autonome fortolkning af "retmæssig ejer" har Skatteministeriet - 
under henvisning til kommentarerne til modeloverenskomsten fra 2003 
vedrørende "gennemstrømningsselskaber" - introduceret en meget bred 
fortolkning af begrebet "gennemstrømningsselskab", der rammer ethvert 
ganske almindeligt mellemholdingselskab, hvilket står i skærende kontrast til 
den tidligere praksis.

Det er således en kendsgerning, at skattemyndighedernes nye praksis er i 
direkte strid med de udtrykkelige forarbejder til udbyttebestemmelsen fra 2001, 
hvoraf det udtrykkeligt fremgår, at et cypriotisk mellemholdingselskab, der 
alene etableres for at viderekanalisere udbytter til sit moderselskab, er 
"retmæssig ejer" af udbytterne og derfor nyder beskyttelse efter 
overenskomsten (og dermed den tilsvarende rentebestemmelse fra 2004).

Den nye praksis er således også i strid med SKATs egen tidligere fortolkning af 
"retmæssig ejer", som først blev forladt i 2008, da de første "beneficial owner"-
sager blev rejst.

Der er dermed tale om en betydelig skærpelse af praksis vedrørende 
fortolkningen af "retmæssig ejer", der fører til det stik modsatte resultat af det, 
der er forudsat i forarbejderne fra 2001, selv om lovgrundlaget er uændret. 

Skatteministeriet bestrider, at der foreligger en praksisskærpelse, og gør til 
støtte herfor gældende, at der ikke har foreligget en fast administrativ praksis, 
fordi der ikke findes retsafgørelser, der dokumenterer den hidtidige praksis.

Når der - som i forarbejderne til SEL § 2, stk. 1, litra c, fra 2001 (og dermed 
også vedrørende litra d) - foreligger en udtrykkelig udtalelse fra 
Skatteministeren om, hvorledes retsstillingen er, og når skattemyndighederne 
efterfølgende administrerer i overensstemmelse hermed, er det imidlertid 
fuldgod dokumentation for en fast praksis, som skatteyderne kan indrette sig i 
tillid til.

Når Skatteministerens udtalelse går ud på, at mellemholdingselskaber skal 
anses som "retmæssige ejere" (og "rette indkomstmodtagere"), er det 
indlysende, at der ikke findes retsafgørelser, der dokumenterer denne praksis. 
SKAT er jo enig med skatteyderne i, at der ikke skal indeholdes udbytte- (eller 
rente-) skat, og SKAT har derfor ikke haft nogen anledning til at rejse sager 
herom. Sådan har det været i 30 år.

Skatteministeriet gør videre gældende, at en eventuel (fejlagtigt) manglende 
ligningsmæssig indgriben og korrektion ikke kan konstituere praksis og ikke 



- 212 -

kan skabe nogen for SKAT bindende administrativ praksis om ikke at pålægge 
kildeskat af renter.

Takeda er naturligvis enig i dette generelle udsagn. Pointen er imidlertid, at den 
omstændighed, at der ikke tidligere er rejst sager herom, ikke beror på en 
ufuldstændig kontrol fra SKATs side, men derimod på en opfattelse af, at der 
ikke var grundlag for at føre disse sager.

Skatteministerens stillingtagen i forarbejderne til den konkrete problemstilling 
er dermed nøjagtig lige så god en dokumentation for retsstillingen, som en 
retsafgørelse ville have været, og det giver sig selv, at SKAT har fulgt 
skatteministerens udmelding. 

At der er ændret praksis, er da også bekræftet i Jyllandsposten den 14. 
september 2010 af den embedsmand, som på daværende tidspunkt var 
talsmand for SKAT i "beneficial owner"-sagerne […]:

"Om vi så får medhold, ved vi ikke. Vores synspunkt er ret nyt i skattepraksis, 
så vi må se, hvad Højesteret siger, når den kommer til at tage stilling engang." 
(Vores understregning).

Praksisændringen bekræftes også af den omstændighed, at mens SKAT i 
perioden 1977-2008, hvor SKAT benyttede den internretlige fortolkning af 
"retmæssig ejer", ikke har rejst en eneste sag om nægtelse af 
overenskomstlempelse med den begrundelse, at modtageren ikke var 
"retmæssig ejer", mens SKAT - efter at have skiftet til den autonome 
fortolkning i 2008 - på en gang har rejst et meget stort antal sager. Der er 
således i dette sagskompleks truffet afgørelse i 150 sager med krav om betaling 
af kildeskat på godt 6,8 mia. kr. 

På den anførte baggrund gøres det således gældende, at der foreligger en 
skærpelse af en fast administrativ praksis, som burde have været varslet, og at 
denne ændrede praksis derfor ikke kan finde anvendelse i nærværende sag. 
…
10.2  Praksisskærpelse i relation til rente-/royaltydirektivet

10.2.1 Praksisskærpelse vedrørende rente-/royaltydirektivets anti-
misbrugsklausul

Som det fremgår af afsnit 8.6 ovenfor, kom EU-Domstolen i sin dom af 26. 
februar 2019 i nærværende sag […] - højst overraskende - til det resultat, at 
imødegåelse af misbrug af moder-/datter-selskabsdirektivet ikke kræver 
national hjemmel.

…
Det er altså en kendsgerning, at EU-Domstolen med sin afgørelse af 26. februar 
2019 har underkendt Kofoed-dommen og dermed ændret praksis med 
tilbagevirkende kraft.

Landsskatteretten har naturligvis i udbyttesagerne, hvor Landsskatteretten gav 
selskaberne medhold, lagt Kofoed-dommen til grund (mens spørgsmålet ikke 
var afgørende for Landsskatteretten i rentesa-gerne). 



- 213 -

…
Der findes næppe noget nationalt retssystem i den civiliserede verden, der vil 
acceptere, at en praksis-ændring kan have 14 års tilbagevirkende kraft.

Takeda gør i sagen, som nævnt ovenfor, gældende, at det nævnte princip ikke 
har direkte virkning for borgerne, eftersom EU-Domstolen ikke har 
kompetence til at træffe denne afgørelse, da Danmark ikke har afgivet 
suverænitet hertil. Der henvises til afsnit 8.6.4, hvor der detaljeret er redegjort 
dette synspunkt.

…
For det tilfælde, at Takeda ikke måtte få medhold i, at det generelle EU-retlige 
princip ikke har direkte virkning for borgerne, således at princippet principielt 
kan finde anvendelse i dansk ret, gøres det gældende, at princippet efter dansk 
forvaltningsret kun kan finde anvendelse med fremtidig virkning.

Princippet kan således ikke finde anvendelse i nærværende sag, der drejer sig 
om 2007, 2008 og 2009, fordi det ville være udtryk for en betydelig 
praksisskærpelse med tilbagevirkende kraft. 

Det er således i afsnit 2 ovenfor dokumenteret, at den danske administrative 
praksis i sagsperioden ikke baserede sig på, at der gjaldt et generelt EU-retligt 
princip om forbud mod misbrug, der havde direkte virkning over for borgerne. 
Tværtimod, var det den almindelige opfattelse både i Danmark og i EU på 
daværende tidspunkt, at der frit kunne foretages treaty- og direktivshopping. At 
princippet ikke engang gjaldt i EU, dokumenteres af, at Kofoed-dommen i 2007 
kom til det resultat, at imødegåelse af misbrug krævede national lovhjemmel. 

Blot for den gode ordens skyld bemærkes, at anvendelse af et direktiv i en 
medlemsstat altid er udtryk for anvendelse af national ret. Dette gælder, hvad 
enten der er tale om anvendelse af medlemsstatens egen lovgivning eller 
almindelige retsgrundsætninger udviklet af medlemsstatens domstole, eller om 
der - som i nærværende sag - er tale om, at EU-Domstolen har fastsat et princip 
med direkte virkning for borgerne, hvis dette ellers måtte blive godkendt af 
medlemsstatens domstole. Derfor er det også medlemsstatens processuelle og 
forvaltningsretlige regler, der skal benyttes ved retsanvendelsen.

Da en anvendelse af det generelle EU-retlige forbud mod misbrug under de 
nævnte forudsætninger vil være udtryk for en praksisskærpelse med 
tilbagevirkende kraft, kan dette princip således ikke lægges til grund for 
afgørelsen af sagen.

10.2.2 Praksisskærpelse vedrørende rente-/royaltydirektivets bestemmelse om 
             beskatning

Ud over den i foregående afsnit væsentlige praksisændring foretaget af EU-
Domstolen i sin dom i nærværende, indeholder EU-Domstolens dom imidlertid 
en - endnu mere overraskende - praksisændring vedrørende Domstolens 
fortolkning af rente-/royaltydirektivet, nemlig vedrørende spørgsmålet om, 
hvorvidt et S.C.A., SICAR selskab er omfattet af direktivets beskyttelse, når 



- 214 -

det i sit hjemland - her Luxembourg - konkret er fritaget for beskatning af de 
renter, der hævdes omfattet af direktivet.

EU-Domstolen har således i dommens præmis 151 […] fundet, at Nycomed 
S.C.A., SICAR ikke kan nyde beskyttelse efter rente-/royaltydirektivet, såfremt 
selskabet "faktisk er fritaget" for luxembourgsk selskabsbeskatning af de 
omhandlede renter.

EU-Domstolen har således reelt indført en "subject-to-tax"-betingelse (krav om 
effektiv beskatning for at opnå beskyttelse) i direktivet, hvilket kom som et lyn 
fra en klar himmel, navnlig set i lyset af, at Kommissionen flere gange har 
udtalt, at der ikke gælder en sådan betingelse, og at Kommissionen flere gange 
tidligere forgæves har fremsat forslag om at indføre en sådan betingelse i 
direktivet (hvilket visse medlemsstater dog blokerede for, jf. den nedenfor 
citerede kommentarartikel til dommen). Der kan også henvises til, at 
Kommissionens indstilling i sagen var i overensstemmelse hermed, jf. punkt 85 
og 86 […], ligesom generaladvokat Kokott også i sin indstilling var enig i, at 
Nycomed S.C.A., SICAR var omfattet af direktivet, uanset om selskabet var 
skattefritaget af de konkrete renter, jf. præmis 97 […]. 

EU-Domstolen har således også på dette punkt udøvet en vidtgående 
retsskabende aktivitet og har i den forbindelse kortsluttet den demokratiske 
proces.

…
Takeda gør ikke gældende, at denne praksisændring fra EU-Domstolen ikke 
kan gennemføres lovligt i nærværende sag, da den pågældende praksis er 
fastslået af EU-Domstolen i den konkrete sag og som det organ, der fortolker 
EU-retten. Nycomed S.C.A., SICAR nyder således ikke direktivbeskyttelse 
(men fortsat overenskomstbeskyttelse), men det gøres derimod gældende, at 
denne praksisændring "tæller med" med betydelig vægt, når det skal afgøres, 
om Nycomed A/S (Takeda) har handlet forsømmeligt ved ikke at indeholde 
renteskat i forbindelse med de omhandlede rentetilskrivninger, jf. nærmere 
nedenfor i afsnit 11. 

10.3  Nærmere om retspraksis

Som nævnt har der ikke siden 1983 været tvivl om eksistensen af det 
forvaltningsretlige princip, hvorefter skattemyndighederne er afskåret fra at 
ændre deres praksis i skærpende retning med tilbagevirkende kraft, jf. 
U.1983.8 H […] og Den juridiske vejledning […], som er citeret ovenfor.

Landsrettens dom i U.2012.2337 H […] er et skoleeksempel på, hvilke 
minimumskrav der må stilles til skattemyndighederne for, at en skærpende 
praksisændring kan få virkning for borgerne. … Landsretten fandt, at 
praksisændringen først ved offentliggørelsen i Retsinformation måtte anses for 
offentliggjort på en sådan måde, at den kunne tillægges retsvirkning over for 
virksomheder, der som sagsøgeren havde anvendt arbejdsudlejet arbejdskraft. 
… For Højesteret bestred Skatteministeriet ikke, at praksisændringen først 
kunne få virkning fra den 1. november 1997.



- 215 -

Størstedelen af retspraksis efter Højesterets dom i U.1983.8 H […] handler 
navnlig om beviset for, hvad skattemyndighedernes praksis så rent faktisk gik 
ud på. Denne konkrete bevisvurdering afgøres selvsagt efter de faktiske 
omstændigheder fra sag til sag. I nærværende sag er beviset i form af 
skatteministerens egne redegørelser til Folketinget overvældende.

… I nærværende sag er det evident, at skattemyndighederne først har tilrettet 
beskrivelsen af administrativ praksis i overensstemmelse med den opfattelse, 
som man nu gør gældende, efter at skattemyndighederne i 2008 indledte den 
kontrolaktion, som har ført til bl.a. denne sag mod Takeda.

…
I U.2015.915 H […], U.2017.2960 H […] og U.2017.2979 H […] forsøgte 
skatteyderne at føre beviset for praksis ved at henvise til lang tids ikke-
indgriben fra skattemyndighedernes side, hvilket Højesteret ikke godtog. Det er 
ikke Takedas synspunkt, at beviset for skattemyndighedernes praksis udgøres 
af lang tids ikke-indgriben. Noget andet er, at når skatteministeren over for 
Folketinget redegør for en praksis og for, hvordan en lovbestemmelse skal 
forstås, så følger skattemyndighederne naturligvis ministerens udmelding. Det 
ville da være besynderligt, hvis der forelå datidige afgørelser, som viste, at 
skattemyndighederne reelt havde en anden praksis end den, som fremgik af 
skatteministerens redegørelser. I Takedas sag er det imidlertid 
Skatteministeriet, som hævder, at skattemyndighedernes praksis i tiden indtil 
2008 var en anden, end skatteministeren havde fortalt Folketinget i 2001.

…
Den af Skatteministeriet hævdede retstilstand, der strider mod de udtrykkelige 
forarbejder til SEL § 2 kan således kun tilvejebringes ad lovgivningsvejen.

Takeda er naturligvis opmærksom på, at Østre Landsret i sin dom af 3. maj 
2021 i den første sag i dette sagskompleks, NetApp-sagen […], fandt, at der 
under tilsvarende omstændigheder ikke forelå en praksisændring i sagen (for så 
vidt angår fortolkningen af "retmæssig ejer"-begrebet).
…
Det fremgår af Takedas bemærkninger ovenfor i afsnit 10.1 og 10.2, at Takeda 
ikke er enig i Østre Landsrets afgørelse på dette punkt. Dommen er på dette 
punkt anket til Højesteret af NetApp.

…
11 NYCOMED A/S (TAKEDA) HÆFTER IKKE FOR EN EVENTUEL 

RENTESKAT - KILDE-SKATTELOVENS § 69

11.1  Regelgrundlaget og indledende bemærkninger

For det tilfælde, at der måtte gives Skatteministeriet medhold i, at de 
omhandlede renter er undergivet begrænset skattepligt til Danmark, gøres det - 
mest subsidiært - gældende, at Nycomed A/S (Takeda) ikke hæfter for den ikke 
indeholdte kildeskat.
 
Spørgsmålet om, hvorvidt kildeskatten kan opkræves hos Nycomed A/S 
(Takeda), beror på bestemmelsen i kildeskattelovens § 69, der er sålydende 
[…]: …



- 216 -

Det hedder endvidere i SKATs Vejledning om indeholdelse af A-skat og AM-
bidrag 2007-4, afsnit K.2.2 […]:

"Uanset at bestemmelserne har omvendt bevisbyrde, har det i retspraksis vist 
sig, at det er told- og skatteforvaltningen, der skal bevise, at den 
indeholdelsespligtige har handlet forsømmeligt."

Allerede fordi Nycomed A/S (Takeda)'s forståelse af de relevante regler er i 
overensstemmelse med den administrative praksis, som skattemyndighederne 
ubrudt har fulgt gennem årene vedrørende begrebet "beneficial owner", 
hvorefter begrebet var sidestillet med rette indkomstmodtager, er det åbenbart, 
at Nycomed A/S (Takeda) ikke har udvist "forsømmelighed". 

Som nævnt i foregående afsnit, har Østre Landsret ganske vist i NetApp-
dommen af 3. maj 2021 fundet, at der ikke forelå en fast administrativ praksis. 
Takeda er uenig heri, men selv hvis skattemyndighedernes mange 
tilkendegivelser om begrebet "retmæssig ejer" som værende lig med det danske 
"rette indkomstmodtager"-begreb ikke findes at konstituere en administrativ 
praksis, som Nycomed A/S (Takeda) kan støtte ret på, så har udsagnene under 
alle omstændigheder givet anledning til tilstrækkelig kvalificeret tvivl om 
fortolkningen, at det ikke kan lægges Nycomed A/S (Takeda) til last, at 
selskabet - til syvende og sidst - tog fejl, jf. nærmere herom nedenfor.
…
11.2 Nærmere om betingelserne for indeholdelsespligt efter kildeskattelovens § 
69

Kildeskattelovens § 69 gælder ikke kun hæftelse for rentekildeskat, men også 
hæftelse for ikke-indeholdt A-skat, arbejdsudlejeskat m.v. Der kan derfor 
henses til retspraksis om manglende indeholdelse af andre skatter end 
rentekildeskat, når det skal bedømmes, hvad der forstås ved hæftelsespådrag-
ende forsømmelighed.

Det fremgår af bl.a. UfR 1977.844 H (ikke-hæftelse […]), SKM2002.470.ØLR 
Ø (ikke-hæftelse […]) og UfR 2018.3119 H (hæftelse […]), at også vildfarelse 
om den korrekte retlige fortolkning og subsumption kan fritage for 
hæftelsesansvar. Der er heller ikke noget i ordlyden af bestemmelsen, som 
antyder, at det kun er ukendskab til de relevante faktiske forhold, som er af 
betydning. 

Højesteret vurderede i UfR 1977.844 H, at den potentielt indeholdelsespligtige 
havde haft "en sådan føje" til at kunne gå ud fra, at der ikke var 
indeholdelsespligt, at der ikke var handlet forsømmeligt. Landsretten brugte i 
SKM2002.470.ØLR det udtryk, at det relevante cirkulære i den pågældende 
situation ikke førte til "et entydigt resultat" og frifandt skatteyderen for 
hæftelse. Hvis den potentielt indeholdelsespligtiges standpunkt derfor har 
været udtryk for en rimeligt begrundet forståelse af retsgrundlaget og en 
rimeligt begrundet subsumption, vil der derfor ikke være handlet forsømmeligt 
- heller ikke selvom det til syvende og sidst viser sig, at den potentielt 
indeholdelsespligtiges standpunkt ikke var holdbart.



- 217 -

I UfR 2018.3119 H afhang spørgsmålet om skattepligt af, om rette 
indkomstmodtager af udbyttet var en hollandsk fond eller fondens stifter, som 
var bosat i Storbritannien. Højesteret fastslog i præmisserne […], at der forelå 
hæftelse og henviste bl.a. til, at det fremgik af Ligningsvejledningen forud for 
vedtagelsen af udbyttet, at udenlandske fonde ikke var rette 
indkomstmodtagere, hvis fonden ikke opfyldte de danske betingelser for at 
anse en fond for et i forhold til stifteren uafhængigt retssubjekt.

Nycomed A/S (Takeda)'s forståelse af retsgrundlaget må derfor - selvfølgelig - 
bedømmes efter de tilgængelige retskilder på rentetilskrivningstidspunkterne. 
Det var jo, hvad Nycomed A/S (Takeda) og dets rådgivere havde at gå ud fra. 

Så vidt ses, er der ikke faktuelle uenigheder af betydning for 
forsømmelighedsbedømmelsen. Uenigheden går på, om Nycomed A/S 
(Takeda) handlede forsømmeligt ved på rentetilskrivningstidspunkterne ikke at 
indse, at renterne var skattepligtige (hvis de altså viser sig at være det), uanset 
at renterne blev oppebåret af Nycomed Sweden Holding 2 AB, der ubestridt 
var rette indkomstmodtager. U.2016.2898H - RF Holding […] handlede om en 
situation, hvor Højesteret lagde til grund, at udloddede midler blev ledt uden 
om rette indkomstmodtager, hvilket indlysende var forsømmeligt. Denne sag er 
derfor uden betydning for forsømmelighedsspørgsmålet i nærværende sag.

Ved forsømmelighedsvurderingen kan det være nyttigt at erindre om, at 
sagerne er opstået som følge af en koordineret aktion fra skattemyndighedernes 
side, hvor man har rejst i første omgang 31 sager, senere i alt 150 sager om 
hæftelse for ikke-indeholdt kildeskat som en del af "Skattestyrelsens Kapital-
fonds- og kildeskatteprojekt", jf. Skatteministeriets svar til Folketingets 
Skatteudvalg af 28. oktober 2019, selvom der ikke tidligere havde været 
danske sager overhovedet om pligt til indeholdelse af renteskat under 
henvisning til, at det modtagende selskab var et gennemstrømningsselskab. 

Som tidligere nævnt, udtalte den ansvarlige kontorchef i Skattestyrelsen - 
påskønnelsesværdigt ærligt - i 2010 om det kommende opgør ved domstolene 
[…]:

"Om vi så får medhold, ved vi ikke. Vores synspunkt er ret nyt i skattepraksis, 
så vi må se, hvad Højesteret siger, når den kommer til at tage stilling engang."

Baggrunden er således utvivlsomt, at Skattestyrelsen med iværksættelsen af 
dette sagskompleks har søgt at pløje ny jord. Man havde ikke fundet det 
fornødent forinden at varsle de potentielt indeholdelsespligtige om aktionen og 
de nye synspunkter, som skattemyndighederne ønskede at afprøve.

11.3 Nycomed A/S (Takeda) har ikke handlet forsømmeligt ved 
rentetilskrivningerne

Bl.a. henset til,

at sagsøgers forståelse af de relevante regler er i overensstemmelse med de 
administrative tilkendegivelser vedrørende forståelsen af begrebet 
"retmæssig ejer" som værende det samme som den "rette 
indkomstmodtager, som der forelå på rentetilskrivningstidspunkterne - 



- 218 -

hvad enten dette konstituerer en administrativ praksis eller ej, jf. 
gennemgangen heraf ovenfor i afsnit 1, 2 og 10, 

at      dansk litteratur er på linje med skattemyndighedernes tidligere praksis,
at det følger direkte af ordlyden af rente-/royaltydirektivet (MS 381), at 

renter er fritaget for kildeskat, og 
at EU-Domstolen ved sin dom af 26. februar 2019 (imod Domstolens 

generaladvokats indstilling) har foretaget en klokkeklar ændring af den 
administrative praksis, som anvendt af Kommissionen vedrørende 
spørgsmålet, om rente-/royaltydirektivet forudsætter effektiv beskatning 
af de oppebårne renter, jf. ovenfor i afsnit 10.2.2, 

at såvel Kommissionen som EU-Domstolens generaladvokat var af den 
opfattelse, at Takeda skulle have medhold i sagen, dels da Nycomed 
Sweden Holding 2 AB måtte anses som den "retmæssige ejer" af renterne 
efter direktivet, og dels da der direktivets anti-misbrugsbestemmelse ikke 
ansås for implementeret i dansk ret,

at der på internationalt plan er stor usikkerhed om, hvorledes begrebet 
"beneficial owner" skal fortolkes, jf. bl.a. OECD's forslag til 
kommentarer fra foråret 2011 (MS 651-655), hvor det af høringssvarene 
(MS 659-676) fremgår, at end ikke forslaget til de nye (præciserende) 
kommentarer bidrager til at mindske den usikkerhed, der hersker om 
fortolkningen,

at ordlyden af SEL § 2, stk. 1, litra c, sidste punktum klart fører til, at der 
ikke foreligger begrænset skattepligt (og dermed indeholdelsespligt), og

at Nycomed-koncernen (Takeda) forinden transaktionerne indhentede 
rådgivning hos et førende skatterådgivningsfirma, KPMG, der anviste 
den pågældende lånestruktur uden at tage forbehold om nogen risiko for 
kildeskat i forbindelse med de påtænkte rentebetalinger, 

er det ganske klart, at Nycomed A/S (Takeda) ikke har udvist 
"forsømmelighed". 

Såfremt Skatteministeriet måtte få medhold i spørgsmålet om 
indeholdelsespligt, selv om Nycomed S.C.A., SICAR i princippet anses som 
den "retmæssige ejer" af de omhandlede renter, dvs. som følge af, at det 
pågældende selskab skal sidestilles med et 1929-holdingselskab og dermed 
ikke er omfattet af den dansk-luxembourgske DBO, jf. ovenfor i afsnit 7.7, skal 
det navnlig fremhæves, at Skatteministeriet i 2006 - dvs. umiddelbart før de 
første rentetilskrivninger i denne sag - bekræftede over for de luxembourgske 
skattemyndigheder, at "Luxembourg Investment Funds" var omfattet af den 
dansk-luxembourgske DBO. Et SICAR var som et investeringsselskab - på 
samme måde som et dansk investeringsselskab omfattet af 
aktieavancebeskatningslovens § 19 - omfattet af bekræftelsen eller kan i hvert 
fald sidestilles med de investeringsselskaber, som derved blev anerkendt som 
overenskomstbeskyttede, jf. afsnit 7.7.8.7. Selv hvis landsretten tilsidesætter 
ministeriets (daværende) forståelse af DBO'en, kan det under ingen 
omstændigheder tilregnes Nycomed A/S (Takeda) som forsømmeligt, at 
selskabet ikke forudså, at ministeriets fortolkning var forkert, og i hvert fald 



- 219 -

demonstrerer det, at Nycomed A/S (')s fortolkning af DBO'en ligger inden for 
rammerne af en særdeles forståelig - og dermed undskyldelig - fejlfortolkning.

Det kunne heller ikke læses ud af slutprotokollen til DBO'en med Luxembourg, 
at forbeholdet for 1929-holdingselskaber også skulle gælde et selskab som 
Nycomed S.C.A., SICAR, og Skatteministeriet fandt da også først 7 år efter 
sagens anlæg (og 10 år efter SKATs afgørelse) på argumentet om, at 
slutprotokollen burde fortolkes udvidende/formålsbestemt, og efter at 
Skatteministeriet havde opgivet et andet, fejlagtigt argument om betydningen 
af, at selskabet måtte anses som transparent efter dansk skatteret, jf. afsnit 7.7. 
Når Skatteministeriet skulle bruge 7 år - og skattemyndighederne dermed mere 
end 10 år - på at finde på argumentet om udvidende 
fortolkning/formålsfortolkning af slutprotokollen, kan det ikke bebrejdes 
Nycomed A/S (Takeda), at selskabet tilbage i 2007, 2008 og 2009 ikke indså, 
at Nycomed S.C.A., SICAR ikke kunne modtage renter uden at betale dansk 
kildeskat (såfremt dette altså viser sig at være landsrettens opfattelse).

Sagen er således den, at de retskilder, som var tilgængelige på tidspunktet for 
etableringen af låne-strukturen og rentetilskrivningerne, entydigt taler for, at 
renterne var skattefri.

I Østre Landsrets dom af 3. maj 2021 i NetApp-sagen hedder det (dommens s. 
250, 2. og 3. afsnit) […]:

"NetApp Danmark må efter de foreliggende oplysninger have været bekendt 
med de faktiske omstændigheder ved udbytteudlodningen, herunder at formålet 
med at indskyde NetApp Cypern som et mellemled alene var at undgå dansk 
kildebeskatning som redegjort ovenfor.

Under disse omstændigheder kan det forhold, at der i 2006 ikke forelå en 
endelig afklaring af det retlige spørgsmål, om der var fornøden hjemmel til at 
imødegå et sådant retsmisbrug, ikke føre til, at NetApp Denmark bliver 
ansvarsfri i medfør af kildeskattelovens § 69, stk. 1."

Disse præmisser kan opfattes således, at landsretten pålægger det potentielt 
indeholdelsespligtige selskab risikoen for den retlige usikkerhed om 
anvendelsen af begrebet "beneficial owner" og - i overensstemmelse med 
Skatteministeriets opfattelse - vel nærmest et objektivt ansvar herfor. Her skal 
man dog være opmærksom på, at denne del af præmisserne angik den del af 
udbytteudlodningen, hvor der efter landsrettens opfattelse ikke forelå en faktisk 
gennemstrømning til en "beneficial owner" i et land, som kunne modtage 
udbyttet skattefrit. I en sådan situation har landsretten altså vurderet, at der 
forelå en misbrugssituation, og at hæftelsesansvaret ikke bortfaldt, fordi der 
ikke var en "endelig afklaring" af, om man på basis af "beneficial owner"-
begrebet kunne skride ind over for et sådant misbrug. Den retlige usikkerhed 
angik altså selve muligheden for at skride ind over for det, som landsretten 
anså for misbrug af DBO'en med Cypern. Det har således muligvis spillet en 
rolle for landsrettens vurdering, at NetApp efter landsrettens opfattelse havde 
søgt at udnytte DBO'en med Cypern på en illoyal måde, og at det i en sådan 
situation ikke kan diskulpere for hæftelsesansvar, når det til syvende og sidst 
viser sig, at konstruktionen kunne tilsidesættes.



- 220 -

Såfremt hovedspørgsmålet i Takedas sag skulle gå Takeda imod med den 
begrundelse, at Nycomed S.C.A., SICAR ikke er beskyttet af DBO'en mellem 
Luxembourg og Danmark, foreligger der imidlertid en væsentlig anderledes 
situation. Her vil den retlige tvivl nemlig ikke angå fortolkningen af "beneficial 
owner"-begrebet, og hvorvidt der i den konkrete situation forelå misbrug. 
Såfremt Takeda får medhold i, at Nycomed S.C.A., SICAR i princippet var den 
"retmæssige ejer" af de af sagen omhandlede renter (da selskabet ikke har 
fungeret som et "gennemstrømningsselskab"), men ikke kunne oppebære 
renterne uden dansk kildeskat som følge af forbeholdet i slutprotokollen, angår 
fortolkningstvivlen slutprotokollen til DBO'en i en situation, hvor det ligger 
fast, at Nycomed S.C.A., SICAR's etablering og tilstedeværelse i Luxembourg 
og status som renternes "retmæssige ejer" ikke kan tilsidesættes ud fra 
misbrugsbetragtninger. Den fortolkningstvivl, som måtte være om forståelsen 
af slutprotokollen har således en ganske anden karakter end spørgsmålet om, 
hvorvidt NetApp Cypern som et til lejligheden oprettet selskab kunne påberåbe 
sig DBO'en, og som nævnt havde Nycomed A/S (Takeda) altså særdeles gode 
grunde til at antage, at Nycomed S.C.A., SICAR kunne påberåbe sig 
overenskomsten (og rente-/royalty-direktivet), når (hvis) nu selskabet måtte 
blive anset som den (subsidiære) "retmæssige ejer" af renteindtægterne.

Hertil kommer, at der i nærværende sag består den væsentlige forskel i forhold 
til NetApp-sagen, at Nycomed A/S (Takeda) - som nævnt ovenfor - havde føje 
til at gå ud fra, at Nycomed S.C.A., SICAR under alle omstændigheder var 
ubetinget beskyttet af rente-/royaltydirektivet, selv om der ikke skete effektiv 
beskatning af renterne i Luxembourg, idet en fast EU-praksis herfor først blev 
ændret med EU-Domstolens dom, og da renterne i øvrigt ikke 
"gennemstrømmede" dette selskab videre til ejerne.

Om retspraksis på dette område bemærkes, at det ikke kan undre, at Højesteret 
i afgørelserne UfR 2004.362 H […] og UfR 2008.2243 H […] har givet 
Skatteministeriet medhold i, at der var handlet "forsømmeligt". Det 
forekommer rimeligt klart i begge sager. Ingen af disse domme er derfor 
præjudicerende for nærværende sag.

Den omstændighed, at Højesteret i præmisserne i sagerne har nævnt, at den 
indeholdelsespligtige var "bekendt" med de faktiske forhold, der førte til, at der 
forelå indeholdelsespligt, kan ikke - som antaget af Skatteministeriet - tages 
som udtryk for, at dette skulle være den afgørende præmis. Tværtimod, er den 
indeholdelsespligtiges kendskab til de faktiske forhold den første betingelse for 
at statuere "forsømmelighed", og Højesteret fortsætter da også med at 
konstatere, at den indeholdelsespligtige "ikke har haft føje" til at antage, at der 
ikke var indeholdelsespligt. 

Det bestrides endvidere, at Nycomed A/S (Takeda) skulle være underlagt en 
skærpet agtsomhedsbedømmelse, fordi der angiveligt var tale om omgåelse af 
en værnsregel. 

For det første bestrides det, at SEL § 2, stk. 1, litra d, om begrænset skattepligt 
er en værnsregel. 

For det andet giver det ikke nogen mening at tale om en skærpet 
agtsomhedsbedømmelse, fordi parterne var interesseforbundne, når 



- 221 -

agtsomhedsvurderingen drejer sig om den juridiske subsumption. Den juridiske 
bedømmelse af, om et mellemholdingselskab som Nycomed Sweden Holding 2 
AB kan påberåbe sig DBO'en eller direktivet er jo upåvirket af, om Nycomed 
Sweden Holding 2 AB var minoritetsaktio-nær eller majoritetsaktionær i 
Nycomed A/S (Takeda). Tilsvarende gælder for Nycomed S.C.A., SICAR's 
muligheder for at påberåbe sig DBO'en med Luxembourg. Østre Landsret har 
da heller ikke fulgt dette synspunkt i NetApp-sagen.

På den anførte baggrund gøres det samlet set gældende, at der ikke er grundlag 
for at anse Nycomed A/S (Takeda) for at have handlet "forsømmeligt".

12  ANBRINGENDER TIL STØTTE FOR DE SUBSIDIÆRE PÅ-
      STANDE

12.1  De subsidiære påstande og Takedas hovedanbringender

[…]
Sagsøgte, Skatteministeriet, har over for Takedas subsidiære påstand (B) 
principalt nedlagt påstand om afvisning, subsidiært om frifindelse.

Over for Skatteministeriets afvisningspåstand har Takeda nedlagt påstand om 
frifindelse.

Til støtte for den subsidiære påstand (A) gør Takeda overordnet gældende, at - 
såfremt hverken Nycomed Sweden Holding 2 AB, Nycomed Sweden Holding 
1 AB eller Nycomed S.C.A., SICAR, anses som den "retmæssige ejer" af de af 
sagen omhandlede renter - så skal kildeskattekravet under alle omstændigheder 
nedsættes til 0 kr., for så vidt angår 

i. det svenske børsnoterede selskab, Aktionær nr. 41, der er (direkte) 
aktionær i Nycomed S.C.A., SICAR, eftersom dette selskab i så fald må 
anses som den "retmæssige ejer" af de omhandlede renter for dette 
selskabs ejerandel (ca. 1,15 %) (og er DBO-beskyttet), og

ii. den i USA hjemmehørende fysiske person, Aktionær nr. 39, der ligeledes 
er (direkte) aktionær i Nycomed S.C.A., SICAR, da denne person i så 
fald må anses som den "retmæssige ejer" af de omhandlede renter for 
denne persons ejerandel (ca. 0,25 %), og da vedkommende er en fysisk 
person (da der ikke i dansk ret er hjemmel til at opkræve kildeskat på 
renter betalt til udenlandske fysiske personer).

Dette anbringende behandles i det følgende afsnit 12.2.

Til støtte for den subsidiære hjemvisningspåstand (B) gør Takeda overordnet 
gældende, at der herudover - dvs. i tillæg til det af den subsidiære påstand (A) 
omhandlede krav - består et retskrav på nedsættelse af kildeskattekravet til 0 
kr., i det omfang Takeda under en hjemvisning til Skattestyrelsen 
dokumenterer, at de direkte eller indirekte investorer i Nycomed S.C.A., 
SICAR på tidspunkterne for rentetilskrivningerne var 1) de "retmæssige ejere" 
af de omhandlede renter i henhold til en DBO mellem domicilstaten og 



- 222 -

Danmark, eller 2) fysiske personer (da der ikke i dansk ret er hjemmel til at 
opkræve kildeskat på renter vedrørende sådanne personer).

Disse anbringender behandles nedenfor i afsnit 12.3.

Den overordnede begrundelse for, at der består et retskrav på bortfald af 
kildeskatten i forhold til de nævnte (bagvedliggende) personer, er, at der - i 
dette subsidiære scenarie - ikke foreligger noget misbrug af hverken den 
nordiske DBO eller rente-/royaltydirektivet i forhold til disse investorer, 
eftersom en rentebetaling direkte til disse investorer ubetinget ville være 
fritaget for dansk kildeskat, jf. den tilsvarende problemstilling ovenfor i afsnit 
7.7 vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt der skal ske nedsættelse som følge af, 
at Nycomed S.C.A., SICAR alternativt må anses som den "retmæssige ejer" af 
renterne. 

Som nævnt det anførte sted, kan det således alene komme på tale at bortse fra 
den umiddelbare modtager af en rente (eller et udbytte), dvs. statuere misbrug, 
såfremt midlerne er strømmet til et selskab, der er hjemmehørende i en stat, 
med hvilken Danmark ikke har en DBO (eller til et selskab, der ikke er 
omfattet af en DBO), eller at midlerne er bestemt hertil, og at dette selskab er 
den "retmæssig ejer" af midlerne.

Dette følger både af ISS-dommen […], ligesom det nu også følger af Østre 
Landsrets dom af 3. maj 2021 i NetApp-sagen […].

…

12.2 Kildeskattekravet skal nedsættes i forhold til de to aktionærer i Nycomed 
S.C.A., SICAR; Aktionær nr. 41, Sverige, og Aktionær nr. 39, USA

For det tilfælde at hverken Nycomed Sweden Holding 2 AB, Nycomed Sweden 
Holding 1 AB eller Nycomed S.C.A., SICAR anses som "retmæssig ejer" af de 
af sagen omhandlede renter, gøres det gældende, at det i så fald må være de 
direkte (eller indirekte) aktionærer eller investorer i Nycomed S.C.A., SICAR, 
der må være de "retmæssige ejere" af renterne. Der er ikke andre muligheder.

SKAT har da også i den indbragte afgørelse i sagen […] lagt til grund, at det er 
investorerne i Nycomed S.C.A., SICAR, der er de "retmæssige ejere". Det 
hedder således […]: … 

Som det fremgår af redegørelsen ovenfor i afsnit 4.6, udgør aktionærkredsen i 
Nycomed S.C.A., SICAR, for over 95 %'s vedkommende af kapitalfonde, der 
er organiseret i skattemæssigt transparente enheder, typisk udenlandske limited 
partnerships, dvs. kommanditselskaber. Investorerne i disse kapitalfonde er 
således i skattemæssig henseende direkte aktionærer i Nycomed S.C.A., 
SICAR. Antallet af investorer i disse enheder udgør flere hundrede.

Der findes dog også enkelte ikke-skattetransparente enheder, der er direkte 
aktionærer i Nycomed S.C.A., SICAR, herunder den svenske, børsnoterede 
bank, Aktionær nr. 41, og den i USA hjemmehørende fysiske person, Aktionær 
nr. 39, jf. ovenfor i afsnit 4.6. Som det fremgår af de pågældende afsnit, ejede 
Aktionær nr. 41 153.121 stk. ud af 13.316.572 stk. aktier, svarende til en 



- 223 -

ejerandel på ca. 1,15 %, mens Aktionær nr. 39 ejede 33.162 stk., svarende til 
ca. 0,25 %. De to aktionærers samlede ejerandel udgjorde dermed ca. 1,40 %. 

På denne baggrund har Takeda altså nedlagt den subsidiære påstand (A) om 
nedsættelse af kildeskattekravene for årene 2007, 2008 og 2009 med 
henholdsvis 1.615.932 kr., 1.935.776 kr. og 1.610.973 kr.: …
Når Takeda har valgt at udtage Aktionær nr. 41 og Aktionær nr. 39 til særskilt 
behandling og omfattet af en selvstændig subsidiær påstand - (A) - skyldes det, 
at begge disse aktionærer udgør enkle og illustrative eksempler at henvise til i 
relation til spørgsmålet om, hvilke betingelser der med rette kan stilles for at 
opnå en nedsættelse af kildeskattekravet i det scenarie, hvor ingen af de 
mellemliggende selskaber (Nycomed Sweden Holding 2 AB, Nycomed 
Sweden Holding 1 AB eller Nycomed S.C.A., SICAR) kan anerkendes som 
værende "retmæssig ejer" af de af sagen omhandlede renter. 

Da investorerne i de skattetransparente kapitalfonde, som nævnt, udgør flere 
hundrede selskaber m.v., har Takeda altså valgt alene at lade landsretten 
bedømme spørgsmålet om nedsættelse af kildeskattekravet i forhold til den 
"retmæssig ejer" i forhold til to specifikke investorer. 

Og herudover - såfremt landsretten måtte finde det godtgjort, at de pågældende 
investorer (eller blot én af dem) berettiger til en nedsættelse af 
kildeskattekravet - lægger sagsøger op til, at landsretten kan hjemvise sagen i 
forhold til øvrige investorer, der måtte opfylde tilsvarende betingelser (og altså 
lade skatteforvaltningen foretage den ligningsmæssig opgave, der består i at 
vurdere, om de af landsretten udstukne betingelser for nedsættelse af 
kildeskattekravet er opfyldt i forhold til de investorer, der måtte mene sig 
berettiget til nedsættelse), jf. nærmere nedenfor i afsnit 12.3. 

Takeda gør, som nævnt, i denne forbindelse gældende, at - når ingen af de 
mellemliggende selskaber kan anses som den "retmæssige ejer" af de 
omhandlede renter - så er der ikke andre muligheder end at anse 
aktionærerne/investorerne i Nycomed S.C.A., SICAR, som de "retmæssige 
ejere" heraf. Og to af disse investorer er altså Aktionær nr. 41 og Aktionær nr. 
39.

Aktionær nr. 41 er et svensk selskab, der er omfattet af den nordiske DBO.

Og Aktionær nr. 39 er en fysisk person, der er hjemmehørende i USA (med 
hvilket land Danmark også har en DBO). I forhold til en fysisk person gøres 
det gældende, at det er uden betydning for spørgsmålet om nedsættelse, om 
vedkommende er omfattet af en DBO. Danmark har således ikke intern 
hjemmel til at opkræve renteskat over for en udenlandsk fysisk person (dvs. 
dette gælder, uanset hvor denne måtte være skattemæssigt hjemmehørende), 
hvorfor der under omstændigheder ikke kan foreligge noget misbrug i forhold 
til en sådan person, der måtte anses som den (alternative) "retmæssige ejer" af 
en rente. I dette konkrete scenarie spiller dette spørgsmål dog ingen rolle, 
eftersom Aktionær nr. 39 er hjemmehørende i en DBO-stat. 
…

Skatteministeriet er enig med Takeda i, at der (i hvert fald i princippet) kan ske 
nedsættelse af kildeskattekravet, såfremt det godtgøres, at de bagvedliggende 



- 224 -

ejere er de "retmæssige ejere" af renterne. Skatteministeriet stiller i den 
forbindelse bl.a. krav om, at renterne "i skattemæssig henseende er henført til 
disse personer", jf. om denne betingelse senere i dette afsnit. 

Takeda finder det vanskeligt at forstå Skatteministeriets synspunkter i relation 
til dette nedsættelsesspørgsmål … 

Problemet er imidlertid, at der ikke findes sådant skriftligt materiale, som 
Skatteministeriet forestiller sig. Og pengestrømmene er i øvrigt klart oplyste i 
denne sag - og har længe været det, jf. bl.a. beskrivelsen i 
forelæggelseskendelsen […]. 

Ministeriet kan således ikke dække sig ind under manglende faktuelle 
oplysninger. 
…

Og Skatteministeriet kan i øvrigt heller ikke dække sig ind under EU-
Domstolens tilkendegivelse (efter rente-/royaltydirektivet) om, at det ikke er 
skattemyndighedernes opgave at udpege den "retmæssige ejer". 

…
Skatteministeriet gør gældende, at det - for at nedsættelse af kravet kan komme 
på tale - skal godtgøres, at den pågældende investor ikke selv er et 
"gennemstrømningsselskab" for de pågældende renter. 

Det bemærkes hertil, at det synes at være helt åbenbart, at disse midler ikke kan 
være "gennemstrømmet" den fysiske person, Aktionær nr. 39 (hvad 
Skatteministeriet da vist nok heller ikke gør gældende), men heller ikke den 
børsnoterede bank, Aktionær nr. 41, til dette selskabs mange tusinde 
aktionærer. Det må således uden videre kunne lægges til grund, at midlerne er 
kommet Aktionær nr. 41 fuldt ud til gode, jf. også redegørelsen ovenfor i afsnit 
4.6, hvoraf fremgår, at banken foretog investeringen i Nycomed S.C.A., 
SICAR for egen regning (og altså ikke på vegne en kunde). 

Skatteministeriet har under sagen hævdet, at det er en betingelse for 
nedsættelse, at den person, der anses som den "retmæssige ejer" af renterne, 
også i sit hjemland skal have indtægtsført de pågældende renter efter lokale 
regler - eller at renterne i hvert fald efter lokale regler skal anses for at skulle 
henføres til den pågældende person i skattemæssig henseende.

Takeda bestrider, at der kan stilles en sådan betingelse for nedsættelse af 
kildeskattekravet.

I den forbindelse erindres om, at de bagvedliggende investorer i nærværende 
sag rent faktisk ikke har modtaget de af sagen omhandlede renter - eller nogen 
andre renter - hvorfor disse renteindtægter i sagens natur ikke i skattemæssig 
henseende kan anses for at være henførbare til de pågældende personer efter de 
for disse personer gældende lokale regler. 

Sagen er den, at den af ministeriet opstillede betingelse aldrig vil kunne 
opfyldes i de situationer, hvor der ikke er sket faktisk gennemstrømning af de 
omhandlede renter til de personer, der - på trods heraf og - til syvende og sidst 



- 225 -

anses som de "retmæssige ejere" af renterne, og hvor Danmark som kildeland 
står alene med synspunktet om, at den umiddelbare rentemodtager (eller andre 
efterfølgende rente-modtagere, her Nycomed S.C.A., SICAR) ikke er den 
"retmæssige ejer". 

Takeda er således ikke enig i, at der med rette kan opstilles en betingelse om, at 
renterne skal være omfattet af beskatningskompetencen i det land, hvori den 
"retmæssige ejer" er skattemæssigt hjemmehørende.

Det gøres således for det første gældende, at der gælder et såkaldt look-through 
princip efter DBO'erne, således at den person, der er den "retmæssige ejer" af 
en indkomst, kan påberåbe sig en eventuel DBO mellem den pågældendes 
hjemland og kildelandet (Danmark). Dette er der vist enighed om mellem 
parterne, ligesom dette nu også følger af Østre Landsrets dom af 3. maj 2021 i 
NetApp-sagen […]. 

I de særlige tilfælde hvor det alene er kildelandet, her Danmark, der anser 
vedkommende for "retmæssig ejer" af den pågældende indkomst - f.eks. fordi 
der ikke har været nogen faktisk pengestrøm til vedkommende person som i 
nærværende sag - gøres det videre gældende, at kildelandet også er forpligtet til 
at føre denne fiktion helt igennem og lægge til grund, at vedkommende rent 
faktisk også har modtaget den pågældende indkomst og dermed kan påberåbe 
sig en eventuel DBO mellem pågældendes bopælsland og Danmark.

Danmark kan selvsagt ikke både blæse og have mel i munden ved at hævde, at 
den pågældende er "retmæssig ejer" af en indtægt, men at vedkommende ikke 
kan påberåbe sig en eventuel DBO, da dette efter ministeriets opfattelse 
kræver, at vedkommendes hjemland indtager samme standpunkt. I så tilfælde 
ville den pågældende skatteyder i "retmæssig ejer"-scenariet de facto blive 
stillet dårligere, end hvis vedkommende rent faktisk havde modtaget den 
pågældende indkomst, altså været formel långiver. Der erindres i denne 
forbindelse om, at der jo ikke foreligger - eller kan foreligge - noget misbrug af 
en DBO i forhold til en "retmæssig ejer" i et andet DBO-land, for så vidt angår 
renter (da der ikke er intern hjemmel til at beskatte, når der skal ske 
nedsættelse efter en DBO). 

Et af problemerne i disse sager er, at Skatteministeriet foretager en kunstig 
adskillelse af "rette indkomstmodtager" (skattepligtssubjektet) og den 
"retmæssige ejer". Skatteministeriet gør således gældende, at den umiddelbare 
rentemodtager (i sagen Nycomed Sweden Holding 2 AB) er "rette indkomst-
modtager" og dermed skattepligtssubjektet, men ikke den "retmæssige ejer", 
hvorfor denne rentemodtager ikke har krav på overenskomst- og 
direktivbeskyttelse. 

Såvel DBO'erne som rente-/royaltydirektivet har imidlertid som forudsætning, 
at den "retmæssige ejer" er skattepligtssubjektet og dermed - efter dansk ret - 
også er "rette indkomstmodtager".

Skatteministeriets konstruktion (om adskillelse af "rette indkomstmodtager" og 
"retmæssig ejer") bliver en contradictio in adjecto, når Skatteministeriet - som 
betingelse for, at de bagvedliggende ejere har krav på nedsættelse efter en 



- 226 -

DBO - stiller krav om, at renterne er omfattet af den pågældende stats 
beskatningskompetence.

Sagen er nemlig den, at Skatteministeriet gør gældende, at det er den 
umiddelbare rentemodtager (Nycomed Sweden Holding 2 AB), der er "rette 
indkomstmodtager" (og dermed skattepligtssubjektet) af renterne, samtidig 
med at Skatteministeriet (som betingelse for nedsættelse) stiller krav om, at de 
samme renter er skattepligtige i den bagvedliggende ejers hjemstat, hvilket er 
det samme som at sige, at den bagvedliggende ejer skal være "rette 
indkomstmodtager" af de samme renter, hvilket selvsagt er en umulighed.

Også dette viser, at der i denne situation ikke med rette kan opstilles en 
betingelse om, at renterne skal være omfattet af beskatningskompetencen i det 
land, hvori den "retmæssige ejer" er skattemæssigt hjemmehørende. 

12.3 Kildeskattekravet skal nedsættes i forhold til visse øvrige investorer 
ved hjemvisning af sagen til Skattestyrelsen

I foregående afsnit, 12.2, har Takeda påvist, at der skal ske nedsættelse af 
kildeskattekravet i forhold to specifikke investorer, nemlig Aktionær nr. 41, 
Sverige, og Aktionær nr. 39, USA, eftersom disse personer må anses som de 
"retmæssige ejere" af renterne i dette subsidiære scenarie, blandt andet da der 
er tale om en fysisk person og et selskab, der ikke selv kan anses for at være 
"gennemstrømningsselskab" i relation til de omhandlede renter, og som i øvrigt 
nyder beskyttelse efter en DBO mellem selskabets bopælsland og Danmark. 
Der foreligger således under alle omstændighederne ikke noget misbrug af den 
nordiske DBO (eller af rente-/royaltydirektivet) i forhold til disse to personer.

Aktionær nr. 41 og Aktionær nr. 39 er, som nævnt, direkte aktionærer i 
Nycomed S.C.A., SICAR.

Som nævnt indledningsvis i dette afsnit 12, er de øvrige aktionærer i selskabet 
primært skattetransparente kommanditselskaber, hvorfor det i relation til disse 
aktionærer er nødvendigt at vurdere nedsættelsesspørgsmålet - misbruget - i 
forhold til kommanditisterne i disse selskaber, da de i skattemæssig henseende 
anses som de direkte aktionærer i Nycomed S.C.A., SICAR.

På tilsvarende vis som for Aktionær nr. 41 og Aktionær nr. 39 vil der således 
skulle ske nedsættelse i forhold til disse øvrige investorer, såfremt disse enten 
kan godtgøre, at de selv er de "retmæssige ejere" efter en DBO med Danmark, 
dvs. at de ikke selv er "gennemstrømningsselskaber" for de pågældende renter, 
og at de i øvrigt er hjemmehørende i et DBO-land (og omfattet af den 
pågældende DBO), eller at de er fysiske personer (da der, som nævnt, slet ikke 
i dansk ret er hjemmel til at opkræve kildeskat af renter oppebåret af 
udenlandske fysiske personer).

Da investorerne i de skattetransparente kapitalfonde udgør flere hundrede 
selskaber m.v., har Takeda, som tidligere nævnt, valgt alene at lade landsretten 
bedømme spørgsmålet om nedsættelse af kildeskattekravet i forhold til den 
"retmæssig ejer" i forhold til to specifikke investorer og herudover - såfremt 
landsretten måtte finde det godtgjort, at de pågældende investorer (eller blot én 
af dem) berettiger til en nedsættelse af kildeskattekravet - lægger Takeda op til, 



- 227 -

at landsretten skal hjemvise sagen i forhold til øvrige investorer, der måtte 
opfylde tilsvarende betingelser (og altså lade skatteforvaltningen foretage den 
ligningsmæssig opgave, der består i at vurdere, om de af landsretten udstukne 
betingelser for nedsættelse af kildeskattekravet er opfyldt i forhold til de 
investorer, der måtte mene sig berettiget til nedsættelse).
 
For så vidt angår spørgsmålet om, at det i denne forbindelse ifølge 
Skatteministeriet skal godtgøres, "at den hævdede retsmæssige ejer ikke blot 
har været endnu en gennemstrømningsenhed, men har haft reelle beføjelser til 
selv at råde over renterne", bemærker Takeda, at disse flere hundrede 
investorer i de skattetransparente kapitalfonde hver især alene ejer en meget 
lille andel af den samlede investering, og at de pågældende investorer derfor 
ingen reel indflydelse har haft på de beslutninger, der har ført til, at det er disse 
bagvedliggende investorer, der - i givet fald - anses som "retmæssige ejere" af 
renterne. Hertil kommer, at disse investorer bl.a. omfatter en lang række 
selvstændige skattesubjekter, der per definition ikke selv ville kunne anses som 
"gennemstrømningsselskaber", så som pensionskasser, banker, visse 
investeringsforeninger, stats- og kommunale enheder, universiteter mv. 

Da disse bagvedliggende investorer under alle omstændigheder slet ikke har 
ydet noget lån - og dermed ikke har modtaget nogen renter, jf. ovenfor - har det 
klart formodningen imod sig, at disse investorer selv skulle have etableret et 
"gennemstrømningsarrangement" desangående. Der er derfor intet grundlag for 
en antagelse om, at disse investorer ikke skulle være de "retmæssige ejere" af 
de omhandlede renter.

Af samme grund er der ikke behov for at stille krav om, at hver af disse 
investorer dokumenterer, at de ikke selv er gennemstrømningsselskaber. 

Det gøres derfor gældende, at det er tilstrækkeligt - under hjemvisningen - at 
påvise, at den pågældende investor (et selskab), der er direkte aktionær i 
Nycomed S.C.A., SICAR i skattemæssig henseende, er hjemmehørende er 
hjemmehørende i et DBO-land og er en af overenskomsten omfattet person.

Ex tuto gøres det imidlertid gældende, at den påviste direkte aktionær 
subsidiært må påvise, at selskabet ikke i sig selv er en 
"gennemstrømningsenhed". Det gøres i den forbindelse gældende, at dette, som 
nævnt, uden videre vil være tilfældet, for så vidt angår universiteter, stater og 
statsenheder, forsikringsselskaber og pensionsselskaber.

For så vidt angår de investorer i Nycomed S.C.A., SICAR, der i skattemæssig 
henseende er direkte aktionærer i selskabet, og som er fysiske personer, 
bemærkes, at Danmark slet ikke har indført begrænset skattepligt for renter for 
fysiske personer. 

Såfremt Takeda i nærværende sag havde betalt de omhandlede renter direkte til 
kapitalfondene, dvs. direkte til investorerne/kommanditisterne heri, ja så havde 
der ubestridt ikke været grundlag for at opkræve dansk kildeskat, i det omfang 
kommanditisterne var fysiske personer. Danmark har således ikke intern 
hjemmel til at beskatte en udenlandsk fysisk person af renter.



- 228 -

Alene af den grund kan der ikke opstå noget misbrug af den nordiske DBO, når 
- og i det omfang - de pågældende renter anses for at være gennemstrømmet til 
en fysisk person i nærværende sag, jf. også ovenfor i foregående afsnit 
vedrørende Aktionær nr. 39.

Det er uklart, om Skatteministeriet gør gældende, at Takeda også i denne 
henseende må dokumentere, at den pågældende fysiske person er 
hjemmehørende i et DBO-land. 

Takeda gør i givet fald heroverfor gældende, at dette krav ikke kan stilles i 
forhold til en fysisk person, da der jo netop aldrig vil være grundlag for at 
opkræve kildeskat over for en sådan person, uanset hvor den pågældende er 
hjemmehørende. 

Til støtte for den nedlagte frifindelsespåstand over for sagsøgtes 
afvisningspåstand gøres det gældende, at Takeda har en åbenbar retlig interesse 
i at få prøvet sin subsidiære påstand (B). 

Som nævnt i foregående afsnit, udgør antallet af potentielle investorer, der 
kunne komme i betragtning i forbindelse med en nedsættelse af 
kildeskattekravet i dette subsidiære scenarie, flere hundrede selskaber m.v. 
Takeda har derfor valgt ikke belaste retssagen - og landsretten - med en 
omfattende bevisførelse vedrørende hver enkelt af disse op imod 500 
investorer. 

I stedet har Takeda ladet det være op til landsretten at bedømme de retlige 
spørgsmål omkring kravene til nedsættelse af kildeskattekravet i forhold til to 
specifikke investor, og så i øvrigt at nedlægge en hjemvisningspåstand, for så 
vidt angår de øvrige investorer, der potentielt kunne berettige til en 
nedsættelse.  

Det er således helt afgørende for Takeda at få rettens stillingtagen til de retlige 
spørgsmål omkring kravene til nedsættelse, som parterne måtte være uenige 
om, således at den opgave, der - i givet fald - hjemvises til Skattestyrelsen, 
alene er at forholde sig til den forelagte dokumentation. 

Der er således under ingen omstændigheder tale om en hypotetisk situation, 
som hævdet af Skatteministeriet, men derimod et særdeles relevant - og 
beløbsmæssigt væsentligt - punkt i dette subsidiære scenarie. 

Og dermed skal Takeda frifindes for Skatteministeriets afvisningspåstand.”

Skatteministeriet har i sit sammenfattende processkrift af 2. august 2021 anført bl.a.:

”6.  SKATTEMINISTERIETS ARGUMENTATION

6.1  Nycomed Sweden Holding 2 er skattepligtig af renterne

Skattepligt i henhold til selskabsskatteloven påhviler selskaber og foreninger 
mv. som nævnt i lovens § 1, stk. 1, der har hjemsted i udlandet, for så vidt de 



- 229 -

oppebærer renter fra kilder her i landet vedrørende gæld, som et selskab eller 
en forening m.v. omfattet af § 1 eller litra a) har til juridiske personer som 
nævnt i skattekontrollovens § 3 B (kontrolleret gæld), jf. lovens § 2, stk. 1, litra 
d), første punktum.

Formålet med skattepligten er ifølge bemærkningerne til lovforslagets enkelte 
bestemmelser (lovforslagets § 10, nr. 1), ”at imødegå, at et dansk selskab m.v. 
nedsætter den danske beskatning ved at reducere den skattepligtige indkomst 
gennem rentebetalinger til visse finansielle selskaber i lav-skattelande, hvis det 
udenlandske selskab m.v. kontrollerer det danske selskab m.v.” […], hvilket 
skal ses i sammenhæng med, at formålet med lovforslaget ifølge de 
almindelige bemærkninger bl.a. er ”at begrænse mulighederne for 
skatteplanlægning ved fradrag for koncerninterne renter, når det modtagende 
koncernselskab betaler ingen eller meget lidt i skat af de renter, der er 
fratrukket ved opgørelsen af dansk skattepligtig indkomst” […]. 

Der er mellem parterne enighed om, at Nycomed Sweden Holding 2 er et 
selskab som nævnt i selskabsskattelovens § 1, stk. 1, der har hjemsted i 
udlandet, at Nycomed er et selskab omfattet af lovens § 1, og at det 
omhandlede lån udgør ”kontrolleret gæld”.  

Udgangspunktet er derfor, at Nycomed Sweden Holding 2 er skattepligtig af de 
omhandlede renter, og dette udgangspunkt er der i det foreliggende tilfælde 
ikke grundlag for at fravige – hverken i medfør af undtagelsesreglen i 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), tredje punktum, eller 
undtagelsesreglen i bestemmelsens sidste punktum.

6.1.1  Skattepligten er ikke bortfaldet i medfør af selskabsskattelovens § 2, 
         stk. 1, litra d), tredje punktum

Af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), tredje punktum, følger som nævnt, 
at skattepligten efter første punktum ikke omfatter renter, hvis beskatningen af 
renterne ”skal” frafaldes eller nedsættes efter rente-/royaltydirektivet eller efter 
en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Færøerne, Grønland eller den stat, 
hvor det modtagende selskab m.v. er hjemmehørende. 

I overensstemmelse med bestemmelsens ordlyd er det i de førnævnte 
bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser […] anført, dels at den 
begrænsede skattepligt ikke omfatter et selskab, der er hjemmehørende i et 
andet EU-land, ”hvis rente-/royaltydirektivets betingelser er opfyldt”, dels at 
den begrænsede skattepligt ikke omfatter rentebetalinger til et udenlandsk 
selskab, der er hjemmehørende i Færøerne, Grønland eller et andet land, som 
har en dobbeltbeskatningsoverenskomst, ”hvis overenskomsten medfører, at 
Danmark skal frafalde eller nedsætte beskatningen af renterne.”  

Det fremgår således af bestemmelsens ordlyd og forarbejder, at en undtagelse 
fra skattepligten alene kommer på tale, hvis der efter rente-/royaltydirektivet 
eller en dobbeltbeskatningsoverenskomst består en ubetinget pligt til at frafalde 
eller nedsætte beskatningen. Følger en sådan pligt ikke af direktivet eller en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, er det modtagende selskab skattepligtig af 
renterne. 



- 230 -

Af bestemmelsens forarbejder fremgår endvidere, at skattemyndighederne vil 
kunne skride ind over for tilfælde, hvor rente-/royaltydirektivet og/eller en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst måtte blive misbrugt som led i en omgåelse 
af skattepligten.  

I forbindelse med udvalgsbehandlingen af lovforslag nr. 119 af 17 december 
2003, der ligger til grund for indførelsen af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, 
litra d), anførte skatteministeren således i et svar på en henvendelse fra FSR 
[…] bl.a.:

”Det åbner ganske vist risiko for, at f.eks. et dansk selskab kan søge at omgå 
kildeskatten på rentebetalinger til et finansielt selskab i et lavskatte-land ved at 
betale renterne til et selskab i et andet land, som er omfattet af EU’s rente-
/royaltydirektiv eller en dansk dobbeltbeskatningsoverenskomst, og som ikke 
har kildeskat på rentebetalinger til udenlandske rentemodtagere, hvorefter dette 
selskab betaler renterne videre til selskabet i lav-skatte-landet.

I sådanne tilfælde vil de danske skattemyndigheder imidlertid efter en konkret 
realitets-bedømmelse kunne lægge til grund, at renternes retmæssige ejer ikke er 
selskabet i det andet land, men det finansielle selskab i lavskatte-landet, således 
at rentebetalingen hverken er omfattet af EU’s rente-/royaltydirektiv eller 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten.”

6.1.1.1 Beskatningen skal ikke nedsættes eller frafaldes efter rente-
           /royaltydirektivet

Betalinger af renter, der opstår i en medlemsstat, fritages for enhver form for 
skat i denne stat, hvad enten den opkræves ved indeholdelse ved kilden eller 
ved skatteansættelse, forudsat at den ”retsmæssige ejer” af de pågældende 
renter er ”et selskab i en anden medlemsstat”, jf. rente-/royaltydirektivets 
artikel 1, stk. 1 […].

Efter Domstolens besvarelse af landsrettens femte præjudicielle spørgsmål 
(litra a)-c)) i denne sag, er det ubestridt, at Nycomed S.C.A., SICAR ikke kan 
gøre den fordel, der følger af direktivets artikel 1, stk. 1, gældende, allerede 
fordi selskabet ikke er ”et selskab i en anden medlemsstat” […]. Rente-
/royaltydirektivet havde med andre ord ikke været til hinder for en 
kildebeskatning af renterne, hvis det omhandlede lån var blevet ydet (direkte) 
af Nycomed S.C.A., SICAR i stedet for af Nycomed Sweden Holding 2.

For såvel Nycomed Sweden Holding 2 som Nycomed Sweden Holding 1 
gælder det ligeledes, at de ikke kan påberåbe sig direktivets fordel, dels fordi 
der foreligger retsmisbrug, dels fordi ingen af selskaberne kan anses for 
renternes retsmæssige ejer.

6.1.1.1.1  Der er hjemmel til at afslå direktivets fordele ved retsmisbrug

Ifølge rente-/royaltydirektivets artikel 5, stk. 1, udelukker direktivet ikke 
anvendelsen af nationale eller overenskomstmæssigt fastsatte bestemmelser til 
bekæmpelse af misbrug, og medlemsstaterne kan ifølge bestemmelsens stk. 2 
tilbagekalde fordele i henhold til direktivet eller nægte at anvende direktivet i 
tilfælde af transaktioner, der har skatteunddragelse, skatteundgåelse eller 



- 231 -

misbrug som væsentligste bevæggrund eller en af de væsentligste bevæggrunde 
[…].

Det er Skatteministeriets standpunkt, at der i national ret er hjemmel til 
imødegåelse af misbrug af den art, der er tale om i den foreliggende sag […], 
men afgørelsen af sagen gør ikke en stillingtagen til dette stridspunkt påkrævet. 

Der gælder nemlig et almindeligt og generelt EU-retligt princip om, at 
borgerne ikke må kunne påberåbe sig EU-retlige bestemmelser, herunder 
direktivbestemmelser, med henblik på at muliggøre rets-misbrug (præmisserne 
96 og 101 i Domstolens dom i denne sag, […]). Princippet om forbud mod 
retsmisbrug finder således også anvendelse på skatteområdet, når opnåelse af 
en skattefordel er et hovedformål med den omhandlede transaktion (dommens 
præmis 107 in fine sammenholdt med præmis 127, […]). Som følge af dels det 
generelle EU-retlige princip om forbud mod retsmisbrug, dels nødvendigheden 
af at overholde dette princip inden for rammerne af gennemførelsen af EU-
retten, er medlemsstaterne forpligtet til at afslå fordele, som søges opnået ved 
retsmisbrug, selv om der ikke findes nationale eller overenskomstmæssige 
regler til bekæmpelse af misbrug (dommens præmis 111, […]).

Der er ikke tale om, at Domstolen med dommen i den foreliggende sag har 
skabt en (ny) retsstilling, der ikke gjaldt forud for dommen, eller at Domstolen 
har ændret sin hidtidige praksis, således som den er kommet til udtryk i bl.a. 
sag C-321/05, Kofoed, jf. Domstolens dom, præmis 122 ff […]. Med dommen 
har Domstolen derimod – inden for rammerne af den kompetence, som 
tilkommer Domstolen i medfør af artikel 267 TEUF – belyst og præciseret 
betydningen og rækkevidden af princippet om forbud mod retsmisbrug, således 
som dette princip skal anvendes på den foreliggende sag.

Af Domstolens dom følger således også, at det EU-retlige 
retssikkerhedsprincip heller ikke er til hinder for at nægte rente-
/royaltydirektivets fordel i form af fritagelse for kildeskat, når der foreligger 
retsmisbrug, hvad der også fremgår udtrykkeligt af Domstolens dom i sag C-
251/16, Cussens, præmis 43 […].

Der er heller ikke tale om, at Domstolen med sin dom i den foreliggende sag 
har fastslået en fortolkning af rente-/royaltydirektivet, som indebærer, at 
direktivet – i sig selv – skaber forpligtelser for borgerne. I tilfælde, hvor der 
foreligger retsmisbrug, og hvor borgeren af denne grund nægtes en fordel i 
henhold til EU-retten, er der således ikke tale om, at borgeren pålægges en 
forpligtelse efter EU-retten, men derimod at de objektive betingelser for at 
opnå en fordel i henhold til EU-retten ikke er opfyldt, fordi fordelen søges 
opnået ved retsmisbrug (dommens præmis 119, […]). 

Endelig er det ikke i strid med loven om Danmarks tiltrædelse af den 
Europæiske Union at nægte rente-/royaltydirektivets fordele med henvisning til 
det generelle EU-retlige princip om forbud mod retsmisbrug. Den foreliggende 
situation er således usammenlignelig med situationen, der gav anledning til 
Højesterets dom gengivet i U.2017.824H, Ajos […], som Takeda påberåber 
sig.



- 232 -

Af præmisserne for Højesterets dom i Ajos-sagen fremgår, at det for sagens 
udfald var udslagsgivende, at der med Højesterets ord forelå en såkaldt ”contra 
legem-situation”, dvs. en situation, hvor det ikke inden for rammerne af de 
fortolkningsmetoder, der er anerkendt i national ret, er muligt at fortolke en 
national regel direktivkonformt. 

En sådan situation foreligger ikke i denne sag, hvor rente-/royaltydirektivet er 
blevet gennemført ved en simpel henvisning til direktivet. Af 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d)’s ordlyd følger således, at renter er 
omfattet af skattepligten, medmindre ”beskatningen af renterne skal frafaldes 
eller nedsættes efter direktiv 2003/49/EF om en fælles ordning for beskatning 
af renter og royalties, der betales mellem associerede selskaber i forskellige 
medlemsstater”. Det er derfor en smal sag at anlægge en fortolkning af 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), der er i overensstemmelse med rente-
/royaltydirektivet og det almindelige princip om forbud mod retsmisbrug, 
således som direktivet og princippet skal fortolkes ifølge Domstolens dom. 

På den anførte baggrund må selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d) – i 
overensstemmelse med hvad Østre Landsret også er kommet frem til i 
SKM2021.304.ØLR om bestemmelsens litra c) om udbytteskat – fortolkes 
således, at en fritagelse for beskatning af renter skal nægtes, hvis fritagelsen 
søges opnået ved retsmisbrug, hvad der kommer an på en konkret vurdering af 
de givne omstændigheder. 

6.1.1.1.2  Domstolens bemærkninger om bedømmelsen af, om der foreligger 
                retsmisbrug

Ifølge Domstolens dom kræves der med henblik på at bevise, at der foreligger 
misbrug for det første et sammenfald af objektive omstændigheder, hvoraf 
fremgår, at det formål, som EU-lovgivningen forfølger, ikke er opnået, selv om 
betingelserne i denne lovgivning formelt er overholdt, og for det andet et 
subjektivt element, der består i en hensigt om at drage fordel af EU-
lovgivningen ved kunstigt at skabe de betingelser, der kræves for at opnå denne 
fordel (præmis 124 i Domstolens dom i denne sag […].

Det er undersøgelsen af de sammenfaldende omstændigheder, som gør det 
muligt at efterprøve, om de elementer, der udgør misbrug, foreligger, og 
navnlig om de pågældende erhvervsdrivende har foretaget rent formelle eller 
kunstige transaktioner, der savner enhver økonomisk og forretningsmæssig 
begrundelse, med det hovedformål at opnå en uretmæssig fordel (dommens 
præmis 125 […]).

Domstolen har i dommen anvist de nærmere principper for en sådan 
undersøgelse og foretaget en ikke-udtømmende opregning og beskrivelse af 
holdepunkter for, at rente-/royaltydirektivets fordel i form af fritagelse for 
beskatning af renter i et givent tilfælde søges opnået ved misbrug. 

Ifølge Domstolen må en koncern – i sager som den foreliggende – anses for et 
kunstigt arrangement, når den ikke er etableret af grunde, der afspejler den 
økonomiske realitet, når den har en struktur, der er rent formel, og når den har 
til hovedformål eller som et af sine hovedformål at opnå en skattefordel, som 
virker mod formålet og hensigten med den skattelovgivning, der finder 



- 233 -

anvendelse. Det gælder navnlig, når betalingen af renteskat undgås ved i 
koncernstrukturen at indskyde en ”gennemstrømningsenhed” mellem det 
selskab, som overfører renterne, og det selskab, som er ”renternes retmæssige 
ejer” (dommens præmis 127).

Den omstændighed, at renter i deres helhed eller stort set i deres helhed ganske 
kort tid efter modtagelsen videreformidles af det selskab, som har modtaget 
dem, til enheder, som ikke opfylder betingelserne for anvendelse af rente-
/royaltydirektivet, er et holdepunkt for, at der foreligger et arrangement, som 
har til formål uretmæssigt at drage fordel af den fritagelse for beskatning, der 
følger af direktivet (dommens præmis 128).

Ifølge Domstolens dom kan den kunstige karakter af et arrangement ligeledes 
underbygges ved, at den pågældende koncern er struktureret på en sådan måde, 
at det selskab, der modtager de renter, der betales af debitorselskabet, selv skal 
betale disse renter til et tredje selskab, som ikke opfylder betingelserne for 
anvendelse af rente-/royaltydirektivet, med den følge at selskabet alene 
oppebærer en ubetydelig skattepligtig indkomst, når det opererer som 
”gennemstrømningsselskab” (dommens præmis 130). Et selskab kan anses for 
et gennemstrømningsselskab, hvis selskabets eneste aktivitet er at modtage 
renterne og videreoverføre dem til den ”retmæssige ejer” eller til øvrige 
”gennemstrømningsselskaber”, jf. nærmere dommens præmis 131. 

Holdepunkter for, at der er i et givent tilfælde er tale om et kunstigt 
arrangement, kan endvidere findes 1) i den omstændighed at der findes 
forskellige kontrakter mellem de selskaber, der er involveret i de omhandlede 
finansielle transaktioner, som giver anledning til pengestrømme inden for 
koncernen, der – således som det er anført i rente-/royaltydirektivets artikel 4 – 
kan have til formål, at der fra et modtagende erhvervsdrivende selskab 
overføres udbytte til aktionærenheder med henblik på at undgå at betale skat 
eller at nedsætte skattebyrden mest muligt, 2) fremgangsmåden for 
transaktionernes finansiering, 3) i vurderingen af de mellemliggende selskabers 
egenkapital og 4) i ”gennemstrømnings-selskabernes” manglende beføjelser til 
at råde økonomisk over de modtagne renter. Det er i den forbindelse ikke kun 
en kontraktuel eller juridisk forpligtelse for det selskab, der modtager renterne, 
til at videreformidle dem til tredjemand, der kan udgøre sådant et holdepunkt. 
Der foreligger også et holdepunkt for misbrug, hvis selskabet efter en 
bedømmelse af sagens faktiske omstændigheder ”substantielt” ikke har haft 
rettighederne til at bruge og nyde renterne (dommens præmis 132, […]).

Holdepunkter som de ovenfor nævnte kan anses for bestyrkede, hvis der er et 
sammenfald eller en nær tidsmæssig sammenhæng mellem på den ene side 
ikrafttrædelsen af ny skattelovgivning som for eksempel selskabsskattelovens § 
2, stk. 1, litra d), og på den anden side iværksættelsen af komplekse finansielle 
transaktioner og ydelsen af lån inden for samme koncern, som kan føre til en 
omgåelse af den indførte beskatning (præmis 133). Et sådant sammenfald eller 
en sådan nær tidsmæssig sammenhæng er omvendt ikke en nødvendig 
betingelse for at godtgøre et misbrug, men kan altså bestyrke andre 
holdepunkter for, at der foreligger et retsmisbrug.  

Endelig er det for konstateringen af, om der foreligger et retsmisbrug, uden 
betydning, om Danmark med den stat, hvor renternes retmæssige ejer er 



- 234 -

hjemmehørende, har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst, hvorefter der 
ikke ville være blevet indeholdt kildeskat af renterne, hvis de var blevet betalt 
direkte til den retmæssige ejer, jf. hertil præmisserne 134 ff.

6.1.1.1.3   Der foreligger retsmisbrug i den foreliggende sag

Når Domstolens anvisninger kobles med den foreliggende sags 
omstændigheder, kan det konstateres, at der foreligger et tilfælde af 
retsmisbrug. 

For sagens afgørelse må A) lånet mellem Nycomed og Nycomed Sweden 
Holding 2, B) det samtidige lån mellem Nycomed Sweden Holding 1 og 
Nycomed S.C.A., SICAR, C) Nycomed Sweden Holding 1’s samtidige 
kapitalindskud i Nycomed Sweden Holding 2 samt D) den årlige vedtagelse af 
koncernbidrag fra Nycomed Sweden Holding 2 til Nycomed Sweden Holding 1 
betragtes som ét samlet og på forhånd tilrettelagt arrangement. 

Det beror ikke på nogen tilfældighed, at de 2 lån blev indgået samme dag og 
bortset fra, hvad der samlet set må betegnes som betydningsløse marginaler, 
havde samme hovedstol og vilkår. Det er endvidere usandsynligt, at Nycomed 
Sweden Holding 2 – ved et rent tilfælde og endda i tre på hinanden følgende år 
– årligt ydede et koncernbidrag til Nycomed Sweden Holding 1 af en 
størrelsesorden, som stort set svarede til årets rentetilskrivning på Nycomed 
S.C.A., SICARs lån til samme selskab. Landsretten kan derfor uden 
betænkeligheder lægge til grund, at der er tale om et på forhånd tilrettelagt 
arrangement. 

Det bemærkes i øvrigt, at koncernbidragene fra Nycomed Sweden Holding 2 
var nødvendige for, at Nycomed Sweden Holding 1 kunne opfylde sine 
renteforpligtelser over for Nycomed S.C.A., SICAR, da Nycomed Sweden 
Holding 1 Holding ikke havde andre indtægtskilder, hvormed selskabets 
renteforpligtelser kunne honoreres, således at der fortsat var balance i 
selskabets regnskaber. 

Skatteministeriet gør ikke gældende, at der for Nycomed Sweden Holding 2 
bestod en kontraktuel forpligtelse til at betale koncernbidragene til Nycomed 
Sweden Holding 1. I koncernforhold som det i denne sag foreliggende er en 
sådan retlig forpligtelse upåkrævet og derfor overflødig. Det gælder ikke kun, 
men dog navnlig i en situation som den foreliggende, hvor de to selskaber 
havde identiske bestyrelser.  Det er da også en kendsgerning, at bidragene 
faktisk blev ydet gang på gang på gang, og at de faktisk – gang på gang på 
gang – kunne dække Nycomed Sweden Holding 1’s renteforpligtelser.

Arrangementet bevirkede rent faktisk, at hverken Nycomed Sweden Holding 2 
eller Nycomed Sweden Holding 1 var overladt noget råderum til at disponere 
over deres indtægter i form af renter henholdsvis koncernbidrag. Begge 
selskaber var gennemstrømningsenheder.

Arrangementet var uden forretningsmæssig begrundelse. Forretningsmæssigt 
havde det været mest enkelt, hvis der var blevet etableret et direkte låneforhold 
mellem Nycomed og Nycomed S.C.A., SI-CAR. Koncernen var i givet fald 
sluppet for de øgede papirbyrder og i det hele taget det administrative bøvl, der 



- 235 -

var forbundet med det yderligere koncerninterne låneforhold, gennemførelsen 
af en kapital-forhøjelse og vedtagelsen af de årlige koncernbidrag. De 
tilsyneladende selvskabte plager havde imidlertid en skattemæssig fordel, 
eftersom beskatningen af renterne fra Nycomed til Nycomed Sweden Holding 
2 – bortset fra spørgsmålet om retsmisbrug og renters ”retmæssige ejer” – 
skulle frafaldes efter rente-/royaltydirektivet.

Omstændighederne efterlader ingen tvivl om, arrangementet havde som formål 
at skaffe Nycomed S.C.A, SICAR (eller kapitalfondene) en fordel af rente-
/royaltydirektivet, som selskabet (eller kapital-fondene) ikke selv kunne have 
gjort gældende, nemlig fritagelse for beskatning i kildestaten. Renterne var 
ganske vist skattepligtige for Nycomed Sweden Holding 2, men indtægterne 
blev skattemæssigt neutraliseret af de fradragsberettigede koncernbidrag til 
Nycomed Sweden Holding 1. På samme måde blev koncernbidragene, der var 
skattepligtige for Nycomed Sweden Holding 1, skattemæssigt neutraliseret af 
de fradragsberettigede renteudgifter knyttet til lånet fra Nycomed S.C.A., 
SICAR, der efter luxembourgsk ret var fritaget for at betale skat af renterne, og 
hvis investorer ikke blev kildebeskattet af afkast fra selskabet. Arrangementet 
medførte altså, at skattepligtige renter blev gjort skattefrie, hvilket i overmål 
opvejede ulemperne af, hvad der altså umiddelbart kunne fremstå som unødige 
og selvskabte plager.

Når de anførte omstændigheder sammenholdes med Domstolens anvisninger 
for misbrugsvurderingen, ligger det lige for at fastslå, at arrangementet havde 
som et hovedformål uretmæssigt at drage fordel af den fritagelse, der er fastsat 
i rente-/royaltydirektivets artikel 1, stk. 1. 

Domstolen har da også fastslået (dommens præmis 126, […]), at der i denne 
sag er en række holdepunkter for, at der foreligger retsmisbrug, men i 
overensstemmelse med kompetencefordelingen mellem Domstolen og de 
forelæggende retter, har Domstolen overladt det til landsretten at efterprøve, 
dels om disse holdepunkter er objektive og samstemmende, dels om Takeda 
har haft mulighed for at føre modbevis.

En sådan efterprøvelse bør munde ud i den konklusion, at der foreligger et 
tilfælde af retsmisbrug. Alle omstændigheder af relevans for 
misbrugsvurderingen var oplyst over for Domstolen, og der er ikke 
(efterfølgende) godtgjort andre omstændigheder, som giver belæg for, at 
Domstolens (foreløbige) vurdering ikke kan holde for en efterprøvelse. 

Takeda har ikke engang gjort et forsøg på at forklare, hvad der – fremfor den 
nemmeste løsning med et direkte lån fra Nycomed S.C.A., SICAR til Nycomed 
– var den forretningsmæssige begrundelse for arrangementet med A) lånet 
mellem Nycomed og Nycomed Sweden Holding 2, B) det samtidige lån 
mellem Nycomed Sweden Holding 1 og Nycomed S.C.A., SICAR, C) 
Nycomed Sweden Holding 1’s samtidige kapitalindskud i Nycomed Sweden 
Holding 2 samt D) den årlige vedtagelse af koncernbidrag fra Nycomed 
Sweden Holding 2 til Nycomed Sweden Holding 1.

Da der altså foreligger retsmisbrug, er både Nycomed Sweden Holding 2 og 
Nycomed Sweden Holding 1 afskåret fra at drage fordel af den fritagelse for 
kildeskat, der er fastsat i rente-/royaltydirektivets artikel 1, stk. 1. 



- 236 -

6.1.1.1.4 Direktivets fordele skal også afslås, fordi hverken Nycomed 
Sweden Holding 2 eller Nycomed Sweden Holding 1 er renternes 
retsmæssige ejer

Det fremgår af ordlyden af rente-/royaltydirektivets artikel 1, stk. 1, at 
fritagelse for kildebeskatning er betinget af, at modtageren af renterne er 
renternes ”retmæssige ejer”.

Begrebet ”retmæssig ejer” skal ifølge Domstolen dom i den foreliggende sag 
fortolkes således, at ”det betegner en enhed, som reelt modtager de renter, som 
betales til den” (dommens præmis 88, ES3 s. 1395). Udtrykket ”retmæssig 
ejer” tager ifølge Domstolen ikke sigte på en modtager, der identificeres 
formelt, men derimod på ”den enhed, som økonomisk set modtager de 
oppebårne renter og derfor har mulighed for frit at råde over anvendelsen 
heraf” (dommens præmis 89). 

Endelig har Domstolen fastslået, at begrebet ”retsmæssig ejer”, som er 
indeholdt i dobbeltbeskatningsoverenskomster, der er baseret på OECD’s 
modelbeskatningsoverenskomst, samt kommentarerne hertil, er relevante for 
fortolkningen af rente-/royaltydirektivet (dommens præmis 90). 

Vurderingen af, om et givent selskab kan anses for renternes ”retsmæssige 
ejer”, og vurderingen af, om der i det givne tilfælde foreligger et retsmisbrug, 
går i realiteten ud på ét, hvilket Domstolens udlægning af bl.a. det første 
præjudicielle spørgsmål, litra d)-f) om begrebet ”retmæssig ejer” er et 
vidnesbyrd om (dommens præmis 123, […]). Det er også kommet ganske klart 
til udtryk i f.eks. dommens præmis 127 […].

Af de grunde, der er redegjort for i det foregående afsnit og det følgende afsnit, 
kan hverken Nycomed Sweden Holding 2 eller Nycomed Sweden Holding 1 
anses for renternes retsmæssige ejer. Også af den grund er selskaberne afskåret 
fra at gøre den fordel, der følger af rente/royaltydirektivets artikel 1, stk. 1, 
gældende. 

6.1.1.2  Beskatningen skal ikke frafaldes eller nedsættes efter den nordiske 
            dobbeltbeskatningsoverenskomst

Ifølge den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomsts artikel 11, stk. 1 […], 
kan renter, der hidrører fra en kontraherende stat (Danmark), og som betales til 
en i en anden kontraherende stat (Sverige) hjemmehørende person, kun 
beskattes i denne anden stat (Sverige), hvis denne person er den ”retmæssige 
ejer” af renterne. Efter ordlyden af denne bestemmelse er Danmark altså kun 
forpligtet til at frafalde beskatningen af renter, der hidrører fra Danmark, hvis 
modtageren er renternes ”retsmæssige ejer”.

Begrebet ”renternes retmæssige ejer” må fortolkes i overensstemmelse med det 
tilsvarende begreb i OECD’s modeloverenskomsts artikel 11, stk. 1 […], idet 
den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst er indgået på grundlag af 
modeloverenskomsten. 



- 237 -

Østre Landsret har allerede fastslået, at begrebet ”retmæssig ejer” er et 
autonomt begreb, dvs. at det har et selvstændigt indhold uafhængigt af de 
kontraherende staters interne lovgivning, jf. både SKM2021.304.ØLR og 
SKM2012.121.ØLR […]. Begrebet ”retmæssig ejer” skal derfor ikke fortolkes 
i overensstemmelse med begrebet ”rette indkomstmodtager”, der i dansk 
skatteret bruges som betegnelse for den, der må anses for at være skattepligtig 
af en given indtægt.

Med de to domme har Østre Landsret også allerede fastslået, at 
skattemyndighederne i sager som den foreliggende har været berettiget til – 
som sket – at inddrage kommentarerne til OECD’s modeloverenskomst fra 
2003 ved fastlæggelsen af, hvad der nærmere skal forstås ved begrebet 
”retmæssig ejer”. De senere kommentarer fra 2014 og 2017 udgør på 
tilsvarende vis relevante fortolkningsbidrag, eftersom disse kommentarer – 
ligesom 2003-kommentarerne – ikke indebærer en ændret forståelse af 
modeloverenskomstens artikel 11, stk. 1, men alene har karakter af 
præciseringer. 

Af 2003-kommentarerne, pkt. 8.1 til modeloverenskomstens artikel 11, stk. 1 
[…], følger, at det ikke vil være i overensstemmelse med hensigten og formålet 
med overenskomsten, hvis kildestaten skal indrømme lempelse eller fritagelse 
for skat ”i tilfælde, hvor en person, der er hjemmehørende i en kontraherende 
stat, på anden vis end som agent eller mellemmand, blot fungerer som 
’gennemstrømningsenhed’ (conduit) for en anden person, der rent faktisk 
modtager den pågældende indkomst.” Et ”gennemstrømningsselskab” vil 
således ikke kunne anses for den retmæssige ejer, ”hvis det, skønt det er den 
formelle ejer, reelt har meget snævre beføjelser, som, i relation til den 
pågældende indkomst, gør det til en ’nullitet’ eller administrator, der handler 
på vegne af andre parter”. 

I 2014-kommentareren, pkt. 10.2, som på dette punkt er blevet videreført uden 
ændringer i 2017-kommentareren, er det præciseret, at den umiddelbare 
modtager af renterne vil kunne nægtes den overenskomstmæssige fordel, der 
følger af modeloverenskomstens artikel 11, stk. 1, hvis de faktiske 
omstændigheder klart viser, at modtageren – uden at være bundet af en 
kontraktuel eller juridisk forpligtelse til at videreformidle de modtagne 
betalinger til en anden person – ”substantielt” ikke har rettighederne til at bruge 
og nyde renterne […]. 

I den foreliggende sag viser de faktiske omstændigheder, at Nycomed Sweden 
Holding 2 og Nycomed Sweden Holding 1 ikke havde eller kun havde meget 
snævre beføjelser til at disponere over de renter, som første nævnte selskab 
modtog i kraft af lånet til Nycomed.

Som anført under punkt 6.1.1.1.3 må A) lånet mellem Nycomed og Nycomed 
Sweden Holding 2, B) det samtidige lån mellem Nycomed Sweden Holding 1 
og Nycomed S.C.A., SICAR, C) Nycomed Sweden Holding 1’s samtidige 
kapitalindskud i Nycomed Sweden Holding 2 samt D) den årlige vedtagelse af 
koncernbidrag fra Nycomed Sweden Holding 2 til Nycomed Sweden Holding 1 
betragtes som ét samlet og på forhånd tilrettelagt arrangement. 



- 238 -

Som det også er anført under det nævnte punkt, beror det ikke på nogen 
tilfældighed, at de 2 lån blev indgået samme dag og bortset fra, hvad der samlet 
set må betegnes som betydningsløse marginaler, havde samme hovedstol og 
vilkår, eller at Nycomed Sweden Holding 2 – gang på gang på gang – ydede et 
koncernbidrag til Nycomed Sweden Holding 1 af en størrelsesorden, som stort 
set svarede til årets rentetilskrivning på Nycomed S.C.A., SICARs lån til 
samme selskab. 

Hertil kommer i øvrigt, at Nycomed Sweden Holding 2 uden renterne fra 
Nycomed ville have været ude af stand til at yde de omhandlede koncernbidrag 
til Nycomed Sweden Holding 1, som uden koncernbidragene ville have været 
ude af stand til at afholde renteudgifterne, som lånet fra Nycomed S.C.A., 
SICAR gav anledning til. Og endelig var arrangementet uden nogen 
forretningsmæssig begrundelse. 

De anførte omstændigheder godtgør, at arrangementet blev etableret med det 
(hoved-)formål, at såvel Nycomed Sweden Holding 1 som Nycomed Sweden 
Holding 2 skulle virke som gennemstrømningsenheder for de omhandlede 
renter, der uden arrangementet ville have været skattepligtige i medfør af 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), og at ingen af selskaberne substantielt 
kunne disponere over renterne, der på forhånd var bestemt til at blive videreført 
til Nycomed S.C.A., SICAR (eller kapitalfondene), hvilket faktisk også skete. I 
tilknytning hertil bemærkes, at renterne, hvis Nycomed S.C.A., SI-CAR havde 
været den direkte långiver, ville have været skattepligtige, idet selskabet 
hverken ville kunne have påberåbt sig rente-/royaltydirektivet, jf. ovenfor, eller 
den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst, jf. nærmere 
herom nedenfor.

Når der er tale om et sådant på forhånd tilrettelagt arrangement, spiller det 
ingen rolle, at Nycomed Sweden Holding 2 kanaliserede beløbet videre som 
koncernbidrag, eftersom substansen i arrangementet under alle 
omstændigheder var, at selskabet ikke havde reelle beføjelser til at råde over 
renterne, eftersom det utvivlsomt på forhånd var besluttet, at selskabet til 
Nycomed Holding Sweden 1 skulle yde koncernbidrag (stort set) svarende de 
renter, der blev tilskrevet lånet til Nycomed.

For bedømmelsen af, om Nycomed Sweden Holding 2 i skatteretlig henseende 
må anses for renternes retmæssige ejer, er det ligeledes uden betydning, at 
renterne blev tilskrevet hovedstolen (godskrevet) og (først) senere blev 
konverteret til kapitalandele i selskabet.

De skatteretlige virkninger indtrådte nemlig (allerede) ved rentetilskrivningen. 
For arrangementet var det et bærende element, at der i ingen af 
transaktionskædens led skete effektiv betaling af renter eller koncernbidrag, 
idet renter blev tilskrevet hovedstolen, og koncernbidragene blev posteret på en 
mel-lemregningskonto. Arrangementet indebar, at de skattemæssige fordele i 
form af fradrag og fritagelse for kildebeskatning kunne høstes straks uden 
nogen form for likviditetsmæssige belastninger for de deltagende selskaber, og 
således at betalingsoverførsler, modregninger eller konverteringer til kapital-
andele uden yderligere skattemæssige konsekvenser kunne gennemføres 
efterfølgende, hvad der i øvrigt faktisk også skete, jf. forelæggelseskendelsens 
pkt. 40-44 […]. For den skatteretlige bedømmelse af, om Nycomed Sweden 



- 239 -

Holding 2 må anses for renternes retmæssige ejer, er det derfor uden betydning, 
at renterne ikke hvert år den 27. december blev betalt effektivt ved f.eks. en 
bankover-førelse, men blev tilskrevet lånets hovedstol. 

På den anførte baggrund må det fastslås, at hverken Nycomed Sweden Holding 
2 eller Nycomed Sweden Holding 1 i den nordiske 
dobbeltbeskatningsoverenskomst artikel 11, stk. 1’s forstand kan anses for de 
omhandlede renters restmæssige ejer. Dobbeltbeskatningsoverenskomsten fører 
dermed ikke til, at renterne skal fritages for en skattepligt efter 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d).

6.1.1.3  Beskatningen skal ikke frafaldes i medfør af den dansk-luxembourgske 
            dobbeltbeskatningsoverenskomst

6.1.1.3.1  Nycomed S.C.A., SICAR er ikke omfattet af den dansk
                -luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst

Overenskomsten af 17. november 1980 mellem Danmark og Luxembourg til 
undgåelse af dobbeltbeskatning for så vidt angår indkomst- og formueskatter 
(den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst) giver intet 
grundlag for, at Danmark skal frafalde beskatningen af de omhandlede renter, 
allerede fordi Nycomed S.C.A., SICAR ikke er omfattet af 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten.

Af § 1 i slutprotokollen, som blev indgået mellem Danmark og Luxembourg 
samtidig med overenskomsten i 1980, og som efter sin ordlyd udgør en 
integreret del af overenskomsten, fremgår […]: …

1929-loven, der blev ophævet i 2006, er beskrevet i Kommissionens beslutning 
af 19. juli 2006 offentliggjort i EU-tidende L 366/47 den 21. december 2006 
[…]. Et selskab omfattet af 1929-loven (herefter benævnt ”1929-holdingsel-
skab”) var ikke i sig selv en særlig juridisk selskabsform, men en særlig 
skattemæssig kvalifikation, som et luxembourgsk selskab, såsom et S.A. eller 
et S.A.R.L., kunne vælge. 1929-holdingselskaber var fritaget for direkte 
beskatning i Luxembourg, såsom selskabsskat og kommunal erhvervsskat, og 
var derfor ikke skattepligtige i Luxembourg af dividender, renter, royalties og 
kapitalgevinster, som sådanne selskaber modtog, ligesom selskabernes 
udbetaling af dividende, royalties og renter var fritaget for kildeskat, jf. 
beslutningens pkt. 21 […]. 

Til gengæld skulle et 1929-holdingselskab betale dels en kapitaltilførselsafgift 
på 1 pct. ved kapitalindskud eller tilførsel af aktiver, dels en årlig tegningsafgift 
(abonnementsafgift) på 0,2 pct. af den indbetalte selskabskapital og af 
emissionspræmiernes værdi, jf. beslutningens pkt. 24. For at et selskab kunne 
være omfattet af 1929-loven, var det en betingelse, at selskabet kun 
beskæftigede sig med køb, besiddelse og udnyttelse af enhver form for 
kapitalinteresserer i andre luxembourgske eller udenlandske selskaber, 
herunder i form af køb, besiddelse, forvaltning og salg af kapitalandele i 
selskaber samt udstedelse af lån til selskaber, hvori det havde en direkte 
kapitalandel, og et af loven omfattet selskab kunne ikke udøve 
erhvervsvirksomhed for egen regning, jf. beslutningens pkt. 26-28 […]. 1929-
loven blev ophævet i 2006, som følge af at det var EU-Kommissions opfattelse, 



- 240 -

at lovens særlige skattefordele for de af loven omfattede selskaber indebar 
ulovlig statsstøtte. 

En ordlydsfortolkning af slutprotokollens artikel 1 efterlader ingen tvivl om, at 
det ikke kun er selskaber omfattet af 1929-loven og 1938-forordningen, der 
falder uden for anvendelsesområdet for den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, jf. ordene ”den særlige luxembourgske 
lovgivning, for tiden” og ”selskaber af denne art”, men at bestemmelsen også 
gælder for selskaber af tilsvarende art, der er blevet oprettet i henhold til 
lovgivning, som Luxembourg har gennemført efter indgåelsen af den dansk-
luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst, jf. navnlig ordene ”for 
tiden”. 

Det siger endvidere sig selv, at formålet med slutprotokollens artikel 1 er at 
modvirke, at luxembourgske selskaber, som i Luxembourg er fritaget for 
beskatning af indtægtsarter, der er omfattet af den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, benyttes som instrumenter til, at indtægter 
kan oppebæres, uden at der betales nogen skat i hverken Danmark eller 
Luxembourg (dobbelt ikke-beskatning). Det bemærkes i tilknytning hertil, at 
dobbeltbeskatningsoverenskomster, der er indgået på grundlag af OECD’s 
modeloverenskomst, har til formål dels at undgå dobbeltbeskatning dels at 
forhindre skatteunddragelse og skatteundgåelse. 

En ordlyds- og formålsfortolkning af slutprotokollens artikel 1 fører til, at den 
dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst ikke finder anvendelse 
på Nycomed S.C.A., SICAR.

Ordningen med SICAR-selskaber blev indført i Luxembourg ved lov af 15. 
juni 2004. SICAR-selskabet er – ligesom 1929-holdingselskabet – ikke i sig 
selv en særlig juridisk selskabsform, men en særlig skattemæssig kvalifikation, 
som et luxembourgsk selskab kan vælge. Et SICAR er defineret som et såkaldt 
risikovilligt investeringsselskab, for hvilket der gælder en betingelse om, at 
selskabets kapital er investeret i aktiver (såsom aktier, obligationer og 
fordringer mv.), der er behæftet med en vis risiko. 

Et SICAR er i princippet indkomstskattepligtigt i Luxembourg og skal betale 
selskabsskat og lokal erhvervsskat i Luxembourg af selskabets indkomst, men 
et SICAR er imidlertid fritaget for indkomstskat af indtjening, der hidrører fra 
selskabets investeringer, herunder renter, udbytter og avancer, ligesom det ikke 
skal indeholde skat ved udlodning af udbytte eller udbetaling af renter eller ved 
udbetaling af midler ved likvidation af selskabet. Da et SICAR netop er et 
investeringsselskab, er det altså i praksis fritaget for beskatning, hvilket også 
stemmer med, at Nycomed S.C.A., SICAR ingen skat har betalt i Luxembourg, 
fordi selskabets indtægter har været skattefrie efter luxembourgsk 
skattelovgivning […]. 

På den anførte baggrund må SICAR-selskaber – henset til det formål, som 
slutprotokollens § 1 tager sigte på, og til bestemmelsens ordlyd – sidestilles 
med 1929-holdingsselskaber som værende et selskab af tilsvarende art, med 
den følge at den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst ikke 
finder anvendelse på SICAR-selskaber. Det må herved tages i betragtning, 
navnlig at det særlige skatte-regime, der gælder for SICAR-selskaber, reelt er 



- 241 -

lige så fordelagtigt som det, der gjaldt for 1929-holdingselskaber, og i øvrigt at 
et SICAR-selskab efter sin karakter i bund og grund er et holdingselskab.

Da Nycomed S.C.A. slet ikke er omfattet af den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatningsoverenskomst må det altså – allerede af den grund – 
fastslås, at dobbeltbeskatningsoverenskomsten ikke kan give grundlag for, at 
Danmark skal frafalde beskatningen af de omhandlede renter.

6.1.1.3.2 Takeda har ikke godtgjort, at Nycomed S.C.A., SICAR må anses 
for renternes retsmæssige ejer

Selv om Nycomed S.C.A., SICAR måtte være omfattet af den dansk-
luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst, giver 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten ikke grundlag for, at Danmark skal frafalde 
beskatningen af renterne.

Dobbeltbeskatningsoverenskomster angår behandlingen af indtægter, der i 
skattemæssig henseende må betragtes som hidrørende fra én kontraherende 
stat, kildestaten (i dette tilfælde Danmark), og som skattemæssigt må anses for 
at blive oppebåret af en fysisk eller juridisk person i den anden kontraherende 
stat. I overensstemmelse hermed følger det af ordlyden af selskabsskattelovens 
§ 2, stk. 1, litra d), at det kun er dobbeltbeskatningsoverenskomsten med den 
stat, hvori det modtagende selskab er hjemmehørende, som kan føre til en 
fritagelse for skattepligt. Da Nycomed Sweden Holding 2 er rette 
indkomstmodtager af de omhandlede renter fra Nycomed, er det (kun) den 
nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst, der kan afskære Danmark fra at 
beskatte renterne, forudsat at overenskomstens betingelser herfor ellers er 
opfyldt, hvad der imidlertid – som beskrevet ovenfor – ikke er tilfældet i denne 
sag. 

Ved vurderingen af, om en beskatning er afskåret efter rente-/royaltydirektivet 
eller den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst, vil det dog – efter 
omstændighederne – kunne tillægges betydning, om det pågældende beløb 
viderekanaliseres til en stat, hvormed der er indgået en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst. Det skyldes, at begrebet ”retmæssig ejer” er 
et begreb, der tager sigte på at hindre misbrug, der består i, at en person 
disponerer via en juridisk person, der kan påberåbe sig en direktivbestemt eller 
overenskomstmæssig fordel, med det hovedformål at opnå en sådan fordel, 
som ikke ville kunne opnås af personen direkte. I situationer, hvor der ikke er 
indikationer på et sådant misbrug, fordi der ikke i relation til beskatning er 
nogen fordel forbundet med det mellemliggende selskab, bør en 
overenskomstmæssig fordel i form af fritagelse for en beskatning i kildestaten 
ikke nægtes.

Hvad angår rente-/royaltydirektivet, fremgår det af Domstolens dom i den 
foreliggende sag, at det med hensyn til misbrugsvurderingen er uden 
betydning, at visse af de retmæssige ejere af de renter, som er blevet overført af 
gennemstrømningsselskaber, har deres skattemæssige hjemsted i en tredjestat, 
med hvilken kildestaten har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst 
(dommens præmis 135, […]), men ifølge Domstolen det kan dog – hvis der 
foreligger en situation, hvor renterne ville have været fritaget, hvis de var 
blevet overført direkte til det selskab, som har sit hjemsted i en tredjestat – ikke 



- 242 -

”udelukkes”, at målet med en given koncernstruktur ikke er udtryk for 
retsmisbrug (dommens præmis 137). 

Domstolen har ikke givet anvisninger for, hvad der nærmere skal til, for at en 
formodning for misbrug kan anses for afkræftet, men sammenhængen mellem 
dommens præmis 135 og 137 efterlader ingen tvivl om, at den omstændighed, 
at renternes retsmæssige ejer er skattemæssigt hjemmehørende i en stat, 
hvormed Danmark har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst, som kunne 
have været påberåbt, hvis den retsmæssige ejer havde været den direkte 
långiver, ikke – per se – er tilstrækkeligt til at afkræfte en etableret formodning 
for et misbrug af rente-/royaltydirektivet. Der er ikke retskildemæssige 
holdepunkter for, at der skulle gælde noget andet, hvad angår vurderingen af, 
om der foreligger et misbrug af den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst. 

Bortset fra, at Nycomed S.C.A., SICAR som beskrevet ovenfor ikke er 
omfattet af den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst, kan 
den etablerede formodning for, at der foreligger et misbrug af rente-
/royaltydirektivet og den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst ikke 
afkræftes med henvisning til, at Nycomed S.C.A., SICAR – hvis det havde 
været långiver i stedet for Nycomed Sweden Holding 2 – kunne have påberåbt 
sig den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst artikel 11, stk. 
1, allerede fordi Takeda ikke har godtgjort, at Nycomed S.C.A., SICAR i den 
faktisk foreliggende situation var renternes retmæssige ejer.

Når den, der fremtræder som fordringshaver (i dette tilfælde Nycomed Sweden 
Holding 2), ikke kan anses for renternes retsmæssige ejer, påhviler det således 
ikke skattemyndighederne at fastslå, hvem der så er renternes retmæssige ejer. 
En sådan pligt, der ikke kan udledes af rente-/royaltydirektivet, jf. hertil 
Domstolens dom i den foreliggende sag, præmis 143-145 […], kan således 
heller ikke udledes af den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst eller af 
noget andet retligt grundlag. Som anført af Domstolen vil det nemlig ofte være 
umuligt for kildelandets skattemyndigheder at afdække, hvem der er renternes 
retsmæssige ejer. Det gælder også i en situation, hvor det er muligt at indkredse 
de mulige retmæssige ejere, da det med al sandsynlighed vil være umuligt for 
kildestatens (Danmarks) skattemyndigheder og domstole at fastslå, hvilken af 
to mulige retsmæssige ejere, der er den retsmæssige ejer, jf. hertil Domstolens 
dom, præmis 143 og 144.

I en situation som den foreliggende, hvor der er klare holdepunkter for at 
fastslå, at det på forhånd fastlagte arrangement med A) lånet mellem Nycomed 
og Nycomed Sweden Holding 2, B) det samtidige lån mellem Nycomed 
Sweden Holding 1 og Nycomed S.C.A., SICAR, C) Nycomed Sweden Holding 
1’s samtidige kapitalindskud i Nycomed Sweden Holding 2 samt D) den årlige 
vedtagelse af koncernbidrag fra Nycomed Sweden Holding 2 til Nycomed 
Sweden Holding 1 har taget sigte på et misbrug af rente-/royaltydirektivet og 
den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst, må der derfor også stilles 
strenge krav til beviset for, at arrangementet (alligevel) ikke har haft et misbrug 
af direktivet og dobbeltbeskatningsoverenskomsten som et hovedformål. Det 
påhviler derfor Takeda at føre et positivt bevis, som giver grundlag for med 
sikkerhed at fastslå, at Nycomed S.C.A., SICAR har været renternes 
retsmæssige ejer. 



- 243 -

Takeda kan således ikke løfte sin bevisbyrde ved blot at indtage det 
standpunkt, at hvis Skatteministeriet ikke anerkender, at Nycomed S.C.A., 
SICAR er renternes retsmæssige ejer, må ministeriet anerkende, at selskabets 
”investorer” er renternes retsmæssige ejer, og når ministeriet så heller ikke vil 
det, så skal ministeriet anerkende, at Nycomed S.C.A., SICAR er renternes 
retsmæssige ejer. 

Takeda skal derimod føre bevis for, at renterne enten forblev i Nycomed 
S.C.A., SICAR, eller hvis de blev kanaliseret videre, at en sådan 
viderekanalisering ikke på forhånd var bestemt, således at selskabet har haft 
mulighed for frit at råde over renterne og derfor må anses for renternes 
retmæssige ejer. Et sådant bevis er ikke blevet ført. 

Det forhold, at de omhandlede renter antageligt er blevet ført videre fra 
Nycomed S.C.A., SICAR til selskabets investorer i 2011 og 2012, dvs. nogle år 
efter tilskrivningen af de omhandlede renter fra Nycomed (2007-2009), 
udelukker ikke eo ipso, at Nycomed S.C.A., SICAR har fungeret som 
”gennemstrøm-ningsenhed”, idet et sådant spørgsmålet ikke kan afklares, uden 
der er blevet bragt klarhed over, hvilke rammer der var for selskabets 
dispositioner med hensyn til den investerede kapital og afkastet heraf.  

Takeda har imidlertid ikke fremlagt den eller de aftaler, der utvivlsomt har 
været indgået mellem Nycomed S.C.A., SICAR samt kapitalfondene og/eller 
sidstnævntes investorer om sådanne rammer, og hvis eksistens Takeda heller 
ikke har benægtet.

Den ovenfor omtalte ”Management Shareholders Agreement”, regulerer ikke 
rammerne for Nycomed S.C.A., SICARs dispositioner med hensyn til den 
investerede kapital og afkastet heraf. Den i aftalen omtalte ”Investor 
Shareholders Agreement”, hvori Nycomed S.C.A., SICAR og 
administrationsselskabet Nycomed Luxco samt kapitalfondene også var parter, 
forekommer derimod efter sin benævnelse og de deltagende parter at være 
relevant for en afklaring af rammerne, men denne aftale har Takeda ikke 
fremlagt. 

Når der ikke er blevet bragt klarhed over, hvilke rammer der var udstukket for 
Nycomed S.C.A., SICARs dispositioner med hensyn til den investerede kapital 
og afkastet heraf, er der ikke det fornødne grundlag for at fastslå, om selskabet 
har været renternes retmæssige ejer eller ej, og det er derfor udelukket, at den 
etablerede formodning for, at der foreligger et misbrug af rente-
/royaltydirektivet og den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst kan 
afkræftes med henvisning til, at Nycomed S.C.A., SICAR – hvis det havde 
været långiver i stedet for Nycomed Sweden Holding 2 – kunne have påberåbt 
sig den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst artikel 11, stk. 
1. Også af den grund kan den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatningsoverenskomst ikke føre til, at Danmark skal frafalde 
beskatningen af de omhandlede renter.

6.1.1.4 En beskatning strider ikke imod en bindende administrativ praksis



- 244 -

Ved afgørelsen af, om en skattepligt med hensyn til de omhandlede renter vil 
stride imod en bindende, fast administrativ praksis vedrørende fortolkningen af 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), tredje punktum, må det – da 
landsretten ellers ikke ville have anledning til at tage stilling til spørgsmålet – 
lægges til grund, at beskatningen ikke skal frafaldes efter rente-
/royaltydirektivet, fordi der foreligger misbrug, og at beskatningen af renterne 
ej heller skal nedsættes efter den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomsts 
artikel 11, stk. 1, eftersom Nycomed Sweden Holding 2 ikke (og ej heller 
Nycomed Sweden Holding 1) kan anses for renternes retmæssige ejer.

Der er derfor med andre ord tale om, at Takeda med sit praksissynspunkt gør 
krav på, at de omhandlede renter skal anses for undtaget fra en skattepligt, selv 
om selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), tredje punktums udtrykkelige 
betingelse for, at renterne er undtaget fra skattepligten, ikke er opfyldt.

Da en forvaltningsretlig lighedsgrundsætning ikke kan begrunde et krav om en 
retsstilling, der strider imod loven, jf. hertil U.2003.2005H […], er det 
udelukket, at Takedas påberåbelse af en administrativ praksis kan føre til, at de 
omhandlede renter undtages fra en skattepligt, allerede fordi en sådan 
undtagelse altså vil stride imod selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), tredje 
punktums udtrykkelige betingelse for, at en undtagelse kan indrømmes. 

Hertil kommer, at SKATs afgørelse af 13. december 2010 […] ikke er udtryk 
for en praksisskærpelse, eftersom afgørelsen ikke ændrede på nogen fast 
administrativ praksis. 

Det påhviler Takeda at føre bevis for eksistensen af den hævdede praksis, som 
afgørelsen ifølge selskabet skulle fravige, jf. f.eks. U.2011.3305H […], men 
selskabet har ikke løftet denne bevisbyrde. Takeda har således ikke påvist 
eksistensen af nogen tidligere afgørelse, hvorefter skattemyndighederne har 
anset renter for at være undtaget fra en skattepligt, selv om de givne 
omstændigheder – ligesom i den foreliggende sag – ellers gav belæg for at 
fastslå, at modtageren ikke havde haft eller havde haft så snævre beføjelser til 
at disponere over renterne, at selskabet ikke kunne anses for renternes 
retmæssige ejer. 

Takeda har endvidere ikke påvist tilfælde, hvor skattemyndighederne siden 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d)’s ikrafttrædelse med virkning for 
renter, der vedrører tiden fra og med den 2. april 2004, skulle have forsømt at 
gribe korrigerende ind i tilfælde som det foreliggende. En sådan manglende 
indgriben ville, hvis den faktisk havde fundet sted, i øvrigt heller ikke kunne 
være blevet sidestillet med en positiv afgørelse, jf. f.eks. U.2017.2960H og 
U.2017.2979H […].

Takeda har heller ikke på anden vis godtgjort, at skattemyndighederne efter 
ikrafttrædelsen af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), og indtil SKATs 
afgørelse i den foreliggende sag skulle have fulgt en praksis, hvorefter renter er 
blevet anset for at være undtaget fra den skattepligt, der følger af 
bestemmelsen, selv om de givne omstændigheder ellers gav belæg for at 
fastslå, at modtageren af renterne ikke havde haft eller havde haft så snævre 
beføjelser til at disponere over renterne, at selskabet ikke kunne anses for 
renternes retmæssige ejer. 



- 245 -

De påberåbte svar, som skatteministeren gav i forbindelse med Folketingets 
Skatteudvalgs behandling af lovforslaget, som efter et ændringsforslag 
resulterede i indførelsen af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c) om 
begrænset skattepligt af udbytter, udgør således ikke noget bevis for 
eksistensen af en bindende praksis, som afgørelserne i den foreliggende sag 
skulle ændre på. 

Østre Landsret har i SKM2021.304.ØLR fastslået, at de påberåbte svar ikke 
udgør noget bevis for eksistensen af en administrativ praksis, hvorefter 
skattemyndighederne skulle have anset udbytter for at være undtaget fra den 
skattepligt, der følger af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c), selvom 
modtageren af udbyttet ikke havde haft eller havde haft så snævre beføjelser til 
at disponere over udbyttet, at modtageren ikke kunne anses for udbyttets 
retsmæssige ejer. Ministersvarene udgør så lidt desto mindre et bevis for 
eksistensen af en bindende administrativ praksis, som SKATs afgørelse i denne 
sag, der angår bestemmelsens litra d), skulle ændre på.

I tilknytning hertil bemærkes, at det tilmed – således som det også er beskrevet 
ovenfor under punkt 6.1.1 – fremgår af forarbejderne til selskabsskattelovens § 
2, stk. 1, litra d), at skattemyndighederne efter en konkret realitetsbedømmelse 
vil kunne nægte renternes (umiddelbare) modtager fordelene, der ellers følger 
af rente-/royaltydirektivet og en eventuel dobbeltbeskatningsoverenskomst, 
med den begrundelse at modtageren ikke er renternes retsmæssige ejer. 

De af Takeda påberåbte svar, som skatteministeren efter ikrafttrædelsen af 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), har afgivet i forskellige 
sammenhænge, udgør heller ikke et bevis for, at der på tidspunktet for SKATs 
afgørelse var etableret en praksis, hvorefter renter – under omstændigheder 
som i denne sag foreliggende – blev betragtet som værende undtaget fra en 
skattepligt efter denne bestemmelse.

Der er tale om abstrakte svar på abstrakte spørgsmål. Svarene giver – ligesom 
det påberåbte notat om status på SKATs kontrolindsats vedrørende 
kapitalfondes overtagelse af 7 danske koncerner – intet belæg for, at SKAT 
positivt skulle have truffet en beslutning om at følge en praksis, hvorefter 
renter blev anset for undtaget fra en skattepligt, selv om der efter en oplysning 
og en konkret vurdering af de givne omstændigheder ville være belæg for at 
fastslå, at modtageren ikke havde haft eller havde haft så snævre beføjelser til 
at disponere over renterne, at selskabet ikke kunne anses for renternes 
retmæssige ejer.

Forud for SKATs afgørelse i denne sag og den første af de i sagen omhandlede 
rentetilskrivninger havde skatteministeren afgivet adskillige svar, hvoraf 
fremgår, at et moderselskab ikke ville kunne påberåbe sig fordelene af en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, hvis det var et ”rent 
gennemstrømningsholdingselskab”, et ”rent gennemstrømningsselskab”, et 
”conduit” selskab, eller et ”gennemstrømningsselskab”, jf. 1) bilag 9 til 
lovforslag nr. 116 af 14. december 2005 […], 2) skatteministerens svar på 
udvalgsspørgsmål 2-10 efter fremsættelsen af lovforslag nr. 30 af 4. oktober 
2006 […], 3) skatteministerens svar af 6. november 2006 på spørgsmål S 474  
[…] og 4) bilag 26 vedrørende lovforslag nr. 213 af 18. april 2007 […], 5) 



- 246 -

ministerens svar på udvalgsspørgsmål 86 […] og 6) det reviderede svar herpå 
[…] til førnævnte lovforslag. I alle de nævnte svar, bortset fra det første, er der 
endog henvist til pkt. 12.1 i bemærkningerne til artikel 10 (om udbytte) i 
OECD’s modeloverenskomst, og i de 4 sidstnævnte svar er det ydermere 
beskrevet i selve svarene, at ”conduit” selskaber/”gennemstrømningsselskaber” 
omfatter selskaber, der ”reelt har meget snævre beføjelser i relation til den 
pågældende indkomst”.  

De efterfølgende ministersvar og notatet om status på SKATs kontrolindsats 
vedrørende kapitalfondes overtagelse af 7 danske koncerner, som Takeda 
påberåber sig til støtte for indsigelsen om en praksis-skærpelse, blev også – 
forgæves – påberåbt af de udbytteudloddende selskaber i SKM2021.304.ØLR 
til støtte for den tilsvarende indsigelse om en praksisskærpelse. 

På den anførte baggrund bør det – på tilsvarende vis som i SKM2021.304.ØLR 
– fastslås, at SKATs afgørelse i denne sag ikke ændrede på nogen bindende, 
fast administrativ praksis, som Takeda i medfør af en forvaltningsretlig 
lighedsgrundsætning kan støtte ret på.

6.1.2 Skattepligten er ikke bortfaldet i medfør af selskabsskattelovens § 2, 
         stk. 1, litra d), sidste punktum

Ifølge selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), sidste punktum, bortfalder 
skattepligten efter bestemmelsens første punktum endvidere, hvis det 
modtagende selskab m.v. godtgør, at den udenlandske selskabsbeskatning af 
renterne udgør mindst ¾ af den danske selskabsbeskatning, samt at det ikke 
betaler renterne videre til et andet udenlandsk selskab m.v., som er undergivet 
en selskabsbeskatning af renterne, der er mindre end ¾ af den danske 
selskabsbeskatning.

Denne undtagelsesbestemmelse, der kan være relevant, hvis det modtagende 
selskab ikke er omfattet er rente-/royaltydirektivet eller ikke er hjemmehørende 
i stat, som Danmark har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst med, skal 
ses i lyset af, at skattepligten, som beskrevet ovenfor, blev indført med det 
formål at begrænse mulighederne for skatteplanlægning ved fradrag for 
koncerninterne renter, når det modtagende udenlandske koncernselskab betaler 
ingen eller meget lidt i skat af de renter, der er fratrukket ved opgørelsen af 
dansk skattepligtig indkomst. 

En sådan situation foreligger netop ikke, hvis det modtagende selskab er 
undergivet en (udenlandsk) beskatning, der i det væsentligste svarer til den 
danske selskabsbeskatning, forudsat at renterne ikke bliver betalt videre til et 
andet udenlandsk selskab, som betaler ingen eller meget lidt i skat af renterne. 

Takeda har ikke godtgjort, at betingelserne for et bortfald af skatteskattepligten 
er opfyldt – tværtimod.

En stillingtagen til Takedas påberåbelse af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra 
d), sidste punktum, forudsætter nemlig, at skattepligten ikke er bortfaldet i 
medfør af bestemmelsens tredje punktum. For landsrettens stillingtagen til, om 
betingelserne for en skattefritagelse i henhold til selskabsskattelovens § 2, stk. 
1, litra d), sidste punktum, er opfyldt, må det derfor lægges til grund, at såvel 



- 247 -

Nycomed Sweden Holding 2 som Nycomed Sweden Holding 1 var 
”gennemstrømningsenheder” for de omhandlede renter, der således blev 
kanaliseret videre til Nycomed S.C.A, SICAR, som var undergivet en selskabs-
beskatning af renterne, der var mindre end ¾ af den danske selskabsbeskatning, 
eftersom selskabet ifølge Luxembourgsk ret var fritaget for at betale skat af 
renterne. 

Det må derfor også fastslås, at renterne, som Nycomed Sweden Holding 2 
modtog, i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), sidste punktums forstand er 
blevet betalt videre til et andet udenlandsk selskab, som er undergivet en 
selskabsbeskatning af renterne, der er mindre end ¾ af den danske 
selskabsbeskatning, og at betingelserne for en skattefritagelse dermed ikke er 
opfyldt. 

En sådan forståelse af undtagelsesreglen har entydig støtte i motivet for 
betingelsen om, at det modtagende selskab – for at et bortfald af skattepligten 
kan komme på tale – skal godtgøre, at det ikke betaler renterne videre til et 
andet udenlandsk selskab m.v., som er undergivet en selskabsbeskatning af 
renterne, der er mindre end ¾ af den danske selskabsbeskatning. 

Formålet med betingelsen er (selvsagt) at forhindre, at undtagelsen bliver 
misbrugt som et instrument til at opnå en motivstridig skattefritagelse, hvilket 
bestemmelsens tilblivelseshistorie heller ikke efterlader nogen tvivl om. 

Herom bemærkes, at ind til den 1. juli 2007 fulgte det af selskabsskattelovens § 
2, stk. 1, litra d), sidste punktum, at skattepligten efter første punktum bortfaldt, 
hvis det modtagende selskab godtgjorde, at det ikke ville være omfattet af 
selskabsskattelovens § 32, hvis det havde været kontrolleret eller under 
væsentlig indflydelse af et her i landet hjemmehørende selskab m.v., jf. § 32, 
stk. 6, samt at det ikke betalte renterne videre til et andet udenlandsk selskab 
m.v., som ville opfylde betingelserne i § 32 […].

Af bemærkningerne til lovforslaget fremgår om selskabsskattelovens § 2, stk. 
1, litra d), sidste punktum […]: 

Denne undtagelse gælder dog ikke, hvis selskabet kanaliserer betalingen videre 
til et andet udenlandsk selskab, der ikke er kontrolleret af et dansk selskab, 
såfremt det andet udenlandske selskab er hjemmehørende i et land med lav 
beskatning og mere end 1/3 af dets indkomst består af CFC-indkomst. I så fald 
vil det selskab, som modtager renterne her fra landet, nok blive beskattet af 
renterne, men samtidig vil det få fradrag for de renter, som det selv betaler 
videre til det andet udenlandske selskab i lavskatte-landet. 

Formålet med betingelsen om, at renterne ikke må blive kanaliseret videre, er 
således tydeligvis at forhindre, at undtagelsen bliver misbrugt til at opnå en 
skattefritagelse, der strider imod motivet for indførelsen af skattepligten. 

I den foreliggende sag er der netop tale om, at renterne via det modtagende 
selskab (Nycomed Sweden Holding 2) er blevet kanaliseret videre, med den 
følge at der hverken er blevet betalt skat af renterne i Sverige eller i 
Luxembourg. Derfor tilsiger en motivfortolkning altså entydigt, at skattepligten 
under de foreliggende omstændigheder gælder uden undtagelse, hvilket også er 



- 248 -

foreneligt med ordlyden af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), sidste 
punktum, der ikke giver grundlag at fastslå, at det for spørgsmålet om et 
bortfald af skattepligten skulle være afgørende, om renterne betales videre som 
fradragsberettigede renter eller f.eks. som fradragsberettigede koncernbidrag, 
eller om renterne kanaliseres videre til et lavskatte-land via en yderligere 
gennemstrømningsenhed.  

Det må i det hele taget kræve meget klare holdepunkter i ordlyden af og 
forarbejderne til selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), sidste punktum, for at 
kunne komme frem til en fortolkning, hvorefter anvendelsesområdet for denne 
undtagelsesregel skulle dække tilfælde, hvor det modtagende selskab er 
afskåret fra at påberåbe sig undtagelsesreglen i bestemmelsens tredje punktum, 
fordi selskabet har tjent som en gennemstrømningsenhed i koncernens forsøg 
på at opnå en motivstridig skattefritagelse ved at misbruge rente-
/royaltydirektivet og en eventuel dobbeltbeskatningsoverenskomst. 

Sådanne (klare) holdepunkter findes der ingen af, hvilket skyldes, at det ville 
være meningsløst, hvis undtagelsesreglen i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, 
litra d), sidste punktum, omfattede misbrug, der udelukker en skattefritagelse 
efter bestemmelsens tredje punktum.  

6.2 Takeda er ansvarlig for den manglende indeholdelse

Da de omhandlede renter er omfattet af skattepligten, jf. selskabsskattelovens § 
2, stk. 1, litra d), skulle Takeda i forbindelse med godskrivningen af de 
omhandlede renter have indeholdt renteskat heraf, jf. kildeskattelovens § 65 D, 
stk. 1. 

Af kildeskattelovens § 69, stk. 1, følger som nævnt, at den, som undlader at 
opfylde sin pligt til at indeholde skat, eller som indeholder denne med for lavt 
beløb, over for det offentlige er umiddelbart ansvarlig for betaling af det 
manglende beløb, medmindre han godtgør, at der ikke er udvist 
forsømmelighed fra hans side ved iagttagelse af bestemmelserne i 
kildeskatteloven.

Ved afgørelsen af, om Takeda har afkræftet den lovbestemte formodning for 
forsømmelighed, må det – da landsretten ellers ikke ville have anledning til at 
tage stilling til spørgsmålet – lægges til grund, at der ikke har været nogen 
bindende administrativ praksis, hvorefter de omhandlede renter skal anses for 
at være undtaget fra den skattepligt, der ellers følger af selskabsskattelovens § 
2, stk. 1, litra d). Allerede af den grund er det uholdbart, når Takeda gør 
gældende, at der forelå en administrativ praksis, som gav selskabet føje til at 
antage, at renterne kunne godskrives uden indeholdelse af renteskat. 

Den påberåbte ”betydelig[e] tvivl” om fortolkningen begrebet ”retmæssig 
ejer”, jf. stævningen, s. 49, har heller ikke givet Takeda føje til en sådan 
antagelse – tværtimod.  Som beskrevet ovenfor fremgår det til overflod af 
forarbejderne til selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), at 
skattemyndighederne efter en konkret realitetsbedømmelse vil kunne nægte 
renternes (umiddelbare) modtager fordelene, der ellers følger af rente-
/royaltydirektivet og en eventuel dobbeltbeskatningsoverenskomst, med den 
begrundelse at modtageren ikke er renternes retmæssige ejer.



- 249 -

For spørgsmålet om Takedas ansvar efter kildeskattelovens § 69, stk. 1, bliver 
det (derimod) udslagsgivende, at selskabet har været bekendt med de faktiske 
omstændigheder, som fører til, dels at Nycomed Sweden Holding 2 ikke kan 
anses for at have at været renternes retsmæssige ejer i den nordiske 
dobbeltbeskatningsoverenskomsts forstand, dels at fordelen i form af 
kildeskattefritagelsen, der følger af rente-/royaltydirektivet, skal nægtes, både 
fordi EU-retten ikke kan påberåbes med henblik på at muliggøre retsmisbrug, 
og fordi Nycomed Sweden Holding 2 heller ikke kan anses for renternes 
retmæssige ejer i direktivets forstand, jf. således også præmisserne for 
landsrettens dom gengivet i KM2021.304.ØLR. 

Når der – som i den foreliggende sag – er grundlag for at nægte en 
skattemæssig fordel i form af kilde-skattefritagelse, fordi fordelen er søgt 
opnået ved retsmisbrug, og den indeholdelsespligtige er bekendt med dette 
grundlag, må den manglende indeholdelse af kildeskatten således – per se – 
tilregnes den indeholdelsespligtig som værende af en forsømmelig karakter. 

Da Takeda altså ikke har afkræftet den lovbestemte formodning for, at der fra 
selskabets side er udvist forsømmelighed med hensyn til den manglende 
indeholdelse af renteskat, er selskabet i medfør af kildeskattelovens § 69, stk. 
1, over for det offentlige umiddelbart ansvarlig for betaling af de ikke-
indeholdte renteskatter.

…

6.4 Takedas subsidiære påstande
Skatteministeriet forstår Takedas synspunkter sådan, at en stillingtagen til 
selskabets subsidiære påstande er irrelevant, hvis landsretten kommer frem til, 
at den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst ikke kan 
påberåbes, (allerede) fordi Nycomed S.C.A., SICAR ikke er omfattet af 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten, eftersom Takeda gør gældende, at 
Nycomed S.C.A., SICAR må anses for renternes retmæssige ejer, hvis hverken 
Nycomed Sweden Holding 2 eller Nycomed Sweden Holding 1 er renternes 
retsmæssige ejer, jf. hertil processkrift III […]. Som ministeriet forstår det 
bliver en stillingtagen til Takedas subsidiære påstande altså kun relevant, hvis 
landsretten måtte komme frem til, at Nycomed S.C.A., SICAR er omfattet af 
den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst, men samtidig 
kommer frem til, at det ikke er blevet godtgjort, at selskabet er renternes 
retsmæssige ejer.

6.4.1 Der er ikke grundlag for at tage den subsidiære påstand (A) til følge

Efter omstændighederne vil den formodning for misbrug af rente-
/royaltydirektivet og en dobbeltbeskatningsoverenskomst, der rejses, når 
modtageren af renterne (långiveren) ikke kan anses for renternes retsmæssige 
ejer, kunne afkræftes, jf. punkt 6.1.1.3.2 ovenfor. I så henseende er det 
imidlertid ikke tilstrækkeligt at henvise til, at en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst kunne have været påberåbt, hvis långiveren 
havde været en anden end den, der i den faktisk foreliggende situation er 
långiveren, men altså ikke kan anses for renternes retsmæssige ejer. 



- 250 -

For at en etableret formodning for misbrug kan anses for afkræftet, er det – i 
hvert fald – en grundlæggende betingelse, at den, der i den faktisk foreliggende 
situation – påviseligt – er renternes retmæssige ejer, ikke ville have været 
skattepligtig af de omhandlede renter, hvis den pågældende havde været den 
direkte långiver. Det påhviler Takeda at føre bevis for, at denne betingelse er 
opfyldt. 

Allerede fordi Takeda ikke har ført bevis endsige sikkert bevis for, at [den 
svenske bank] og [den amerikanske privatperson] har været de retmæssige 
ejere af en del af de omhandlede renter, skal det beløb, som Takeda over for 
det offentlige er ansvarlig for betaling af, ikke nedsættes med i de påstanden 
anførte beløb.

Takeda kan således som det også er anført ovenfor ikke løfte sin bevisbyrde 
ved at henvise til, at når Skatteministeriet ikke vil anerkende, at Nycomed 
S.C.A., SICAR er renternes retsmæssige ejer, så skal ministeriet anerkende, 
at[den svenske bank] og [den amerikanske privatperson] er de retsmæssige 
ejere af en del af renterne. Hvis Takeda vil gøre gældende, at [den svenske 
bank] og [den amerikanske privatperson] er de retmæssige ejer, må Takeda 
føre et positivt bevis herfor, men et sådan positivt bevis er ikke fremlagt.  

Det er således fortsat udokumenteret, at de omhandlede renter er strømmet 
videre fra Nycomed S.C.A., SICAR til [den svenske bank] og [den 
amerikanske privatperson]. Der foreligger ingen dokumentation for, at 
Nycomed S.C.A, SICAR har udbetalt nogen beløb til [den svenske bank] og 
[den amerikanske privatperson], endsige dokumentation for, hvad grundlaget 
for sådanne betalinger måtte have været, eller hvornår sådanne betalinger måtte 
have fundet sted.

Takeda har så lidt desto mindre ført et positivt bevis for, at en del af de 
omhandlede renter på forhånd har været bestemt til at strømme videre til [den 
svenske bank] og [den amerikanske privatperson], og at Nycomed S.C.A., 
SICAR ikke har kunnet råde over renterne, enten fordi selskabet har været 
retlig forpligtet til at føre renterne videre, eller fordi selskabet på grund af de 
faktiske omstændigheder ikke har haft reelle beføjelser til at råde over renterne 
og dermed blot har fungeret som (endnu) en gennemstrømningsenhed. 

Når der, som beskrevet ovenfor, ikke er blevet bragt klarhed over, hvilke 
rammer der var udstukket for Nycomed S.C.A., SICARs dispositioner med 
hensyn til den investerede kapital og afkastet heraf, er der ikke det fornødne 
grundlag for at fastslå, om selskabet har været renternes retmæssige ejer eller 
ej.

Og den bevistvivl, der består med hensyn til, om Nycomed S.C.A., SICAR er 
renternes retsmæssige ejer eller ej, kommer Takeda til skade, da selskabet med 
hensyn til spørgsmålet om, hvem der er renternes retsmæssige ejer, ikke kan 
løfte sin bevisbyrde ved blot at henvise til, at hvis Skatteministeriet ikke vil 
anerkende, at Nycomed S.C.A., SICAR er renternes retmæssige ejer, så skal 
ministeriet anerkende, at investorerne i selskabet er renternes retmæssige eller 
omvendt.



- 251 -

På den anførte baggrund bør Skatteministeriet frifindes for Takedas subsidiære 
påstand A). 

6.4.2 Den subsidiære påstand B)

6.4.2.1 Påstanden bør afvises

Med den subsidiære påstand B) forsøger Takeda at indhente et responsum fra 
domstolene. Således som påstanden er udformet tager den nemlig ikke sigte på 
at fastslå, at hvad retsstillingen er i den konkret foreliggende situation, således 
som denne situation er blevet oplyst for domstolene, men på at fastslå de 
abstrakte betingelser for, at Takeda kan gøre krav på, at det beløb, som Takeda 
over for det offentlige er ansvarlig for betaling af, skal nedsættes. Domstolene 
har imidlertid ikke til opgave at afgive et sådant responsum.

Efter grundlovens § 63, stk. 1, tilkommer det domstolene at efterprøve den 
offentlige forvaltnings afgørelser. En sådan efterprøvelse kan resultere i en 
hjemvisning til en fornyet administrativ behandling, men en hjemvisning er 
betinget af, at der er noget galt med den afgørelse, som domstolsprøvelsen 
angår. En hjemvisning kan således kun komme på tale, hvis domstolsprøvelsen 
giver grundlag for at fastslå, at den indbragte afgørelse er baseret på en forkert 
retsopfattelse eller er behæftet med en væsentlig sagsbehandlingsfejl, eller hvis 
bevisførelsen for domstolene giver belæg for at forslå, at de faktiske 
oplysninger, der er blevet lagt til grund for afgørelsen, er forkerte eller i hvert 
fald utilstrækkelige. 

Påstandens udformning og de anbringender, som Takeda fremfører til støtte for 
påstanden, viser imidlertid, at en hjemvisning ikke tager sigte på, at 
skattemyndighederne skal rette op på fejl, der er blevet fastslået ved 
domstolsprøvelsen, men derimod at sagen skal hjemvises ”med henblik på”, at 
skattemyndighederne skal ændre den indbragte afgørelse, ”i det omfang” 
Takeda senere dokumentere de i påstanden anførte forhold. 

Sagen er således den, at en domskonklusion svarende til den subsidiære 
påstand B) ikke fører til en ændring af parternes indbyrdes retsstilling, idet en 
ændring altså er betinget af, at Takeda senere dokumenterer de i påstanden 
anførte forhold. 

Takeda har i det hele taget ikke en retlig interesse i at få dom for, hvad der skal 
gælde, hvis selskabet på et senere tidspunkt måtte fremlægge oplysninger, som 
domstolene er uden kendskab til.

På den anførte baggrund bør det fastslås, at den subsidiære påstand B) ikke kan 
tages under pådømmelse og derfor vil være at afvise.

De samme argumenter gøres gældende til støtte for den subsidiære 
frifindelsespåstand, for det tilfælde at landsretten måtte finde, at argumenterne 
fører til frifindelse i stedet for afvisning.

Til støtte for afvisningspåstanden gøres det endvidere gældende, at den 
subsidiære påstand B) er for upræcis og generelt affattet til, at den kan danne 
grundlag for en domskonklusion. Det bemærkes herved, at det kræver en 



- 252 -

konkret oplysning og vurdering af sagens faktiske omstændigheder, for at det 
kan fastslås, hvem der på de i påstanden anførte tidspunkter var ”de direkte 
eller indirekte investorer i Nycomed S.C.A., SICAR”, og hvem der var ”de 
’retmæssige ejere’ af de omhandlede renter”. Da påstanden således er (for) 
upræcis og generelt affattet, er den altså uegnet til at danne grundlag for en 
domskonklusion. Også af den grund bør det fastslås, at påstanden ikke kan 
tages under pådømmelse og derfor vil være at afvise. 

6.4.2.2 Der er ikke grundlag for at tage påstanden til følge

Således som den subsidiære påstand B) er udformet, er der ikke grundlag for at 
tage påstanden til følge. Derfor må Skatteministeriet, hvis påstanden tages 
under pådømmelse, frifindes.

Som anført ovenfor vil den formodning for misbrug af rente-/royaltydirektivet 
og en dobbeltbeskatningsoverenskomst, der rejses, når modtageren af renterne 
(långiveren) ikke kan anses for renternes retsmæssige ejer, efter 
omstændighederne kunne afkræftes. 

Hvad angår rente-/royaltydirektivet, efterlader Domstolens dom, således som 
det også er beskrevet ovenfor, jf. punkt 6.1.1.3.2, ingen tvivl om, at den 
omstændighed, at renternes retsmæssige ejer er skattemæssigt hjemmehørende 
i en stat, hvormed Danmark har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst, 
som kunne have været påberåbt, hvis den retsmæssige ejer havde været den 
direkte långiver, ikke – per se – er tilstrækkeligt til at afkræfte en etableret 
formodning for et misbrug af rente-/royaltydirektivet. Og der er som også 
anført ovenfor ingen retskildemæssige holdepunkter for, at der skulle gælde 
noget andet, hvad angår vurderingen af, om der foreligger et misbrug af den 
nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst.

Det bemærkes i tilknytning hertil, at det i hvert fald må være en yderligere 
betingelse, at de beløb, som i den givne faktisk foreliggende situation er 
strømmet igennem til de omhandlede renters retsmæssige ejer, dvs. den, der har 
mulighed for frit at råde over anvendelsen heraf, bedømt efter reglerne i den 
stat, hvor den retmæssige er hjemmehørende, er omfattet af denne stats 
beskatningskompetence, da der ellers ikke i den faktisk foreliggende situation 
vil være nogen beskyttelse imod dobbeltbeskatning at indrømme efter statens 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark. 

På den anførte baggrund må Skatteministeriet under alle omstændigheder 
frifindes for den subsidiære påstand B), 1. led.

Den formodning for misbrug af rente-/royaltydirektivet og en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, der rejses, når modtageren af renterne 
(långiveren) ikke kan anses for renternes retsmæssige ejer, kan endvidere ikke 
afkræftes alene med henvisning til, at ”de direkte eller indirekte investorer i 
Nycomed S.C.A., SICAR”, som måtte være fysiske personer, ikke ville have 
været skattepligtige til Danmark af de renter, som de ville have oppebåret, hvis 
de havde ydet et lån til Nycomed. 

Det bemærkes i tilknytning hertil, at det i hvert fald må være en yderligere 
betingelse, at der føres et sikkert bevis for, at den pågældende fysiske person i 



- 253 -

den faktisk foreliggende situation har været renternes rentemæssige ejer, og 
dermed også bevis for, at alle ejerled mellem Nycomed og den givne fysiske 
person har været ”gennemstrømningsenheder”, fordi de har været retlig 
forpligtet til at føre renterne videre, eller fordi de på grund af de faktiske 
omstændigheder ikke har haft reelle beføjelser til at råde over renterne.

På denne baggrund må Skatteministeriet derfor også under alle 
omstændigheder frifindes for den subsidiære påstand B), 2. led.”

B-171-13 NTC Parent S.a.r.l. mod Skatteministeriet

NTC Parent S.a.r.l. har i sit sammenfattende processkrift af 2. august 2021 anført bl.a.:

”5. ANBRINGENDER

5.1 Sagsøgers principale påstand - ingen begrænset skattepligt på renter

5.1.1 Rente-royaldirektivet
Det gøres overordnet gældende, at Angel Lux Common S.a.r.l. er den 
retmæssige ejer af renterne i medfør af rente-/royaltydirektivet, samt at 
beskatningen af renterne dermed skal frafaldes, jf. selskabsskattelovens § 2, 
stk. 1, litra d […].

Skatteministeriets anbringender om, at Angel Lux Common S.a.r.l. er "rette 
indkomstmodtager" og dermed begrænset skattepligtig efter dansk ret, men 
samtidig nægtes rettighederne efter rente-/royaltydirektivet, er i strid med 
direktivets ordlyd og de formål, der forfølges med direktivet.

Det fremgår af en ordlydsfortolkning, at et selskab i en medlemsstat anses for 
at være den retmæssige ejer af renter, når det modtager renter til eget brug, 
medmindre det modtager sådanne rentebetalinger som formidler, herunder som 
agent mv., jf. rente-/royaltydirektivets artikel 1, stk. 1, jf. stk. 4 […].

Ifølge grundlæggende selskabsretlige regler er et datterselskab et selvstændigt 
retssubjekt, der selv kan indgå bindende aftaler. Der kræves derfor særskilte 
aftaler, hvis et datterselskab kun skal anses for at agere som formidler.

En modtager, der som Angel Lux Common S.a.r.l. handler på egne vegne og 
for egen regning og risiko, kan ikke sammenlignes med en formidler og skal 
anerkendes som retmæssig ejer af betalingerne.

Af disse grunde følger det isoleret og samlet set allerede af ordlyden af rente-
/royaltydirektivets artikel 1, stk. 1, jf. stk. 4, at Angel Lux Common S.a.r.l. er 
den retmæssige ejer i direktivets forstand.

Hertil kommer, (i) at Angel Lux Common S.a.r.l. havde civilt ejerskab af de 
omhandlede PECs og de dertil hørende renter, (ii) at Angel Lux Common 
S.a.r.l. havde reel råden over renterne, samt (iii) at Angel Lux Common S.a.r.l. 
havde den reelle nytte og risiko, og dermed også anses som den retmæssige 
ejer, som den enhed, som økonomisk set modtog de oppebårne renter og derfor 



- 254 -

havde mulighed for frit at råde over anvendelsen heraf, jf. EU-Dommens pr. 89 
(yderligere afsnit 5.1.6 nedenfor).

Herudover er der ikke i medfør af artikel 5 i rente-/royaltydirektivet grundlag 
for at nægte Angel Lux Common S.a.r.l. de fordele, der følger af direktivet, da 
dette kræver intern dansk hjemmel.

Rente-/royaltydirektivet giver i art. 5 mulighed for at indføre nationale og 
folkeretlige svigs- og misbrugsregler […]:

…
Der foreligger slet ikke svig eller misbrug i nærværende sag, men under alle 
omstændigheder fremgår det af rente-/royaltydirektivets art. 5, at det bl.a. er en 
betingelse, at der skal være hjemmel i intern dansk skatteret til at imødegå det 
af Skatteministeriet påståede svig eller misbrug.

Der var ingen sådan hjemmel i dansk skatteret, jf. hertil sag C-321/05, Kofoed 
("Kofoed-dommen"), se yderligere afsnit 5.1.3 nedenfor.

5.1.2 Dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og 
Luxembourg
Beskatningsretten til renter, der fra kilder i Danmark oppebæres af selskaber, 
der er hjemmehørende i Luxembourg, er reguleret i dobbeltbeskatnings-
overenskomstens artikel 11, stk. 1. 

Bestemmelsen har følgende ordlyd […]: …

Det følger heraf, at kildestaten, her Danmark, ikke kan beskatte renter, der 
betales til en person, der er hjemmehørende i Luxembourg, såfremt 
vedkommende er den "retmæssige ejer" af renterne.

Det gøres gældende, at Danmark ikke kan beskatte rentebetalinger fra NTCI 
ApS til Angel Lux Common S.a.r.l., da sidstnævnte er retmæssig ejer af 
rentebetalingerne/tilskrivningerne også i dobbeltbeskatningsoverenskomstens 
forstand.

I 2003-kommentarerne til OECD modeloverenskomsten er problematikken 
omkring retmæssig ejer af renter primært omtalt under punkt 8 til artikel 11. 
Kommentarerne har følgende ordlyd […]:

…
Af kommentarerne til OECD's overenskomst kan det udledes, at agenter og 
mellemmænd samt gennemstrømningsselskaber ikke er retmæssige ejere af 
renter. For så vidt angår gennemstrømningsselskaber er det dog en betingelse, 
at selskabet har så snævre beføjelser til at råde over renterne, at det reelt i 
relation til renten er en nullitet eller administrator.

Angel Lux Common S.a.r.l anerkendes i Luxembourg som et selvstændigt rets- 
og skattesubjekt, og havde civilt ejerskab af de omhandlede PECs og de dertil 
hørende renter. Derudover havde Angel Lux Common S.a.r.l. reel råden over 
renterne, samt den reelle nytte og risiko. Angel Lux Common S.a.r.l er derfor 



- 255 -

hverken et gennemstrømningsselskab eller en nullitet i forhold til renter 
modtaget fra NTCI ApS, men derimod dets retmæssige ejer.

Det understreges af, at der i denne sag ikke er sket nogen viderekanalisering.
 
Langt den væsentligste del af renterne blev af NTCI ApS tilskrevet (men ikke 
betalt) på NTCI ApS' gæld til Angel Lux Common S.a.r.l, og som redegjort for 
[…] disponerede Angel Lux Common S.a.r.l. den 10. juli 2008 over de 
tilskrevne renter ved at konvertere disse til anparter i NTCI ApS. For Angel 
Lux Common S.a.r.l. udgjorde de tilskrevne renter indtil konverteringen et 
aktiv i form af en (del af en) fordring på NTCI ApS, og da dette aktiv ikke blev 
juridisk eller faktisk viderebetalt fra Angel Lux Common S.a.r.l, har der 
således i forhold til de tilskrevne renter ikke været tale om nogen form for 
faktisk viderebetaling eller gennemstrømning.

Gæld og renter er således "vendt tilbage" til Nordic Telephone Company 
Investment ApS. Der er ikke foretaget en gældskonvertering i Angel Lux 
Common S.a.r.l. samtidig med gældskonverteringen i Nordic Telephone 
Company Investment ApS, hvorfor der ikke foreligger en viderekanalisering.

Også af den grund skal Angel Lux Common S.a.r.l. anerkendes som den 
retmæssige ejer, jf. SKM 2012.121 ØLR […].

5.1.3 Ingen national hjemmel til nægtelse af direktivfordele
Det følger direkte af dansk administrativ praksis, samt af Domstolens afgørelse 
i Kofoed-dommen, at der skal foreligge interne danske regler, såfremt NTCI 
ApS skal kunne nægtes fritagelse for renteskat efter rente/royaltydirektivet.

Skatteministeriet argumenterer fortsat for, at den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatningsoverenskomsts artikel 11 og selskabsskattelovens § 2, stk. 
1, litra d, udgør sådanne nationale eller overenskomstmæssigt fastsatte 
bestemmelser til bekæmpelse af svig eller misbrug som anført i rente-
/royaltydirektivets artikel 5, således at Danmark ikke er forpligtet til at frafalde 
kildeskatten i henhold til rente-/royaltydirektivet.

Dette er fortsat meningsløst.

Sagsøgers holdning strider åbenlyst mod "den gyldne regel", hvorefter 
dobbeltbeskatningsoverenskomster ikke selvstændigt kan hjemle beskatning, 
hvilket er bekræftet af Landsskatteretten i SKM 2010.268LSR (nu 
SKM2012.121.ØLR) […].

Den blotte regel om begrænset skattepligt i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, 
litra d udgør selvsagt heller ikke en sådan intern hjemmel til hindring af svig og 
misbrug. Som allerede dokumenteret ovenfor er Angel Lux Common S.a.r.l. 
utvivlsomt rette indkomstmodtager af rentebetalingerne fra NTCI ApS, hvorfor 
der heller ikke i direktivets artikel 5 er hjemmel til at nægte selskabet de 
fordele der følger af rente-/royaltydirektivet.

Som der også blev redegjort for i Østre Landsrets forelæggelseskendelse til 
Domstolen, pkt. 109-112 […], fandtes der heller ikke i 2006-2008 en generel 
lovbestemt regel om bekæmpelse af misbrug. En sådan værnsregel blev først 



- 256 -

vedtaget ved lov nr. 540 af 29. april 2015 […]. Derudover er der også enighed 
om, at realitetsgrundsætningen ikke giver grundlag for at tilsidesætte de i denne 
sag foretagne dispositioner […].

Ovenstående spørgsmål skulle have været afklaret ved Domstolens besvarelse 
af spørgsmål 2.1 og 3 i forelæggelseskendelsen. Domstolen valgte imidlertid at 
gennemføre en praksisændring (se afsnit 5.1.5 nedenfor), der medførte at 
Domstolen ikke tog direkte stilling til spørgsmålene.

Både Kommission og generaladvokaten bidrog dog imidlertid med deres 
fortolkning. Kommissionen har i sit skriftlige indlæg til Domstolen […] klart 
anført, at hverken selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d eller 
dobbeltbeskatningsoverenskomstens artikel 11 kan anses som en 
gennemførelse af bestemmelsen i rente-/royaltydirektivets artikel 5. Ligeledes 
kom generaladvokaten i pkt. 110 i sit forslag til afgørelse frem til, at […]:

"110. Af denne grund kan spørgsmål 2.1 og 3 besvares med, at hverken § 2, stk. 
2, litra d [sic], i den danske selskabsskattelov eller en bestemmelse i en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, der for så vidt angår beskatningen af renter 
tager udgangspunkt i den retmæssige ejer, er tilstrækkelige til at kunne 
betragtes som gennemførelse af artikel 5 i direktiv 2003/49."

Både Kommissionen og generaladvokaten støttede således sagsøgers 
anbringender. 

Som nævnt gennemførte Domstolen imidlertid ved afgørelsen en 
praksisændring, hvorefter EU-direktiver "nu" i sig selv kan påberåbes af en 
medlemsstat over for borgerne uden krav om national gennemførelse af de 
relevante bestemmelser.

Skatteministeriet har på linje med EU-Dommen fremsat et synspunkt om, at 
selv hvis der på tidspunktet ikke fandtes nationale eller overenskomstmæssige 
regler til bekæmpelse af misbrug, ville det generelle EU-retlige princip om 
forbud mod retsmisbrug finde anvendelse.

Dette synspunkt har direkte sammenhæng med Domstolens nye praksis og 
udgør samtidig også endnu et brud på dagældende dansk administrativ praksis. 
Som nærmere beskrevet i afsnit 5.1.5 lige nedenfor er retssikkerhedsprincippet 
imidlertid til hinder for at et sådan synspunkt kan tiltrædes.

5.1.4 Ændring af dansk praksis
Ved vurderingen af, om Skatteministeriets argumentation er udtryk for en 
praksisændring, er det ikke alene relevant at se på skattemyndighedernes 
praksis, men ligeledes relevant at se nærmere på lovgiver og Skatteministeriets 
(skiftende) syn på problemstillingen.

Problemstillingen vedrører navnlig ministeriets syn på begreberne rette 
indkomstmodtager, retmæssig ejer, samt anvendelsen af holdingselskaber. Af 
relevans herfor er derfor også udviklingen i retstilstanden vedrørende 
skattepligt på udbytter, der ligeledes indeholder mulighed for skattefrihed, hvis 
beskatningen frafaldes eller nedsættes efter et EU-direktiv eller en 



- 257 -

dobbeltbeskatningsoverenskomst, og hvor spørgsmålet om den retmæssige ejer 
af betalingen er den samme i begge relationer.

I Danmark har udenlandske selskaber været begrænset skattepligtige af 
udbytter siden 1. januar 1970 […].

I 1992 blev moder-/datterselskabsdirektivet implementeret i dansk ret […], 
hvorefter udbytte som f.eks. et dansk datterselskab udlodder til sit EU-
moderselskab, fritages for kildeskat under visse betingelser, jf. også artikel 5 i 
moder-/datterselskabsdirektivet […].

I 1998 blev også ikke-EU-selskaber omfattet af fritagelsen for udbytteskat […]. 
Det fremgår af forarbejderne til bestemmelsen, at […] (vores understregning):
 

"Det foreslås endvidere at afskaffe kildeskatten på udbytter betalt til 
udenlandske moderselskaber, når det danske datterselskab er omfattet af EU’s 
moder/datterselskabsdirektiv, således at EU-selskaber og ikke-EU-selskaber 
skattemæssigt behandles ens. Denne kildeskat kan i vidt omfang undgås ved at 
indskyde holdingselskaber i lande, i forhold til hvilke Danmark helt eller delvist 
er afskåret fra at indeholde kildeskat. Indkomst i et dansk datterselskab vil efter 
forslaget således i Danmark alene blive pålagt dansk selskabsskat, og det 
udenlandske moderselskab vil i den henseende skattemæssigt i Danmark blive 
behandlet pa samme made som et dansk moderselskab."

Af de provenumæssige bemærkninger fremgår det, at […] (vores 
understregning):

"M.h.t. skattefritagelsen af udbytter fra danske datterselskaber til udenlandske 
moderselskaber og udbytter fra udenlandske datterselskaber til danske 
moderselskaber vil ændringen ikke have betydning for udbytte fra og til et andet 
EU-land, da disse i forvejen er skattefri, men alene i forhold til lande uden for 
EU. Der er ikke faste holdepunkter for en bedømmelse af provenuvirkningen. 
Bl.a. er der ikke oplysninger om udenlandske moderselskabers udbytter fra 
Danmark eller om danske moderselskabers datterselskabsudbytte fra ikke-EU-
lande. På den anden side må det inddrages i vurderingen, at den gældende 
beskatning kan omgås ved omdirigering af udbytteme til selskaber i 3. lande, 
således at udbytterne ikke beskattes her i landet."

Bemærkningerne kan kun forstås således, at Skatteministeriet i 1998 mente, at 
indskydelse af holdingselskaber i andre EU-land var en simpel og lovlig 
anvendelse af regelsættet, og at man derfor ligeså godt kunne fjerne den 
administrative byrde ved reglerne.

I 2000 kom Skatteministeriet imidlertid på andre tanker. En særlig 
adfærdskodeks-gruppe havde i ECOFIN-regi undersøgt 271 skatteordninger i 
EU-landene og i forlængelse heraf udtrykt kritik af det danske regelsæt.

Den 10. november 2000 blev lovforslag nr. 99 derfor fremsat om genindførelse 
af udbyttebeskatning for moderselskaber i ikke-EU-lande uden 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark.

Af lovforslaget fremgår det, at ændringen skyldes kritik udefra, navnlig idet 
[…]:



- 258 -

"(…), at de danske regler kan anvendes til at udhule andre landes beskatning. 
Andre lande, som beskatter udbytter fra selskaber i disse lande til 
moderselskaber i skattely-lande, er derfor utilfreds med, at deres beskatning 
kan omgås ved hjælp af de danske holdingregler.

Det foreslås derfor som et bidrag fra dansk side til at modvirke brugen af 
skattely og for at imødekomme udenlandsk kritik at genindføre skatten på 25 
pct. af udbyttebetalinger, fra et dansk datterselskab til dets udenlandsk 
moderselskab, men kun i tilfælde, hvor moderselskabet er hjemmehørende i et 
land uden for EU eller i et land, som ikke har en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark."

Ved vedtagelsen af lovforslaget bringes de danske holdingregler således tilbage 
til situationen i 1998, dvs. en retstilstand, hvor kildeskat kunne undgås ved at 
indskyde holdingselskaber i lande, i forhold til hvilke Danmark helt eller 
delvist var afskåret fra at indeholde kildeskat, jf. de ovenfor citerede 
forarbejder til 1998-ændringen. Af samme årsag forventede lovgiver også, at 
merprovenuet ved forslaget ville være begrænset […].

Netop denne situation affødte en del spørgsmål under lovforslaget behandling.

I sin besvarelse af udvalgsspørgsmål 16 […] anvendte skatteministeren et 
eksempel med et moderselskab på De Britiske Jomfruøer, som har et 
datterselskab i Irland.

Hvis det irske datterselskab er ejet direkte af moderselskabet på Jomfruøerne, 
vil Irland beskatte udbyttebetaling fra datterselskab til moderselskab. 
Genindførelsen af udbyttebeskatning ville medføre, at den irske beskatning 
ikke længere kunne omgås ved at indskyde et dansk holdingselskab, så det 
irske datterselskab udlodder udbytte til det danske holdingselskab, der 
videreudlodder udbyttet til moderselskabet på Jomfruøerne. 

Det danske holdingselskab vil efter lovforslaget ikke længere kunne udbetale 
udbytte skattefri til moderselskabet på Jomfruøerne. Skatteministeriet 
bekræfter imidlertid også, at […] (vores understregning):

"Det er korrekt, at moderselskabet på Jomfruøerne fortsat kan undgå den 
danske beskatning af udbytterne fra det irske selskab ved at overdrage aktierne 
i det danske selskab til et mellem-holdingselskab på Cypern. I så fald vil 
Danmark ikke beskatte udbyttet, da moderselskabet på Cypern er omfattet af 
den danskcypriotiske dobbeltbeskatningoverenskomst."

Til besvarelse af udvalgsspørgsmål 3 om merprovenuet […], svarede 
skatteministeren:

"Selskaberne vil imidlertid kunne omstrukturere sig, således at aktierne i det 
danske datterselskab overdrages til et datterselskab i et land, hvortil 
udbyttebetalinger fortsat er fritaget for dansk udbytteskat. Dette er fordelagtigt, 
hvis udbyttet herfra kan videreudloddes til det egentlige moderselskab med en 
beskatning, som er lavere end den danske, eventuelt helt uden beskatning.

Derfor skønnes provenuet fra sådanne selskaber at blive begrænset."



- 259 -

Til besvarelse af udvalgsspørgsmål 15, hvor der påpeges, at lovforslagets regler 
ikke er effektive på grund af muligheden for anvendelse af et mellem-
holdingselskab […], svarede skatteministeren […]:

"Det anføres, at de foreslåede regler ikke er særligt effektive, idet de kan 
undgås ved et mellem-holdingselskab i et andet land, som er med i EU eller har 
en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark, og som har gunstige 
skatteregler.

Jeg vil hertil bemærke, at der i så fald er tale om, at moderselskabet i 
skattelylandet omgår beskatningen ved hjælp af de gunstige regler i det andet 
land."

Samlet set er der altså ingen tvivl om, at Skatteministeriet ved fjernelsen og 
genindførelsen af udbytteskatten har været fuldt ud opmærksom på muligheden 
for at anvende mellem-holdingselskaber i EU eller DBO-lande og på danske 
selskabers mulighed for at udbetale skattefrit udbytte til sådanne selskaber. 

Der ikke blev fastsat særlige regler for at modvirke dette, og der nævnes ikke 
på nogen måde, at der i den forbindelse kan være en problemstilling 
vedrørende den "retmæssige ejer" af udbyttet. Dette til trods for, at 
Skatteministerens besvarelser helt åbenbart omhandler rene 
gennemstrømningsselskaber.

Denne retstilstand blev igen bekræftet ved svar på spørgsmål 54 fra 
Skatteministeren i 2004 ved implementeringen af rente-/royaltydirektivet i 
dansk ret […].

I retspraksis lægges der vægt på, om lovgiver har været opmærksom på 
muligheder for at omgå regelsæt, jf. bl.a. U.2004.174 […], hvor Højesteret 
kom frem til, at der var tale om lovlig udnyttelse af et regelsæt. Endvidere 
lægges i retspraksis vægt på, om lovgiver har indført nyere lovgivning 
vedrørende det område, som skatteyderen agerer indenfor, og Højesteret 
fortolker ikke en bestemmelse udvidende, såfremt lovgiver har været tæt på 
problemstillingen uden specifikt at reagere, jf. U.2007.736H […] og 
U.2004.174H […]. Som det også er beskrevet af professor  

 i RR.SM.2020.0006 […] vil det få afgørende betydning i sådanne 
situationer, hvis det kan påvises, at lovgiver undlod at reagere på en erkendt 
omgåelsesmulighed. I et sådan tilfælde må det være udelukket for domstolene 
at gribe ind og “redde” skattemyndighederne.

Lovgiver har været opmærksom på problemstillingen uden specifikt at ændre 
loven eller indsætte bestemmelser til at hindre anvendelsen af EU mellem-
holdingselskaber, ligesom der på intet tidspunkt før sagskomplekset om 
beneficial ownership har været anvendt et udvidende "retmæssig ejer"-begreb 
under direktivet eller dobbeltbeskatningsoverenskomsten.

Dette understøttes af en udtalelse fra kontorchef  fra 
SKAT til Jyllandsposten den 14. september 2009 (vores understregning) […]:

"Selv om pengene ikke er strømmet igennem med det samme i alle sager, så 
gælder den samme begrundelse, nemlig at et selskab i Luxembourg uden 
råderet og dispositionsret over midlerne, ikke er de retmæssige ejere. Det er de 

Person 12

Person 13



- 260 -

bagvedliggende ejere, og derfor skal der opkræves kildeskat. Om vi så får 
medhold, ved vi ikke. Vores synspunkt er ret nyt i skattepraksis, så vi må se 
hvad Højesteret siger, når den kommer til at tage stilling engang."

Skatteministeriets (nuværende) synspunkt om anvendelsen af EU mellem-
holding selskaber udgør dermed også en ændring af dansk praksis. 

En sådan praksisændring kan ikke lovligt gennemføres uden forudgående 
varsel, jf. bl.a. U.1965.399.H […] og U.1983.8.H […], hvilket også er 
beskrevet i den juridiske vejledning […] - og kræver naturligvis under alle 
omstændigheder, at den nye praksis har lovhjemmel.

Dette skal også ses i sammenhæng med, at skattemyndighederne så vidt vides 
ikke i et eneste tilfælde forud for disse sager har anset et udenlandsk selskab 
for at være begrænset skattepligtig af udbytter ud fra en betragtning om, at 
selskabet ikke var den retmæssige ejer af indkomsten, sådan som dette begreb 
nu fortolkes af Skattestyrelsen. Og slet ikke med henvisning til, at det i den 
henseende var uden betydning om Danmark havde vedtaget lovbestemmelser 
med sigte på at hindre svig og misbrug.

I forbindelse med behandlingen af L 30 (2006/2007) blev skatteministeren 
således spurgt om, i hvilket omfang og hvorledes Skattestyrelsen (SKAT) 
kontrollerer, om et gennemstrømningsselskab skal anerkendes som rette 
indkomstmodtager (spørgsmål 10 af 21. november 2006). Skatteministeren 
udtaler, at […]:

"Det indgår i den ligningsmæssige behandling at påse, at betingelserne for ikke 
at indeholde udbytteskat er opfyldt, herunder om et udenlandsk selskab er 
retmæssig ejer af udbyttet."

Ifølge skatteministeren har der således historisk været fokus på området, idet 
det indgår som en del af det almindelige ligningsarbejde at påse, at 
udenlandske selskaber er berettiget til fordele efter 
dobbeltbeskatningsoverenskomsterne, herunder at selskaberne er retmæssige 
ejere af udbytterne.

Det er i sagens natur ikke muligt at fremvise eksempler på en "negativ 
afgørelse", hvor skattemyndighederne vælger ikke at gribe ind. I stedet må det 
lægges til grund, at skatteministeren havde den fornødne indsigt på området til 
at fremkomme med følgende besvarelse i forbindelse med samme 
lovbehandling (svar på spørgsmål 6 af 21. november 2006), hvor han […]:

"... ikke kan oplyse eksempler på udenlandske gennemstrømningsselskaber, som 
de danske skattemyndigheder ikke har accepteret som retmæssig ejer af udbytte 
fra danske selskaber."

Ovenstående citat skal navnlig ses i sammenhæng med den fokus, der var på 
gennemstrømningsselskaber i forbindelse med lovændringerne i 1998-2001, 
samt at Skatteministeriet i 2003 specifikt undlod at gennemføre en 
undersøgelse af gennemstrømningsselskaber, idet lovændringen i 2001 i 
væsentligt omfang havde fjernet udnyttelsesmulighederne, som var blevet 
kritiseret af EU […]. Den selvsamme lovændring, hvor Skatteministeren i 
udvalgsspørgsmål bekræftede muligheden for at indskyde mellem-



- 261 -

holdingselskaber. Ligeledes var det i 2002 Skattestyrelsens opfattelse, at en 
ligning af gennemstrømningsselskaber ikke ville føre til mange korrektioner 
[…].

Den tidligere praksis hænger antagelig sammen med, at Skatteministeriet 
oprindeligt betragtede begrebet retmæssig ejer/"beneficial owner" som 
værende meget lig det danske begreb "rette indkomstmodtager".

Skatteministeren har således i et svar af 6. november 2006 på spørgsmål S 474 
udtrykt forholdet mellem retmæssig ejer og rette indkomstmodtager som følger 
(vores understregning) […]:

"Udgangspunktet er, at udenlandske selskaber, der oppebærer udbytter fra 
danske selskaber, er begrænset skattepligtige af udbytterne. Skattepligten 
opfyldes ved indeholdes af 28 pct. udbytteskat.

Udgangspunktet fraviges, hvis udbytterne oppebæres af et selskab, der ejer 
mindst 20 pct. af aktiekapitalen i det udbyttegivende selskab. Ejerskabskravet 
skal være opfyldt i en sammenhængende periode på mindst et år, inden for 
hvilken periode udbytteudlodningen skal ligge. Det er en betingelse for 
fravigelsen, at beskatningen skal frafaldes eller nedsættes efter moder-
/datterselskabsdirektivet eller efter en dobbeltbeskatningsoverenskomst med den 
stat, hvor udbyttemodtageren er hjemmehørende.

Den begrænsede skattepligt - og fravigelsen - gælder for det selskab, der reelt 
oppebærer udbyttet. Den begrænsede skattepligt fraviges derfor kun, hvis det 
udenlands selskab, der reelt oppebærer udbyttet, er omfattet af direktivet eller 
en dobbeltbeskatningsoverenskomst. Oppebæres udbyttet derimod reelt af et 
selskab i et skattelyland, er udbyttebetalingen ikke undtaget fra 
kildebeskatningen.

Princippet om rette indkomstmodtager må således anvendes for at fastslå, hvem 
der "oppebærer" renterne. Udtrykket "rette indkomstmodtager" må anses for at 
være meget lig udtrykket "beneficial owner", som anvendes i 
dobbeltbeskatningsoverenskomsterne. I dobbeltbeskatnings-overenskomsterne 
skal kildebeskatning kun frafaldes eller nedsættes, hvis udbytternes retmæssige 
ejer (beneficial owner) er hjemmehørende i den anden stat.

Bestemmelsen er et værn mod, at et almindeligt beskattet selskab indskydes som 
"conduit" selskab mellem det udbyttebetalende danske selskab og det endeligt 
modtagende udenlandske skattelyselskab. Bestemmelsen finder anvendelse, 
selvom der indskydes flere mellemliggende almindeligt beskattede selskaber. 
Det afgørende er, hvem der er den rette indkomstmodtager/retmæssig ejer."

Skatteministeren fremsætter også denne opfattelse i forbindelse med 
behandlingen af L 116 (lov nr. 308 af 19. april 2006), hvor ministeren som svar 
på en henvendelse fra FSR udtaler (vores understregning) […]:

"Den begrænsede skattepligt for renter efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, 
litra d, omfatter udenlandske selskaber, der oppebærer koncerninterne renter 
fra Danmark. Denne begrænsede skattepligt bortfalder, hvis beskatningen skal 
frafaldes eller nedsættes efter rente-/royaltydirektivet eller efter en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst.



- 262 -

I den forbindelse skal man være opmærksom på, at i forhold til 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, må det afgøres ud fra princippet om 
rette indkomstmodtager, hvem der oppebærer renterne.

Kildebeskatning af renterne skal nemlig kun frafaldes efter overenskomsterne, 
hvis renternes retmæssige ejer er hjemmehørende i den anden stat. Tilsvarende 
gælder i rente-/royaltydirektivet, jf. direktivets artikel 1, stk. 1. Direktivets 
fordele kan endvidere nægtes anvendt i tilfælde af transaktioner, der har 
skatteunddragelse, skatteundgåelse eller misbrug som væsentligste bevæggrund 
eller en af de væsentligste bevæggrunde.

Hvis kapitalfondene foretager aktie- og låneinvesteringer via holdingselskaber, 
vil det skulle vurderes, om holdingselskabet er rette 
indkomstmodtager/retmæssig ejer af renteindkomsten. Et rent 
gennemstrømningsselskab i eksempelvis Luxembourg kan efter min opfattelse 
næppe være rette indkomst-modtager/retmæssig ejer af renteindkomsten. Den 
schweiziske højesteret er kommet frem til, at et rent 
gennemstrømningsholdingselskab i Danmark ikke var retmæssig ejer til 
udbyttebetalinger efter den dansk - schweiziske overenskomst."

Skatteministeriet gentager endnu engang denne holdning i et notat udsendt den 
20. marts 2007 vedrørende "Status på SKATs kontrolindsats vedrørende 
kapitalfondes overtagelse af 7 danske koncerner". I pressemeddelelsen hedder 
det blandt andet (vores understregning) […]:

"På grundlag heraf undersøges der hvem, der er den endelige modtager - "rette 
indkomstmodtager" - af renter og udbytter. Formålet er at fastslå, om denne 
modtager er skattepligtig til Danmark (begrænset skattepligtig), således at der 
kan tilbageholdes kildeskat i udbetalingerne. Dette kan normalt kun ske, hvis 
modtageren er hjemmehørende i et land hvormed Danmark ikke har indgået 
dobbeltbeskatningsoverenskomst.

Imidlertid forlader pengestrømmen oftest Danmark netop til modtagere i lande, 
hvormed Danmark har indgået dobbeltbeskatningsoverenskomst - DBO-lande. 
Det betyder, at der ikke er begrænset skattepligt til Danmark, og at der ikke 
skal indeholdes kildeskat. Hvis den første modtager af betalingerne imidlertid 
ikke er den endelige modtager - "rette indkomstmodtager" - af betalingerne, 
men derimod kun et gennemstrømningsselskab, kan der alligevel være tale om 
begrænset skattepligt for den endelige ("rette") modtager."

I denne sag er der som nævnt enighed om, at Angel Lux Common anses for 
den rette indkomstmodtager af renterne fra NTCI […].

Derfor, og da en ændring af administrativ praksis ikke kan ske med 
tilbagevirkende kraft og i øvrigt ikke uden et passende varsel, jf. UfR 
1965.399.H og UfR 1983.8.H, var Skattestyrelsen heller ikke berettiget til i 
2009-2010 med tilbagevirkende kraft til 2006-2008 at ændre fast praksis for, 
om udenlandske selskaber er retmæssige ejere af rentebetalinger, og på den 
baggrund rejse et skattekrav på 925.764.961 DKK.

5.1.5 EU-retlige ændringer
Det fremgår af Domstolens faste praksis, at en fortolkning, som Domstolen 
foretager af en EU-retlig regel under udøvelse af sin kompetence i henhold til 
artikel 267 TEUF, i nødvendigt omfang belyser og præciserer betydningen og 
rækkevidden af den pågældende regel, således som den skal forstås og 



- 263 -

anvendes, henholdsvis burde have været forstået og anvendt fra sin 
ikrafttræden.

Domstolen betragter i disse tilfælde ikke den nye bedømmelse som en 
praksisændring, idet fortolkningen principielt altid burde have været forstået og 
anvendt på denne måde. Denne betragtning ændrer dog ikke på det faktum, at 
Domstolen rent faktisk gennemfører praksisændringer baseret på udviklingen i 
både det juridiske og politiske system. 

Et eksempel på dette kan ses ved at sammenholde sagerne C-18/11, Philips og 
C-28/17, NN.

…

Udviklingen i EU-lovgivers syn på og bekæmpelse af skatteundgåelse førte 
altså nu til en direkte modsat konklusion på det tidligere afgjorte spørgsmål. 
Det opsigtsvækkende ved Domstolens "nye" praksis på dette område er også 
beskrevet i den juridiske litteratur […].

Det antages også i praksis fra Højesteret og af Skatteministeriet og i øvrigt 
også i litteraturen om retlig (suverænitetsabsorberende) aktivisme, at 
Domstolen fra tid til anden opstiller nye skærpede EU-krav, jf. eksempelvis 
Højesterets dom gengivet i U.2017.824 H (Ajos) […]. I sådanne tilfælde kan 
Domstolens fortolkning med tilbagevirkende kraft ikke accepteres i dansk ret 
af hensyn til retssikkerheden. 

Såfremt EU-Dommen skal læses således, at EU-direktiver eller det EU-retlige 
misbrugsprincip "nu" i sig selv kan påberåbes af en medlemsstat over for 
borgerne, er der tale om en ny og skærpet retsstilling, forringende for borgerne, 
som Domstolen hidtil udtrykkeligt har anset for værende uforeneligt med 
retssikkerhedsprincippet, jf. Kofoed-dommen […].

…

5.1.5.1 Sag C-321/05, Kofoed og frem 
I sag C-321/05, Kofoed skulle Domstolen bl.a. tage stilling til, om det 
almindelige EU-retlige princip om retsmisbrug kunne anvendes direkte over 
for en skatteyder, hvis det er ikke er gennemført i national (dansk) ret.

Konkret skulle Domstolen tage stilling til en aktieombytning, og om de danske 
skattemyndigheder kunne reagere på et eventuelt retsmisbrug af reglerne, selv 
om Danmark ikke havde vedtaget specifikke foranstaltninger til gennemførelse 
af artikel 11 i direktiv 90/434.

I juli 2007 var svaret fra Domstolen var klart "nej". 

Det almindelige EU-retlige princip om retsmisbrug kan ikke anvendes direkte 
over for en skatteyder, hvis det er ikke er gennemført i national ret. 

…



- 264 -

Domstolen afsagde Kofoed-dommen i overensstemmelse med forslaget til 
afgørelsen, og fastslog dermed, at selvom den omhandlede artikel 11, stk. 1, 
litra a), i direktiv 90/434 afspejlede det almindelige fællesskabsretlige princip 
om forbud mod retsmisbrug, og at der i sagen forelå indicier på et sådant 
misbrug, kunne de danske skattemyndigheder ikke anvende misbrugsprincippet 
uden at bestemmelsen var gennemført i dansk ret eller, at dansk ret indeholdte 
en grundsætning med et forbud mod retsmisbrug, eller andre bestemmelser om 
skattesvig eller skatteunddragelse, som kunne fortolkes i overensstemmelse 
med artikel 11, jf. Kofoed-dommens pr. 38 og 40-42. 

De danske skattemyndigheder måtte herefter anerkende, at der ikke i dansk ret 
var hjemmel til at beskatte aktieombytningen.

Kofoed-dommen er udtryk for en fast og langvarig praksis fra Domstolen. 
Denne praksis er gentagne gange bekræftet i EU-praksis, som Kommissionen 
også har redegjort for i sit skriftlige indlæg til Domstolen […]. Der er heller 
ikke i den praksis, som nævnes i EU-Dommen, ét eneste eksempel på en EU-
dom, der afviger fra Kofoed-dommen i denne henseende. 

I pkt. 103 i sit forslag til afgørelse i EU-Dommen har generaladvokat Kokott 
igen redegjort for gældende praksis, som den har set ud siden forslag og 
efterfølgende dom i C-321/05, Kofoed i 2007 … 

I direkte sammenhæng hermed understreger generaladvokaten i pkt. 104 også, 
hvorfor samme retspraksis fører til, at princippet om forbud mod retsmisbrug 
heller ikke kan anvendes i denne sag … 

…

Ved sit forslag til afgørelse har generaladvokaten med andre ord fastholdt og 
bekræftet EU-praksis, som den har været fra Kofoed-dommen i 2007 frem til 
EU-Dommen i 2019. Det er den samme redegørelse for praksis, som også blev 
fremført af Kommissionen og som også blevet fremført af sagsøger og 
Skatteministeriets modparter i de øvrige sager i komplekset. 

Præcis som i Kofoed-dommen var svaret på spørgsmålet – forud for EU-
Dommen – fortsat "nej", når det skulle vurderes om det almindelige EU-retlige 
princip om retsmisbrug kan anvendes direkte overfor en skatteyder, hvis det er 
ikke er gennemført i national ret, eller hvis dansk ret ikke på daværende 
tidspunkt indeholdt en grundsætning med et forbud mod retsmisbrug, eller 
andre bestemmelser om skattesvig eller skatteunddragelse, som kunne fortolkes 
i overensstemmelse med bestemmelsen. 

Forud for EU-Dommen stod Skatteministeriet dermed helt og aldeles alene 
med sin fortolkning.

5.1.5.2 Domstolens afgørelse i sag C-115/16 mv., N Luxembourg 1 
Domstolen kom ved EU-Dommen i direkte modstrid med hidtidig EU-praksis, 
Kommissionens redegørelse og generaladvokatens forslag til afgørelse frem til, 
at det almindelige EU-retlige princip om retsmisbrug finder anvendelse, selv 
uden national gennemførelse af rente-/royaltydirektivets artikel 5, jf. EU-
Dommens pr. 117 […]. 



- 265 -

…

Denne situation, hvor resultatet i EU-Dommen er det diametralt modsatte af 
Kofoed-dommen og tidligere praksis, og hvor Domstolen selv anerkender, at 
det er nødvendigt at se bort fra Kofoed-dommen, anser Skatteministeriet som 
intet mere end Domstolens belysning og præcisering af retstilstanden.

Dette synspunkt kan selvsagt ikke tiltrædes. 

I Kofoed-dommen blev Domstolen også direkte spurgt om hvorvidt 
konstatering af et evt. retsmisbrug kan have indflydelse på om det EU-retlige 
misbrugsdoktrin kan finde anvendelse uden national gennemførelse. Det 
anføres af Domstolen […], at den forelæggende ret nærmere bestemt ønskede 
oplyst, om skattemyndighederne kunne reagere på et eventuelt retsmisbrug, 
selv om den nationale lovgiver ikke havde vedtaget specifikke foranstaltninger 
til gennemførelse af artikel 11 i direktiv 90/434.

Under overskriften "Om muligheden for at tage hensyn til et eventuelt 
retsmisbrug" kom Domstolen frem til at uden en national gennemførelse var 
retssikkerhedsprincippet til hinder for anvendelsen af det EU-retlige 
misbrugsprincip […]. Direktiver kan ikke som sådan påberåbes overfor en 
borger, og medlemsstaten kan derfor heller ikke uden implementering påberåbe 
sig det EU-retlige misbrugsprincip. Og dette selvom der i sagen var "visse 
indicier" på et evt. retsmisbrug […].

Domstolen fastsætter altså utvetydigt, at den nationale ret ikke kan tage hensyn 
til et evt. retsmisbrug og anvende det EU-retlige misbrugsprincip, hvis 
princippet ikke er gennemført i national ret. Med andre ord var 
misbrugsvurderingen i denne situation reelt uden betydning for adgangen til 
fordele efter EU-retten. Hvis den danske stat ikke har indført national hjemmel 
til at anvendelse EU-rettens misbrugsprincip, er retssikkerhedsprincippet til 
hinder for anvendelsen af princippet.  

Skatteministeriet forsøger i sagen at komme uden om denne konklusion ved at 
omskrive problemstillingen. Det anføres, at der i sagen ikke er tale om at der 
pålægges en forpligtelse for borgeren eller en påberåbelse af 
misbrugsprincippet. I stedet er der tale om et tilfælde, hvor der foreligger 
retsmisbrug og derfor er det blot er tale om at de objektive betingelser for at 
opnå en fordel i henhold til EU-retten ikke er opfyldt, fordi fordelen søges 
opnået ved retsmisbrug. 

Faktum er dog fortsat at Skatteministeriet, i en situation uden nationale 
misbrugsbestemmelser, ønsker at nægte en fordel under EU-retten med 
henvisning til, at der er sket retsmisbrug. Det er netop denne situation som 
Domstolen ved Kofoed-dommen afviste. Den nationale ret kan ikke tage 
hensyn til om der er sket retsmisbrug eller ej, hvis misbrugsprincippet ikke er 
gennemført i national ret.

Det er på dette afgørende punkt, at EU-Dommen har ændret praksis. Uanset 
Kofoed-dommens præmisser, kan det EU-retlige misbrugsprincip nu påberåbes 
over for en skatteyder uden national gennemførelse.



- 266 -

EU-Dommen udgør dermed også klart en praksisændring fra Kofoed-dommen 
og hidtidig øvrig EU-praksis.

Skatteministeriet finder da heller ingen støtte i hverken den nationale eller 
internationale juridiske litteratur, hvor EU-Dommen vidt og bredt betragtes 
som ny praksis og en opsigtsvækkende og skelsættende afgørelse […].

…

5.1.5.3 Anvendelse af Domstolens nye praksis 
Denne nye praksis har Domstolen for det første slet ikke kompetence til at 
indføre. 

Spørgsmålet om den direkte anvendelse af et uskrevet, allestedsgældende og 
generelt EU-retlig princip, der ikke kræver nationale bestemmelser, men til 
stadighed kan have direkte virkning for borgerne, er et spørgsmål om 
suverænitet. Hvorvidt Danmark konkret har afgivet suverænitet, der giver EU-
Domstolen en sådan vid adgang til at overtrumfe nationale og EU-retlige 
bestemmelser, kan alene afgøres af de danske domstole.

Ved Danmarks indtræden i EU i 1972 redegjorde Justitsministeriet for, at dele 
af EU-retten var umiddelbart anvendelig med direkte virkning for borgerne 
[…] og sådanne bestemmelser blev i tiltrædelsesloven en del af dansk ret […]. 
Højesteret har dog i U.2017.824H […] fastslået, at det var (vores 
understregning) […]:

"(…) velkendt og også forudset i tiltrædelsesloven, at EU-Domstolen kan 
udvikle og fastslå generelle principper, der har deres oprindelse i Den 
Europæiske Menneskerettighedskonvention og tilsvarende traktater og i 
medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner. Sådanne generelle 
principper er imidlertid efter tiltrædelsesloven ikke umiddelbart anvendelige i 
Danmark, og de kan således ikke påberåbes i tvister mellem private.

I EU-Dommen anføres det, at det almindelige EU-retlige misbrugsprincip, som 
Skatteministeriet påberåber, kan udledes af fast retspraksis på en række 
forskellige områder […]. Princippet har imidlertid ikke grundlag i nogen 
traktatbestemmelse.

Situation var den samme i Højesterets afgørelse i U.2017.824H […], …

Højesterets konklusion var herefter, at tiltrædelsesloven ikke indeholdt den 
nødvendige hjemmel til at anvende et almindeligt EU-retligt princip med 
forpligtende virkning over for private.

Med afsæt heri gøres det af sagsøger gældende, at der heller ikke i denne sag er 
den påkrævede udtrykkelige hjemmel i den danske tiltrædelseslov til at 
påberåbe det omhandlede uskrevne, generelle EU-retlige princip om forbud 
mod misbrug med direkte virkning over for en borger.

Retssikkerhedsprincippet udelukker tillige anvendelsen af denne nye praksis i 
sagen, og nægtelse af fordele efter direktivet og påberåbelse af det almindelige 



- 267 -

EU-retlige misbrugsprincip må i denne sag derfor fortsat kræve hjemmel i 
national ret. Retssikkerhedsprincippet er et grundlæggende EU-retligt princip, 
som kræver, at en ordning, der nægter en skattepligtig rettigheder eller 
pålægger en skattepligtig byrder, er klar og utvetydig, for at den skattepligtige 
ikke skal være i tvivl om sine rettigheder og pligter, således at han kan handle 
derefter, jf. C-143/93, Van Es Douanne Agenten. 

På samme måde som Domstolen i NN-sagen en årrække efter Phillips-sagen 
skulle tage stilling til selvsamme problemstilling, skulle Domstolen i denne sag 
i 2019 foretage en bedømmelse af den praksis, som Domstolen selv fastslog i 
Kofoed-dommen i 2007. I tiden fra Kofoed til EU-dommen fremsatte EU-
kommissionen i 2012 sin handlingsplan til styrkelse af bekæmpelsen af 
skattesvig og skatteunddragelse […], der i de kommende år skulle udvikle 
specifikke foranstaltninger mod skattesvig, herunder en anbefaling om 
indførelse af generelle anti-misbrugsregler […]. I 2016 indførte EU da også et 
særligt direktiv til bekæmpelse af skatteunddragelse, der i artikel 6 netop 
indeholdt en generel regel om bekæmpelse af misbrug […]. Generelle 
værnsregler var i 2019 således udbredt i EU-retten og blev i 2015 også indført i 
Danmark. I lovforslaget til den danske regel henvises der også til et memo 
offentliggjort af EU-kommissionen om imødegåelse af netop indskydelse af et 
EU mellem-holding selskab […].

Det er en oplagt tanke, at Domstolens nye fortolkning om anvendelsen af det 
almindelige EU-retlige misbrugsprincip – som i NN-sagen – var drevet af en 
opfattelse af, at udviklingen i EU omkring skatteundgåelse ikke er afspejlet i 
Kofoed-dommen, og at det i Domstolens optik derfor var på tide at ændre 
praksis.

Under sådanne omstændigheder vejer hensynet til retssikkerhed imidlertid 
højere end EU-rettens forrang, jf. til sammenligning de vurderinger som 
Højesteret foretog i U.2012.3564H […] og U.2017.824H […].

5.1.6 Der foreligger ikke misbrug 

5.1.6.1 Subjektivt og objektivt krav
I præmis 124 i sag C-115/16 (forenede sager) udtaler EU-domstolen, at […]: 
…

Det er således en betingelse for at statuere misbrug, at der foreligger både 
objektive omstændigheder og et subjektivt element, der har til hensigt 
uberettiget at drage fordel af EU-retten. 

Nedenfor belyses nærmere en række forhold, hvoraf det vil fremgå, at der ikke 
foreligger sådanne objektive og subjektive elementer, der kræves for at statuere 
misbrug.

Det fastholdes således, at der under alle omstændigheder konkret slet ikke er 
sket retsmisbrug. Dette følger også allerede af, at der ikke efter dansk ret er 
holdepunkter til støtte for at tilsidesætte de i denne sag foretagne dispositioner 
ud fra en realitetsgrundsætning, henholdsvis at SKAT og Skatteministeriet 
anerkender Angel Lux Common S.a.r.l. som rette indkomstmodtager […].



- 268 -

5.1.6.2 Fælles etablering i Luxembourg
Indledningsvist skal det bemærkes, at en kapitalfond er udtryk for en fælles 
"investeringsforening", hvis investorer hovedsageligt er institutionelle 
investorer eller velhavende enkeltpersoner. Der vil således ofte være tale om et 
større antal bagvedliggende investorer i hver enkelt kapitalfond, som det også 
er tilfældet i denne sag, […].

I denne sag er der tale om, at hundredevis af investorer har samlet deres 
investering i forskellige kapitalfonde. Kapitalfondene har efterfølgende valgt at 
pulje midlerne sammen ved at etablere et samlet konsortium for dermed at have 
tilstrækkelig kapital til at foretage så massivt et opkøb som købet af TDC A/S 
var.

I sådant et tilfælde, hvor flere kapitalfonde investerer i samme selskab, og i en 
situation hvor disse kapitalfonde ikke er etableret i samme land, er der være 
behov for at samle investorerne på en fælles platform. Investorerne har således 
behov for at have en fælles struktur til at foretage investeringen igennem.

Kapitalfonde og andre udenlandske investorer har historisk foretaget deres 
investeringer via Luxembourg, primært som følge af, at Luxembourg juridisk, 
regulatorisk, finansielt og politisk anses for et attraktivt og stabilt land at 
investere igennem. Som følge heraf blev det øverste lag af investerings 
struturen etableret i Luxembourg […].

På tidspunktet for det oprindelige valg af Luxembourg som øverste "holding-
jurisdiktion" var det uden betydning for spørgsmålet om kildeskat på renter, 
hvor i verden selskaberne var hjemhørende, idet forudsætningen for, at der kan 
blive tale om kildeskat på rentebetalinger, er, at der er tale om kontrolleret 
gæld. På tidspunktet for stiftelsen af de oprindelige holdingselskaber i 
Luxembourg (sommeren og efteråret 2005) var der slet ikke tale om 
kontrolleret gæld efter dansk ret og dermed ingen begrænset skattepligt. 
Justeringen af definitionen til kontrolleret gæld blev først fremsat ved 
lovforslag nr. 116 af 14. december 2005 […].

Det bestrides således, at der ikke er en troværdig forretningsmæssig 
begrundelse for arrangementet, og at baggrunden herfor alene skulle være at 
tilegne koncernen skattemæssige fordele.   

Etablering af en holdingstruktur, når flere investerer sammen, er velkendt og 
forretningsmæssigt velbegrundet, som det også er lagt til grund af retten fx i 
den canadiske Federal Court of Appeals dom af 26. april 2009 vedrørende 
Prévost Car Inc. […]. …

Udover samlingen af investeringen i Luxembourg, var der derudover behov for 
en fælles holdingstruktur i Danmark, idet det indebærer en række fordele i 
forhold til finansieringen af erhvervelsen, herunder dansk sambeskatning, 
fremsættelse af samlet købstilbud og mulighederne for endelig gennemførelse 
af købet og i det hele håndteringen af fondenes fælles investering […].

5.1.6.3 Civilretligt ejerskab
Angel Lux Common S.a.r.l. var ubestridt den civilretlige ejer af såvel de af 
NTCI ApS udstedte PECs som de dertilhørende renter.



- 269 -

De modtagne rentebetalinger var ligeledes skattepligtige i Luxembourg […], 
og Angel Lux Common S.a.r.l. har også rent faktisk betalt skat i Luxembourg 
af rentebetalingerne.

Af selskabets årsrapporter fremgår det således, at skatten i 2007 udgjorde EUR 
180.066, mens skatten i 2008 udgjorde EUR 104.228.

5.1.6.4 Reel råden over renterne
Det gøres gældende, at Angel Lux Common havde selvstændig ret til at 
disponere over rentebeløbene.

Der var for det første ingen juridiske begrænsninger i Angel Lux Commons 
adgang til at disponere over renter på PECs udstedt af NTCI ApS.

For det andet var Angel Lux Common heller ikke i praksis underlagt nogen 
som helst begrænsninger i adgangen til at disponere over modtagne/tilskrevne 
rentebeløb.

Det fulgte således af vilkårene for de af Angel Lux Common udstedte PECs, at 
Angel Lux Common selv traf beslutning om, hvorvidt renter på PECs udstedt 
af Angel Lux Common skulle betales eller tilskrives.

Endvidere kunne Angel Lux Common træffe beslutning om, at renter på PECs 
udstedt af Angel Lux Common skulle betales kontant, ved udstedelse af 
yderligere PECs eller ved udstedelse af kapital-andele i selskabet, jf. således 
pkt. 2.2 og 3.1 i vilkårene for de pågældende PECs […].

Angel Lux Common var således ikke retligt eller praktisk forpligtet til at 
anvende rentebeløb modtaget fra NTCI ApS til betaling til Angel Lux Parent. 
Angel Lux Common har da heller ikke i væsentligt omfang faktisk anvendt 
rentebeløb modtaget fra NTCI ApS til betaling af renter på de af Angel Lux 
Common udstedte PECs.

Tilskrivningen af renter på NTCI ApS' gæld til Angel Lux Common medførte, 
at Angel Lux Commons fordring på NTCI ApS ved hver tilskrivning blev 
forøget med et beløb svarende til de tilskrevne renter.

Da Angel Lux Common den 10. juli 2008 besluttede at konvertere fordringen 
på NTCI ApS til anparter i NTCI ApS, disponerede Angel Lux Common 
således som et led i denne konvertering over de tilskrevne rentebeløb. 
Konverteringen af fordringen på NTCI ApS, herunder de tilskrevne renter, blev 
således besluttet af Angel Lux Common på en ekstraordinær generalforsamling 
i NTCI ApS den 10. juli 2008.

Beslutningen om at disponere over fordringen på NTCI ApS, herunder de 
tilskrevne renter, ved konvertering til anparter i NTCI ApS kunne juridisk set 
alene tages af Angel Lux Common og blev også faktisk alene taget af Angel 
Lux Common.

Det ville selvsagt være umuligt for Angel Lux Common at træffe beslutning 
om at konvertere de tilskrevne rentebeløb til anparter i NTCI ApS, hvis Angel 



- 270 -

Lux Common i praksis ikke havde nogen selvstændig ret til at disponere over 
renterne.

Angel Lux Commons beslutning om konvertering af de tilskrevne renter 
dokumenterer således, at Angel Lux Common – som den eneste – havde ret til 
at disponere over renterne.

Beslutninger om, hvorledes Angel Lux Common skulle disponere over 
renterne, blev heller ikke rent faktisk truffet af andre end ledelsen i Angel Lux 
Common. Tværtimod er samtlige beslutninger vedrørende Angel Lux 
Commons råden over renterne truffet af ledelsen i Angel Lux Common.

Angel Lux Common var således ikke retligt eller faktisk forpligtet til at 
anvende rentebeløb modtaget fra NTCI ApS til betaling til Angel Lux Parent.

For så vidt angår PEC-lånet mellem NTCI ApS og Angel Lux Common traf 
NTCI ApS selv beslutning om, hvorvidt renter på PEC's udstedt af Nordic 
Telephone Company Investment ApS skulle betales samt tidspunktet herfor.

Endvidere kunne Nordic Telephone Company Investment ApS træffe 
beslutning om, at renter på PECs udstedt af Nordic Telephone Company 
Investment ApS skulle betales kontant ved udstedelse af yderligere PECs eller 
ved udstedelse af kapitalandele i selskabet.

Både Nordic Telephone Company Investment ApS og Angel Lux Common 
havde således reel råden over rentebetalingerne til henholdsvis Angel Lux 
Common og Angel Lux Parent,

Det forhold, at der ikke blev foretaget en gældskonvertering i Angel Lux 
Common samtidig med gældskonverteringen i Nordic Telephone Company 
Investment ApS, afspejler netop, at Angel Lux Common og Angel Lux Parent 
havde fuld rådighed over det indbyrdes gældsforhold.

Det bestrides, at aktivitetsniveauet har afgørende betydning for, om Angel Lux 
Common er retmæssig ejer. I den forbindelse bemærkes, at de fysiske rammer 
og aktiviteten i ethvert selskab naturligvis er afpasset efter karakteren af den 
virksomhed, som det pågældende selskab varetager.

Angel Lux Common havde på tidspunktet for modtagelsen af renterne til 
formål at eje aktier i NTCI. I sagens natur vil et holdingselskabs aktivitet have 
begrænset omfang, idet der dog skal afholdes en enkelt eller få årlige 
generalforsamlinger og få årlige bestyrelsesmøder for at træffe de for 
holdingselskabet relevante og nødvendige beslutninger. Som nævnt 
indledningsvist råder Angel Lux Common over lokaler i Luxembourg, ligesom 
selskabet har en person ansat. 

Angel Lux Commons aktivitet svarer således til den aktivitet, der er i tusindvis 
af danske og udenlandske holdingselskaber, som de danske skattemyndigheder 
efter fast praksis (tidligere) – og med rette – har anset som retmæssige ejere af 
udbytter udloddet fra datterselskaber.



- 271 -

Det gøres i forlængelse af ovenstående gældende, at et selskab skal anerkendes 
som retmæssig ejer, også når det driver virksomhed som holdingselskab, jf. 
hertil betragtningerne i Prévost-dommen behandlet ovenfor i punkt 5.1.6.2.

Det bemærkes endvidere, at Højesteret i TfS 2004.542 H (  
) […] har fastslået, at et holdingselskab, hvis virksomhed alene består i at 

besidde kapitalandele i ét eller flere datterselskaber, må anses for 
erhvervsdrivende ved anvendelsen af de skatteretlige regler.

Realiteten er at Angel Lux Common S.a.r.l udøver den virksomhed, som 
ethvert holdingselskab gør, nemlig besiddelse af ejerandele i et eller flere andre 
selskaber og disponering over ejerandelene – alt i overensstemmelse med de 
beslutninger, som holdingselskabets ledelse løbende træffer.

5.1.6.5 Reel nytte og risiko
De udstedte PECs forrentedes ikke ens. PECs udstedt af NTCI ApS forrentedes 
med 10 %, mens forrentningen af PECs udstedt af Angel Lux Common S.a.r.l. 
var 9,96875 %.

Selv hvis de to lån skulle ses samlet, ville Angel Lux Common S.a.r.l. til 
enhver tid være sikker på at generere et overskud, hvilket også understreges af, 
at selskabet faktisk har betalt selskabsskat i Luxembourg i den omhandlede 
periode.

Renteindtægterne har derfor haft en reel nytteværdi for Angel Lux Common 
S.a.r.l.

5.2 Sagsøgers subsidiære påstand - ultimative ejere

5.2.1 Indledende bemærkninger
Der er enighed mellem parterne om, at det samlede kildeskattekrav helt eller 
delvist skal frafaldes, såfremt de ultimative investorer i de overliggende 
kapitalfonde er hjemmehørende i en EU-medlemsstat eller en stat, som 
Danmark har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst med.

Uenigheden består herefter i, om der kan opstilles yderligere betingelser for 
lempelse af kildeskat.

Oprindeligt var der ikke samme uenighed, og det fremgår derfor også 
adskillige steder af SKATs oprindelige afgørelse og sagsfremstilling, at 
kildeskatten skal frafaldes eller nedsættes i det omfang, de retmæssige ejere af 
betalte eller godskrevne renter er hjemmehørende i et DBO- eller EU-land, 
[…].

I SKATs afgørelse og sagsfremstilling anføres […]:

"De to selskaber i Luxembourg anses derimod for at fungere som 
gennemstrømningsenheder for kapitalfondene og bankerne, der hovedsagligt er 
hjemmehørende i lande uden dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark, 
og dermed ikke berettiget til at opnå de fordele, der følger heraf.

Virksomhed 1 A/S



- 272 -

Renterne strømmer således fra den danske del af koncernen gennem 
selskaberne i Luxembourg og videre til kapitalfondene og bankerne."

Af SKATs foreløbige afgørelse anføres, at (vores understregning) […]:

"Det er på den baggrund SKATs opfattelse, at der skal ske indeholdelse af 
rentekildeskat af de tilskrevne/betalte renter i Nordic Telephone Company 
Investment ApS til Angel Lux Coomon S.á.r.l. i perioden fra 1. maj 2006 til den 
10. juli 2008.

Det gælder dog ikke den andel af renter, som ender hos de ultimative PECs-
eiere. der er hjemmehørende i et DBO-Iand."

Videre anføres (vores understregning):

"Såfremt selskabet efterfølgende fremkommer med dokumentation, der påviser, 
at der blandt kapitalfondene og bankerne er enkelte hjemmehørende i lande 
med en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark, vil SKAT foretage 
rettelser i grundlaget for beregningen af ovenstående."

I sagsfremstillingen anføres der videre […] (vores understregning):

"SKAT har intet kendskab til de bagvedliggende ejerstrukturer, men det er 
SKATs opfattelse, at i det omfang gennemstrømningen er sket til selskaber, der 
er hjemmehørende i et DBO- eller EU-land, vil der eventuelt skulle ske en 
nedsættelse (evt. et frafald) af kildeskatten.

SKAT baserer denne vurdering på, at hensigten med kravet om at den formelle 
modtager af renterne er renternes retmæssige ejer, er at forhindre 
skatteunddragelse og misbrug. Et misbrug af DBO'erne/EU-retten vil imidlertid 
ikke forekomme, hvis renterne umiddelbart strømmer videre til et selskab i et 
DBO- eller EU-land og dér betragtes som skattepligtige for den bagvedliggende 
ejer."

Det har således klart været SKAT's opfattelse, at kildeskatten skal frafaldes 
eller nedsættes i det omfang de ultimative ejere af rentebetalingerne er 
hjemmehørende i et EU- eller DBO-land.

Det fremgår dog videre, at først SKAT […] og herefter Skatteministeriet […] 
ender med at opstille yderligere – uhjemlede – betingelser, som skal være 
opfyldt førend kildeskat skal nedsættes eller bortfalde. NTC har under hele 
sagen opfordret først SKAT og efterfølgende Skatteministeriet til for det første 
at angive, hvor de yderligere betingelser er hjemlet og for det andet, om de 
oplyste betingelser efter ministeriets opfattelse er udtømmende.

Ingen af delene har SKAT eller Skatteministeriet ønsket at oplyse. I stedet har 
Skatteministeriet fasholdt at NTC blot kan opfylde de ikke-udtømmende og 
uhjemlede dokumentationskrav. Herefter kan Skatteministeriet oplyse om der 
behov for at NTC opfylder yderligere uhjemlede dokumentationskrav.

Det gøres overordnet gældende, at de af Skatteministeriet opstillede krav, 
herunder i) at renterne påviseligt er videreført til den hævdede retmæssige ejer, 
ii) at de mellemliggende "led" mellem det rentemodtagende selskab og den 
hævdede retmæssige ejer ikke har kunnet råd over renterne og iii) at den 



- 273 -

hævdede retmæssige ejer selv har kan råde over renterne, hverken har støtte i 
intern dansk skatteret, i dobbeltbeskatningsoverenskomster eller i EU-retten.

At der helt grundlæggende ikke gælder supplerende krav som påstået af 
Skatteministeriet for at "beneficial owners" har ret til lempelse fremgår klart af 
kommentarerne til OECDs modeloverenskomst, jf. pkt. 9 og 11 til artikel 11 
[…].

Det gøres gældende, at den store andel af ultimative investorer, som er 
hjemmehørende i DBO-lande og dermed berettigede til frafald af dansk 
kildeskat på dansk renteindkomst, bekræfter, at der slet ikke er tale om et 
gennemstrømningsforhold.

De ultimative investorer er helt overvejende hjemmehørende i DBO-lande og 
ville således under alle omstændigheder ikke have været skattepligtige til 
Danmark af renteindkomst.

Da der således ikke var behov for en gennemstrømningsstruktur, foreligger der 
heller ikke "misbrug", og der kan ikke opstå pligt til at indeholde dansk 
kildeskat overhovedet.

Under alle omstændigheder og uanset afgørelsen af spørgsmålet om, hvorvidt 
Angel Lux Common S.a.r.l. er retmæssig ejer af renterne, skal den danske 
kildeskat i det mindste frafaldes i forhold til disse investorer.

5.2.2 Ultimative retmæssige ejere
Såfremt Angel Lux Common S.a.r.l. ikke kan betragtes som den retmæssige 
ejer af renterne må der findes frem til de ultimative retmæssige ejere. Der kan 
naturligvis ikke sporadisk eller arbitrært vælges et andet mellemliggende 
selskab, medmindre dette i sig selv og efter en nærmere analyse opfylder 
kriterierne for at være den retmæssige ejer af renterne.

Anerkendes Angel Lux Common S.a.r.l. ikke som retmæssig ejer, gøres det 
gældende, at de bagvedliggende aktionærer skal anses for de retmæssige ejere. 
Det er derfor også dobbeltbeskatningsoverenskomsterne mellem Danmark og 
de stater, hvori de bagvedliggende investorer er hjemmehørende, der er 
afgørende for, om Danmark skal lempe kildebeskatningen. Dette gælder 
uanset, at den retmæssige ejer ikke er den umiddelbare modtager af renterne.

Som anført ovenfor ejes Angel Lux Parent S.a.r.l. af en række kapitalfonde: 
Permira, Apax, Blackstone, Providence og KKR. De bagvedliggende investorer 
i ovenævnte kapitalfonde omfatter dels institutionelle investorer, herunder 
pensionsselskaber, banker og forsikringsselskaber, dels fonde og universiteter, 
men herudover også privatpersoner.

Hver af ovennævnte kapitalfonde har udarbejdet detaljerede opgørelser over de 
bagvedliggende investorer i fondene, herunder navn, 
identifikationsoplysninger, typen af investor, procentvis investering i fonden, 
om der består en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark mv. 
Opgørelserne er udarbejdet på baggrund af bagvedliggende dokumentation for 
de pågældende forhold.



- 274 -

Disse opgørelser af de bagvedliggende investorer i kapitalfondene viser 
overordnet set, at mellem 58 % og 81 % af investorerne er omfattet af en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark. Langt hovedparten af de 
bagvedliggende investorer er hjemmehørende i USA, dog er der herudover 
også en mindre række investorer, som er hjemmehørende i Canada, diverse 
EU-medlemsstater, Cayman Island, Japan m.fl.

Opgørelserne indeholder oplysninger om hver enkelt investorer samt hvorvidt 
der mellem investorenes skattemæssige hjemsted og Danmark er indgået en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst. 

…

En oversigt over de ultimative ejeres hjemmehørende-status er tidligere 
fremlagt […], hvoraf fremgår de procentvise andele af investorer, der er 
omfattet af en dobbeltbeskatningsoverenskomst mellem den pågældende 
investors domicilland og Danmark.

På denne baggrund kan der opstilles følgende opgørelse af nedsættelse af 
kildeskattekravet:

Opkrævet renteskat fordelt pr. fond
Totalt Kapitalfonde, 

samlet
Providence Blackstone KKR Apax Permeria

Ejerandel, 

Angel Lux 

Parent

100 % 95,96 %

[…]
17,68 %

[…]
23,49 %

[…]
19,62 %

[…]
15,74 %

[…]
19,43 %

[…]

Renteskat, 

DKK

817.238.912

[…]
784.222.460 144.487.840 191.969.420 160.342.275 128.633.405 158.789.521

Renteskat fordelt pr. indkomstår i DKK
Totalt Kapitalfonde, 

samlet
Providence Blackstone KKR Apax Permeria

2006 258.382.378 247.943.730  45.682.004  60.694.021  50.694.623  40.669.386  50.203.696 

2007 352.664.350 338.416.710  62.351.057  82.840.856  69.192.745  55.509.369  68.522.683 

2008 206.192.184 197.862.020  36.454.778  48.434.544  40.454.907  32.454.650  40.063.141 

Nedsættelse af kildeskattekravet

Kapitalfonde, 
samlet

Providence Blackstone KKR Apax Permeria

2006
Renteskat, 2006 247.943.730  45.682.004  60.694.021  50.694.623  40.669.386  50.203.696 

Procentvis andel af 

investorer omfattet 

af DBO 

65,63 %

(E II 765, 785, 

789)

70,28 %

(E II 817)

73,40 %

(E II 837)

78,41 %

(E II 844)

79,77 %

(E II 859-863)

Nedsættelse, 
DKK

181.783.064  29.981.100  42.655.758  37.209.853  31.888.866  40.047.488 

2007
Renteskat 2007 338.416.710  62.351.057  82.840.856  69.192.745  55.509.369  68.522.683 

Procentvis andel af 

investorer omfattet 

65,51 %

(E II 765, 785, 

70,28 %

(E II 817)

73,40 %

(E II 837)

78,41 %

(E II 844)

79,77 %

(E II 859-863)



- 275 -

af DBO 789)

Nedsættelse, 
DKK

248.039.647  40.846.177  58.220.553  50.787.475  43.524.896  54.660.544 

2008
Renteskat 2008 197.862.020  36.454.778  48.434.544  40.454.907  32.454.650  40.063.141 

Procentvis andel af 

investorer omfattet 

af DBO

65,57 %

(E II 765, 785, 

789)

70,28 %

(E II 817)

73,40 %

(E II 837)

78,41 %

(E II 844)

79,77 %

(E II 859-863)

Nedsættelse, 
DKK

145.043.156  23.903.398  34.039.798  29.693.901  25.447.691  31.958.368 

Samlet 
nedsættelse

574.865.866

…

5.2.3 Modeloverenskomsten artikel 11
Anvendelsesområdet for de af Danmark indgåede 
dobbeltbeskatningsoverenskomster fremgår af disses artikel 1. Af 
modeloverenskomstens (2003-version) artikel 1, stk. 1, fremgår følgende […]:

"Denne overenskomst skal finde anvendelse på personer, der er hjemmehørende 
i en af eller begge de kontraherende stater."

Det følger heraf, at de fysiske eller juridiske personer hjemmehørende i et 
andet land, der har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark, 
er omfattet af dobbeltbeskatningsoverenskomsten, herunder retten til frafald 
eller nedsættelse af kildeskat på renter.

Artikel 11 i modeloverenskomsten, der indeholder muligheden for nedsættelse 
eller bortfald af kildeskat på renter, har følgende ordlyd […]: …

Af bestemmelsen følger, at renter kan beskattes i modtagerens stat. Renter kan 
dog også beskattes i kildelandet, men kildelandets beskatningsret begrænses i 
det omfang, modtageren er den retmæssige ejer. Bestemmelsernes ordlyd 
fastsætter således to betingelser for, at kildelandet skal nedsætte beskatning. 
For det første skal modtageren være hjemmehørende i en kontraherende stat, 
og for det andet skal modtageren være den retmæssige ejer.

Der opstilles ingen yderligere betingelser for nedsættelse/bortfald af 
kildeskatten.

5.2.4 OECD kommentarer til artikel 11
Kommentarerne støtter den konklusion, at beskatning i kildelandet skal lempes, 
hvis den retsmæssige ejer er hjemmehørende i en kontraherende stat, uanset at 
den retmæssige ejer ikke er den umiddelbare modtager af udbyttet.

Af modeloverenskomstens pkt. 8.2 i kommentarerne til artikel 11 fremgår det, 
at (vores understregning) […]:



- 276 -

"Med forbehold af artiklens andre betingelser vedbliver begrænsningen i 
kildestatens beskatningsret at eksistere, når en agent eller en mellemmand, 
hjemmehørende i en kontraherende stat eller i en tredjestat, er indskudt mellem 
den berettigede og udbetaleren, men den retmæssige ejer er hjemmehørende i 
den anden kontraherende stat. (Modelteksten blev ændret i 1995 for at 
tydeliggøre dette punkt, som er i overensstemmelse med alle medlemsstaternes 
opfattelse). Stater, der ønsker at udtrykke dette tydeligere, kan frit gøre det 
under bilaterale forhandlinger."

Kildestaten skal således lempe beskatningen, hvis den retmæssige ejer er 
hjemmehørende i en anden kontraherende stat – dette uanset, om den 
umiddelbare modtager ikke er berettiget til overenskomstlempelse. Det er 
herved dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem den stat, hvori det 
betalende selskab er hjemmehørende og den stat, hvori den retmæssige ejer er 
hjemmehørende, der skal finde anvendelse ved vurderingen af, om Danmark 
skal nedsætte/frafalde beskatning.

Kommentarerne til modeloverenskomsten stiller ikke yderligere betingelser 
for, at beskatning i kildelandet skal lempes. Det er således i følge 
kommentarerne tilstrækkeligt, at den retmæssige ejer er hjemmehørende i en 
overenskomststat.

I Rapporten fra Committee on Fiscal Affairs afsnit I. A. 2 fremgår (vores 
understregning) […]:

"This report deals with the most important situation where of this kind, where a 
company situated in a treaty country is acting as a conduit for channeling 
income economically accruing to person in another State who is thereby able to 
take advantages "improperly" of the benefits provided by a tax treaty."

Hensigten med at stille som betingelse, at modtageren af renterne er den 
retmæssige ejer, er således at hindre, at bagvedliggende ejere uretmæssigt får 
fordele som følge af en dobbeltbeskatningsoverenskomst. I det omfang de 
bagvedliggende ejere selv ville have været berettiget til overenskomstlempelse, 
hvis renterne var betalt direkte til disse, er der ikke tale om uretmæssig 
overenskomstlempelse, og der er herved heller ikke behov for at afskære 
rentemodtagerne for overenskomstlempelse.

Dette fører til, at der således slet ikke kan være tale om noget 
gennemstrømningsselskab, når et større antal af de ultimative investorer under 
alle omstændigheder ikke ville skulle betale kildeskat.

Angel Lux Common S.a.r.l. kan således ikke meningsfuldt anses for et 
gennemstrømningsselskab, allerede når henses til de ultimative investorers 
hjemmehørende-status, og dermed er der heller ikke nogen indeholdelsespligt 
overhovedet.

I det mindste skal Danmark lempe beskatningen i det omfang, de 
bagvedliggende ejere ville have været berettiget til lempelse i det omfang 
renterne var udbetalt direkte til dem. I modsat fald beriger Danmark sig 
uretmæssigt og vilkårligt.

5.2.5 Forarbejder, praksis mv.



- 277 -

Vedrørende spørgsmålet om "beneficial ownership" har skatteministeren i 2006 
udtalt, at:

"Bestemmelsen finder anvendelse selvom der indskydes flere mellemliggende 
almindeligt beskattede selskaber. Det afgørende er, hvem der er den rette 
indkomstmodtager/retmæssige ejer.", jf. svar på spørgsmål S 474 […].

Videre anførte ministeren i L 30 svar på spørgsmål 5 af 21. november 2006 
[…]:

"Bortfaldet af begrænset skattepligt er betinget af, at det pågældende 
udenlandske selskab er den retmæssige ejer af udbyttet. 

Et rent gennemstrømningsselskab, som er hjemmehørende i udlandet, f.eks. 
Luxembourg, vil ikke være retmæssig ejer af udbyttet, jf. bemærkningerne tit 
artikel 10 i OECDs modeloverenskomst (afsnit 12.1).

Den begrænsede skattepligt bortfalder dog alligevel, hvis den retmæssige ejer 
bag ved gennemstrømningsselskabet er hjemmehørende i et andet land, og 
Danmark efter moder/datterselskabsdirektivet eller en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med dette land skal nedsætte eller undlade 
beskatning af udbyttet."

Citatet vedrører kildeskat på udbytte, men gælder tilsvarende for kildeskat på 
renter.

I L 213 af 18. april 2007, bilag 26 anførte ministeren (vores understregninger) 
[…]:

"Viderebetaling af renterne omfatter den situation, hvor rentemodtageren nok 
bliver beskattet af renterne, men samtidigt har fradrag for de renter, som det 
selv betaler til det andet udenlandske selskab i lavskattelandet, jf. således 
bemærkningerne til L 119, 2003-2004. Det bemærkes, at det andet udenlandske 
selskab i denne situation anses for at være den reelle modtager af 
rentebetalingen. Opfylder dette andet selskab betingelserne for at være 
undtaget fra skattepligt af rentebetalingen, bortfalder skattepligten. 

Det skal bemærkes, at hvis den umiddelbare modtager af rentebetalingen 
viderebetaler beløbet via en udlodning, tilbagebetaling af lån eller lignende 
skal det vurderes, om den umiddelbare modtager er den rette indkomstmodtager 
(beneficial owner). Hvis den endelige beløbsmodtager må anses for at være 
beneficial owner, finder betingelserne i § 2, stk. 1, litra d, umiddelbar 
anvendelse på den endelige beløbsmodtager."

(…) […] 

"Princippet om beneficial owner (retmæssig ejer) er et værn mod, at et 
almindeligt beskattet selskab indskydes som "conduit" selskab mellem det 
udbyttebetalende selskab og det endeligt modtagende udenlandske 
skattelyselskab. Værnet finder anvendelse, selvom der indskydes flere 
mellemliggende almindeligt beskattede selskaber."

Som det ses, støtter samtlige citerede udtalelser den opfattelse, at der i forhold 
til indeholdelse af kildeskat skal ses på den ultimative ejer, og at det er 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og det land, hvor den 



- 278 -

retmæssige ejer er hjemmehørende, der er afgørende for, om Danmark skal yde 
overenskomstlempelse. 

Det synes videre at være skatteministerens holdning, at der ikke stilles andre 
betingelser for overenskomstlempelse, end at en sådan lempelse er berettiget i 
henhold til dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og det land, 
hvor den retmæssige ejer er hjemmehørende.

Skatteministeriet udsendte desuden en pressemeddelelse den 20. marts 2007 
vedrørende "Status på SKATs kontrolindsats vedrørende kapitalfondes 
overtagelse af 7 danske koncerner", i hvilken der igen lægges vægt på, hvem 
der er den endelige modtager af renterne, og om denne er hjemmehørende i et 
DBO-land eller ej, mens yderligere betingelser for overenskomstlempelse igen 
er fraværende. Der henvises til afsnit 5.1.4 ovenfor.

Det følger af ovenstående, at der kun skal tilbageholdes kildeskat, hvis den 
endelige modtager er hjemmehørende i et land, som Danmark ikke har indgået 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med. Modsat skal Danmark yde 
overenskomstlempelse, hvis den ultimative ejer er hjemmehørende i et DBO-
land. Der er intet grundlag for de yderligere betingelser for 
overenskomstlempelse, som opstilles af Skatteministeriet.

5.2.6 Sammenfatning vedr. ultimative ejere
Det følger af ovenstående, at i det omfang selskaberne i Luxembourg nægtes 
overenskomstlempelse ud fra den betragtning, at selskaberne ikke er 
retmæssige ejer af renterne, må der ses igennem alle mellemliggende selskab, 
uanset om disse er hjemmehørende i kontraherende stater eller i tredjestater, til 
de ultimative retmæssige ejere. 

De ultimative retmæssige ejere er i nærværende tilfælde de bagvedliggende 
investorer i de fem kapitalfonde. En stor del af disse er hjemmehørende i stater, 
med hvilke Danmark har indgået dobbeltbeskatningsoverenskomster, hvorfor 
de er berettigede til nedsættelse eller bortfald af kildeskatten i henhold til de 
nærmere betingelser herfor i den pågældende dobbeltbeskatningsoverenskomst.

Der er med bilag 3 og 6-12 fremlagt dokumentation for de bagvedliggende 
investorer i de fem kapitalfondene samt at hovedparten af disse er omfattet af 
en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Danmark. Hertil kommer at alle 
bankerne, der ligeledes er investorer gennem Angel Lux Parent, alle er 
hjemmehørende i UK.

Der er ikke hjemmel til at opstille yderligere betingelser for 
overenskomstlempelse for de ultimative ejere, end at disse ville være 
berettigede til overenskomstlempelse, hvis de havde været de umiddelbare 
modtagere af renterne.

5.3 Sagsøgers mere subsidiære påstand - NTCI har ikke handlet 
forsømmeligt og hæfter ikke for kildeskatten
Det gøres for god ordens skyld gældende, at selv hvis Angel Lux Common 
S.a.r.l. havde været begrænset skattepligtig, havde NTCI ApS helt åbenbart 



- 279 -

rimelig grund til at antage, at der ikke forelå pligt til at indeholde kildeskat. Der 
er således ikke udvist forsømmelighed, jf. kildeskattelovens § 69, stk. 1 […].

For det første er der ikke i sagen tale om udbetaling af renter til et overliggende 
moderselskab eller ultimative investorer. 

For det andet har det som også anført ovenfor været praksis at anse 
udenlandske holdingselskaber og mellemholdingselskaber som retmæssige 
ejere af modtagne udbytter og rentebetalinger.

For det tredje har Skatteministeren tilkendegivet, at begrebet retmæssig 
ejer/"beneficial owner" var meget lig det danske begreb "rette 
indkomstmodtager", og Angel Lux Common S.a.r.l., som er den civilretlige 
ejer af de af NTCI ApS udstedte PEC's, er ubestridt "rette indkomstmodtager" 
af renterne heraf efter dansk ret.

For det fjerde er Skatteministeriet med bl.a. denne sag i gang med at afprøve et 
i dansk skattepraksis helt nyt synspunkt, som NTCI ApS af samme grund ikke 
kunne forventes at foregribe.

For det femte er en del af Skatteministeriets anbringender til støtte for dette nye 
synspunkt allerede blevet afprøvet og afvist af Østre Landsret, der fastslår, at 
der ikke er dansk skattepligt i en lignende situation, jf. SKM2012.121.ØLR 
[…].

For det sjette modtog SKAT oplysninger om strukturen vedrørende de 
ultimative investorer og Luxembourg-strukturen senest 2. april 2009. I SKATs 
"Statusnotat" af 10. november 2009, punkt 7 fremgår det […]:

"Problemstilling:

Hvis der betales renter og udbytter til modtagere i lande, som Danmark ikke har 
en DBO med, skal der tilbageholdes en skatteandel.

Konklusion:

De foretagne betalinger af renter og udbytter anses ikke at være omfattet af 
disse bestemmelser. Renterne betales til et koncernselskab i Luxembourg, 
hvorfor der ikke foretages yderligere på det foreliggende grundlag."

Det var således på dette tidspunkt også SKATs opfattelse, at NTCI ApS ikke 
var indeholdelsespligtig trods SKATs fulde indsigt i Luxembourg-strukturen. 

For det syvende har Skatteministeriet anerkendt, at skattesatsen for 
opkrævningen af kildeskatten var i strid med EU-retten. Skatteministeriet har i 
sagsforløbet derfor også været nødsaget til at tage bekræftende til genmæle og 
nedsætte skattekravet til den dagældende selskabsskattesats. Dette 
understreger, at den fortolkning af regelsættet og EU-retten som NTCI ApS 
ifølge Skatteministeriet klart burde have været bevidst om, ikke var så klar 
endda – heller ikke for Skatteministeriet..

For det ottende og ikke mindst var NTCI ApS' fortolkning af EU-retten 
vedrørende kravet om nationale gennemførelsesforanstaltninger og 



- 280 -

anvendelsen af det generelle EU-retlige misbrugsbegreb i fuld 
overensstemmelse med tidligere EU-praksis, samt Kommissionens og 
generaladvokatens fortolkning af denne praksis. Det har derfor også 
formodningen mod sig, at NTCI ApS har udvist forsømmelighed ved at følge 
denne fortolkning. 

Samtlige ovenstående grunde bekræfter hver for sig og samlet set, at NTCI 
ApS ikke har udvist forsømmelighed, jf. kildeskattelovens § 69, stk. 1, jf. TfS 
2002. 844.Ø […] og UfR 1977.844.H […].

NTCI ApS er derfor heller ikke ansvarlig for den evt. manglende indbetaling.”

Skatteministeriet har i sit sammenfattende processkrift af 2. august 2021 anført bl.a.:

”7. SKATTEMINISTERIETS ARGUMENTATION

7.1 Angel Lux Common er skattepligtig af renterne
Skattepligt i henhold til selskabsskatteloven påhviler selskaber og foreninger 
mv. som nævnt i lovens § 1, stk. 1, der har hjemsted i udlandet, for så vidt de 
oppebærer renter fra kilder her i landet vedrørende gæld, som et selskab eller 
en forening m.v. omfattet af § 1 eller litra a) har til juridiske personer som 
nævnt i skattekontrollovens § 3 B (kontrolleret gæld), jf. lovens § 2, stk. 1, litra 
d), første punktum.

Formålet med skattepligten er ifølge bemærkningerne til lovforslagets enkelte 
bestemmelser (lovforslagets § 10, nr. 1) ”at imødegå, at et dansk selskab m.v. 
nedsætter den danske beskatning ved at reducere den skattepligtige indkomst 
gennem rentebetalinger til visse finansielle selskaber i lav-skattelande, hvis det 
udenlandske selskab m.v. kontrollerer det danske selskab m.v.” […], hvilket 
skal ses i sammenhæng med, at formålet med lovforslaget ifølge de 
almindelige bemærkninger bl.a. er ”at begrænse mulighederne for 
skatteplanlægning ved fradrag for koncerninterne renter, når det modtagende 
koncernselskab betaler ingen eller meget lidt i skat af de renter, der er 
fratrukket ved opgørelsen af dansk skattepligtig indkomst” […]. 

Der er mellem parterne enighed om, at Angel Lux Common er et selskab som 
nævnt i selskabsskattelovens § 1, stk. 1, der har hjemsted i udlandet, at Nordic 
Telephone Company Investment er et selskab omfattet af lovens § 1, og at det 
omhandlede lån fra førstnævnte selskab til sidstnævnte selskab udgør 
”kontrolleret gæld”.  

Udgangspunktet er derfor, at Angel Lux Common er skattepligtig af de 
omhandlede renter, og dette udgangspunkt er der, som der vil blive redegjort 
for i det følgende, i det foreliggende tilfælde ikke grundlag for at fravige i 
medfør af undtagelsesreglen i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), tredje 
punktum.

Af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), tredje punktum, følger som nævnt, 
at skattepligten efter første punktum ikke omfatter renter, hvis beskatningen af 
renterne ”skal” frafaldes eller nedsættes efter rente-/royaltydirektivet eller efter 



- 281 -

en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Færøerne, Grønland eller den stat, 
hvor det modtagende selskab m.v. er hjemmehørende. 

I overensstemmelse med bestemmelsens ordlyd er det i de førnævnte 
bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser […] anført, dels at den 
begrænsede skattepligt ikke omfatter et selskab, der er hjemmehørende i et 
andet EU-land, ”hvis rente-/royaltydirektivets betingelser er opfyldt”, dels at 
den begrænsede skattepligt ikke omfatter rentebetalinger til et udenlandsk 
selskab, der er hjemmehørende i Færøerne, Grønland eller et andet land, som 
har en dobbeltbeskatningsoverenskomst, ”hvis overenskomsten medfører, at 
Danmark skal frafalde eller nedsætte beskatningen af renterne.”  

Det fremgår således af bestemmelsens ordlyd og forarbejder, at en undtagelse 
fra skattepligten alene kommer på tale, hvis der efter rente-/royaltydirektivet 
eller en dobbeltbeskatningsoverenskomst består en ubetinget pligt til at frafalde 
eller nedsætte beskatningen. Følger en sådan pligt ikke af direktivet eller en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, er det modtagende selskab skattepligtig af 
renterne. 

Af bestemmelsens forarbejder fremgår endvidere, at skattemyndighederne vil 
kunne skride ind over for tilfælde, hvor rente-/royaltydirektivet og/eller en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst måtte blive misbrugt som led i en omgåelse 
af skattepligten.  

I forbindelse med udvalgsbehandlingen af lovforslag nr. 119 af 17 december 
2003, der ligger til grund for indførelsen af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, 
litra d), anførte skatteministeren således i et svar på en henvendelse fra FSR 
[…] bl.a.:

”Det åbner ganske vist risiko for, at f.eks. et dansk selskab kan søge at omgå 
kildeskatten på rentebetalinger til et finansielt selskab i et lavskatte-land ved at 
betale renterne til et selskab i et andet land, som er omfattet af EU’s rente-
/royaltydirektiv eller en dansk dobbeltbeskatningsoverenskomst, og som ikke 
har kildeskat på rentebetalinger til udenlandske rentemodtagere, hvorefter dette 
selskab betaler renterne videre til selskabet i lav-skatte-landet.

I sådanne tilfælde vil de danske skattemyndigheder imidlertid efter en konkret 
realitets-bedømmelse kunne lægge til grund, at renternes retmæssige ejer ikke er 
selskabet i det andet land, men det finansielle selskab i lavskatte-landet, således 
at rentebetalingen hverken er omfattet af EU’s rente-/royaltydirektiv eller 
dobbeltbeskatningsoverenskomsten.”

7.1.1 Beskatningen skal ikke nedsættes eller frafaldes efter rente-
/royaltydirektivet

Det følger af rente-/royaltydirektivets artikel 1, stk. 1, at betalinger af renter, 
der opstår i en medlemsstat, fritages for enhver form for skat i denne stat, hvad 
enten den opkræves ved indeholdelse ved kilden eller ved skatteansættelse, 
forudsat at den ”retsmæssige ejer” af de pågældende renter er et selskab i en 
anden medlemsstat […].

Hverken Angel Lux Common eller Angel Lux Parent kan påberåbe sig den 
fordel, der følger af direktivets artikel 1, stk. 1, dels fordi der foreligger 



- 282 -

retsmisbrug, dels fordi ingen af selskaberne kan anses for renternes 
retsmæssige ejer.

7.1.1. Der er hjemmel til at afslå direktivets fordele ved retsmisbrug

Ifølge rente-/royaltydirektivets artikel 5, stk. 1, udelukker direktivet ikke 
anvendelsen af nationale eller overenskomstmæssigt fastsatte bestemmelser til 
bekæmpelse af misbrug, og medlemsstaterne kan ifølge bestemmelsens stk. 2 
tilbagekalde fordele i henhold til direktivet eller nægte at anvende direktivet i 
tilfælde af transaktioner, der har skatteunddragelse, skatteundgåelse eller 
misbrug som væsentligste bevæggrund eller en af de væsentligste bevæggrunde 
[…].

Det er Skatteministeriets standpunkt, at der i national ret hjemmel til 
imødegåelse af misbrug af den art, der er tale om i den foreliggende sag, jf. 
nærmere beskrivelsen i duplikken s. 5-6 […], men afgørelsen af denne sag gør 
ikke en stillingtagen til det spørgsmål påkrævet. 

Der gælder nemlig et almindeligt og generelt EU-retligt princip om, at 
borgerne ikke må kunne påberåbe sig EU-retlige bestemmelser, herunder 
direktivbestemmelser, med henblik på at muliggøre rets-misbrug (præmisserne 
96 og 101 i Domstolens dom i denne sag). Princippet om forbud mod 
retsmisbrug finder således også anvendelse på skatteområdet, når opnåelse af 
en skattefordel er et hovedformål med den omhandlede transaktion (dommens 
præmis 107 in fine sammenholdt med præmis 127). Som følge af dels det 
generelle EU-retlige princip om forbud mod retsmisbrug, dels nødvendigheden 
af at overholde dette princip inden for rammerne af gennemførelsen af EU-
retten, er medlemsstaterne forpligtet til at afslå fordele, som søges opnået ved 
retsmisbrug, selv om der ikke findes nationale eller overenskomstmæssige 
regler til bekæmpelse af misbrug (dommens præmis 111).

Der er ikke tale om, at Domstolen med dommen i den foreliggende sag har 
skabt en (ny) retsstilling, der ikke gjaldt forud for dommen, eller at Domstolen 
har ændret sin hidtidige praksis, således som den er kommet til udtryk i bl.a. 
sag C-321/05, Kofoed, jf. Domstolens dom, præmis 122 ff. Med dommen har 
Domstolen derimod – inden for rammerne af den kompetence, som tilkommer 
Domstolen i medfør af artikel 267 TEUF – belyst og præciseret betydningen og 
rækkevidden af princippet om forbud mod retsmisbrug, således som dette 
princip skal anvendes på den foreliggende sag.

Af Domstolens dom følger således også, at det EU-retlige 
retssikkerhedsprincip heller ikke er til hinder for at nægte rente-
/royaltydirektivets fordel i form af fritagelse for kildeskat, når der foreligger 
retsmisbrug, hvad der også fremgår udtrykkeligt af Domstolens dom i sag C-
251/16, Cussens, præmis 43 […].

Der er heller ikke tale om, at Domstolen med sin dom har fastslået en 
fortolkning af rente-/royaltydirektivet, som indebærer, at direktivet – i sig selv 
– skaber forpligtelser for borgerne. I tilfælde, hvor der foreligger retsmisbrug, 
og hvor borgeren af denne grund nægtes en fordel i henhold til EU-retten, er 
der således ikke tale om, at borgeren pålægges en forpligtelse efter EU-retten, 
men derimod at de objektive betingelser for at opnå en fordel i henhold til EU-



- 283 -

retten ikke er opfyldt, fordi fordelen søges opnået ved retsmisbrug (dommens 
præmis 118). 

Endelig er det ikke i strid med loven om Danmarks tiltrædelse af den 
Europæiske Union at nægte rente-/royaltydirektivets fordele med henvisning til 
det generelle EU-retlige princip om forbud mod rets-misbrug. Den 
foreliggende situation er således usammenlignelig med situationen, der gav 
anledning til Højesterets dom gengivet i U.2017.824H, Ajos […], som NTC 
påberåber sig.

Af præmisserne for Højesterets dom i Ajos-sagen fremgår, at det for sagens 
udfald var udslagsgivende, at der med Højesterets ord forelå en såkaldt ”contra 
legem-situation”, dvs. en situation, hvor det ikke inden for rammerne af de 
fortolkningsmetoder, der er anerkendt i national ret, er muligt at fortolke en 
national regel direktivkonformt. 

En sådan situation foreligger ikke i denne sag, hvor rente-/royaltydirektivet er 
blevet gennemført ved en simpel henvisning til direktivet. Af 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d)’s ordlyd følger således, at renter er 
omfattet af skattepligten, medmindre ”beskatningen af renterne skal frafaldes 
eller nedsættes efter direktiv 2003/49/EF om en fælles ordning for beskatning 
af renter og royalties, der betales mellem associerede selskaber i forskellige 
medlemsstater”. Det er derfor en smal sag at anlægge en fortolkning af 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), der er i overensstemmelse med rente-
/royaltydirektivet og det almindelige princip om forbud mod retsmisbrug, 
således som direktivet og princippet skal fortolkes ifølge Domstolens dom. 

Hvad angår U.2012.3564H, Sawo […], som NTC også påberåber sig i denne 
sammenhæng, er også denne dom uden relevans for afgørelsen af den 
foreliggende sag. Sagen, der gav anledning til dommen, rejste – lige så lidt som 
den foreliggende sag – noget spørgsmål om EU-rettens forrang.

På den anførte baggrund må selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d) – i 
overensstemmelse med hvad Østre Landsret også er kommet frem til i 
SKM2021.304.ØLR om bestemmelsens litra c) om udbytteskat – fortolkes 
således, at en fritagelse for beskatning af renter skal nægtes, hvis fritagelsen 
søges opnået ved retsmisbrug, hvad der kommer an på en konkret vurdering af 
de givne omstændigheder. 

7.1.1.2 Domstolens bemærkninger om bedømmelsen af, om der foreligger 
retsmisbrug

Ifølge Domstolens dom kræves der med henblik på at bevise, at der foreligger 
misbrug for det første et sammenfald af objektive omstændigheder, hvoraf 
fremgår, at det formål, som EU-lovgivningen forfølger, ikke er opnået, selv om 
betingelserne i denne lovgivning formelt er overholdt, og for det andet et 
subjektivt element, der består i en hensigt om at drage fordel af EU-
lovgivningen ved kunstigt at skabe de betingelser, der kræves for at opnå denne 
fordel (præmis 124 i Domstolens dom i denne sag).

Det er undersøgelsen af de sammenfaldende omstændigheder, som gør det 
muligt at efterprøve, om de elementer, der udgør misbrug, foreligger, og 



- 284 -

navnlig om de pågældende erhvervsdrivende har foretaget rent formelle eller 
kunstige transaktioner, der savner enhver økonomisk og forretningsmæssig 
begrundelse, med det hovedformål at opnå en uretmæssig fordel (dommens 
præmis 125).

Domstolen har i dommen anvist de nærmere principper for en sådan 
undersøgelse og foretaget en ikke-udtømmende opregning og beskrivelse af 
holdepunkter for, at rente-/royaltydirektivets fordel i form af fritagelse for 
beskatning af renter i et givent tilfælde søges opnået ved misbrug. 

Ifølge Domstolen må en koncern – i sager som den foreliggende – anses for et 
kunstigt arrangement, når den ikke er etableret af grunde, der afspejler den 
økonomiske realitet, når den har en struktur, der er rent formel, og når den har 
til hovedformål eller som et af sine hovedformål at opnå en skattefordel, som 
virker mod formålet og hensigten med den skattelovgivning, der finder 
anvendelse. Det gælder navnlig, når betalingen af renteskat undgås ved i 
koncernstrukturen at indskyde en ”gennemstrømningsenhed” mellem det 
selskab, som overfører renterne, og det selskab, som er ”renternes retmæssige 
ejer” (dommens præmis 127).

Den omstændighed, at renter i deres helhed eller stort set i deres helhed ganske 
kort tid efter modtagelsen videreformidles af det selskab, som har modtaget 
dem, til enheder, som ikke opfylder betingelserne for anvendelse af rente-
/royaltydirektivet, er et holdepunkt for, at der foreligger et arrangement, som 
har til formål uretmæssigt at drage fordel af den fritagelse for beskatning, der 
følger af direktivet (dommens præmis 128).

Ifølge Domstolens dom kan den kunstige karakter af et arrangement ligeledes 
underbygges ved, at den pågældende koncern er struktureret på en sådan måde, 
at det selskab, der modtager de renter, der betales af debitorselskabet, selv skal 
betale disse renter til et tredje selskab, som ikke opfylder betingelserne for 
anvendelse af rente-/royaltydirektivet, med den følge at selskabet alene 
oppebærer en ubetydelig skattepligtig indkomst, når det opererer som 
”gennemstrømningsselskab” (dommens præmis 130). Et selskab kan anses for 
et gennemstrømningsselskab, hvis selskabets eneste aktivitet er at modtage 
renterne og videreoverføre dem til den ”retmæssige ejer” eller til øvrige 
gennemstrømningsselskaber, jf. nærmere dommens præmis 131. 

Holdepunkter for, at der er i et givent tilfælde er tale om et kunstigt 
arrangement, kan endvidere findes 1) i den omstændighed at der findes 
forskellige kontrakter mellem de selskaber, der er involveret i de omhandlede 
finansielle transaktioner, som giver anledning til pengestrømme inden for 
koncernen, der – således som det er anført i rente-/royaltydirektivets artikel 4 – 
kan have til formål, at der fra et modtagende erhvervsdrivende selskab 
overføres udbytte til aktionærenheder med henblik på at undgå at betale skat 
eller at nedsætte skattebyrden mest muligt, 2) fremgangsmåden for 
transaktionernes finansiering, 3) i vurderingen af de mellemliggende selskabers 
egenkapital og 4) i ”gennemstrømnings-selskabernes” manglende beføjelser til 
at råde økonomisk over de modtagne renter. Det er i den forbindelse ikke kun 
en kontraktuel eller juridisk forpligtelse for det selskab, der modtager renterne, 
til at videreformidle dem til tredjemand, der kan udgøre sådant et holdepunkt. 
Der foreligger også et holdepunkt for misbrug, hvis selskabet efter en 



- 285 -

bedømmelse af sagens faktiske omstændigheder ”substantielt” ikke har haft 
rettighederne til at bruge og nyde renterne (præmis 132).

Holdepunkter som de ovenfor nævnte kan anses for bestyrkede, hvis der er et 
sammenfald eller en nær tidsmæssig sammenhæng mellem på den ene side 
ikrafttrædelsen af ny skattelovgivning, og på den anden side iværksættelsen af 
komplekse finansielle transaktioner og ydelsen af lån inden for samme 
koncern, som kan føre til en omgåelse af den indførte beskatning (præmis 133). 
Et sådant sammenfald eller en sådan nær tidsmæssig sammenhæng er omvendt 
ikke en nødvendig betingelse for at godtgøre et misbrug, men kan altså 
bestyrke andre holdepunkter for, at der foreligger et retsmisbrug.  

Endelig er det for konstateringen af, om der foreligger et retsmisbrug, uden 
betydning, om Danmark med den stat, hvor renternes retmæssige ejer er 
hjemmehørende, har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst, hvorefter der 
ikke ville være blevet indeholdt kildeskat af renterne, hvis de var blevet betalt 
direkte til den retmæssige ejer, jf. hertil præmisserne 134 ff.

7.1.1.3 Der foreligger retsmisbrug i den foreliggende sag

Når Domstolens anvisninger kobles med den foreliggende sags 
omstændigheder, kan det konstateres, at der foreligger et tilfælde af 
retsmisbrug. 

Nordic Telephone Company Investment stod oprindeligt i et direkte 
gældsforhold til de omhandlede kapitalfonde frem til slutningen af april 2006, 
hvor der mellem kapitalfondene og Nordic Telephone Company Investment 
blev indskudt de to luxembourgske selskaber, Angel Lux Parent og Angel Lux 
Common.  

For sagens afgørelse må (A) stiftelsen af Angel Lux Common og Angel Lux 
Parent, (B) gældsforholdet mellem kapitalfondene og Angel Lux Parent, (C) 
gældsforholdet mellem sidstnævnte og Angel Lux Common samt (D) 
gældsforholdet mellem sidstnævnte og Nordic Telephone Company Investment 
betragtes som ét samlet og på forhånd tilrettelagt arrangement. 

De nævnte gældsforhold havde ens hovedstole og blev forrentet på samme vis, 
idet gældsforholdet mellem Nordic Telephone Company Investment og Angel 
Lux Common dog blev forrentet med en sats på 10 pct., der var marginalt 
højere (0,03125 procentpoint) end satsen for de andre gældsforhold. Denne 
kæde af ens gældsforhold indebar, at renterne fra Nordic Telephone Company 
Investment i kraft af de løbende og samtidige rentetilskrivninger faktisk 
strømmede igennem Angel Lux Common og Angel Lux Parent til 
kapitalfondene, som Nordic Telephone Company Investment oprindeligt havde 
stået i et direkte gældsforhold til. 

Arrangementet var uden forretningsmæssig begrundelse. NTC er ikke kommet 
med en forklaring på den forretningsmæssige begrundelse for 
omstruktureringen i slutningen af april 2006, der medførte, at Angel Lux 
Common og Angel Lux Parent blev indskudt som mellemled mellem Nordic 
Telephone Company Investment og kapitalfondene. En forretningsmæssig 
begrundelse er da heller ikke til at få øje på. Set fra et forretningsmæssigt 



- 286 -

perspektiv havde det været nemmest at bevare det direkte gælds-forhold, der 
fra begyndelsen havde bestået imellem Nordic Telephone Company Investment 
og kapital-fondene. 

NTC’s forklaring om, at der var behov for at samle kapitalfondene i et fælles 
holdingselskab, og NTC’s abstrakte påberåbelse af, at kapitalfonde og andre 
udenlandske investorer ”historisk” skulle have foretaget deres investeringer via 
Luxembourg, blandet andet som følge af at Luxembourg juridisk, regulatorisk, 
finansielt og politisk anses for et attraktivt og stabilt land […], siger intet om, 
hvad den forretningsmæssige begrundelse var for – i det foreliggende tilfælde – 
at stifte to nye mellem-holdingselskaber i Luxembourg og indskyde disse 
selskaber mellem kapitalfondene og Nordic Telephone Company Investment. 

Der var allerede etableret en struktur af holdingselskaber i Danmark, som 
kapitalfondene havde erhvervet aktierne i TDC A/S gennem, og det er da også 
en kendsgerning, at kapitalfondene i december 2005 og januar 2006 ydede de 
omhandlede lån direkte til det øverste danske selskab i denne holdingstruktur, 
Nordic Telephone Company Investment. Det var først efter vedtagelsen af nye 
danske lovregler i april 2006, som ville have gjort renterne fra det danske 
holdingselskab til kapitalfondene skattepligtige med virkning fra den 1. maj 
2006, at koncernen fandt behov for at oprette to nye mel-lemholdingselskaber i 
Luxembourg og indskyde disse i låneforholdet mellem kapitalfondene og det 
danske selskab.

Hvor arrangementet var uden forretningsmæssig begrundelse, havde den til 
gengæld en åbenlys og betydelig skattemæssig fordel.

Omstruktureringen i slutningen af april 2006 fandt nemlig sted blot få dage før 
ikrafttrædelsen af den lovændring, der som nævnt medførte, at renterne på 
kapitalfondenes lån til Nordic Telephone Company Investment ville være 
blevet skattepligtige med virkning fra den 1. maj 2006, eftersom 
kapitalfondene ikke kunne påberåbe sig rente-/royaltydirektivet eller en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, […]. Det arrangement, der blev etableret 
med omstruktureringen, indebar, at beskatningen af renterne fra Nordic 
Telephone Company Investment – bortset fra spørgsmålet om misbrug og 
renters ”retmæssige ejer” – skulle frafaldes efter rente-/royaltydirektivet.

Det er på denne baggrund ubetænkeligt at lægge til grund, at arrangementet 
havde som hovedformål eller som et af sine hovedformål at opnå en 
skattefordel, nemlig at gøre renter fra Nordic Telephone Company Investment 
skattefrie, ved at de mellemliggende luxembourgske selskaber modsat de 
bagvedliggende kapitalfonde – bortset fra spørgsmålet om retmæssig ejer og 
misbrug – kunne påberåbe sig rente-/royaltydirektivet og den dansk-
luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst. De to luxembourgske 
selskabers renteindtægter var ganske vist skattepligtige, men disse blev (stort 
set) neutraliseret af selskabernes lige så store renteudgifter. Etableringen af 
arrangementet medførte således, at renter, der uden arrangementet ville have 
været skatpligtige, blev gjort skattefrie.

Omstændighederne efterlader ingen tvivl om, at det på forhånd var bestemt af 
de luxembourgske selskabers bagvedliggende ejere, nemlig kapitalfondene, at 
renterne fra Nordic Telephone Company Investment skulle videreføres til 



- 287 -

kapitalfondene, hvilket også var det, som skete, og at de indskudte 
luxembourgske selskabers ikke var overladt noget reelt råderum til at disponere 
over deres respektive renteindtægter, men blot fungerede som 
gennemstrømningsselskaber for kapitalfondene. 

At selskaberne faktisk ikke var overladt noget råderum til at disponere over 
indtægterne, cementeres til overflod af den effektive betaling, der fandt sted i 
oktober 2006, hvor Nordic Telephone Company Investment – bortset fra nogle 
relativt set marginale beløb – foretog betaling af renter og afdrag direkte til 
kapitalfondene, dvs. uden om såvel Angel Lux Common som Angel Lux 
Parent.

At de luxembourgske selskaber blot fungerede som 
gennemstrømningsselskaber i relation til de omhandlede renter, bestyrkes også 
af, at det efter de foreliggende oplysninger om selskabernes udgifter må lægges 
til grund, at selskaberne – ud over at fungere som gennemstrømningsselskaber 
– ikke havde nogen reel faktisk økonomisk aktivitet af betydning. Det må 
baggrund af de foreliggende oplysninger lægges til grund, at Angel Lux 
Common henholdsvis Angel Lux Parent ud over ejerskabet af ejerandele i 
datterselskaber ikke udøvede andre betydende aktiviteter end at administrere 
deres lån til Nordic Telephone Company Investment henholdsvis Angel Lux 
Common og deres gæld til Angel Lux Parent henholdsvis kapitalfondene.

Når de anførte omstændigheder sammenholdes med Domstolens anvisninger 
for misbrugsvurderingen, ligger det lige for at fastslå, at arrangementet havde 
som et hovedformål uretmæssigt at drage fordel af den fritagelse, der er fastsat 
i rente-/royaltydirektivets artikel 1, stk. 1. 

Domstolen har da også fastslået (dommens præmis 126), at der i denne sag er 
en række holdepunkter for, at der foreligger retsmisbrug, men i 
overensstemmelse med kompetencefordelingen mellem Domstolen og de 
forelæggende retter, har Domstolen overladt det til landsretten at efterprøve, 
dels om disse holdepunkter er objektive og samstemmende, dels om NTC har 
haft mulighed for at føre modbevis.

En sådan efterprøvelse bør munde ud i den konklusion, at der foreligger et 
tilfælde af retsmisbrug. Alle omstændigheder af relevans for 
misbrugsvurderingen var oplyst over for Domstolen, og der er ikke 
(efterfølgende) godtgjort andre omstændigheder, som giver belæg for, at 
Domstolens (foreløbige) vurdering ikke kan holde for en efterprøvelse. 

NTC har ikke engang gjort et forsøg på at forklare, hvad der – fremfor den 
nemmeste løsning med at beholde det allerede etablerede direkte lån fra 
kapitalfondene til Nordic Telephone Company Investment – var den 
forretningsmæssige begrundelse for omstruktureringen, der resulterede i 
arrangementet med (A) stiftelsen af Angel Lux Common og Angel Lux Parent, 
(B) gældsforholdet mellem kapital-fondene og Angel Lux Parent, (C) 
gældsforholdet mellem sidstnævnte og Angel Lux Common samt (D) 
gældsforholdet mellem sidstnævnte og Nordic Telephone Company 
Investment.



- 288 -

Da der altså foreligger retsmisbrug, er både Angel Lux Common og Angel Lux 
Parent afskåret fra at drage fordel af den fritagelse for kildeskat, der er fastsat i 
rente-/royaltydirektivets artikel 1, stk. 1. 

7.1.1.4 Direktivets fordeles skal også afslås, fordi hverken Angel Lux Common 
eller Angel Lux Parent er renternes retsmæssige ejer

Det fremgår af ordlyden af rente-/royaltydirektivets artikel 1, stk. 1, at 
fritagelse for kildebeskatning er betinget af, at modtageren af renterne er 
renternes ”retmæssige ejer”.

Begrebet ”retmæssig ejer” skal ifølge Domstolen dom i den foreliggende sag 
fortolkes således, at ”det betegner en enhed, som reelt modtager de renter, som 
betales til den” (dommens præmis 88). Udtrykket ”retmæssig ejer” tager ifølge 
Domstolen ikke sigte på en modtager, der identificeres formelt, men derimod 
på ”den enhed, som økonomisk set modtager de oppebårne renter og derfor har 
mulighed for frit at råde over anvendelsen heraf” (dommens præmis 89). 

Endelig har Domstolen fastslået, at begrebet ”retsmæssig ejer”, som er 
indeholdt i dobbeltbeskatningsoverenskomster, der er baseret på OECD’s 
modelbeskatningsoverenskomst, samt kommentarerne hertil, er relevante for 
fortolkningen af rente-/royaltydirektivet (dommens præmis 90). 

Vurderingen af, om et givent selskab kan anses for renternes ”retsmæssige 
ejer”, og vurderingen af, om der i det givne tilfælde foreligger et retsmisbrug, 
går i realiteten ud på ét, hvilket Domstolens udlægning af bl.a. det første 
præjudicielle spørgsmål, litra d)-f) om begrebet ”retmæssig ejer” er et 
vidnesbyrd om (dommens præmis 123). Det er også kommet ganske klart til 
udtryk i f.eks. dommens præmis 127.

Af de grunde, der er redegjort for i det foregående punkt og det følgende punkt, 
kan hverken Angel Lux Common eller Angel Lux Parent anses for renternes 
retsmæssige ejer. Også af den grund er selskaberne afskåret fra at gøre den 
fordel, der følger af rente/royaltydirektivets artikel 1, stk. 1, gældendende.

7.1.2 Beskatningen skal ikke frafaldes eller nedsættes efter den dansk-
luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst

Ifølge den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomsts artikel 11, 
stk. 1 […], kan renter, der hidrører fra en kontraherende stat (Danmark), og 
som betales til en i en anden kontraherende stat (Luxembourg) hjemmehørende 
person, kun beskattes i denne anden stat (Luxembourg), hvis denne person er 
den ”retmæssige ejer” af renterne. Efter ordlyden af denne bestemmelse er 
Danmark altså kun forpligtet til at frafalde beskatningen af renter, der hidrører 
fra Danmark, hvis modtageren er renternes ”retsmæssige ejer”.

Begrebet ”renternes retmæssige ejer” må fortolkes i overensstemmelse med det 
tilsvarende begreb i OECD’s modeloverenskomsts artikel 11, stk. 1 […], idet 
den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst er indgået på 
grundlag af modeloverenskomsten. 



- 289 -

Østre Landsret har allerede fastslået, at begrebet ”retmæssig ejer” er et 
autonomt begreb, dvs. at det har et selvstændigt indhold uafhængigt af de 
kontraherende staters interne lovgivning, jf. både SKM2021.304.ØLR og 
SKM2012.121.ØLR […]. Begrebet ”retmæssig ejer” skal derfor ikke fortolkes 
i overensstemmelse med begrebet ”rette indkomstmodtager”, der i dansk 
skatteret bruges som betegnelse for den, der må anses for at være skattepligtig 
af en given indtægt.

Med de to domme har Østre Landsret også allerede fastslået, at 
skattemyndighederne i sager som den foreliggende har været berettiget til – 
som sket – at inddrage kommentarerne til OECD’s modeloverenskomst fra 
2003 ved fastlæggelsen af, hvad der nærmere skal forstås ved begrebet 
”retmæssig ejer”. De senere kommentarer fra 2014 og 2017 udgør på 
tilsvarende vis relevante fortolkningsbidrag, eftersom disse kommentarer – 
ligesom 2003-kommentarerne – ikke indebærer en ændret forståelse af 
modeloverenskomstens artikel 11, stk. 1, men alene har karakter af 
præciseringer. 

Af 2003-kommentarerne, pkt. 8.1 til modeloverenskomstens artikel 11, stk. 1 
[…], følger, at det ikke vil være i overensstemmelse med hensigten og formålet 
med overenskomsten, hvis kildestaten skal indrømme lempelse eller fritagelse 
for skat ”i tilfælde, hvor en person, der er hjemmehørende i en kontraherende 
stat, på anden vis end som agent eller mellemmand, blot fungerer som 
’gennemstrømningsenhed’ (conduit) for en anden person, der rent faktisk 
modtager den pågældende indkomst.” Et ”gennemstrømningsselskab” vil 
således ikke kunne anses for den retmæssige ejer, ”hvis det, skønt det er den 
formelle ejer, reelt har meget snævre beføjelser, som, i relation til den 
pågældende indkomst, gør det til en ’nullitet’ eller administrator, der handler 
på vegne af andre parter”. 

I 2014-kommentareren, pkt. 10.2, som på dette punkt er blevet videreført uden 
ændringer i 2017-kommentareren, er det præciseret, at den umiddelbare 
modtager af renterne vil kunne nægtes den overenskomstmæssige fordel, der 
følger af modeloverenskomstens artikel 11, stk. 1, hvis de faktiske 
omstændigheder klart viser, at modtageren – uden at være bundet af en 
kontraktuel eller juridisk forpligtelse til at videreformidle de modtagne 
betalinger til en anden person – ”substantielt” ikke har rettighederne til at bruge 
og nyde renterne[…]. 

I den foreliggende sag viser de faktiske omstændigheder, at Angel Lux 
Common og Angel Lux Parent ikke havde eller kun havde meget snævre 
beføjelser til at disponere over de renter, som førstnævnte selskab modtog i 
kraft af lånet til Nordic Telephone Company Investment.

Som anført under punkt 7.1.1.3 må (A) stiftelsen af Angel Lux Common og 
Angel Lux Parent, (B) gældsforholdet mellem kapitalfondene og Angel Lux 
Parent, (C) gældsforholdet mellem sidstnævnte og Angel Lux Common samt 
(D) gældsforholdet mellem sidstnævnte og Nordic Telephone Company 
Investment betragtes som ét samlet og på forhånd tilrettelagt arrangement

Endvidere havde de nævnte gældsforhold, som anført under punkt 7.1.1.3, ens 
hovedstole og blev forrentet på (stort set) samme vis. Denne kæde af ens 



- 290 -

gældsforhold indebar, at renterne fra Nordic Telephone Company Investment i 
kraft af de løbende og samtidige rentetilskrivninger faktisk strømmede 
igennem Angel Lux Common og Angel Lux Parent til kapitalfondene, som 
Nordic Telephone Company Investment oprindeligt havde stået i et direkte 
gældsforhold til. Endelig var arrangementet, som anført under punkt 7.1.1.3, 
uden nogen forretningsmæssig begrundelse. 

De anførte omstændigheder godtgør, at arrangementet blev etableret med det 
(hoved-)formål, at såvel Angel Lux Common som Angel Lux Parent skulle 
virke som gennemstrømningsenheder for de omhandlede renter, der uden 
arrangementet ville være blevet skattepligtige i medfør af selskabsskattelovens 
§ 2, stk. 1, litra d), pr. 1. maj 2006, da kapitalfondene ubestridt ikke selv kunne 
have påberåbt sig en overenskomstmæssig fordel, og at ingen af selskaberne 
substantielt kunne disponere over renterne, der på forhånd var bestemt til at 
blive videreført til kapitalfondene, hvilket faktisk også skete.

At selskaberne faktisk ikke var overladt noget råderum til at disponere over 
indtægterne, cementeres som nævnt ovenfor til overflod af den effektive 
betaling, der fandt sted i oktober 2006. Bortset fra nogle relativt set marginale 
beløb foretog Nordic Telephone Company Investment nemlig betaling af renter 
og afdrag direkte til kapitalfondene, dvs. uden om såvel Angel Lux Common 
som Angel Lux Parent.

For bedømmelsen af, om Angel Lux Common i skatteretlig henseende må 
anses for renternes retmæssige ejer, er det uden betydning, at renterne blev 
tilskrevet hovedstolen (godskrevet) og (først) senere blev konverteret til 
kapitalandele i Nordic Telephone Company Investment.

De skatteretlige virkninger indtrådte nemlig (allerede) ved rentetilskrivningen. 
For arrangementet var det et bærende element, at der i ingen af 
transaktionskædens led skete effektiv betaling af renter, idet renter blev 
tilskrevet hovedstolen. Arrangementet indebar, at de skattemæssige fordele i 
form af fradrag og fritagelse for kildebeskatning kunne høstes straks uden 
nogen form for likviditetsmæssige belastninger for de deltagende selskaber, og 
således at tilgodehavenderne i form af de tilskrevne renter efterfølgende og 
uden beskatning kunne suges op igennem konstruktionen ved 
betalingsoverførsler, modregninger eller konverteringer til kapitalandele. For 
den skatteretlige bedømmelse af, om Angel Lux Common må anses for 
renternes retmæssige ejer, er det derfor uden betydning, at renterne ikke 
løbende blev betalt effektivt ved f.eks. en bankoverførelse, men blev tilskrevet 
lånets hovedstol. 

Det forhold, at beslutningen i 2008 om at konvertere Angel Lux Commons 
fordring (inkl. tilskrevne renter) på Nordic Telephone Company Investment til 
anpartskapital i det danske selskab formelt måtte være blevet truffet af Angel 
Lux Common som eneanpartshaver på en ekstraordinær generalforsamling i 
det danske selskab, beviser ikke, at Angel Lux Common var retmæssig ejer af 
renterne. Dette følger allerede, at gennemstrømningen af renterne til 
kapitalfondene som nævnt allerede var sket i kraft af de løbende 
rentetilskrivninger. Dertil kommer, at det – navnlig taget i betragtning af 
størrelsen af de konverterede beløb og bestemmelserne i 
aktionæroverenskomsten af 27. april 2006 […] – er usandsynligt, at andre end 



- 291 -

de bagvedliggende kapitalfondene (reelt) kunne tage og faktisk også tog 
beslutningen om konverteringen.

NTC’s påberåbelse af SKM2012.121.ØLR i forhold til selskabets synspunkt 
om, at renterne er ”vendt tilbage” til Nordic Telephone Company Investment, 
er ikke holdbar. SKM2012.121.ØLR er på dette punkt usammenlignelig med 
den foreliggende sag, eftersom udbytterne i den pågældende sag ikke blev ført 
videre fra den umiddelbare modtager af udbyttet, modsat hvad der er tilfældet i 
den foreliggende sag, hvor renterne fra Nordic Telephone Company Investment 
blev ført videre fra den umiddelbare rentemodtager, Angel Lux Common, via 
rentetilskrivninger på de back-to-back lån, der var etableret mellem det danske 
selskab og kapitalfondene.

På den anførte baggrund må det fastslås, at hverken Angel Lux Common eller 
Angel Lux Parent i den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatningsoverenskomst artikel 11, stk. 1’s forstand kan anses for de 
omhandlede renters retmæssige ejer. Dobbeltbeskatningsoverenskomsten fører 
dermed ikke til, at renterne skal fritages for en skattepligt efter 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d).

 7.1.3 En beskatning strider ikke imod en bindende administrativ praksis

Ved afgørelsen af, om en skattepligt med hensyn til de omhandlede renter vil 
stride imod en bindende, fast administrativ praksis vedrørende fortolkningen af 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), tredje punktum, må det – da 
landsretten ellers ikke ville have anledning til at tage stilling til spørgsmålet – 
lægges til grund, at beskatningen ikke skal frafaldes efter rente-
/royaltydirektivet, fordi der foreligger misbrug, og at beskatningen af renterne 
ej heller skal nedsættes efter den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatningsoverenskomsts artikel 11, stk. 1, eftersom Angel Lux 
Common ikke (og ej heller Angel Lux Parent) kan anses for renternes 
retmæssige ejer.

Der er derfor med andre ord tale om, at NTC med sit praksissynspunkt gør krav 
på, at de omhandlede renter skal anses for undtaget fra en skattepligt, selv om 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), tredje punktums udtrykkelige 
betingelse for, at renterne er undtaget fra skattepligten, ikke er opfyldt.

Da en forvaltningsretlig lighedsgrundsætning ikke kan begrunde et krav om en 
retsstilling, der strider imod loven, jf. hertil U.2003.2005H […], er det 
udelukket, at NTCs påberåbelse af en administrativ praksis kan føre til, at de 
omhandlede renter undtages fra en skattepligt, allerede fordi en sådan 
undtagelse altså vil stride imod selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), tredje 
punktums udtrykkelige betingelse for, at en undtagelse kan indrømmes. 

Hertil kommer, at SKATs afgørelse af 18. marts 2011 i den foreliggende sag 
ikke er udtryk for en prak-sisskærpelse, eftersom afgørelsen ikke ændrede på 
nogen fast administrativ praksis. 

Det påhviler NTC at føre bevis for eksistensen af den hævdede praksis, som 
afgørelsen ifølge selskabet skulle fravige, jf. f.eks. U.2011.3305H[…], men 
selskabet har ikke løftet denne bevisbyrde. NTC har således ikke påvist 



- 292 -

eksistensen af nogen tidligere afgørelse, hvorefter skattemyndighederne har 
anset renter for at være undtaget fra en skattepligt, selv om de givne 
omstændigheder – ligesom i den foreliggende sag – ellers gav belæg for at 
fastslå, at modtageren ikke havde haft eller havde haft så snævre beføjelser til 
at disponere over renterne, at selskabet ikke kunne anses for renternes 
retmæssige ejer. 

NTC har endvidere ikke påvist tilfælde, hvor skattemyndighederne siden 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d)’s ikrafttrædelse med virkning for 
renter, der vedrører tiden fra og med den 2. april 2004, skulle have forsømt at 
gribe korrigerende ind i tilfælde som det foreliggende. En sådan manglende 
indgriben ville, hvis den faktisk havde fundet sted, i øvrigt heller ikke kunne 
være blevet sidestillet med en positiv afgørelse, jf. f.eks. U.2017.2960H og 
U.2017.2979H […].

NTC har heller ikke på anden vis godtgjort, at skattemyndighederne efter 
ikrafttrædelsen af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), og indtil SKATs 
afgørelse i den foreliggende sag skulle have fulgt en praksis, hvorefter renter er 
blevet anset for at være undtaget fra den skattepligt, der følger af 
bestemmelsen, selv om de givne omstændigheder ellers gav belæg for at 
fastslå, at modtageren af renterne ikke havde haft eller havde haft så snævre 
beføjelser til at disponere over renterne, at selskabet ikke kunne anses for 
renternes retmæssige ejer. 

Som beskrevet ovenfor under punkt 7.1 fremgår det af forarbejderne til 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), at skattemyndighederne efter en 
konkret realitetsbedømmelse vil kunne nægte renternes (umiddelbare) 
modtager fordelene, der ellers følger af rente-/royaltydirektivet og en eventuel 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, med den begrundelse at modtageren ikke er 
renternes retsmæssige ejer. 

De af NTC påberåbte svar, som skatteministeren efter ikrafttrædelsen af 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), har afgivet i forskellige 
sammenhænge, udgør ikke et bevis for, at der på tidspunktet for SKATs 
afgørelse var etableret en praksis, hvorefter renter – under omstændigheder 
som i denne sag foreliggende – blev betragtet som værende undtaget fra en 
skattepligt efter denne bestemmelse.

Der er tale om abstrakte udtalelser eller abstrakte svar på abstrakte spørgsmål. 
Udtalelserne og svarene giver – ligesom det påberåbte notat om status på 
SKATs kontrolindsats vedrørende kapitalfondes overtagelse af 7 danske 
koncerner og den påberåbte udtalelse fra en kontorchef i SKAT – intet belæg 
for, at SKAT positivt skulle have truffet en beslutning om at følge en praksis, 
hvorefter renter blev anset for undtaget fra en skattepligt, selv om der efter en 
oplysning og en konkret vurdering af de givne omstændigheder ville være 
belæg for at fastslå, at modtageren ikke havde haft eller havde haft så snævre 
beføjelser til at disponere over renterne, at selskabet ikke kunne anses for 
renternes retmæssige ejer.

Forud for SKATs afgørelse i denne sag havde skatteministeren afgivet 
adskillige svar, hvoraf fremgår, at et moderselskab ikke ville kunne påberåbe 
sig fordelene af en dobbeltbeskatningsoverenskomst, hvis det var et ”rent 



- 293 -

gennemstrømningsholdingselskab”, et ”rent gennemstrømningsselskab”, et 
”conduit” selskab, eller et ”gennemstrømningsselskab”, jf. 1) bilag 9 til 
lovforslag nr. 116 af 14. december 2005 […], 2) skatteministerens svar på 
udvalgsspørgsmål 2-10 efter fremsættelsen af lovforslag nr. 30 af 4. oktober 
2006 […], 3) skatteministerens svar af 6. november 2006 på spørgsmål S 474  
[…]og 4) bilag 26 vedrørende lovforslag nr. 213 af 18. april 2007 […], 5) 
ministerens svar på udvalgsspørgsmål 86 […] og 6) det reviderede svar herpå 
[…] til førnævnte lovforslag. I alle de nævnte svar, bortset fra det første, er der 
endog henvist til pkt. 12.1 i bemærkningerne til artikel 10 (om udbytte) i 
OECD’s modeloverenskomst, og i de 4 sidstnævnte svar er det ydermere 
beskrevet i selve svarene, at ”conduit” selskaber/”gennemstrømningsselskaber” 
omfatter selskaber, der ”reelt har meget snævre beføjelser i relation til den 
pågældende indkomst”.  

De ministersvar, notatet om status på SKATs kontrolindsats vedrørende 
kapitalfondes overtagelse af 7 danske koncerner og udtalelsen fra en 
kontorchef i SKAT, som NTC påberåber sig til støtte for indsigelsen om en 
praksisskærpelse, blev også – forgæves – påberåbt af de udbytteudloddende 
selskaber i SKM2021.304.ØLR til støtte for den tilsvarende indsigelse om en 
praksisskærpelse. 

På den anførte baggrund bør det – på tilsvarende vis som i SKM2021.304.ØLR 
– fastslås, at SKATs afgørelse i denne sag ikke ændrede på nogen bindende, 
fast administrativ praksis, som NTC i medfør af en forvaltningsretlig 
lighedsgrundsætning kan støtte ret på.

[…]

7.2 NTC’s subsidiære påstand – om de ”ultimative investorer” i 
kapitalfondene 

Andre dobbeltbeskatningsoverenskomster end den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatningsoverenskomst giver intet grundlag for, at Danmark skal 
frafalde beskatningen af de omhandlede renter.

Dobbeltbeskatningsoverenskomster angår behandlingen af indtægter, der i 
skattemæssig henseende må betragtes som hidrørende fra én kontraherende 
stat, kildestaten (i dette tilfælde Danmark), og som skattemæssigt må anses for 
at blive oppebåret af en fysisk eller juridisk person i den anden kontraherende 
stat. I overensstemmelse hermed følger det af ordlyden af selskabsskattelovens 
§ 2, stk. 1, litra d), at det kun er dobbeltbeskatningsoverenskomsten med den 
stat, hvori det modtagende selskab er hjemmehørende, som kan føre til en 
fritagelse for skattepligt. Da Angel Lux Common er rette indkomstmodtager af 
de omhandlede renter fra Nordic Telephone Company Investment, er det (kun) 
den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst, der kan afskære 
Danmark fra at beskatte renterne, forudsat at overenskomstens betingelser 
herfor ellers er opfyldt, hvad der imidlertid – som beskrevet ovenfor – ikke er 
tilfældet i denne sag. 

Ved vurderingen af, om en beskatning er afskåret efter den dansk-
luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst, vil det dog kunne tillægges 



- 294 -

betydning, om det pågældende beløb viderekanaliseres til en stat, hvormed der 
er indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst. Det skyldes, at begrebet 
”retmæssig ejer” er et begreb, der tager sigte på at hindre misbrug, der består i, 
at en person disponerer via en juridisk person, der er hjemmehørende i en 
kontraherende stat, med det hovedformål at opnå en overenskomstmæssig 
fordel, som ikke ville kunne opnås af personen direkte. I situationer, hvor der 
ikke er indikationer på et sådant misbrug, fordi der ikke i relation til beskatning 
er nogen fordel forbundet med det mellemliggende selskab, bør en 
overenskomstmæssig fordel i form af fritagelse for en beskatning i kildestaten 
ikke nægtes.

Hvad angår rente-/royaltydirektivet, fremgår det af Domstolens dom i den 
foreliggende sag, at det med hensyn til misbrugsvurderingen er uden 
betydning, at visse af de retmæssige ejere af de renter, som er blevet overført af 
gennemstrømningsselskaber, har deres skattemæssige hjemsted i en tredjestat, 
med hvilken kildestaten har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst 
(dommens præmis 135), men ifølge Domstolen kan det dog – hvis der 
foreligger en situation, hvor renterne ville have været fritaget, hvis de var 
blevet overført direkte til det selskab, som har sit hjemsted i en tredjestat – ikke 
”udelukkes”, at målet med en given koncernstruktur ikke er udtryk for 
retsmisbrug (dommens præmis 137). 

Domstolen har ikke givet anvisninger for, hvad der nærmere skal til, for at en 
formodning for misbrug kan anses for afkræftet, men sammenhængen mellem 
dommens præmis 135 og 137 efterlader ingen tvivl om, at den omstændighed, 
at renternes retsmæssige ejer er skattemæssigt hjemmehørende i en stat, 
hvormed Danmark har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst, som kunne 
have været påberåbt, hvis den retsmæssige ejer havde været den direkte 
långiver, ikke – per se – er tilstrækkeligt til at afkræfte en etableret formodning 
for et misbrug af rente-/royaltydirektivet. Der er ikke retskildemæssige 
holdepunkter for, at der skulle gælde noget andet, hvad angår vurderingen af, 
om der foreligger et misbrug af den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatningsoverenskomst. 

I den foreliggende situation er der tale om, at det rentemodtagende selskab 
(Angel Lux Common) blot udgør en ”gennemstrømningsenhed”, hvorigennem 
renterne ledes (via Angel Lux Parent, som er endnu en 
”gennemstrømningsenhed”) til juridiske enheder, nemlig kapitalfondene, som 
ikke kan påberåbe sig en overenskomstmæssig fordel. Som der er redegjort for 
ovenfor, er der klare holdepunkter for at fastslå, at det etablerede arrangement 
tager sigte på et misbrug af den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatningsoverenskomst og rente-/royaltydirektivet.

Den herved etablerede formodning for, at der foreligger et misbrug af rente-
/royaltydirektivet og den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, kan ikke afkræftes blot med henvisning til, at 
de ”ultimative investorer” i kapitalfondene måtte være hjemmehørende i en 
stat, som kildelandet (Danmark) har indgået en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst med, og at disse personer – hvis de havde 
været de direkte modtagere af renterne i stedet for Angel Lux Common – 
kunne have påberåbt sig en bestemmelse i denne 
dobbeltbeskatningsoverenskomst om kildestatens frafald af en beskatning. 



- 295 -

I en situation som den foreliggende må der stilles strenge krav til beviset for, at 
arrangementet (alligevel) ikke har haft et misbrug af rente-/royaltydirektivet og 
den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst som et 
hovedformål.

Et sådant bevis er ikke ført, allerede fordi der ingen dokumentation er for, 
hvem der var de ”ultimative investorer” i de omhandlede kapitalfonde, og hvor 
disse investorer skulle være skattemæssigt hjemmehørende. 

Oplysningerne i de oversigter, som NTC har fremlagt […], bestrides som 
udokumenterede. Bilag 3 er blot en oversigt på et ”blankt” stykke papir og 
udgør derfor ikke dokumentation for de nævnte forhold, og det samme gælder 
bilag 6-12. Det forhold, at oversigterne i bilag 6-12 ifølge NTC er udarbejdet af 
kapitalfondene på baggrund af dokumentation, som kapitalfondene er i 
besiddelse af […], gør ikke, at oplysningerne i opgørelserne kan anses for 
dokumenterede.

Endvidere er oplysningerne i bilag 6-12 på en række punkter helt summariske 
og/eller ufuldstændige, hvorfor de under alle omstændigheder ikke er egnet til 
at danne grundlag for en eventuel nedsættelse af kildeskattekravet.

Dertil kommer, at selv hvis man måtte lægge de udokumenterede oplysninger i 
oversigterne i bilag 6-12 til grund, ville det ikke være tilstrækkeligt til, at der 
skal ske en nedsættelse af kildeskattekravet. Som nævnt er det blotte forhold, at 
de ”ultimative investorer” i kapitalfondene måtte være hjemmehørende i et 
land, hvormed Danmark har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst, 
nemlig ikke tilstrækkeligt til at afkræfte, at der er tale om misbrug af rente-
/royaltydirektivet og den dansk-luxembourgske 
dobbeltbeskatningsoverenskomst. 

NTC må – i hvert fald – godtgøre, at de ”ultimative investorer” i 
kapitalfondene som hævdet af NTC var de retmæssige ejere af renterne fra 
Nordic Telephone Company Investment.

Således om sagen foreligger oplyst, er der intet grundlag at fastslå, hvem der 
var retmæssig ejer(-e) af renterne fra Nordic Telephone Company Investment. 

Det bemærkes i den forbindelse, at når den, der fremtræder som 
fordringshaver, i dette tilfælde Angel Lux Common, ikke kan anses for 
renternes retsmæssige ejer, påhviler det ikke skattemyndighederne at fastslå, 
hvem der så er renternes retmæssige ejer. En sådan pligt, der ikke kan udledes 
af rente-/royaltydirektivet, jf. hertil dommens præmis 143-145, kan heller ikke 
udledes af den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst eller af 
noget andet retligt grundlag. Som anført af Domstolen vil det nemlig ofte være 
umuligt for kildelandets skattemyndigheder at afdække, hvem der er renternes 
retsmæssige ejer. Det gælder også i en situation, hvor det er muligt at indkredse 
de mulige retmæssige ejere, da det med al sandsynlighed vil være umuligt for 
kildestatens (Danmarks) skattemyndigheder og domstole at fastslå, hvilken af 
to mulige retsmæssige ejere, der er den retsmæssige ejer, jf. hertil Domstolens 
dom, præmis 143 og 144.



- 296 -

Det påhviler NTC at påvise og godtgøre, hvem der er renternes retmæssige 
ejer, såfremt selskabet ønsker at påberåbe sig, at den retsmæssige ejer er 
hjemmehørende i et land, hvormed Danmark har en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst. 

NTC har end ikke forsøgt at føre bevis for, at de hævdede ”ultimative 
investorer” var de retmæssige ejere af renterne, herunder at kapitalfondene, 
som modtog renterne via gennemstrømningsenhederne Angel Lux Common og 
Angel Lux Parent, ikke er de retmæssige ejer af renterne.

Der er således ikke ført bevis for, at kapitalfondene ikke har kunne råde frit 
over renterne, enten fordi kapitalfondene har været retligt forpligtet til at føre 
renterne videre, eller fordi de pga. af faktiske omstændigheder ikke har haft 
reelle beføjelser til at råde over renterne og dermed blot har fungeret som 
gennemstrømningsenheder, og at renterne er blevet ført videre fra 
kapitalfondene til de hævdede ”ultimative investorer”. Vedrørende sidstnævnte 
bemærkes, at der ikke foreligger oplysninger, endsige dokumenterede 
oplysninger om, hvad der er sket med de omhandlede renter, efter at de er 
strømmet gennem Angel Lux Common og Angel Lux Parent til kapitalfondene. 

NTC har anført, at ”Kapitalfondene i sagen er alle etableret som skattemæssigt 
transparente enheder (Limited Partnerships – kommanditselskaber) med 
investorerne som limited partners (kommanditister)” […]. Dette bestrides som 
udokumenteret. Der er ingen dokumentation for, at kapitalfondene anses som 
skattemæssigt transparente i de stater, hvor de er hjemmehørende.

Der er heller ingen dokumentation for, at kapitalfondene (også) anses som 
skattemæssigt transparente efter reglerne i de stater, hvor de ”ultimative 
investorer” er hjemmehørende, hvilket er en forudsætning for, at en 
dobbeltbeskatningsoverenskomst mellem Danmark og den stat, hvori de 
”ultimative investorer” er hjemmehørende, ville have kunnet finde anvendelse, 
hvis det havde været kapitalfondene, der havde været direkte långivere til 
Nordic Telephone Company Investment.

Allerede af disse grunde skal Skatteministeriet frifindes for NTC’s subsidiære 
påstand. 

Det bemærkes ex tuto, at den beløbsmæssige opgørelse af de beløb, som 
kildeskattekravet ifølge NTCs subsidiære påstand skal nedsættes med, 
bestrides som udokumenteret og forkert, […].
…

7.3 NTC’s mere subsidiære påstand – NTC er ansvarlig for den manglende 

indeholdelse

Da de omhandlede renter er omfattet af skattepligten, jf. selskabsskattelovens § 
2, stk. 1, litra d), skulle Nordic Telephone Company Investment (nu NTC) i 
forbindelse med godskrivningen af renterne have indeholdt renteskat heraf, jf. 
kildeskattelovens § 65 D, stk. 1. 



- 297 -

Af kildeskattelovens § 69, stk. 1, følger som nævnt, at den, som undlader at 
opfylde sin pligt til at indeholde skat, eller som indeholder denne med for lavt 
beløb, over for det offentlige er umiddelbart ansvarlig for betaling af det 
manglende beløb, medmindre han godtgør, at der ikke er udvist 
forsømmelighed fra hans side ved iagttagelse af bestemmelserne i 
kildeskatteloven.

Ved afgørelsen af, om NTC har afkræftet den lovbestemte formodning for 
forsømmelighed, må det – da landsretten ellers ikke ville have anledning til at 
tage stilling til spørgsmålet – lægges til grund, at der ikke har været nogen 
bindende administrativ praksis, hvorefter de omhandlede renter skal anses for 
at være undtaget fra den skattepligt, der ellers følger af selskabsskattelovens § 
2, stk. 1, litra d). Allerede af den grund er det uholdbart, når NTC gør 
gældende, at der forelå en praksis, som gav selskabet føje til at antage, at 
renterne kunne godskrives uden indeholdelse af renteskat. 

Der har heller ikke været en tvivl om fortolkningen af begrebet ”retmæssig 
ejer”, der har kunnet givet NTC føje til en sådan antagelse – tværtimod.  Som 
beskrevet ovenfor fremgår det til overflod af forarbejderne til 
selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d), at skattemyndighederne efter en 
konkret realitets-bedømmelse vil kunne nægte renternes (umiddelbare) 
modtager fordelene, der ellers følger af rente-/royaltydirektivet og en eventuel 
dobbeltbeskatningsoverenskomst, med den begrundelse at modtageren ikke er 
renternes retmæssige ejer.

Det statusnotat af 10. september 2009 fra SKAT, som NTC påberåber sig […], 
støtter ikke, at Nordic Telephone Company Investment ikke har udvist 
forsømmelighed, jf. kildeskattelovens § 69, stk. 1. Det pågældende statusnotat 
var et – ud af mange – løbende opdaterede statusnotater, som SKATs 
medarbejdere udarbejdede under behandlingen af sagen, og som beskrev det 
aktuelle ”stade” i relation til de forskellige skattemæssige forhold, som blev 
undersøgt. I øvrigt udleverede SKAT allerede få uger efter – den 2. december 
2009 – et nyt statusnotat til selskabet, hvori det var anført, at ”[d]et kan 
konstateres, at der vedrørende PEC er foretaget betalinger/tilskrivninger af 
renter til koncernforbundne parter, som ikke er hjemmehørende i lande, som 
Danmark ikke har en DBO med, hvorfor udgangspunktet er, at der skulle have 
været tilbageholdt renteskat” […].

For spørgsmålet om Nordic Telephone Company Investments (nu NTC’s) 
ansvar efter kildeskattelovens § 69, stk. 1, bliver det (derimod) udslagsgivende, 
at selskabet har været bekendt med de faktiske omstændigheder, som fører til, 
dels at Angel Lux Common ikke kan anses for at have at været renternes 
retsmæssige ejer i den dansk-luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomsts 
forstand, dels at fordelen i form af kildeskattefritagelsen, der følger af rente-
/royaltydirektivet, skal nægtes, både fordi EU-retten ikke kan påberåbes med 
henblik på at muliggøre retsmisbrug, og fordi Angel Lux Common heller ikke 
kan anses for renternes retmæssige ejer i direktivets forstand, jf. således også 
præmisserne for landsrettens dom gengivet i SKM2021.304.ØLR. 

Når der – som i den foreliggende sag – er grundlag for at nægte en 
skattemæssig fordel i form af kilde-skattefritagelse, fordi fordelen er søgt 
opnået ved retsmisbrug, og den indeholdelsespligtige er bekendt med dette 



- 298 -

grundlag, må den manglende indeholdelse af kildeskatten således – per se – 
tilregnes den indeholdelsespligtig som værende af en forsømmelig karakter. 

Da NTC altså ikke har afkræftet den lovbestemte formodning for, at der fra 
selskabets side er udvist forsømmelighed med hensyn til den manglende 
indeholdelse af renteskat, er selskabet i medfør af kildeskattelovens § 69, stk. 
1, over for det offentlige umiddelbart ansvarlig for betaling af de ikke-
indeholdte renteskatter.”

VI. Landsrettens begrundelse og resultat

B-2942-12 Takeda A/S under frivillig likvidation mod Skatteministeriet

Selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d

Det følger af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, som affattet ved lov nr. 221 af 31. 

marts 2004, at et selskab som nævnt i § 1, stk. 1, med hjemsted i udlandet er skattepligtig 

af renter, som det oppebærer fra et selskab her i landet, når der er tale om kontrolleret 

gæld, jf. skattekontrollovens § 3 B. 

Det er ubestridt, at Nycomed Sweden Holding 2 AB er omfattet af selskabsskattelovens § 

1, stk. 1, og at lånet fra selskabet til Nycomed A/S, som de omhandlede rentetilskrivninger 

vedrører, er kontrolleret gæld. 

Det følger dog af § 2, stk. 1, litra d, 3. punktum, at skattepligten ikke omfatter renter, hvis 

beskatningen af renterne skal frafaldes eller nedsættes efter direktiv 2003/49/EF (rente-

/royaltydirektivet) eller efter en dobbeltbeskatningsoverenskomst med den stat, hvor 

selskabet er hjemmehørende.

Sagen drejer sig derfor i første række om, hvorvidt der i medfør af rente-/royaltydirektivet 

eller den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst er pligt til at frafalde eller nedsætte 

beskatningen af renterne.

Rente-/royaltydirektivet

Rente-/royaltydirektivet er implementeret i dansk ret ved lov nr. 221 af 31. marts 2004 på 

den måde, at selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, henviser til bestemmelserne i 

direktivet.  



- 299 -

Direktivets bestemmelser finder herefter efter deres indhold anvendelse på renter omfattet 

af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d. 

Direktivet bestemmer, at betalinger af renter og royalties, der opstår i en medlemsstat, 

fritages for enhver form for skat i denne stat, forudsat at den retmæssige ejer af renterne er 

et selskab i en anden medlemsstat, og at der er tale om renter, der betales mellem 

associerede selskaber, jf. artikel 1, stk. 7. Det er ubestridt, at sidstnævnte betingelse er 

opfyldt, idet Nycomed A/S var 100 % ejet af Nycomed Sweden Holding 2 AB.  

Skatteministeriet har imidlertid gjort gældende, at Nycomed Sweden Holding 2 AB (og 

tilsvarende for Nycomed Sweden Holding 1 AB) ikke kan påberåbe sig skattefritagelse 

efter direktivet, fordi selskabet ikke kan anses for renternes ”retmæssige ejer”, og fordi der 

foreligger retsmisbrug, jf. direktivets artikel 5. 

Skatteministeriets anbringender rejser spørgsmål om fortolkning af rente-/royaltydirektivet.

Landsretten bemærker indledningsvist, at kompetencen til at afgøre spørgsmål om 

fortolkningen af EU-retten henhører under EU-Domstolen, jf. TEUF artikel 267.  

I EU-Domstolens (Store Afdeling) dom af 26. februar 2019 i denne sag og sag B-171-13, 

forenede sager C-115/16, C-118/16, C-119/16 og C-299/16, udtaler Domstolen om 

fortolkningen af begrebet ”retmæssig ejer”, at det betegner en enhed, som økonomisk set 

reelt modtager de renter, som betales til den, og som derfor råder over beføjelsen til frit at 

fastlægge anvendelsen heraf. Det afgørende er således ikke, om modtageren formelt er ejer 

af renterne. Domstolen udtaler endvidere, at begrebet ”retmæssig ejer” i artikel 11 i 

OECD’s model for dobbeltbeskatningsoverenskomster fra 1996 med efterfølgende 

ændringer og kommentarerne hertil er relevante for fortolkningen af direktivet.   

Om retsmisbrug udtaler EU-Domstolen, at det generelle EU-retlige princip, hvorefter 

borgerne ikke må kunne påberåbe sig EU-retlige bestemmelser med henblik på at 

muliggøre svig eller misbrug, skal fortolkes således, at de nationale myndigheder og 

domstole i tilfælde af svig eller misbrug skal nægte en skattepligtig person indrømmelsen 

af den fritagelse for enhver form for skat af rentebetalinger, der er fastsat i rente-

/royaltydirektivet, selv om der ikke findes nationale eller overenskomstmæssige 

bestemmelser, der foreskriver en sådan nægtelse.  



- 300 -

Takeda A/S har imidlertid gjort gældende, at en forståelse som fastslået af EU-Domstolen 

strider mod selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, således at der skal indrømmes 

skattefritagelse, uanset om der måtte foreligge et retsmisbrug af direktivet.  

Landsretten bemærker herom, at ordlyden af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, der 

om skattefritagelse blot henviser til rente-/royaltydirektivet, ikke er i modstrid med EU-

Domstolens fortolkning. Landsretten finder ligeledes, at der ikke i lovens forarbejder er 

holdepunkter for at antage, at § 2, stk. 1, litra d, skal forstås således, at der hjemles 

skattefritagelse også i tilfælde, der kan karakteriseres som retsmisbrug som beskrevet af 

EU-Domstolen.

Det fremgår således af forarbejderne til lov nr. 221 af 31. marts 2004, hvorved man 

indførte beskatning af renter på koncerninterne lån, som betales til selskaber i ikke-EU-

lande uden en dobbeltbeskatningsoverenskomst, at formålet var at imødegå, at et dansk 

selskab nedsætter den danske beskatning ved at reducere den skattepligtige indkomst 

gennem rentebetalinger til visse finansielle selskaber i lavskatte-lande, hvis det 

udenlandske selskab kontrollerer det danske selskab. Det fremgår endvidere af 

skatteministerens bemærkninger sendt til Skatteudvalget den 17. februar 2004 vedrørende 

en henvendelse fra Foreningen af Statsautoriserede Revisorer i anledning af lovforslaget, at 

man var opmærksom på, at der var en risiko for, at reglerne ville blive søgt omgået ved, at 

det danske selskab betalte renterne til et selskab omfattet af rente-/royaltydirektivet eller en 

dobbeltbeskatningsoverenskomst, som derpå betalte renterne videre til et selskab i et 

lavskatte-land. De danske skattemyndigheder vil i sådanne tilfælde efter en konkret 

realitetsbedømmelse kunne lægge til grund, at det selskab, som i første omgang modtager 

renterne, ikke er renternes retmæssige ejer.

På denne baggrund finder landsretten, at en fortolkning af rente-/royaldirektivet, som 

anført af EU-Domstolen, ikke er i strid med selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d.   

Takeda A/S har endvidere gjort gældende, at det af EU-Domstolen anførte om et generelt 

EU-retligt princip, hvorefter borgerne ikke må kunne påberåbe sig EU-retlige 

bestemmelser med henblik på at muliggøre svig eller misbrug, er at betragte som et princip 

på traktatniveau, der har direkte virkning for borgerne, og at Danmark ikke har overladt 

suverænitet til EU-Domstolen til at fastsætte et sådant princip. 



- 301 -

Hertil bemærker landsretten, at der i den foreliggende retlige sammenhæng er tale om et 

princip, der må anses for at ligge inden for rammerne af en fortolkning af rente-/royalty-

direktivet, og som ikke strider mod dansk lovgivning eller generelle danske retsprincipper. 

Landsretten finder derfor, at en fortolkning som anført af EU-Domstolen ikke i den 

foreliggende situation indebærer en overskridelse af de kompetencer, der er overladt til 

EU’s institutioner ved loven om Danmarks tiltrædelse af Den Europæiske Union.   

Den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst

Det følger af artikel 11 i den nordiske dobbeltbeskatningsoverenskomst, at renter, der 

udbetales til en person, der er hjemmehørende i den anden kontraherende stat, ikke kan 

beskattes i den stat, hvorfra renterne stammer, hvis modtageren i den anden kontraherende 

stat er retmæssig ejer af renterne, jf. i overensstemmelse hermed selskabsskattelovens § 2, 

stk. 1, litra d.

Som anført har Skatteministeriet gjort gældende, at hverken Nycomed Sweden Holding 1 

AB eller Nycomed Sweden Holding 2 AB er retsmæssig ejer af renterne fra Nycomed A/S. 

Spørgsmålet er herefter, hvordan begrebet ”retmæssig ejer” i 

dobbeltbeskatningsoverenskomsten skal forstås. 

Overenskomsten indeholder ikke en definition af begrebet ”retmæssig ejer”. Ifølge 

overenskomstens artikel 3, stk. 2, skal begreber, der ikke er defineret i overenskomsten, 

medmindre andet følger af sammenhængen, tillægges den betydning, som det har i den 

kontraherende stats lovgivning om de skatter, der er omfattet af overenskomsten. 

Dansk skattelovgivning ses ikke at anvende begrebet ”retmæssig ejer”, der heller ikke er et 

nærmere defineret begreb i dansk ret. 

Begrebet ”retmæssig ejer” er hverken omtalt i forarbejderne til selskabsskattelovens § 2, 

stk. 1, litra c eller litra d, der begge bestemmer, at der er skattefritagelse for kildeskat af 

henholdsvis udbytter og renter, hvis beskatningen skal nedsættes efter en 

dobbeltbeskatningsoverenskomst. 



- 302 -

Der foreligger ikke oplysninger om forhandlingerne med de nordiske lande forud for 

indgåelsen af dobbeltbeskatningsoverenskomsten. Ved fortolkningen af begrebet 

”retmæssig ejer” i dobbeltbeskatningsoverenskomstens artikel 11, stk. 1, finder landsretten 

det derfor relevant at inddrage fortolkningsbidrag vedrørende den tilsvarende bestemmelse 

i OECD’s modeloverenskomst, der har anvendt begrebet ”retmæssig ejer” siden 1977. 

OECD’s modeloverenskomst indeholder ikke en definition af begrebet ”retmæssig ejer”. I 

kommentarerne til modeloverenskomsten fra 1977 er om ”misbrug af overenskomsten” 

anført bl.a., at dobbeltbeskatningsoverenskomsten ikke bør hjælpe til skatteunddragelse 

eller skatteflugt, og at begrebet ”retmæssig ejer” i bl.a. artikel 11 imødegår visse 

misbrugssituationer. Som misbrug omtales kunstfærdige juridiske konstruktioner, og som 

eksempel nævnes det forhold, at en person disponerer via en juridisk sammenslutning, der 

er dannet i en stat, væsentligst for at opnå fordele i henhold til en 

dobbeltbeskatningsoverenskomst, som ikke ville kunne opnås af personen direkte. Af 

kommentarerne til artikel 10 fremgår endvidere, at begrænsningen i beskatningen ikke kan 

benyttes, når et mellemled (”intermediary”) skydes ind mellem den berettigede og 

udbetaleren. Som eksempler på et mellemled nævnes en agent eller en udpeget person 

(”nominee”). 

I kommentarerne til OECD’s modeloverenskomst fra 2003 anføres i overensstemmelse 

hermed, at udtrykket ”retmæssig ejer” ikke er anvendt i en snæver teknisk betydning, men 

skal ses i sammenhængen og i lyset af overenskomstens hensigt og formål, herunder at 

undgå dobbeltbeskatning og forhindre skatteunddragelse og skatteundgåelse. Det anføres 

herudover i kommentaren til artikel 11, i tråd med 1977-kommentarerne om ”kunstfærdige 

juridiske konstruktioner” og ”mellemled”, at det ikke er i overensstemmelse med formålet 

med overenskomsten at indrømme fritagelse for skat, hvor en person, på anden måde end 

som agent eller mellemmand (”nominee relationship”) blot fungerer som 

gennemstrømningsenhed (”conduit”) for en anden person, der rent faktisk modtager den 

pågældende indkomst. Endelig nævnes, tillige i overensstemmelse med 1977-

kommentarerne, at OECD’s Committee on Fiscal Affairs på denne baggrund har 

konkluderet, at et ”gennemstrømningsselskab” normalt ikke kan anses for den retmæssige 

ejer, hvis det, skønt det er den formelle ejer, reelt har meget snævre beføjelser, som, i 

relation den pågældende indkomst, gør det til en ”nullitet” eller administrator, der handler 

på vegne af andre parter. 



- 303 -

Landsretten bemærker, at der ikke er grundlag for at statuere, at en forståelse af begrebet 

”retmæssig ejer”, som anført ovenfor, skulle være i strid med selskabsskattelovens § 2, stk. 

1, litra c og d. Der ses hverken i ordlyden af bestemmelserne eller i forarbejderne hertil 

grundlag for en anden fortolkning, jf. det ovenfor anførte om forarbejderne til lov nr. 221 

af 31. marts 2004, hvorved man indførte beskatning af renter på koncerninterne lån, og det 

i landsrettens dom af 3. maj 2021 i sagerne B-1980-12 og B-2173-12 anførte om 

forarbejderne til lov nr. 282 af 25. april 2001. 

På dette grundlag skal der herefter foretages en vurdering af de konkrete rentetilskrivninger 

i sagen. 

Rentetilskrivningerne i 2007, 2008 og 2009

Det fremgår af sagen, at der i efteråret 2006 blev foretaget en omstrukturering af 

konsortiet, der indebar, at selskaberne Nycomed S.C.A., SICAR, Nycomed Sweden 

Holding 1 AB og Nycomed Sweden Holding 2 AB blev stiftet og indskudt mellem 

kapitalfondene og Nycomed A/S. 

Ved låneaftale af 27. december 2006 lånte Nycomed A/S 501 mio. euro af sit 

moderselskab, Nycomed Sweden Holding 2 AB. Det er oplyst, at finansieringen af lånet 

skete ved en kapitalforhøjelse fra Nycomed Sweden Holding 1 AB til Nycomed Sweden 

Holding 2 AB.

Ved låneaftale ligeledes af 27. december 2006 lånte Nycomed Sweden Holding 1 AB 

498,5 mio. euro af sit moderselskab, Nycomed S.C.A., SICAR. Renten på de to lån var 

fastsat til henholdsvis EURIBOR + 8,0 % og EURIBOR + 7,9 %. For begge lån var det et 

vilkår, at påløbne renter skulle tillægges hovedstolen, som låntager ikke var forpligtet til at 

afdrage på i lånets løbetid.

Lånet mellem Nycomed A/S og Nycomed Sweden Holding 2 AB blev i 2007, 2008 og 

2009 tilskrevet renter med henholdsvis 61.444.992, 75.498.014 og 61.836.446 euro. I 

samme periode ydede Nycomed Sweden Holding 2 AB koncernbidrag til Nycomed 

Sweden Holding 1 AB med henholdsvis 60.468.000, 75.621.000 og 60.353.294 euro, som 

blev tilskrevet Nycomed Sweden Holding 1 AB over selskabernes indbyrdes 

mellemregningskonto. Ligeledes i 2007, 2008 og 2009 blev lånet mellem Nycomed 



- 304 -

Sweden Holding 1 AB og Nycomed S.C.A., SICAR tilskrevet renter med henholdsvis 

61.284.470, 72.866.092 og 60.825.103 euro. 

Nycomed Sweden Holding 2 AB havde i 2007, 2008 og 2009 ifølge selskabets årsrapporter 

– ud over renteindtægterne – øvrige indtægter på henholdsvis 1.193.131, 1.726.601 og 

1.238.442 euro. Nycomed Sweden Holding 1 AB havde i samme periode ifølge selskabets 

årsrapporter – ud over koncernbidragene – alene renteindtægter på henholdsvis 4.191, 

5.368 og 25.564 euro. Det fremgår derudover, at de to selskaber i perioden havde identiske 

bestyrelser.

Landsretten finder, at a) lånet mellem Nycomed A/S og Nycomed Sweden Holding 2 AB, 

b) det samtidige lån mellem Nycomed Sweden Holding 1 AB og Nycomed S.C.A., 

SICAR, c) kapitalforhøjelsen i Nycomed Sweden Holding 2 AB og d) den årlige 

vedtagelse af koncernbidrag fra Nycomed Sweden Holding 2 AB til Nycomed Sweden 

Holding 1 AB må anses for et samlet og på forhånd tilrettelagt arrangement. 

Takeda A/S har i sit påstandsdokument anført, at formålet med den konkrete struktur var 

”at ”optimere” Nycomed-koncernens effektive skattesats, ved at Nycomed A/S ville opnå 

fradrag for renterne på gælden til Nycomed Sweden Holding 2 AB, uden at der skulle 

betales skat af renterne noget andet sted”. 

Landsretten finder derfor, at det endvidere må lægges til grund, at indskydelsen af de to 

svenske selskaber i arrangementet – i stedet for at Nycomed S.C.A., SICAR ydede lånet 

direkte til Nycomed A/S – ikke havde nogen forretningsmæssig begrundelse ud over at 

opnå en mulig skattefordel. Efter oplysningerne om arrangementets tilrettelæggelse må det 

endvidere lægges til grund, at hverken Nycomed Sweden Holding 2 AB eller Nycomed 

Sweden Holding 1 AB havde nogen reel råderet over de tilskrevne renter, henholdsvis 

koncernbidrag, som strømmede videre til Nycomed S.C.A, SICAR i overensstemmelse 

med formålet med arrangementet. 

En samlet vurdering af de nævnte forhold findes at føre til, at hverken Nycomed Sweden 

Holding 2 AB eller Nycomed Sweden Holding 1 AB kan anses for at være retmæssig ejer 

af renterne, hverken efter rente-/royaltydirektivets artikel 1, stk. 1, eller den nordiske 

dobbeltbeskatningsoverenskomst artikel 11, stk. 1. Ved denne vurdering findes det at være 

uden betydning, at renterne og koncernbidragene først effektivt blev ført op igennem 



- 305 -

koncernstrukturen i 2011 i forbindelse med salget af Nycomed, idet den skattemæssige 

virkning indtrådte allerede ved tilskrivningerne/bogføringen i henholdsvis 2007, 2008 og 

2009. 

Således som sagen foreligger oplyst, finder landsretten, at renterne endeligt er tilflydt 

Nycomed S.C.A., SICAR. 

Landsretten finder, at der ikke kan gives Takeda A/S medhold i deres synspunkt om, at 

investorerne i kapitalfondene kan anses for de retmæssige ejere af renterne. Der er herved 

lagt vægt på, at der ikke foreligger oplysninger, der giver grundlag for at antage, at der er 

en sådan direkte sammenhæng mellem tilskrivningen af renterne hos Nycomed, S.C.A., 

SICAR, og dette selskabs udlodninger gennem kapitalnedsættelse mv. til 

kapitalfondskonsortiet, at Nycomed, S.C.A., SICAR må anses som et 

gennemstrømningsselskab i den konkrete sammenhæng.

For så vidt angår Nycomed S.C.A, SICAR udtaler EU-domstolen, at i det tilfælde, hvor 

selskabet faktisk er fritaget for selskabsskat (impôt sur le revenu des collectivités) i 

Luxembourg, jf. artikel 3, litra a, nr. iii, kan selskabet ikke anses for at være et ”selskab i 

en medlemsstat” i direktivets forstand. 

Det er ubestridt, at selskabet i Luxembourg er fritaget for beskatning af de omhandlede 

renter, og at selskabet derfor ikke kan påberåbe sig fordelene i rente-/royaltydirektivet, 

uanset om selskabet måtte være renternes retmæssige ejer. 

Spørgsmålet er herefter, om Takeda A/S som grundlag for skattefritagelse kan påberåbe 

sig, at Nycomed S.C.A, SICAR er omfattet af dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem 

Danmark og Luxembourg. 

Dobbeltbeskatningsoverenskomsten med Luxembourg

Det følger af dobbeltbeskatningsoverenskomsten med Luxembourg artikel 11, at renterne 

ikke kan beskattes i Danmark, såfremt den retmæssige ejer af renterne er hjemmehørende i 

Luxembourg. Dette gælder ifølge slutprotokollen dog ikke, hvis den retmæssige ejer er et 

holdingselskab, som er omfattet af den særlige luxembourgske lovgivning, ”for tiden loven 

af 31. juli 1929 og storhertugens forordning af 17. december 1938”. 



- 306 -

Det er ubestridt, at Nycomed, S.C.A., SICAR er hjemmehørende i Luxembourg. 

Spørgsmålet er, om selskabet er omfattet af slutprotokollen og dermed ikke er 

skattefritaget i henhold til dobbeltbeskatningsoverenskomsten.

Nycomed, S.C.A., SICAR er et kommanditselskab, der er omfattet af lov af 22. juni 2004 

om Société d’investissement en capital à risque, dvs. investeringsselskaber med 

risikokapital (SICAR-loven). For at være omfattet af loven, skal selskabets formål være at 

investere i ”securities representative of risk capital in order to benefit investors from the 

results of the management of their assets in return for the risk they support”. Det er 

endvidere et krav, at investeringerne kun er tilgængelige for såkaldte ”informed investors”. 

En ”informed investor” skal opfylde nogle nærmere angivne krav, herunder være 

certificeret som havende ekspertise og erfaring med investering i ”risk capital”, og 

investeringen skal være på mindst 125.000 euro. Loven ses ikke herudover at stille krav til 

selskabets investeringer. 

Selskabet er ikke underlagt indkomstskat af indtægter fra investeringerne eller fra salg af 

investeringerne. 

Et selskab omfattet af lov af 31. juli 1929 (1929-loven) er defineret som et holdingselskab, 

hvis eneste formål er at erhverve andele, i en hvilken som helst form, i andre selskaber, 

således at selskabet ikke har egen ”industrial activity” og ikke er et ”commercial 

establishment open to the public”. Selskabet er ikke underlagt indkomstskat. Der ses ikke 

at være andre krav til selskabet eller dets investeringer. Forordningen af 17. december 

1938 omhandler samme selskaber, hvis samlede aktie- og obligationskapital er på en 

milliard franc eller derover, og fastsætter en meget begrænset beskatning af renter og 

udbytter betalt til investorerne.  

Slutprotokollen omfatter efter sin ordlyd ”holdingselskaber”, som er karakteriseret ved at 

være omfattet af ”den særlige luxembourgske lovgivning ”for tiden” 1929-loven og 1938-

forordningen. 

Slutprotokollen må efter sin ordlyd herefter tillige omfatte holdingselskaber, der er 

reguleret af lovgivning vedtaget efter 1929 og 1938, for så vidt denne lovgivning har 

samme særlige karakteristika som disse love. 



- 307 -

Selskaber omfattet af 1929-loven ses alene at være karakteriseret ved dels at være 

holdingselskaber, hvis formål er at erhverve andele i andre selskaber, således at det ikke 

har egen ”industrial activity” og ikke er et ”commercial establishment open to the public”, 

dels ved ikke at være underlagt skattepligt.

Et selskab omfattet af SICAR-loven ses alene at være defineret som et selskab, hvis formål 

skal være at investere i ”securities representative of risk capital in order to benefit investors 

from the results of the management of their assets in return for the risk they support”. Det 

er endvidere et krav, at investeringerne kun er tilgængelige for såkaldte ”informed 

investors”. 

Landsretten finder, at SICAR-loven ligesom 1929-loven omfatter holdingselskaber, der 

investerer i andre selskaber, således at investeringerne ikke er tilgængelige for 

offentligheden. Begge selskabstyper er i det væsentlige ikke underlagt skattepligt. SICAR-

loven er som det mindre i det mere begrænset til investeringer i risikokapital. 

På denne baggrund finder landsretten, at Nycomed. S.C.A., SICAR er omfattet af 

dobbeltbeskatningsoverenskomstens slutprotokol, således at selskabet er skattepligtig af 

renter efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d. 

Det forhold, at selskaber omfattet af den luxembourgske lov af 30. marts 1988 om SICAV 

og SICAF selskaber (SICAV/SICAF-loven) efter SKATs opfattelse ikke er omfattet af 

slutprotokollen og dermed er skattefritaget efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, 

kan ikke føre til et andet resultat. 

Det bemærkes herved, at selskaber omfattet af SICAV/SICAF-loven ikke er at anse som 

holdingselskaber som følge af lovens omfattende regler om kollektiv investering fra 

offentligheden efter princippet om risikospredning.  

Heller ikke det forhold, at muligt andre selskabstyper efter luxembourgsk lovgivning vil 

kunne være omfattet af slutprotokollen kan føre til et andet resultat.

Foreløbig konklusion

Nycomed. S.C.A., SICAR må anses for at være den retmæssige ejer af de omhandlede 

renter og er derfor som udgangspunkt skattepligtig heraf i henhold til selskabsskattelovens 



- 308 -

§ 2, stk. 1, litra d. Selskabet er ikke omfattet af den dansk-luxembourgske 

dobbeltbeskatningsoverenskomst. 

§ 2, stk. 1, litra d, sidste punktum 

Takeda A/S har endvidere gjort gældende, at skattepligten for Nycomed Sweden Holding 2 

AB under alle omstændigheder bortfalder i medfør af § 2, stk. 1, litra d, sidste punktum, 

hvorefter skattepligten bortfalder, hvis det modtagende selskab godtgør, at den 

udenlandske selskabsbeskatning af renterne udgør mindst ¾ af den danske 

selskabsbeskatning, samt at selskabet ikke betaler renterne videre til et andet udenlandsk 

selskab, som er undergivet en selskabsbeskatning af renterne, der er mindre end ¾ af den 

danske selskabsbeskatning. 

Takeda A/S har nærmere anført, at både Nycomed Sweden Holding 2 AB – og Nycomed 

Sweden Holding 1 AB, i det tilfælde at renterne måtte blive anset for viderebetalt til dette 

selskab i form af de tilskrevne koncernbidrag – er skattepligtig(e) af renterne, henholdsvis 

koncernbidragene, i Sverige med en skattesats på 28 %, hvilket udgør mindst ¾ af den 

danske selskabsbeskatning.   

Som anført ovenfor finder landsretten, at de omhandlede renter er strømmet igennem både 

Nycomed Sweden Holding 2 AB og Nycomed Sweden Holding 1 AB og videre til 

Nycomed S.C.A, SICAR, der må anses for at være renternes retmæssige ejer. 

Det er ubestridt, at Nycomed S.C.A., SICAR ikke er skattepligtig af renterne, og at dette 

selskab derfor ikke opfylder kravet i § 2, stk. 1, litra d, sidste punktum, om at være 

underlagt en selskabsbeskatning af renterne på mindst ¾ af den danske selskabsbeskatning.

Betingelserne for skattefritagelse i selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, sidste punktum, 

er således ikke opfyldt. Selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, sidste punktum, medfører 

derfor ikke, at Takeda A/S’ skattepligt af renterne bortfalder. 

Administrativ praksis

Takeda A/S har gjort gældende, at en fortolkning af rente-/royaltydirektivet, som ovenfor 

anført, og dermed af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, og en forståelse af begrebet 

”retmæssig ejer” i dobbeltbeskatningsoverenskomsten, som ovenfor anført, udgør en 

ændring af administrativ praksis med tilbagevirkende kraft, der efter forvaltningsretlige 



- 309 -

principper ikke kan finde anvendelse på de rentetilskrivninger, der fandt sted i perioden 

2007-2009. 

Landsretten finder, at forarbejderne til selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, som affattet 

ved lov nr. 221 af 31. marts 2004, herunder skatteministerens besvarelser af spørgsmål til 

Skatteudvalget, ikke kan anses som en tilkendegivelse om, at danske skattemyndigheder 

ville acceptere et retsmisbrug, som beskrevet af EU-Domstolen, eller ville indrømme 

skattenedsættelse i henhold til en dobbeltbeskatningsoverenskomst, uanset at modtageren 

af rentetilskrivningerne ikke kunne anses som retmæssig ejer heraf. 

Skatteministeren udtalte således i flere besvarelser til Skatteudvalget i forbindelse med 

tilblivelsen af lov nr. 221 af 31. marts 2004, at i det tilfælde, hvor kildebeskatningen søges 

omgået ved, at et dansk selskab betaler renter til et finansielt selskab i et lavskatteland via 

et selskab i et andet land, som er omfattet af rente-/royaltydirektivet eller en 

dobbeltbeskatningsoverenskomst, vil skattemyndighederne efter en konkret 

realitetsbedømmelse kunne lægge til grund, at renternes retmæssige ejer ikke er selskabet i 

det andet land, men det finansielle selskab i lavskattelandet, således at renterne derfor ikke 

er omfattet af direktivet eller dobbeltbeskatningsoverenskomsten. 

Det fremgår endvidere af Skatteministeriets notat af 20. marts 2007 til Folketingets 

Skatteudvalg om status på SKATs kontrolindsats, at kapitalfondes overtagelse af danske 

virksomheder gennem de senere år har udgjort en større og større andel af de samlede 

virksomhedsoverdragelser, at antallet specielt i 2005 har vist sig at udgøre et betydeligt 

antal med en stor volumen, og at SKAT derfor har rettet fokus på denne type 

overdragelser. Det fremgår endvidere, at SKAT på denne baggrund har indledt en kontrol 

af en række overdragelser med henblik på at undersøge, hvem der er den endelige 

modtager, ”rette indkomstmodtager”, af renter og udbytter. Skatteministeren oplyste den 

15. maj 2007, at disse undersøgelser endnu ikke havde ført til udbyttebeskatning af 

udlodningerne til gennemstrømningsselskaber. Sager om beskatning af renter blev ikke 

omtalt i udtalelsen.    

Om betydningen af forarbejderne, herunder skatteministerens besvarelse af spørgsmål til 

Skatteudvalget, til selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra c, om beskatning af 

udbytteudlodninger, samt skattemyndighedernes administrative praksis vedrørende 



- 310 -

beskatning af udbytter, som Takeda A/S tillige har påberåbt sig, henvises til det, som 

landsretten har anført herom i sin dom af 3. maj 2021 i sagerne B-1980-12 og B-2173-12. 

På denne baggrund findes der ikke at foreligge en administrativ praksis, der indebærer 

accept af arrangementer som det foreliggende. Takeda A/S har derfor ikke haft føje til at 

antage, at selskabet i en situation som den foreliggende var skattefritaget af de omhandlede 

rentetilskrivninger på 369.057.895 kr. 

 

Kildeskattelovens § 69, stk. 1

Det følger af kildeskattelovens § 65 D, stk. 1, at Nycomed A/S (nu Takeda A/S) er 

ansvarlig for at indeholde kildeskatten på 369.057.895 kr. 

I et tilfælde som det foreliggende, hvor Takeda A/S ikke har opfyldt sin indeholdelsespligt, 

følger det af kildeskattelovens § 69, stk. 1, at Takeda A/S over for det offentlige er 

umiddelbart ansvarlig for betaling af det manglende beløb, medmindre selskabet godtgør, 

at der ikke er udvist forsømmelighed fra selskabets side ved iagttagelse af 

kildeskattelovens bestemmelser.

Takeda A/S må efter de foreliggende oplysninger have været bekendt med de faktiske 

omstændigheder i forbindelse med rentetilskrivningerne og koncernbidragene, herunder at 

formålet med at indskyde Nycomed Sweden Holding 2 AB og Nycomed Sweden Holding 

1 AB som mellemled alene var at undgå dansk kildebeskatning som redegjort for ovenfor.

Under disse omstændigheder kan det forhold, at der på tidspunktet for rentetilskrivningerne 

i 2007-2009 ikke forelå en endelig afklaring af, hvorledes begrebet ”retmæssig ejer” skal 

fortolkes, og dermed om der var fornøden hjemmel til at imødegå et retsmisbrug som det 

foreliggende, ikke føre til, at Takeda A/S bliver ansvarsfri i medfør af kildeskattelovens § 

69, stk. 1.

Takeda A/S hæfter herefter over for det offentlige for betalingen af 369.057.895 kr. i 

kildeskat af renter.

Konklusion



- 311 -

Takeda A/S har tilkendegivet, at deres subsidiære påstand B som det mindre i det mere 

indeholder en påstand om hjemvisning til fornyet behandling ved Skattestyrelsen. 

Landsretten har derfor ikke fundet grundlag for at afvise denne påstand. 

Skatteministeriet frifindes herefter i det hele.

Sagsomkostninger

Parterne er ikke fremkommet med bemærkninger vedrørende sagsomkostningernes 

størrelse.

Efter sagens udfald skal Takeda A/S betale sagsomkostninger til Skatteministeriet med i alt 

3.000.000 kr. Ved fastsættelsen af beløbet, der er til dækning af udgifter til advokatbistand 

inkl. moms, er der taget hensyn til sagens værdi samt sagens omfang, betydning og forløb, 

herunder at sagen har været forelagt EU-Domstolen. 

B-171-13 NTC Parent S.a.r.l. mod Skatteministeriet

Selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, og lovændringen pr. 1. maj 2006

I henhold til selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, første punktum, påhviler der et 

udenlandsk selskab skattepligt, for så vidt selskabet oppebærer renter fra kilder her i landet 

vedrørende gæld, som et selskab omfattet af § 1 har til udenlandske juridiske personer som 

nævnt i skattekontrollovens § 3 B. Bestemmelsen angår således skat på renter til 

udenlandske, juridiske personer, der som nærmere bestemt i skattekontrollovens § 3 B 

kontrollerer det selskab, som gælden påhviler.   

Skattekontrollovens § 3 B blev ved lov nr. 308 af 19. april 2006 med ikrafttræden den 1. 

maj 2006 ændret med den virkning, at kapitalfonde, der som transparente skattesubjekter 

efter dansk ret hidtil havde været undtaget fra bestemmelsens generelle anvendelses-

område, under nærmere angivne betingelser blev omfattet af bestemmelsen. Ifølge 

forarbejderne var ændringerne særligt møntet på den situation, hvor flere kapitalfonde går 

sammen om at opkøbe et selskab og i den forbindelse indgår en aftale om udøvelse af 

fælles bestemmende indflydelse på de fællesejede selskaber, som indgår i købet.

De fem kapitalfonde ydede i december 2005 og januar 2006 lån på i alt 1,8 mia. euro til 

Nordic Telephone Company Investment ApS. Der blev for lånene udstedt såkaldte 



- 312 -

Preferred Equity Certificates (PECs). Det er ubestridt, at lovændringen pr. 1. maj 2006 – 

ved uændrede forhold – ville have medført, at renterne på disse lån med virkning fra den 1. 

maj 2006 var blevet skattepligtige efter selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d. Det er i den 

forbindelse ubestridt, at ingen af kapitalfondene var selskaber, som kunne påberåbe sig 

direktiv 2003/49/EF (rente-/royaltydirektivet) eller en dobbeltbeskatningsoverenskomst 

indgået med Danmark.

Der blev imidlertid få dage før, at lovændringen trådte i kraft, foretaget en række 

omstruktureringer, der indebar, at selskabet Angel Lux Common S.a.r.l., som også blev 

stiftet få dage før ikrafttrædelsen af lovændringen, blev ny kreditor på de ovennævnte lån 

fra kapitalfondene til Nordic Telephone Company Investment ApS. 

Spørgsmålet i sagen er, om selskabet Angel Lux Common S.a.r.l., der er hjemmehørende i 

Luxembourg, kan påberåbe sig skattefritagelse i medfør af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, 

litra d, 3. punktum, hvorefter skattepligten ikke omfatter renter, hvis beskatningen skal 

frafaldes eller nedsættes efter rente-/royaltydirektivet eller efter dobbeltbeskatnings-

overenskomsten mellem Danmark og Luxembourg.

Skatteministeriet har gjort gældende, at hverken betingelserne i rente-/royaltydirektivet 

eller i dobbeltbeskatningsoverenskomsten med Luxembourg for at frafalde eller nedsætte 

beskatningen er opfyldt, dels fordi der foreligger retsmisbrug, dels fordi selskabet ikke kan 

anses for at være renternes ”retmæssige ejer” efter hverken rente-/royaltydirektivet eller 

dobbeltbeskatningsoverenskomstens artikel 11, stk. 1.

Anvendelsen af selskabsskattelovens § 2, stk. 1, litra d, 3. punktum

Om den generelle forståelse af rente-/royaltydirektivet, herunder om hjemlen til at afslå 

direktivets fordele ved retsmisbrug og principperne for bedømmelsen heraf, henvises til 

det, som landsretten har anført i præmissen vedrørende sag B-2942-12, Takeda A/S under 

frivillig likvidation mod Skatteministeriet, jf. ovenfor.

På samme måde henvises til det anførte i præmissen vedrørende sag B-2942-12 om forstå-

elsen og anvendelsen af begrebet ”retmæssig ejer” som anvendt i dobbeltbeskatnings-

overenskomstens artikel 11, idet bestemmelsen i den dansk-luxembourgske dobbeltbeskat-

ningsoverenskomst er enslydende med bestemmelsen i den nordiske 

dobbeltbeskatningsoverenskomst.



- 313 -

Der skal herefter foretages en konkret vurdering af den omhandlede gæld med tilhørende 

renter. 

Renterne på Nordic Telephone Company Investment ApS’ lån i 2006, 2007 og 2008

Nordic Telephone Company Investment ApS’ gældsforhold til Angel Lux Common S.a.r.l. 

blev stiftet ved, at de PECs, som Nordic Telephone Company Investment ApS havde 

udstedt til kapitalfondene, den 27. april 2006 blev overdraget fra kapitalfondene til Angel 

Lux Parent S.a.r.l., der samme dag overdrog dem videre til Angel Lux Common S.a.r.l. 

Ved disse overdragelser blev der etableret nye gældsforhold henholdsvis mellem 

kapitalfondene og Angel Lux Parent S.a.r.l. og henholdsvis mellem Angel Lux Parent 

S.a.r.l. og Angel Lux Common S.a.r.l. med samme hovedstol og med stort set samme 

rentesats. Der blev for gælden udstedt PECs fra Angel Lux Parent S.a.r.l. til kapitalfondene 

og fra Angel Lux Common S.a.r.l. til Angel Lux Parent S.a.r.l. Hovedparten af renterne 

blev tilskrevet hovedstolen for de enkelte gældsforhold, mens en mindre del af renterne 

blev betalt effektivt.

I perioden 6. oktober til 10. november 2006 betalte Nordic Telephone Company 

Investment ApS et rentebeløb på 55.872.414 euro svarende til ca. 416 mio. danske kr. og 

nedbragte hovedstolen med 39.427.325 euro svarende til ca. 294 mio. danske kr., i alt 

95.299.739 euro (ca. 710 mio. danske kr.). Af dette samlede beløb på 95.299.739 euro blev 

der overført renter og afdrag på i alt 606.857 euro til Angel Lux Common S.a.r.l. og 

398.510 euro til Angel Lux Parent S.a.r.l., mens alle øvrige betalinger skete direkte til 

kapitalfondene. Efter betalingen skete der en reduktion af gældsforholdet mellem alle 

selskaberne – dvs. mellem Nordic Telephone Company Investment ApS og Angel Lux 

Common S.a.r.l., mellem Angel Lux Common S.a.r.l. og Angel Lux Parent S.a.r.l. og 

mellem Angel Lux Parent S.a.r.l. og kapitalfondene – med 39.427.325 euro eller et næsten 

tilsvarende beløb.  

For indkomståret 2007 og 2008 er det oplyst, at Nordic Telephone Company Investment 

ApS skattemæssigt har fratrukket renteudgifter med henholdsvis i alt 191.721.225 euro 

svarende til 1.410.657.397 kr. og 110.606.219 euro svarende til 824.768.741 kr. Af disse 

beløb udgør betalte renter til Angel Lux Common S.a.r.l. henholdsvis 502.439 euro i 2007 

og 2.880.370 euro i 2008, mens det resterende beløb er tilskrevne renter. Tilsvarende beløb 

er i begge årene bogført som renteindtægter hos både Angel Lux Common S.a.r.l. og Angel 



- 314 -

Lux Parent S.a.r.l., ligesom begge selskaber også i begge år har udgiftsført renter af 

tilsvarende størrelse. Nordic Telephone Company Investment ApS’ restgæld samt de ikke-

betalte tilskrevne renter blev den 10. juli 2008 konverteret til yderligere anpartskapital for 

Angel Lux Common S.a.r.l. i Nordic Telephone Company Investment ApS.      

Om Angel Lux Parent S.a.r.l. og Angel Lux Common S.a.r.l. er det oplyst, at disse selska-

ber ikke fik tilført yderligere likviditet bortset fra de enkeltstående beløb, som de modtog 

fra Nordic Telephone Company Investment ApS den 6. oktober 2006, og for så vidt angår 

Angel Lux Common S.a.r.l. tillige de to rentebetalinger modtaget i henholdsvis 2007 og 

2008. Angel Lux Common S.a.r.l.’s eneste aktiv, ud over anparterne i Nordic Telephone 

Company Investment ApS, var fordringen på PECs i samme selskab. Det kan efter de 

regnskabsmæssige oplysninger lægges til grund, at Angel Lux Parent S.a.r.l. og Angel Lux 

Common S.a.r.l. ikke udøvede andre aktiviteter af betydning end at administrere 

låneforholdene. 

Landsretten bemærker herefter, at Nordic Telephone Company Investment ApS oprindeligt 

stod i et direkte gældsforhold til de omhandlede kapitalfonde, og at det efter bevisførelsen 

må lægges til grund, at stiftelsen og indskydelsen af de to luxembourgske selskaber, Angel 

Lux Parent S.a.r.l. og Angel Lux Common S.a.r.l., og de dispositioner, der som følge heraf 

blev foretaget for så vidt angår gældsforholdene, i det hele må betragtes som ét samlet og 

på forhånd tilrettelagt arrangement. Det må endvidere lægges til grund, at hovedformålet 

med arrangementet var at opnå skattefrihed for renterne, der uden arrangementet ville have 

været skattepligtige. Ledelsen i alle de involverede selskaber bestod af samme 

persongruppe, således som det var fastlagt i konsortieaftalerne, der i øvrigt indeholdt nøje 

fastlagte principper for arrangementet, herunder om bestemmende indflydelse fra 

”Investors Committee”. Selskabet Angel Lux Common S.a.r.l. havde under disse 

omstændigheder ingen reel råderet over renteindtægterne. Det samme gør sig gældende for 

Angel Lux Parent S.a.r.l. 

Formålet med transaktionerne i den nye selskabsstruktur ses ikke at have haft nogen 

forretningsmæssig begrundelse, men alene til formål at undgå beskatning. Selskaberne 

Angel Lux Common S.a.r.l. og Angel Lux Parent S.a.r.l. har således i relation til de 

omhandlede renter på gælden alene fungeret som gennemstrømningsselskaber. Landsretten 

finder herefter, at der foreligger retsmisbrug.  



- 315 -

Angel Lux Common S.a.r.l. kan herefter ikke anses som renternes retmæssige ejer og kan 

ikke påberåbe sig skattefritagelse efter rente-/royaltydirektivet. Angel Lux Common S.a.r.l.  

kan af de samme grunde heller ikke påberåbe sig skattefritagelse efter den dansk-

luxembourgske dobbeltbeskatningsoverenskomst. Det kan ikke føre til et andet resultat, at 

den overvejende del af renterne ikke blev betalt løbende, men blev tilskrevet lånets hoved-

stol, idet den skattemæssige virkning indtrådte ved tilskrivningerne/bogføringen.

 

For så vidt angår anbringendet om, at SKATs afgørelse om kildeskat på renterne er en 

ændring med tilbagevirkende kraft af en fast administrativ praksis, henvises til landsrettens 

præmis om administrativ praksis i sagen BS-2942-12, Takeda A/S under frivillig likvida-

tion mod Skatteministeriet.

Herefter frifindes Skatteministeriet for NCT Parent S.a.r.l.’s principale påstand.

Den subsidiære og mere subsidiære påstand

For det tilfælde, at Angel Lux Common S.a.r.l. ikke måtte blive anset for retmæssig ejer af 

renterne, har NTC Parent S.a.r.l. gjort gældende, at de bagvedliggende investorer i de fem 

kapitalfonde skal anses for de retmæssige ejere. Der er henvist til de fremlagte oversigter 

udarbejdet af hver kapitalfond. Det er nærmere gjort gældende, at der ikke er dansk 

begrænset skattepligt for den del af renterne, som tilkommer de ultimative investorer, som 

var hjemmehørende i en jurisdiktion, som Danmark i de pågældende indkomstår havde 

indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst med. 

Skatteministeriet har bestridt, at de fremlagte oversigter udgør tilstrækkeligt bevis for 

identiteten af de bagvedliggende investorer. Skatteministeriet har gjort gældende, at der i 

en situation som den foreliggende, hvor der er tale om et arrangement med 

gennemstømningsenheder, må stilles strenge krav til beviset for, at arrangementet alligevel 

ikke har haft et misbrug af rente-/royaltydirektivet og den dansk-luxembourgske dobbelt-

beskatningsoverenskomst som formål. 

Landsretten bemærker indledningsvist, at SKAT ikke under sagsbehandlingen op til eller i 

forbindelse med afgørelsen truffet den 18. marts 2011 kan anses for at have givet tilsagn 

om skattenedsættelse.



- 316 -

Landsretten finder endvidere, at det ikke er godtgjort, at de bagvedliggende investorer i de 

fem kapitalfonde skal anses for at være de retmæssige ejere af renterne fra Nordic 

Telephone Company Investment ApS. Der foreligger således navnlig ingen dokumentation 

for, hvad der er sket med pengestrømmen, efter at den er endt i kapitalfondene.

Som følge heraf frifindes Skatteministeriet for den subsidiære og den mere subsidiære på-

stand.

Den mest subsidiære påstand – kildeskattelovens § 69, stk. 1

Det følger af kildeskattelovens § 65 D, stk. 1, at Nordic Telephone Company Investment 

ApS (nu NTC Parent S.a.r.l.) er ansvarlig for at indeholde kildeskatten, som ved SKATs 

afgørelse af 5. oktober 2015 blev endeligt opgjort til 817.238.912 kr. 

I et tilfælde som det foreliggende, hvor indeholdelsespligten ikke er opfyldt, følger det af 

kildeskattelovens § 69, stk. 1, at Nordic Telephone Company Investment ApS (nu NTC 

Parent S.a.r.l.) over for det offentlige er umiddelbart ansvarlig for betaling af det manglen-

de beløb, medmindre selskabet godtgør, at der ikke er udvist forsømmelighed fra selska-

bets side ved iagttagelse af kildeskattelovens bestemmelser.

Da det må lægges til grund, at Nordic Telephone Company Investment ApS (nu NTC Pa-

rent S.a.r.l.) har været bekendt med de faktiske omstændigheder ved rentebetalingerne/-

tilskrivningerne, herunder at formålet med at indskyde de to luxembourgske selskaber som 

mellemled alene var at undgå dansk kildebeskatning som redegjort for ovenfor, hæfter 

Nordic Telephone Company Investment ApS (nu NTC Parent S.a.r.l.) over for det offentli-

ge for betalingen. 

Det kan ikke føre til et andet resultat, at der på tidspunktet for rentebetalingerne/-

tilskrivningerne i 2006-2008 ikke forelå en endelig afklaring af, hvorledes begrebet 

”retmæssig ejer” skal fortolkes, og dermed om der var fornøden hjemmel til at imødegå et 

retsmisbrug som det foreliggende. 

NTC Parent S.a.r.l. hæfter herefter over for det offentlige for betalingen af 817.238.912 kr.

På denne baggrund frifindes Skatteministeriet ligeledes for den mest subsidiære påstand.



- 317 -

Konklusion

Skatteministeriet frifindes.

Sagsomkostninger

Parterne er ikke fremkommet med bemærkninger vedrørende sagsomkostningernes størrel-

se.

Efter sagens udfald skal NTC Parent S.a.r.l. betale sagsomkostninger til Skatteministeriet 

med i alt 3.500.000 kr. Ved fastsættelsen af beløbet, der er til dækning af udgifter til 

advokatbistand inkl. moms, er der taget hensyn til sagens værdi samt sagens omfang, 

betydning og forløb, herunder at sagen har været forelagt EU-Domstolen.

T h i  k e n d e s  f o r  r e t :

Skatteministeriet frifindes for de af Takeda A/S under frivillig likvidation nedlagte 

påstande i sagen B-2942-12.

Skatteministeriet frifindes for de af NTC Parent S.a.r.l. nedlagte påstande i sagen B-171-

13.

I sagsomkostninger for landsretten skal Takeda A/S under frivillig likvidation inden 14 

dage betale 3.000.000 kr. til Skatteministeriet.

I sagsomkostninger for landsretten skal NTC Parent S.a.r.l. inden 14 dage betale 3.500.000 

kr. til Skatteministeriet.

Sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.