Landsrettens dom stadfæstes med de ændringer, at tiltalte 2 og tiltalte 1 frifindes for overtrædelse af straffelovens § 228, stk. 1, nr. 2, og at udvisningen af tiltalte 2 sker med indrejseforbud for bestandig
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Straffesag — Almindelig domsmandssag
Sagsemner: Forurettede og vidner;
Seksual forbrydelser;

UDSKRIFT
AF

HØJESTERETS DOMBOG

HØJESTERETS DOM
afsagt mandag den 23. marts 2009

Sag 369/2008

(2. afdeling)

Rigsadvokaten

mod

Tiltalte 2

(advokat Jane Ranum, beskikket)

I tidligere instanser er afsagt dom af Københavns Byret den 11. december 2007 og af Østre

Landsrets 13. afdeling den 25. juni 2008. Procesbevillingsnævnet har den 16. oktober 2008

givet Tiltalte 2 tilladelse til anke til Højesteret.

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Poul Sørensen, Peter Blok, Børge Dahl, Thomas

Rørdam og Jens Peter Christensen.

Påstande

Dommen er anket af Tiltalte 2 med påstand om frifindelse for overtrædelse af straffe-lovens §

262 a (forhold 1-3) og om formildelse. Endvidere har Tiltalte 2 påstået frifindel-se for

påstanden om udvisning, subsidiært stadfæstelse af byrettens bestemmelse om betinget

udvisning.

Anklagemyndigheden har påstået skærpelse af straffen samt stadfæstelse af landsrettens be-

stemmelse om udvisning med den ændring, at udvisningen sker for bestandig, jf. udlæn-

dingelovens § 32, stk. 2, nr. 5.

Anbringender

Til støtte for påstanden om frifindelse for overtrædelse af straffelovens § 262 a har Tiltalte 2 i

første række anført, at den adfærd, der af byretten og landsretten er bedømt som en



- 2 -

overtrædelse af straffelovens § 262 a, stk. 1, nr. 5, ikke var strafbar før indførelsen af § 262 a.

Bestemmelsens anvendelse indebærer således en nykriminalisering, hvilket er i strid med be-

stemmelsens formål, jf. lovmotiverne. Tiltalte 2 har endvidere anført, at der ikke kan straffes

for overtrædelse af straffelovens § 262 a, når der samtidig vedrørende forhold 4 dømmes for

overtrædelse af straffelovens § 228, stk. 1, nr. 2, om rufferi.

Anklagemyndigheden har heroverfor anført, at straffelovens § 262 a er indført bl.a. for at sikre

korrekt opfyldelse af Danmarks forpligtelser efter protokollen om menneskehandel knyttet til

FN’s konvention om bekæmpelse af grænseoverskridende kriminalitet (Palermo-konventionen)

og EU’s rammeafgørelse om bekæmpelse af handel med mennesker. Det fremgår af byrettens

præmisser, der blev tiltrådt af landsretten, at Tiltalte 2 (og den med-tiltalte) ”ved misbrug af

deres autoritet i forhold til pigernes sårbare stilling formåede dem til at prostituere sig …” .

Denne adfærd er omfattet af definitionen på menneskehandel i både protokollen til Palermo-

konventionen og EU-rammeafgørelsen.

Der er efter anklagemyndighedens opfattelse ikke noget til hinder for, at der straffes i sam-

menstød for overtrædelse af straffelovens § 262 a om menneskehandel og straffelovens § 228

om rufferi, idet gerningsindholdet i de to bestemmelser er forskelligt, ligesom beskyttelses-

interessen ikke er sammenfaldende.

Fastsættes straffen til ubetinget fængselsstraf af mere end 2 år, og træffes der bestemmelse om

udvisning, er der enighed om, at der skal meddeles indrejseforbud for bestandig, jf. udlændin-

gelovens § 32, stk. 2, nr. 5.

Supplerende sagsfremstilling

Det er oplyst, at Forurettede 3 rettelig var 19 år, da hun kom til Danmark.

Der er den 26. februar 2009 foretaget genafhøring af Tiltalte 2 vedrørende udlændinge-lovens

§ 26.

Retsgrundlaget

Det hedder i straffelovens § 228, stk. 1:

”Den, der
1) forleder nogen til at søge fortjeneste ved kønslig usædelighed med andre,



- 3 -

2) for vindings skyld forleder nogen til kønslig usædelighed med andre eller afholder
nogen, der driver erhverv ved kønslig usædelighed, fra at opgive det, eller

3) holder bordel,
straffes for rufferi med fængsel indtil 4 år.”

Det hedder i straffelovens § 262 a, stk. 1:

”For menneskehandel straffes med fængsel indtil 8 år den, der rekrutterer, transporterer,
overfører, huser eller efterfølgende modtager en person, hvor der anvendes eller har
været anvendt
1) ulovlig tvang efter § 260,
2) frihedsberøvelse efter § 261,
3) trusler efter § 266,
4) retsstridig fremkaldelse, bestyrkelse eller udnyttelse af en vildfarelse eller
5) anden utilbørlig fremgangsmåde
med henblik på udnyttelse af den pågældende ved kønslig usædelighed tvangsarbejde,
slaveri eller slaverilignende forhold eller fjernelse af organer.”

Straffelovens § 262 a blev indsat ved lov nr. 380 af 6. juni 2002 om ændring af straffeloven

mv. Det hedder i bemærkningerne til lovforslaget, jf. Folketingstidende 2001-02, tillæg A, s.

2951 ff, bl.a.:

”Det er i den forbindelse Justitsministeriets opfattelse, at den nugældende lovgivning
lever op til de forpligtelser, der påhviler Danmark efter Palermo-protokollen. Menne-
skehandel vil således kunne straffes efter bl.a. straffelovens § 228 (om rufferi), § 260 (om
ulovlig tvang) og § 261 (om ulovlig frihedsberøvelse). Ministeriet for Flygtninge,
Indvandrere og Integration har oplyst, at Palermo-protokollen heller ikke kræver ny lov-
givning på det udlændingeretlige område.

Også for så vidt angår tillægsprotokollen til FN’s konvention om barnets rettigheder
om salg af børn mv. er det Justitsministeriets opfattelse, at den nuværende lovgivning
opfylder de forpligtelser, der vedrører kriminalisering af menneskehandel. Justitsmini-
steren vil fremsætte et lovforslag om de lovændringer, der i øvrigt er nødvendige for at
ratificere den nævnte protokol. Det pågældende lovforslag vil indeholde en nærmere
gennemgang af tillægsprotokollens bestemmelser.

Justitsministeriet finder endvidere, at den danske straffelovgivning lever op til kra-
vene i EU-rammeafgørelsen om at kriminalisere menneskehandel. Imidlertid følger det af
rammeafgørelsens artikel 3, at medlemsstaterne skal sikre, at strafmaksimum for
menneskehandel under en række nærmere opregnede skærpende omstændigheder er
mindst 8 års fængsel.

Som det fremgår af pkt. 7.1., er strafferammen i straffelovens § 228 4 års fængsel,
strafferammen i § 229, stk. 1, er 3 års fængsel og strafferammen i § 260 er 2 års fængsel.
Den almindelige strafferamme for frihedsberøvelse er 4 års fængsel, jf. § 261, stk. 1,
mens straffen er fængsel fra 1 til 12 år, hvis frihedsberøvelsen er sket under skærpende
omstændigheder.

Sammenfattende betyder det anførte, at en dansk gennemførelse af rammeafgørelsen
vil kræve en lovændring for så vidt angår strafferammen for menneskehandel.

Justitsministeriet foreslår derfor, at der indsættes en ny bestemmelse i straffeloven,
der omhandler alle aspekter af handel med mennesker og den udnyttelse, der ligger bag.



- 4 -

Hensigten er ikke at kriminalisere nye forhold det vil sige forhold, der ikke allerede er
omfattet af bl.a. straffelovens §§ 228, 260 og 261. Det er imidlertid Justitsministeriets
opfattelse, at en særlig bestemmelse om menneskehandel vil kunne bidrage til at styrke
det strafferetlige værn mod de alvorlige krænkelser af de forurettedes personlige frihed,
som menneskehandel udgør. Der er således også en vis signalværdi forbundet med ind-
sættelsen af en særlig bestemmelse om menneskehandel i straffeloven.
…

Forslaget til bestemmelsen i straffelovens § 262 a er formuleret med udgangspunkt i
FN-protokollen og EU-rammeafgørelsen om menneskehandel. Bestemmelsen skal såle-
des omfatte enhver form for menneskehandel som defineret i disse to retsakter.

Bl.a. straffelovens §§ 228 og 229 vil fortsat være gældende med henblik på at kunne
finde anvendelse i tilfælde, hvor der er tale om rufferi mv., som ikke har karakter af
menneskehandel omfattet af den foreslåede bestemmelse i § 262 a.
…

De »tvangsmidler«, der opregnes i den foreslåede bestemmelses første stykke, skal
med formuleringen »anden utilbørlig fremgangsmåde« anses som en udtømmende op-
regning. Der kan efter bestemmelsens udformning ikke længere straffes i sammenstød
med §§ 260-261 og § 266, da strafansvaret for disse overtrædelser absorberes af ansva-
ret for overtrædelse af den foreslåede § 262 a.”

Højesterets begrundelse og resultat

Frifindelsesspørgsmål

Det, der i forarbejderne til straffelovens § 262 a er anført om, at det ikke har været hensigten at

kriminalisere nye forhold, kan ikke føre til, at Tiltalte 2 skal frifindes i forhold 1-3.

Tre dommere – Poul Sørensen, Peter Blok og Thomas Rørdam – udtaler herefter:

Forhold 4 om overtrædelse af straffelovens § 228, stk. 1, nr. 2, angår de samme kvinder og den

samme gerningsperiode som forhold 1-3 om overtrædelse af lovens § 262 a, stk. 1. Ger-

ningsbeskrivelsen i forhold 1-3 omfatter menneskehandel med henblik på udnyttelse af de

pågældende kvinder ved kønslig usædelighed til opnåelse af økonomisk vinding. Vi finder, at

strafansvaret for overtrædelse af straffelovens § 262 a, stk. 1, under disse omstændigheder

absorberer strafansvar for overtrædelse af lovens § 228, stk. 1, nr. 2. Som følge heraf stemmer

vi for at frifinde Tiltalte 2 i sagens forhold 4 vedrørende overtrædelse af denne bestem-melse.

I medfør af retsplejelovens § 936, stk. 1, jf. § 927, stk. 2, stemmer vi endvidere for at frifinde

Tiltalte 1 i sagens forhold 4 vedrørende overtrædelse af straffelovens § 228, stk. 1, nr. 2.



- 5 -

Dommerne Børge Dahl og Jens Peter Christensen udtaler:

Efter ordlyden af straffelovens § 228, stk. 1, nr. 2, og § 262 a og forholdet mellem bestem-

melserne er der efter vores opfattelse ikke grundlag for ved straf efter § 262 a, stk. 1, at anse et

samtidig realiseret § 228-forhold for absorberet.

Efter udfaldet af stemmeafgivningen frifindes Tiltalte 2 og Tiltalte 1 i forhold 4.

Strafudmåling

Frifindelsen i forhold 4 er under omstændighederne i den foreliggende sag uden betydning for

strafudmålingen.

Af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder Højesteret, at fællesstraffen for Tiltalte 2 er

fastsat til fængsel i 3 år og 6 måneder.

Udvisning

Af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder Højesteret, at Tiltalte 2 skal udvises.

Det følger af udlændingelovens § 32, stk. 2, nr. 5, at udvisningen skal ske for bestandig, og

Højesteret ændrer derfor landsrettens dom på dette punkt.

Sammenfatning

Med de anførte ændringer stadfæster Højesteret dommen.

Tiltalte 2 har fortsat været frihedsberøvet under anken.

Thi kendes for ret:

Landsrettens dom stadfæstes med de ændringer, at Tiltalte 2 og Tiltalte 1 frifin-des for

overtrædelse af straffelovens § 228, stk. 1, nr. 2, og at udvisningen af Tiltalte 2 sker med

indrejseforbud for bestandig.

Statskassen skal betale sagens omkostninger for Højesteret.