Landsrettens dom om udvisning med indrejseforbud stadfæstes
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Straffesag — Almindelig domsmandssag
Sagsemner: Formueforbrydelser;
Udlændinge;

HØJESTERETS DOM
afsagt mandag den 29. december 2008

Sag 170/2008

(1. afdeling)

Rigsadvokaten

mod

Tiltalte

(advokat Niels Anker Rasmussen, beskikket)

I tidligere instanser er afsagt dom af Københavns Byret den 26. november 2007 og af Østre

Landsrets 24. afdeling den 19. februar 2008.

I pådømmelsen har deltaget syv dommere: Torben Melchior, Per Sørensen, Peter Blok, Niels

Grubbe, Thomas Rørdam, Jon Stokholm og Michael Rekling.

Påstande

Dommen er anket af Tiltalte med påstand om frifindelse for udvisningspåstanden.

Anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.

Supplerende sagsfremstilling

Det fremgår af sagen, at Tiltalte ankom til Danmark den 29. oktober 2007, det vil sige samme

dag, som han begik butikstyveriet.

Det fremgår af en straffeattest af 10. november 2008 fra Litauens indenrigsministerium, at

Tiltalte i Litauen ved dom af 6. februar 1998 er idømt fængsel i 4 år og 6 måneder for bl.a.

tyveri og forsætlig ødelæggelse eller beskadigelse af ejendele. Straffen er efterføl-gende nedsat

med 2 år. Ved dom af 29. marts 2002 er han idømt fængsel i 4 år for afpresning. Straffen er

efterfølgende nedsat med 1/5. Ved dom af 1. april 2005 er han idømt en fællesstraf



- 2 -

på fængsel i 3 år og 3 måneder for bl.a. forsætlig forvoldelse af skade, der forårsager sygdom

eller anden helbredsforringelse.

Tiltalte har i Danmark den 29. februar 2008 udenretligt vedtaget en bøde på 900 kr. for tyveri

efter straffelovens § 276, jf. § 287, stk. 1, ved den 14. december 2007 at have stjålet varer fra et

supermarked til en værdi af 1.664 kr.

Retsgrundlaget

I udlændingelovens § 2, stk. 3, fastsættes følgende:

”Stk. 3. De begrænsninger, der følger af denne lov, finder kun anvendelse på udlæn-dinge,
der er omfattet af EU-reglerne, i det omfang det er foreneligt med disse regler.”

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres ret til

at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område (opholdsdirektivet) indeholder bl.a.

følgende bestemmelser:

”KAPITEL VI
Begrænsninger i retten til indrejse og ophold af hensyn til den offentlige orden, sikker-hed
eller sundhed

Artikel 27
Generelle principper

1 . Med forbehold af bestemmelserne i dette kapitel kan medlemsstaterne begrænse den
frie bevægelighed og ophold for en unionsborger eller et familiemedlem uanset natio-
nalitet af hensyn til den offentlige orden, sikkerhed eller sundhed. Der må ikke lægges
økonomiske betragtninger til grund.

2 . Foranstaltninger truffet af hensyn til den offentlige orden eller sikkerhed skal være i
overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og kan udelukkende begrundes i
vedkommendes personlige adfærd. En tidligere straffedom kan ikke i sig selv begrunde
anvendelsen af sådanne foranstaltninger.

Den personlige adfærd skal udgøre en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel,
der berører en grundlæggende samfundsinteresse. Begrundelser, der ikke vedrører den
individuelle sag, eller som har generel præventiv karakter, må ikke anvendes.

…

Artikel 28
Beskyttelse mod udsendelse



- 3 -

1 . Værtsmedlemsstaten skal, før den træffer afgørelse om udsendelse med begrundelse i
den offentlige orden eller sikkerhed, bl.a. tage hensyn til varigheden af den pågældendes
ophold på værtsmedlemsstatens område, den pågældendes alder, helbredstilstand, fami-
liemæssige og økonomiske situation, samt sociale og kulturelle integration i værtsmed-
lemsstaten og tilknytning til hjemlandet.

2 . Værtsmedlemsstaten må ikke træffe en udsendelsesafgørelse vedrørende en unions-
borger eller dennes familiemedlemmer, uanset nationalitet, når de har opnået ret til tids-
ubegrænset ophold på værtsmedlemsstatens område, medmindre det skyldes alvorlige
hensyn til den offentlige orden eller sikkerhed.

3 . Der må ikke træffes en udsendelsesafgørelse i forhold til en unionsborger, medmin-dre
afgørelsen er bydende nødvendig af hensyn til den offentlige sikkerhed som fastlagt af
medlemsstaten, hvis de:

a) har haft ophold i værtsmedlemsstaten i de ti forudgående år, eller

b) er mindreårige, medmindre udsendelsen er nødvendig af hensyn til barnets tarv som
fastlagt i De Forenede Nationers konvention af 20. november 1989 om barnets rettighe-
der.

…

Artikel 33
Udsendelse som straf eller retlig følgevirkning

1 . Værtsmedlemsstaten kan kun træffe udsendelsesafgørelse som straf eller som retlig
følgevirkning til en fængselsstraf, hvis betingelserne i artikel 27, 28 og 29 er opfyldt.

…”

Anbringender

Tiltalte har anført, at udvisning vil være i strid med reglerne i opholdsdirektivet, jf. herved

udlændingelovens § 2, stk. 3. Det følger af disse regler, at kun hans personlige ad-færd kan

begrunde udvisning, og at adfærden skal udgøre en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig

trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse. Butikstyveri af enkelte be-

klædningsgenstande til eget brug opfylder ikke disse krav. Der er ikke grundlag for at tilside-

sætte hans forklaring om, at han kom til Danmark for at søge arbejde. Udvisning vil på denne

baggrund også være i strid med proportionalitetsprincippet.

Anklagemyndigheden har anført, at udvisningen ikke er i strid med opholdsdirektivet og EF-

Domstolens praksis. Udvisningen er begrundet i Tiltaltes faktiske individuelle ad-færd og

oplysningerne om hans personlige forhold. Udvisning er nødvendig til beskyttelse af

grundlæggende samfundsinteresser og må konkret antages at overholde proportionalitetsprin-



- 4 -

cippet. Personer fra andre EU-lande, der kommer til Danmark for at begå berigelseskrimina-

litet, udgør et stigende problem.

Højesterets begrundelse og resultat

Højesteret tiltræder, at betingelserne efter udlændingelovens § 24, nr. 2, jf. § 26, stk. 1, for at

udvise Tiltalte er opfyldt. Spørgsmålet er herefter, om udvisning vil være forene-lig med artikel

33, sammenholdt med artiklerne 27 og 28, i direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004

(opholdsdirektivet), jf. herved udlændingelovens § 2, stk. 3.

Tiltalte begik tyveriet samme dag, som han var ankommet til Danmark. Med denne

bemærkning og i øvrigt af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder Højesteret, at hans

kriminalitet er udtryk for en adfærd, som udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig

trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse, jf. opholdsdirektivets artikel 27, stk.

2, 2. led. Dette bestyrkes af det for Højesteret oplyste om de straffe, han tidligere er idømt i

Litauen.

Da Tiltalte ikke har nogen tilknytning til Danmark, kan udvisning med indrejse-forbud i 5 år

ikke anses for stridende mod proportionalitetsprincippet i direktivets artikel 27, stk. 2, 1. led,

sammenholdt med artikel 28, stk. 1.

Højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.

Thi kendes for ret:

Landsrettens dom stadfæstes.

Tiltalte skal betale sagens omkostninger for Højesteret.