Sagen drejer sig om, hvorvidt Garantifonden for skadesforsikringsselskaber i medfør af garantifondslovens § 5, stk. 1, nr. 3, er forpligtet til at dække erstatningskrav fra skadelidte arbejdstagere i... Vis mere
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Forsikring;
Sager med en værdi over 1 mio kr.;

ØSTRE LANDSRET
DOM

afsagt den 22. december 2021

Sag BS-5117/2020-OLR
(4. afdeling)

Garantiordningen for Skadeforsikring,
Norge
Organisationsnr. 916021925
(advokat Claus Juel Hansen)

mod

Garantifonden for skadesforsikringsselskaber
CVR-nr. 33604084
(advokat Henrik Nedergaard Thomsen)

Landsdommerne Kim Holst, Beth von Tabouillot og Anna Ulrichsen (kst.) har
deltaget i sagens afgørelse.

Sagen er anlagt ved Retten i Lyngby den 23. april 2019 og ved kendelse af 4.
februar 2020 henvist til behandling ved landsretten efter retsplejelovens § 226,
stk. 1.

Sagen drejer sig om, hvorvidt Garantifonden for skadesforsikringsselskaber i
medfør af garantifondslovens § 5, stk. 1, nr. 3, er forpligtet til at dække erstat-
ningskrav fra skadelidte arbejdstagere i Norge, som er omfattet af en forsikring
tegnet i henhold til den norske lov om yrkesskadeforsikring hos Alpha Insuran-ce
A/S (nu under konkurs) gennem selskabets norske filial, Alpha Insurance NUF.



2

Påstande
Sagsøgeren, Garantiordningen for Skadeforsikring, har nedlagt endelig på-
stand om, at Garantifonden for skadesforsikringsselskaber skal anerkende at være
forpligtet til over for Garantiordningen for Skadeforsikring at dække er-
statningskrav, anmeldt senest den 8. november 2018, fra skadelidte arbejdstage-
re, som er sikret mod personskade ifølge en arbejdsskadeforsikring tegnet i
henhold til den norske lov om yrkesskadeforsikring hos Alpha Insurance A/S (nu
under konkurs) gennem selskabets filial i Norge, Alpha Insurance NUF, og som
Garantiordningen for Skadeforsikring har udbetalt.

Garantifonden for skadesforsikringsselskaber har endeligt påstået frifindelse.

Sagsfremstilling
Sagens parter
Garantiordningen for skadeforsikring (i det følgende: Garantiordningen i Nor-ge)
er ifølge den norske finansforetakslovs § 20A-1, § 20A-2 og § 20A-3, et selv-
stændigt retssubjekt, som skal bidrage til at sikre udbetaling af krav, som følger af
aftale om direkte skadeforsikring, til sikrede og skadede tredjepersoner. For-
sikringsvirksomheder, som er meddelt tilladelse til at drive skadeforsikring i
Norge, og filialer af et forsikringsselskab med hovedsæde i en anden EØS-stat,
som driver direkte skadeforsikring i Norge, skal være medlem af Garantiord-
ningen i Norge.

Garantifonden for skadesforsikringsselskaber (i det følgende: Garantifonden i
Danmark) er i henhold til garantifondsloven en privat selvejende institution, der i
henhold til lovens nærmere bestemmelser herom skal yde dækning i til-fælde af,
at et direkte tegnende skadesforsikringsselskab, der har fået Finanstil-synets
tilladelse til at drive forsikringsvirksomhed, erklæres konkurs. De nævn-te
skadesforsikringsselskaber skal være medlem af og har pligt til at yde bidrag til
fonden.

Sagens forløb
Forsikringsselskabet Alpha Insurance A/S (i det følgende: Alpha), der blev stif-
tet i 1998, blev den 4. marts 2018 af Finanstilsynet påbudt at ophøre med teg-
ning af forsikringer, herunder fornyelse af eksisterende forsikringer, i medfør af
lov om finansiel virksomhed § 350, stk. 1, nr. 2.

Den 8. maj 2018 blev Alpha taget under konkursbehandling, og den 31. maj 2018
tilbagekaldte Finanstilsynet Alphas tilladelse til at drive forsikringsvirk-somhed,
herunder arbejdsulykkesforsikringsvirksomhed. Arbejdsmarkedets
Erhvervssikring overtog herefter i overensstemmelse med arbejdsskadesik-
ringslovens § 54 administrationen af danske arbejdsulykkesforsikringer tegnet
hos Alpha.



3

På tidspunktet for konkursdekretets afsigelse var en række norske arbejdstage-re
sikret mod personskade under arbejdsskadeforsikringer, som deres arbejds-givere
havde tegnet i henhold til den norske yrkesskadeforsikringslov dels hos Alpha,
dels hos Alphas filial i Norge, Alpha Insurance NUF. Garantiordningen i Norge
rettede i perioden efter konkursen henvendelse til Garantifonden i Dan-mark,
herunder ved mailkorrespondance i juni 2018, med henblik på afklaring af, om
Garantifonden i Danmark ville dække krav rejst af disse norske arbejds-tagere.
Garantifonden i Danmark afviste i den forbindelse at være forpligtet til at dække
sådanne krav.

Ved brev af 29. juni 2018 meddelte Finanstilsynet, at Garantifonden i Danmark i
2019 skulle opkræve et bidrag på 40 kr. pr. tegnet police indenfor en række
nærmere angivne forsikringstyper med henblik på reetablering af fondens for-
mue på mindst 300 mio. kr. i overensstemmelse med garantifondslovens § 3, stk.
2, idet der ved beregningen af bidraget bl.a. var lagt vægt på de udgifter, som
Garantifonden forventedes at skulle afholde som følge af Alphas konkurs.

Garantiordningen i Norge meddelte den 29. oktober 2018 på sin hjemmeside, at
man havde besluttet forskudsvis at udbetale (”forskuttere”) visse udækkede krav
til norske skadelidte arbejdstagere. Det fremgik bl.a.:

”Nyhet: Garantiordningen for skadeforsikring vil forskuttere visse utbeta-linger for
sikrede i den norske filial av Alpha Insurance A/S

…

Garantiordningens beslutninger

Forsikrede som er forsikret i Alpha gjennom avtaler inngått med Alphas norske
filial vil ha krav på dekning fra den norske garantiordningen der-som konkursboet
ikke har dekning. Styret i den norske garantiordningen har tidligere besluttet at
adgangen i finansforetaksforskriften § 20-5 første ledd til å basere sine vedtak om
utbetaling på at forsikringskravet er god-kjent av konkursboet skal benyttes.
Skadesaksbehandlingen i enkeltsaker vil derfor fortsatt skje i regi av konkursboet.

Garantiordningen legger opp til å inngå en avtale med konkursboet om at krav som
er meldt til skadesaksbehandler anses meldt til boet. lnntil en slik avtale er klar, bør
alle krav fortsatt meldes både til bostyrer og den danske Garantifonden for
skadeforsikringsselskaber (garantifondet), som redegjort for på
www.garantiordningen.no … Det legges videre opp til at når ska-
desaksbehandlingen er avsluttet og saken overført til konkursboet vil den norske
garantiordningen vurdere å forskuttere utbetaling slik at man ikke behøver å vente
på avslutning av konkursboet.



4

Sikrede som har tegnet forsikring direkte med Alpha i Danmark via forsik-
ringsmeglere har ikke krav på dekning av den norske garantiordningen.”

I et brev af 8. november 2018 fra advokaten for Garantiordningen i Norge til
Garantifonden i Danmark fremgår om beslutningen endvidere bl.a.:

”Bestyrelsen i Garantiordningen i Norge har som følge af, at Garantifonden i
Danmark uden retlig begrundelse har afvist at dække erstatningskrav un-der
arbejdsskadeforsikringer fra norske forsikringstagere- og sikrede, set sig nødsaget
til at indtræde i sådanne erstatningskrav, som er godkendt af konkursboet.

Garantiordningen i Norge har derfor besluttet, at tilbyde de norske forsik-
ringstagere- og sikrede at erhverve disse fordringer mod Garantifonden i Danmark.
I det omfang at de norske forsikringstagere- og sikrede tager imod
Garantiordningen i Norges tilbud, vil Garantiordningen i Norge så-ledes overtage
de pågældendes krav mod Garantifonden i Danmark. Ga-rantiordningen i Norges
beslutning og erhvervelse af krav mod Garanti-fonden i Danmark skal således på
ingen måde forstås som en anerkendelse af Garantifonden i Danmarks
synspunkter.”

Den 23. august 2019 blev det på det norske finanstilsyns hjemmeside meddelt, at
Garantiordningen i Norge indkaldte i alt 50 mio. norske kroner i bidrag fra sine
medlemmer for at dække krav mod Alpha.

Det er oplyst, at Garantifonden i Danmark og Garantiordningen i Norge har
indgået aftale om, at dækningsberettigede erstatningskrav, som inden den 8.
november 2018 er anmeldt under en yrkesskadeforsikring tegnet i Alpha, anses
for rettidigt anmeldt overfor Garantifonden i Danmark, og at Garantiordningen i
Norge ved udbetaling af kravet til den skadelidte er indtrådt i sådanne krav
overfor Garantifonden i Danmark.

Garantiordningen i Norge har oplyst, at der vedrørende sådanne erstatnings-krav
pr. den 20. oktober 2021 er udbetalt i alt 5.203.107 norske kr. fordelt på 23 sager.

Forklaring
Der er afgivet forklaring af bestyrelsesformand Vidne.

Vidne har forklaret bl.a., at han er bestyrelsesformand i Garantiord-ningen i
Norge og har været det siden april 2016. Han bestrider herudover be-
styrelsesposter i flere norske virksomheder. Han er uddannet jurist og har tidli-
gere været beskæftiget som bl.a. bankdirektør, senest som administrerende di-
rektør i Danske Bank i Norge frem til 1999.



5

Garantiordningen i Norge er en selvstændig juridisk enhed hjemlet i finansfore-
taksloven. Bestyrelsen udpeges af Finansdepartementet. Garantiordningens
formål er som angivet i den norske finansforetakslov § 20A-1 (2) at bidrage til at
sikre udbetaling af krav, der følger af aftale om direkte skadeforsikring. Alle
norske forsikringsselskaber og norske filialer af EU-baserede forsikringsselska-
ber er medlemmer af Garantiordningen, og Garantiordningen skal dække krav
vedrørende aftaler med disse forsikringsselskaber og filialer. Garantiordningen i
Norge er dog af den opfattelse, at Garantifonden i Danmark principalt skal dække
krav fra skadelidte i de tilfælde, hvor forsikringen er købt hos Alphas norske
filial.

Han blev bekendt med Alphas konkurs i juni 2018. Det norske finanstilsyn havde
fået information om Alphas konkurs fra Finanstilsynet i Danmark, og
Garantiordningen i Norge modtog desuden henvendelser fra nordmænd ved-
rørende arbejdsskadeforsikringer købt i Alpha. Ham bekendt har Alpha ikke solgt
andre typer forsikringer i Norge. Garantiordningen i Norge tog kontakt med
Garantifonden i Danmark, som afviste at dække kravene, efter hans opfat-telse
fordi, der var tale om norske og ikke danske kunder.

Han var med til at træffe beslutning om udbetaling – ”forskuttering” – af beløb til
norske skadelidte sikret i den norske filial af Alpha. Da der var tale om en speciel
type skadelidte, og da konkursbehandling normalt tager lang tid, mente man i
Garantiordningen i Norge, at det var rigtigst at ”forskuttere” og derefter forfølge
kravet mod Garantifonden i Danmark. Beslutningen blev truffet med hjemmel i
den norske finansforetakslovs § 20A-1 (2), hvorefter Garantiordnin-gen skal
bidrage til at sikre udbetaling af krav. Pressemeddelelsen af 29. okto-ber 2018 er
ikke udtryk for, at Garantiordningen i Norge mente, at man havde en pligt til at
dække de omhandlede krav. Den er formuleret under hensyn til, at den skulle
kunne forstås af offentligheden.

Det er Garantiordningen i Norges opfattelse, at de skadelidte inden beslutnin-gen
om ”forskuttering” ikke havde ret til dækning fra Garantiordningen i Nor-ge, da
det var Garantifonden i Danmarks forpligtelse. Med beslutningen om
”forskuttering” opstod der en ret for de skadelidte til at få en udbetaling fra
Garantiordningen i Norge, hvis de øvrige betingelser var opfyldt. Garantiord-
ningen i Norge valgte at træffe beslutning om ”forskuttering” , selv om man
kunne have afslået at udbetale, med henblik på at bidrage til at dække tabet og
støtte tilliden til forsikringserhvervet. De beløb, der er udbetalt af Garantiord-
ningen i Norge, indeholder ikke ydelser, der udbetales i henhold til den norske
folketrygdlov.

Garantiordningen i Norge har ingen kapital, og da der nu var opstået behov
herfor, blev der ved meddelelse af 23. august 2019 på det norske finanstilsyns
hjemmeside indkaldt bidrag fra medlemmerne. Da der på dette tidspunkt ikke



6

var fuldt overblik over antallet og størrelsen af kravene, og da Garantiordnin-gen
tidligere havde erfaret, at det var uheldigt at opkræve for lidt i første om-gang,
blev det besluttet at indkalde et beløb på 50 mio. norske kroner. Der er ikke taget
stilling til, hvorledes der skal forholdes i forhold til medlemmernes indbetalinger
af bidrag, hvis Garantiordningen i Norge får medhold i denne sag. Der er ikke
sket tilbagebetaling af noget beløb på nuværende tidspunkt. Der er fortsat en
række udestående krav, p.t. ca. 39 krav, vedrørende filialen.

Beslutningen om ”forskuttering” omfatter ikke krav i henhold til forsikringer
solgt ved grænseoverskridende salg. Der er ikke hjemmel til at træffe beslut-ning
herom, da Alpha ikke var medlem af Garantiordningen i Norge og der-med faldt
uden for forpligtelsen. Den norske filial var derimod medlem. Garan-tiordningen
har modtaget henvendelser, men ikke krav, vedrørende forsikrin-ger solgt af
Alpha ved grænseoverskridende salg.

Retsgrundlaget
Dansk ret
Garantifondsloven (lov om en garantifond for skadesforsikringsselskaber) in-
deholdt bl.a. følgende bestemmelser, jf. lovbekendtgørelse nr. 1050 af 8. sep-
tember 2017:

”§ 2. Fonden dækker de i § 1, stk. 2, nævnte forsikringsselskabers virksom-hed i
Danmark, samt via filial eller grænseoverskridende tjenesteydelses-virksomhed i
Den Europæiske Union eller lande, som Unionen har indgået aftale med, jf. dog §
5, stk. 4.
…

§ 5. Fonden dækker erstatningskrav, der er udækkede som følge af et ska-
desforsikringsselskabs konkurs, til følgende:
1) Forsikringstagere med privatforsikringer (forbrugerforsikringer),
2) tredjemænd, der er sikret mod person- eller tingsskade ifølge motor-

ansvarsforsikringer,
3) tredjemænd, der er sikret mod personskade ifølge øvrige ansvarsfor-sikringer,
…
Stk. 4. Fonden dækker ikke erstatningskrav efter stk. 1 … for et forsikrings-selskabs
udenlandske filial eller grænseoverskridende tjenesteydelsesvirk-somhed, som efter
§ 3, stk. 8, er fritaget for pligten til at betale bidrag.”

Af lovens forarbejder fremgår bl.a. (jf. lovforslag nr. 181 af 12. marts 2003):

”Til § 2
Bestemmelsen fastslår, at dækning ydes for de i § 1 nævnte selskabers virk-somhed
i Danmark samt virksomhed i EØS-området udøvet via filial eller fri
tjenesteydelsesvirksomhed af et skadesforsikringsselskab med hjemsted i Danmark.
Hvis et dansk selskab f.eks. har en filial i Frankrig, vil de fran-



7

ske kunder også skulle dækkes af den danske ordning i tilfælde af det dan-ske
selskabs konkurs.

…

Til § 5
Bestemmelsen fastslår i stk. 1, at Fonden skal kunne dække alle privatkun-der, dvs.
typiske forbrugerforsikringer som motor-, familie-, parcelhus-, og grundejer,
fritidshus-, ulykkes- og tilsvarende privatforsikringer.

Endvidere skal ordningen dække alle, der er sikret dækning for person-og/eller
tingsskade (kasko) ifølge skadevolders motoransvarsforsikring, og alle, der er sikret
mod personskade ifølge øvrige typer ansvarsforsikring, uanset om denne måtte
være tegnet erhvervsmæssigt. I sidstnævnte tilfæl-de vil der således være dækning
fra Fonden, såfremt en medicinalvirksom-heds produkter har forårsaget
personskader, og virksomheden er pro-duktansvarsforsikret i et skadesselskab, der
går konkurs, og ikke kan dæk-ke erstatningskravet. Endelig dækkes kollektive
forsikringer i det omfang, de efter deres art svarer til de omfattede individuelle
forsikringer.”

Ved lov nr. 375 af 1. maj 2018 blev bl.a. § 2 i garantifondsloven ændret, således
at Garantifonden for skadesforsikringsselskaber herefter alene dækker ”den
virksomhed, som de forsikringsselskaber, der er nævnt i § 3, stk. 1, har i Dan-
mark, for risici i Danmark.”

Af dagældende arbejdsskadesikringslov (jf. lovbekendtgørelse nr. 216 af 27. fe-
bruar 2017) fremgår bl.a.:

”§ 1. Formålet med denne lov er at yde erstatning og godtgørelse til tilska-dekomne
eller deres efterladte ved arbejdsskade. Skaden skal være forårsa-get af arbejdet
eller de forhold, det foregår under, jf. lovens §§ 5-7, men ar-bejdsgiveren behøver
ikke at have handlet ansvarspådragende. Gennem arbejdsgivernes finansiering af
erstatninger m.v. understøttes arbejdsmiljø-systemets forebyggelse af arbejdsskader.
…

§ 2. Personer, der ansættes til at udføre arbejde her i landet for en arbejds-giver, er
berettigede efter denne lov, jf. §§ 5-7. …
…

§ 5. Ved arbejdsskade i denne lov forstås ulykke, jf. § 6, og erhvervssyg-dom, jf. §
7, der er en følge af arbejdet eller de forhold, det er foregået un-der, jf. dog § 10 a.
…



8

§ 48. Enhver arbejdsgiver, som i sin tjeneste beskæftiger personer som nævnt i § 2,
har sikringspligt efter loven for disse personer, jf. dog stk. 3, 5 og 6.
…
Stk. 4. Arbejdsgiveren som nævnt i stk. 1 og 3 opfylder sin sikringspligt ved at
tegne forsikring mod følgerne af arbejdsulykker, jf. § 50, og tilslutte sig
Arbejdsmarkedets Erhvervssikring, jf. § 3 i lov om Arbejdsmarkedets Er-
hvervssikring, mod følgerne af erhvervssygdomme, jf. § 55. …

…

§ 50. Sikringspligtige arbejdsgivere, jf. § 48, skal overføre deres risiko for ulykker
til et forsikringsselskab, der tegner ulykkesforsikring efter denne lov.

…

§ 54. Hvis en bestand af arbejdsulykkesforsikringer tages under administra-tion
efter § 250, stk. 2, i lov om finansiel virksomhed i Arbejdsmarkedets
Erhvervssikring, skal alle skader, der anmeldes til forsikringsselskabet efter datoen
for forsikringsselskabets ophør, sendes til Arbejdsmarkedets Er-hvervssikring.
Samtidig overdrages til Arbejdsmarkedets Erhvervssikring de kapitaler, som
selskabet har reserveret i henhold til lov om finansiel virksomhed, og som vedrører
selskabets bestand af forsikringer efter loven på ophørstidspunktet.”

Norsk ret
I lov nr. 65 af 16. juni 1989 om yrkesskadeforsikring (yrkesskadeforsikringslo-
ven), som senest ændret ved lov nr. 77 af 12. august 2016, er bl.a. fastsat følgen-
de bestemmelser:

”§ 3. Plikt til å tegne yrkesskadeforsikring.
Arbeidsgivere plikter å tegne forsikring (yrkesskadeforsikring) til dekning av
yrkesskade og yrkessykdom som nevnt i kapitel 3. Yrkesskadeforsikrin-gen skal gi
rett til full erstatning uten hensyn til om noen har skyld i ska-den.
…

§ 4. Nærmere om yrkesskadeforsikringen.
…
Yrkesskadeforsikringen skal i forholdet mellom forsikringsgiveren og for-
sikringstakeren anses som en ansvarsforsikring, selv om forsikringstakeren selv
ikke er ansvarlig for de skader som dekkes av loven.
…

§ 5. Direkte krav mot forsikringsgiveren, hvilken forsikringsgiver som sva-rer.



9

Yrkesskadeforsikringen gjelder direkte til fordel for skadelidte.
Forsikringsgiveren til den arbeidsgiver som skadelidte har når skaden eller
sykdommen blir konstatert, er ansvarlig for å utbetale erstatning etter lo-ven. …”

Det fremgår af forarbejderne til loven (Odelstingsproposisjon nr. 44 (1988-1989)
om lov om yrkesskadeforsikring, side 41-42) bl.a.:

”1.3. Justisdepartementets merknader

…

Efter departementets syn er det uholdbart at arbeidstakere som blir skadet eller
pådras sykdom under utøvelsen av arbeidet ikke er sikret full erstat-ning.
Kompensasjon bør gis fullt ut, og skadelidte selv bør fritas fra den økonomiske
belastning en yrkesskade eller -sykdom i dag kan utgjøre. Av-
gjørende for dette synet er for det første en grunnleggende rettferdstanke.
Arbeidstakere har i gjennomsnit større risiko for å bli skadet end andre. I tillegg til
”dagliglivets” risiko som alle er utsatt for, må arbeidstakerne også bære den risiko
som følger av å delta i produktivt arbeid. De har små mu-ligheter til selv å påvirke
denne risikoen. Arbeidstakerne er underlagt ar-beidsgiverens styrings- og
instruksjonsrett, … Når arbeidstakerne på denne måten har små muligheter for å
påvirke risikoen, er det heller ikke rettfer-dig at de skal bære de økonomiske
konsekvenser hvis risikoen gir seg ut-slag i skade. …”

Det fremgår endvidere af forarbejderne (bemærkningerne til § 4, side 86)
bl.a.:

”Yrkesskadeforsikringen er ikke en ansvarsforsikring i den vanlige betyd-ningen av
ordet: Den dekker ikke erstatningsansvar for forsikringstakeren. Skadelidte kan
kreve erstatning direkte av forsikringsselskapet, uten at ar-beidsgiveren er personlig
ansvarlig. Uten en uttrykkelig regulering ville det være uklart hvordan
yrkesskadeforsikringen skulle plasseres innenfor for-sikringsterminologien. Dette er
bakgrunnen for at annet ledd definerer yr-kesskadeforsikringen som en
ansvarsforsikring. Legemiddelforsikringen et-ter produktansvarsloven er et parallelt
eksempel. … Regelen i annet ledd innebærer at forsikringsavtalelovens
bestemmelser om ansvarsforsikringer får anvendelse på yrkesskadeforsikringen, se
også utkastet § 18.”

Folketrygdloven indeholder tillige bestemmelser om yrkesskadedekning. Af
lovens § 13-6 fremgår bl.a., at arbejdstagere, som er medlem af ”trygden” , er
yrkesskadedekket. Det er oplyst, at ”folketrygden” er et nationalt, socialt forsik-
ringssystem i Norge, som enhver person bosat i Norge er pligtigt medlem af.



10

Parterne har hver indhentet et responsum vedrørende norsk ret, herunder den
norske garantiordning for skadeforsikring og den norske yrkesskadeforsik-
ringslov.

Anbringender
Garantiordningen for Skadeforsikring har i det væsentlige procederet i over-
ensstemmelse med sit sammenfattende processkrift, hvori er gjort følgende
gældende:

” 4. ANBRINGENDER 

4.1 Den Norske Garantiordnings hovedanbringender 

62. Den Danske Garantifond er dækningspligtig for Alphas forsik-
ringsvirksomhed i Norge via filial. Dette følger af Garantifondslo-vens § 2,
stk. 1, som den var gældende på tidspunktet for Alphas konkurs
(materialesamlingen, side 41), jf. afsnit 4.2. At bestemmel-sen i § 2, stk. 1,
om dækningspligten blev ændret med virkning fra 1. januar 2019, således
at den ikke længere gælder risici udenfor Danmark (materialesamlingen,
side 31), understreger, at det mod-satte var tilfældet på det for denne sag
relevante tidspunkt.

63. Ifølge Garantifondslovens § 5, stk. 1, nr. 3, (materialesamlingen, side 41) er
den Danske Garantifond forpligtet til at dække erstatnings-krav, der er
udækkede som følge af et forsikringsselskabs konkurs, til tredjemænd, der
er sikret mod personskade ifølge øvrige an-svarsforsikringer.

64. Dækningspligten hviler på tre betingelser, der alle er opfyldt for er-
statningskrav fra skadelidte arbejdstagere, som er sikret mod per-sonskade
ifølge en arbejdsskadeforsikring, der er tegnet hos Alpha gennem
selskabets norske filial.

65. Den første betingelse er, at erstatningskravet skal udspringe af en
ansvarsforsikring. Det er udtrykkeligt fastslået efter norsk ret, at den norske
yrkesskadeforsikring er og skal anses som en ansvars-forsikring, jf. afsnit
4.3.

66. Den norske yrkesskadeforsikring er ikke en social sikringsordning på
tilsvarende vis som den danske arbejdsskadesikringsordning. Der er derfor
ikke holdepunkter for, at erstatningskrav, der er dæk-ket under den norske
yrkesskadeforsikringslov skal undtages dæk-ning efter Garantifondsloven
ud fra de samme principper som gæl-der for erstatningskrav dækket under
den danske arbejdsskadesik-ringsordning. De erstatningskrav der er
undtaget dækning efter Ga-rantifondsloven og som i stedet dækkes af
Arbejdsmarkedets Er-hvervssikring er derimod at sammenligne med de
erstatningskrav,



11

der dækkes efter det norske folketrygden. Denne sag omfatter ikke sådanne
erstatningskrav fra norske skadelidte arbejdstagere men alene
erstatningskrav efter den norske yrkesskadeforsikringslov.

67. Den anden betingelse er, at erstatningskravet indehaves af tredje-mænd, der
er sikret mod personskade. De norske skadelidte ar-bejdstagere er sikrede
tredjemænd i såvel almen som forsikringsret-lig forstand, idet de skadelidte
arbejdstagere ikke har indgået eller på anden vis er part i de norske
yrkesskadeforsikringsaftaler, men omvendt er sikrede mod personskade i
henhold til disse, jf. afsnit 4.4.

68. Den tredje betingelse er, at erstatningskravet er udækket. De skade-lidte
norske arbejdstageres erstatningskrav i henhold til de norske
yrkesskadeforsikringsaftaler er udækkede som direkte følge af, at Alpha er
taget under konkursbehandling, jf. afsnit 4.5. Uden kon-kursens indtræden
ville de skadelidte norske arbejdstagere ikke stå med erstatningskrav, som
ikke kunne betales af forsikringsselskabet Alpha. Det gør ingen forskel, at
den Norske Garantiordning har "forskutteret" udbetalingerne for at undgå,
at den Danske Garanti-fonds dækningsnægtelse skal komme de skadelidte
norske arbejds-tagere til skade.

69. Det gøres herudover gældende, at såfremt Retten måtte mene, at den
Norske Garantiordning tillige skal anses for helt eller delvis forpligtet til at
foretage dækning af de norske skadelidte arbejdsta-geres erstatningskrav,
kan der alene være tale om en subsidiær for-pligtelse set i forhold til den
Danske Garantifonds forpligtelse, såle-des at det i det indbyrdes forhold
under alle omstændigheder vil være den Danske Garantifond, der skal
dække erstatningskravene, jf. afsnit 4.6.

4.2 Den Danske Garantifonds dækningspligt for forsikringsvirk- 
somhed i Norge

70. Alpha var pligtmæssigt medlem af den Danske Garantifond, jf. § 1, stk. 2,
jf. § 3, i dagældende Garantifondslov (materialesamlingen, side 41). Dette
medlemskab omfattede også den virksomhed, som Alpha udøvede via filial
i Den Europæiske Union eller i et land, som Unionen har indgået aftale
med, jf. Garantifondsloven § 2, stk. 1 (materialesamlingen, side 41), dvs.
også den norske filial.

71. Garantifondsloven er senere ændret således, at den Danske Garanti-fond
fremadrettet kun dækker den virksomhed, som et forsikrings-selskab har i
Danmark for risici i Danmark, jf. § 2, stk. 1, i den senere Garantifondslov1
(materialesamlingen, side 31). Garantiordningen omfatter således ikke
længere et dansk forsikringsselskabs virk-somhed via filial, hvilket
udtrykkeligt er nævnt i forarbejderne som



12

en ændring af hidtil gældende ret (materialesamlingen, side 37ff (38-39)).

72. Det har således utvivlsomt været hensigten med dagældende Ga-
rantifondslov, at den Danske Garantifond har skulle dække den for-
sikringsvirksomhed, som Alpha udøvede via filial i Norge, og som
medførte erstatningskrav omfattet af dækningsområdet i Garanti-
fondsloven § 5, stk. 1, nr. 3, på tidspunktet for Alphas konkurs.

73. Alpha var derudover stiftet og udøvede forsikringsvirksomhed på
tidspunktet for den Danske Garantifonds oprettelse i 2003. Alpha har
således skulle yde løbende bidrag til den Danske Garantifond fra fondens
stiftelse og frem til og med 2009, hvor opkrævning af løbende bidrag blev
suspenderet (bilag 32, ekstrakten, side 81ff (89)), idet den Danske
Garantifond på dette tidspunkt havde sikret sin minimumsformue.

74. Det forhold, at de løbende bidrag er fastsat som et beløb pr. police tegnet i
henhold til en type forbrugerforsikringer, som ikke omfatter
yrkesskadeforsikringerne eller andre øvrige ansvarsforsikringer, ændrer
ikke på, at der er ydet bidrag fra Alpha til den Danske Ga-rantifond (og
ikke til den Norske Garantiordning).

75. Det fremgår direkte af Garantifondsloven § 5, at udækkede erstat-ningskrav
i henhold til "øvrige ansvarsforsikringer" er omfattet af den Danske
Garantifonds dækningsområde, og det har derfor ingen betydning for, om
sådanne erstatningskrav er berettigede til at opnå dækning fra den Danske
Garantifonds formue, at bidragsopkræv-ningerne efter loven alene sker på
baggrund af andre af de dækkede forsikringstyper.

76. Den Danske Garantifonds dækningspligt efter Garantifondslovens § 5, stk.
1, nr. 3, hviler på tre betingelser, der alle er opfyldt og som gennemgås
nærmere nedenfor. Der er således tale om erstatnings-krav ifølge en
ansvarsforsikring (afsnit 4.3), for skadelidte tredje-mænd, som er sikret
mod personskade ifølge forsikringen (afsnit 4.4), og disse erstatningskrav
er udækkede som følge af Alphas konkurs (afsnit 4.5).

4.3 Yrkesskadeforsikring er en ansvarsforsikring 

77. Det følger udtrykkeligt af den norske yrkesskadeforsikringslov, at den
lovpligtige forsikring anses som en ansvarsforsikring med for-sikringstager
(arbejdsgiver), som det forsikringspligtige ansvarssub-jekt, jf. yforsl § 4,
stk. 3 (bilag 12, ekstrakten, side 247ff (248)).

78. I forarbejderne til bestemmelsen, Ot.prp. 44 s. 86 (bilag 29, ekstrak-ten,
side 243ff (246)), er det fremhævet, at dette skulle fjerne tvivl



13

om, hvordan yrkesskadeforsikringen skulle placeres i forsikringsret-lig
terminologi: "Uten en uttrykkelig regulering ville det være uklart hvordan
yrkesskadeforsikringen skulle plasseres innenfor forsik-ringsterminologien.
Dette er bakgrunnen for at annet ledd [nu tredje led/stk. 3] definerer
yrkesskadeforsikringen som en ansvarsforsik-ring."

79. Yrkesskadeforsikringens karakter af ansvarsforsikring underbygges
derudover af, at den har til formål at dække arbejdsgivers risiko for
(yrkes)skade i tilfælde, hvor arbejdsgiveren ville ifalde ansvar efter
almindelig erstatningsregler. Yrkesskadeforsikringen opfylder der-ved et
grundlæggende karakteristikon ved en ansvarsforsikring derved, at
forsikringen har til formål at dække den sikrede (her ar-bejdsgiveren) imod
at skulle udbetale erstatning for eventuelle ska-delidtes tab.

80. Efter yforsl § 5, stk. 1, er ansvarsforsikringen i forholdet til den ska-delidte
arbejdstager etableret efter et "direct action" princip, således at skadelidte
har et direkte erstatningskrav mod forsikringsgiver (ekstrakten, side 247ff
(248)). Det fremgår af forarbejderne til yrkes-skadeforsikringsloven, side
86f i Ot prp. 44 (materialesamlingen, si-de 91ff (106-107)), at dette princip
svarer til det almindelige princip om skadelidtes ret til at kræve erstatning
direkte fra forsikringsgive-ren i både frivillig og tvungen ansvarsforsikring
i den norske forsik-ringsaftalelovs § 7-6 og 7-7 (bilag 28, ekstrakten, side
253ff (264-265)), som det også kendes i den danske forsikringsaftalelovs §
95 (materialesamlingen, side 15ff (18)).

81. Det bliver over for disse utvivlsomme fortolkningsbidrag, der klart fastslår
yrkesskadeforsikringen som en ansvarsforsikring, helt irre-levant, at det
tilsyneladende er uafklaret i norsk ret, om yrkesskade-forsikringen efter den
norske forsikringsaftalelov i forholdet mellem skadelidte og
forsikringsgiver, skal forstås som en skadesforsikring (der også indbefatter
ansvarsforsikring) eller en personforsikring (se bl.a. side 297 i NOU
2004:3, materialesamlingen, side 81ff (90)). En eventuel tvivl herom er
sagen uvedkommende, idet det uanset den-ne står klart, at den skadelidte
arbejdstager ved sit direkte erstat-ningskrav mod forsikringsgiver netop er
sikret mod personskade via det, der efter yrkesskadeforsikringsloven er
fastslået at være en ansvarsforsikring.

82. At yrkesskadeforsikringen også dækker tilfælde, hvor erstatnings-ansvar
ikke endeligt kan fastslås, jf. yforsl § 3, stk. 1, (bilag 12, ek-strakten, side
247ff (248)) medfører ikke, at yrkesskadeforsikringen ikke er en
ansvarsforsikring. Når der i loven og i dennes forarbejder er taget
udtrykkeligt stilling til, at yrkesskadeforsikringen forsik-ringsretligt skal
anses som en ansvarsforsikring, må der kræves



14

særdeles stærke holdepunkter for at lægge det modsatte til grund. Der
foreligger ingen sådanne holdepunkter i nærværende sag.

83. Den norske yrkesskadeforsikring kan heller ikke anses som en social
sikringsordning på samme vis som den danske arbejdsskadesik-ringslov,
som afgjort af Højesteret ved U 2000.19H (materialesam-lingen, side 117ff
(119).

84. Yrkesskadeforsikringsloven skal således genoprette den skadelidtes fulde,
individuelle tab, og det er således lovens "(…) hovedoppgave
… å sikre arbeidstaker påført yrkesskade rett til full erstatning også for den
del av sitt individuelle tap som ikke ble dekket av folke-trygdens ytelser",
jf. professor, dr. juris Person 1's responsum, Notat om den norske
obligatoriske forsikrings- og erstatningsord-ning for yrkesskader
(materialesamlingen, side 215ff (221)).

85. Dette er i modsætning til den danske arbejdsskadesikringslov, der alene er
indrettet på at skulle yde erstatning for de varige følger af en arbejdsskade,
men ikke tillige de midlertidige følger heraf, her-under væsentligst ikke
yder erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og svie og smerte. Hertil kommer,
at skadelidte har krav på difference-erstatning udover
arbejdsskadesikringsloven, såfremt dette er hjem-let i
erstatningsansvarsloven. Arbejdsskadesikringsloven ligner i den henseende
nærmere folketrygdsloven, hvor der heller ikke ydes fuld dækning for det
individuelle tab.

86. Under dansk ret kan der således i tillæg til arbejdsskadesikringslo-ven
rettes krav mod en eventuelt ansvarlig skadevolder, men altid sådan, at
arbejdsskadesikringsloven har forrang udtrykt derved, at både
arbejdsskadesikringsloven § 77 (materialesamlingen, side 5ff (10)) samt
erstatningsansvarsloven § 17 (materialesamlingen, side 11ff (12))
fastsætter, at der ikke kan kræves regres mod en erstat-ningsansvarlig
skadevolder for ydelser i henhold til arbejdsska-desikringsloven.
Erstatningsansvarsloven kategoriserer i den for-bindelse udtrykkeligt
sådanne ydelser, som "[y]delser i henhold til den sociale lovgivning".

87. Dette understreger, at arbejdsskadesikringsloven under dansk ret indgår i et
socialt sikringssystem, mens dette ikke kan overføres til-svarende til den
norske yrkesskadeforsikring. Under norsk ret ydes social sikring derimod,
som beskrevet ovenfor i afsnit 3.3, i medfør af folketrygdloven.

88. Dertil kommer, at yrkesskadeforsikringsloven tillægger forsikrings-
selskabet en regresret mod den forsætligt skadevoldende arbejdsgi-ver,
ligesom forsikringsselskabet indtræder i skadelidtes krav mod en eventuelt
ansvarlig tredjemands skadevolder, jf. yforsl § 8 (bilag 12, ekstrakten, side
247ff (249)).



15

89. At regresretten alene gælder for forsætlige tilfælde må anses som en
yderligere fremhævelse af, at der er tale om en ansvarsforsikring. En
ansvarsforsikring ville således være uden særlig interesse for forsik-
ringstageren, såfremt skadevoldende handlinger generelt eller i vidt omfang
ville medføre et regresansvar for forsikringstageren. Det er således
"Poenget med en ansvarsforsikring … nettopp at forsik-ringstakeren skal
holdes skadesløs", jf. også Person 1's re-sponsum, Notat om den norske
obligatoriske forsikrings- og erstat-ningsordning for yrkesskader
(materialesamlingen, side 215ff (223)).

90. Henset til de væsentlige forskelle fra den danske arbejdsskadesik-ring til
den norske yrkesskadeforsikring, vil det således være misvi-sende at
sidestille de danske skadelidte arbejdstageres (manglende) ret til dækning
under Garantifondsloven med de norske skadelidte arbejdstageres ret til
dækning under loven. Der henvises endvidere til den grundige redegørelse i
Person 1's responsum, Notat om den norske obligatoriske forsikrings- og
erstatningsordning for yr-kesskader (materialesamlingen, side 215ff
(228ff)) om forskellene mellem den danske og den norske ordning.

91. Sammenfattende gøres det derfor gældende, at yrkesskadeforsik-ringsloven
adskiller sig fra den danske arbejdsskadesikringslov på sådanne væsentlige
punkter, at Højesterets afgørelse i U 2000.19H (materialesamlingen, side
117ff (119)) ikke kan påberåbes til støtte for, at erstatningskrav efter den
norske yrkesskadeforsikringslov ik-ke skal dækkes af den Danske
Garantifond, således som tilfældet er med erstatningskrav efter den danske
arbejdsskadesikringslov, der i stedet dækkes af Arbejdsmarkedets
Erhvervssikring.

92. Yrkesskadeforsikringen er således en ansvarsforsikring og omfattes som
sådan af Garantifondslovens dækningsområde for "øvrige an-
svarsforsikringer", jf. Garantifondsloven § 5, stk. 1, nr. 3 (materiale-
samlingen, side 41ff (42)).

93. Hertil skal det endvidere bemærkes, at Garantifondsloven ikke in-deholder
noget yderligere kriterium om, at § 5, stk. 1, nr. 3, alene angår "den type
ansvarsforsikring, som dækker tredjemands erstat-ningskrav mod en
ansvarlig skadevolder", som anført i den Danske Garantifonds svarskrift af
27. maj 2019, side 8 (ekstrakten, side 23ff (30)).

94. Ifølge § 5, stk. 1, nr. 3, dækker "Fonden erstatningskrav, der er udækkede
(…) til (…) tredjemænd, der er sikret mod personskade ifølge øvrige
ansvarsforsikringer". I bestemmelsens forarbejder ud-dybes dette med, at
ordningen skal dække "(…) alle, der er sikret mod personskade ifølge
øvrige typer ansvarsforsikring, uanset om denne måtte være tegnet
erhvervsmæssigt", jf. lovforslag som frem-



16

sat nr. 181 af 12. marts 2003, de specielle bemærkninger til § 5, (ma-
terialesamlingen, side 47ff (51)).

95. Det afgørende kriterium i såvel bestemmelsen som forarbejderne er således,
at der er tale om en type ansvarsforsikring, som sikrer mod personskade,
hvilket netop er tilfældet under de norske yrkesskade-forsikringer.

4.4 De norske skadelidte arbejdstagere er tredjemænd, der er sikret 
mod personskade

96. Det gøres gældende, at de norske skadelidte arbejdstagere er tred-jemænd i
Garantifondslovens forstand og ikke kan anses som "sik-rede" under de
norske yrkesskadeforsikringer sådan, som det er gjort gældende af den
Danske Garantifond. Dette gælder således hverken under dansk eller norsk
forsikringsret.

97. Det er forsikringstager, som har de rettigheder og pligter, der følger af
forsikringslovgivningen og efter policen. Forsikringstageren er således den,
som har sluttet aftale om forsikring, jf. den danske for-sikringsaftalelov § 2,
stk. 2 (materialesamlingen, side 15). Tilsvaren-de gælder efter den norske
lov om forsikringsavtaler (forsikringsav-taleloven) § 1-2 (b), "I lovens del
A betyr (b) forsikringstakeren: den som inngår en individuell eller kollektiv
forsikringsavtale med sels-kapet" (bilag 28, ekstrakten, side 253ff (254)).

98. I relation til ansvarsforsikringer er den "sikrede" den, der ønsker dækning
af risikoen for det erstatningsansvar, som denne kan på-drage sig overfor en
skadelidt tredjemand, dvs. den hvis ansvar dækkes. Under dansk ret kan
dette udledes af forsikringsaftale-lovens §§ 91-96, hvor sikrede er den, som
kan pålægges et erstat-ningsansvar (materialesamlingen, side 15ff (18f)),
mens det i den norske forsikringsavtalelov udtrykkeligt angives, at den
sikrede er den, hvis erstatningsansvar er dækket, jf. § 1-2 (c) (bilag 28,
ekstrak-ten, side 253ff (254)).

99. I Garantifondslovens § 5, stk. 1, nr. 3, er udtrykket "sikret" anvendt i en
anden kontekst; nemlig til at beskrive den skadelidte, der har ret til
forsikringsydelsen. Dette fremgår både af ordlyden af Garanti-fondslovens
§ 5, stk. 1, nr. 3 (og nr. 2) og forarbejderne til bestem-melsen, jf. nærmere
ndf. pkt. 108.

100. Skadelidte er dermed hverken forsikringstager eller den sikrede under en
ansvarsforsikring, og det ændrer ikke på de norske skade-lidte
arbejdstageres retstilling i den henseende, at yrkesskadeforsik-ringsloven
indebærer et direkte krav mod forsikringsselskabet for den skadelidte
arbejdstager, jf. yforsl § 5 (bilag 12, ekstrakten, side 247ff (248)).



17

101. Sådanne direkte krav genfindes ligeledes i dansk ret i særlovsbe-
stemmelser om erstatning og forsikring, jf. hertil eksempelvis
færdselsloven (fæl) § 108 (materialesamlingen, side 29ff (30)). Heref-ter
hæfter forsikringsgiver af den lovpligtige motorkøretøjsforsik-ring direkte
overfor skadelidte. Det er dog fortsat ejeren eller den varige bruger af det
motordrevne køretøj, som har forsikringsplig-ten, jf. fæl § 106, stk. 1
(materialesamlingen, side 29ff (30)), og som således er den
præmiebetalende forsikringstager og den, hvis an-svar er sikret.

102. De direkte krav sikrer skadelidte en bedre og stærkere ret overfor
forsikringsgiver, men det indebærer ikke, at skadelidte ikke er tred-jemand i
Garantifondslovens forstand. Såfremt et sådant synspunkt skulle lægges til
grund, ville Garantifondsloven § 5, stk. 1, nr. 2, hvorefter den Danske
Garantifond skal dække erstatningskrav til "tredjemænd, der er sikret mod
person- eller tingsskade ifølge mo-toransvarsforsikringer" reelt være uden
indhold, jf. således skade-lidtes direkte krav i fæl § 108.

103. De norske skadelidte arbejdstagere må således på tilsvarende vis anses som
tredjemænd i Garantifondslovens forstand uanset, at for-sikringsgiver
hæfter direkte overfor disse skadelidte.

104. Det har endvidere ikke været formålet med det direkte krav i yforsl § 5, at
arbejdstagere skulle identificeres med forsikringstager eller på anden måde
gøres til part i aftaleforholdet og dermed stilles rin-gere, end hvis kravet
skulle rettes direkte mod arbejdsgiveren.

105. Alpha ville således heller ikke kunne rette et regreskrav mod den skadelidte
arbejdstager under en yrkesskadeforsikring som følge af dennes forsætlige
adfærd, hvilket understreger, at der ikke er for-sikringsretligt aftaleforhold
imellem disse parter. Derimod vil for-sikringsdækningen eventuelt kunne
nedsættes eller bortfalde som følge af skadelidtes medvirken til skaden, jf.
yforsl § 14 (bilag 12, ek-strakten, side 247ff (250)), dvs. ud fra sådanne fra
egen skylds-betragtninger, som netop kan anlægges overfor en skadelidt
tredje-mand.

106. De norske skadelidte arbejdstageres karakter af tredjemand under-støttes
yderligere af de almindelige bestemmelser i den norske for-
sikringsavtalelov, kapitel 7 om "Tredjepersons rett" efter forsik-
ringsavtaleloven, §§ 7-6 og 7-7, som fastsætter, at skadelidte kan kræve
erstatning direkte fra forsikringsselskabet, når forsikringen dækker sikredes
erstatningsansvar (bilag 28, ekstrakten, side 253ff (263 og 264-265)). Disse
almindelige bestemmelser om netop tred-jemands ret ville således gælde
for de norske arbejdstagere, såfremt



18

der ikke var fastsat en særbestemmelse i yrkesskadeforsikringslo-ven.

107. Det gøres herudover gældende, at selv, hvis de norske skadelidte
arbejdstagere skulle anses som "medforsikrede" eller "sikrede" i den
forstand, at ansvarsforsikringen dækker betalingspligten for ar-
bejdstagernes erstatningskrav for personskade, vil det ikke indebæ-re, at de
norske arbejdstagere ophører med at være tredjemænd i Garantifondslovens
forstand.

108. Tværtimod fremgår det tydeligt af forarbejderne til Garantifondslo-vens §
5, at garantiordningen skal dække "alle, der er sikret mod personskade
ifølge øvrige typer ansvarsforsikring" (materialesam-lingen, side 47ff (51)).
Dette må utvivlsomt også omfatte skadelidte arbejdstagere med
erstatningskrav for personskade ifølge yrkesska-deforsikringer tegnet via
Alphas norske filial. Eksemplet i forarbej-derne sammesteds om dækning
af erstatningskrav fra skadelidte tredjemænd fra produktansvarsskader
støtter yderligere den Nor-ske Garantiordnings synspunkt.

109. Det forhold, at en person/persongruppe er angivet på en police som en del
af den af forsikringen omfattede personkreds, ændrer ikke på, at de
pågældende fortsat står udenfor aftaleforholdet overfor
forsikringsselskabet.

110. Der kan til støtte herfor henvises til den danske forsikringsaftalelovs afsnit
om "Forsikring af trediemands interesse", og til eksempel lovens § 55,
hvoraf fremgår, at "Forsikring af indbo anses, hvis ikke andet fremgår af
omstændighederne, tillige at omfatte indbo, der tilhører forsikringstagerens
ægtefælle, hans hjemmeboende børn samt personer, der hører til
forsikringstagerens husstand…" (mate-rialesamlingen, side 15ff (16)).

111. Placeringen af forsikringsaftaleloven § 55 understreger, at de nævn-te
personer er "trediemænd", selvom de nævnes direkte som omfat-tet af
forsikringens dækning.

112. Den norske forsikringsavtaleloven indeholder et tilsvarende kapitel om
"Tredjepersons rett", jf. forsikringsavtaleloven kapitel 7, hvor
"medforsikredes" rettigheder behandles og også anses som "tredje-persons"
rettigheder (bilag 28, ekstrakten, side 253ff (263)).

4.5 De norske arbejdstageres krav er udækkede som følge af Alphas 
konkurs

4.5.1 Dækning fra folketrygden er allerede fradraget



19

113. Eventuelle trygdeytelser fra folketrygden, dvs. ydelser i henhold til
folketrygdloven, er uden betydning for, hvorvidt den Danske Ga-rantifond
skal betale de erstatningskrav, som de norske skadelidte arbejdstagere måtte
have under en norsk yrkesskadeforsikring og som den Norske
Garantiordning har udbetalt (forskutteret). Der bliver således foretaget
fradrag for eventuelle "trygdeytelser" i de anmeldte erstatningskrav inden
de godkendes og oversendes til den Norske Garantiordning med henblik på
forskuttering.

114. Fradrag for eventuelle folketrygdydelser (som administreres af NAV) påses
af de respektive skadesbehandlere som behandler og forhåndsgodkender de
anmeldte forsikringskrav for Alpha. Der vil således være taget højde for
eventuelle ydelser fra NAV i den be-løbsmæssige opgørelse af
forsikringsdækningen for et anmeldt og af sagsbehandlerne godkendt krav.

115. Folketrygdydelser vil dermed ikke være en del af de krav, som kan
godkendes under forsikringsdækningen hos Alpha og dermed hel-ler ikke
være en del af de krav, som forskutteres af den Norske Ga-rantiordning og
som den Danske Garantifond skal dække. Hermed er der også
overensstemmelse med, at den Danske Garantifond ikke skal dække krav
efter arbejdsskadesikringsloven - som er udækkede i medfør af Alphas
konkurs. Disse krav dækkes for danske skadelid-te arbejdstagere af
Arbejdsmarkedets Erhvervssikring i medfør af arbejdsskadesikringslovens
§ 54. For norske skadelidte arbejdstage-re dækkes de tilsvarende krav efter
folketrygdsloven af folketryg-den.

116. Forholdet mellem trygdeytelserne og de eventuelle erstatningsbeløb under
yrkesskadeforsikringen fremgår også af den af den Danske Garantifond
fremlagte responsum fra advokat, dr. juris, Person 2, hvorefter "en
arbeidstakers individuelle tap kan overstige de standardiserte og
maksimerte satsene i folketrygden, som da må dekkes på andre måder - i
praksis gjennom yrkesskadeforsikring"(materialesamlingen, side 201ff
(214)).

117. Endvidere henvises til det af den Norske Garantiordning fremlagte
responsum fra professor, dr. juris, Person 1. "Generelt sett synes også
arbeidsskadesikringsloven i hovedtrekk å være et motstykke til det
offentligrettslige regelverket om yrkesskade i kapittel 13 i den norske
folketrygdloven. De typer av ytelser som skal utbetales etter loven, er
oppregnet i arbsksl. § 11 som svarer til ftrl. § 13-2. Reglene om beregning
av de enkelte ytelsene i arbsksl. §§ 12- 27 viser at det –på samme måte som
ytelser fra folketrygden - i stor grad dreier seg om normerte, maksimerte og
periodiserte ytelser, selv om det ved beregning av ytelser til dels også tas
hensyn til regler i erstatnings-ansvarsloven" (materialesamlingen, side
215ff (228)).



20

4.5.2 Erstatningskravene er udækkede som følge af skadesforsikrings- 
selskabets konkurs

118. Ifølge Garantifondsloven § 5, stk. 1, er et erstatningskrav udækket, såfremt
erstatningskravet ikke kan dækkes af et forsikringsselskab på grund af dette
selskabs konkurs. Det er ubestrideligt, at det net-op er tilfældet for så vidt
angår de norske arbejdstageres erstat-ningskrav under
yrkesskadeforsikringerne tegnet via den norske fi-lial, Alpha Insurance
NUF.

119. Der er således tale om erstatningskrav, som ville have opnået dæk-ning hos
Alpha, hvis konkursen ikke var indtrådt.

120. Der er ingen holdepunkter for, at ordlyden i Garantifondsloven § 5, stk. 1
om, at den Danske Garantifond skal dække erstatningskrav, som er
"udækkede som følge af et skadesforsikringsselskabs kon-kurs", kan eller
skal fortolkes således, at kravene alligevel ikke er udækkede "som følge af"
forsikringsselskabets konkurs, i det tilfæl-de, hvor en tredjepart (her den
Norske Garantiordning) måtte vælge at "forskuttere" betalingen.

121. At kravet "forskutteres" af den Norske Garantiordning, som derved
indtræder i kravet, indebærer derfor ikke, at erstatningskravet der-ved
falder udenfor Garantifondsloven § 5, stk. 1, og/eller i øvrigt frigør den
Danske Garantifond for fondens dækningspligt. Betaling fra en tredjepart
indebærer alene en indfrielse af den Danske Garan-tifonds forpligtelse
overfor den pågældende skadelidte, hvorefter betaleren indtræder
(subrogerer) i den skadelidtes krav overfor den Danske Garantifond. At den
Norske Garantiordning indtræder i kravet er bekræftet henholdsvis ved
Procedureaftalen (bilag 11, ek-strakten, side 145ff (148)) samt mellem den
Danske Garantifond og den Norske Garantiordning, jf. hertil bilag E
(ekstrakten, side 139) og bilag F (ekstrakten, side 165ff (166-167)).

122. Garantifondslovens § 5 indeholder ingen bestemmelse om, at krav som
erhverves ved subrogation af tredjemand, ikke fortsat skal dækkes af den
Danske Garantifond. Dette ville desuden indebære en fravigelse af det
almindelige obligationsretlige princip om, at en erhverver indtræder i
overdragerens rettigheder, og en sådan fravi-gelse bør have støtte i lovens
udtrykkelige ordlyd og/eller stærke holdepunkter i lovens forarbejder.

123. Et eksempel på en sådan udtrykkelig ordlyd fremgår af § 8 i lov om
Lønmodtagernes Garantifond, hvorefter adgangen til betaling fra denne
fond borfalder, såfremt lønmodtageren overdrager sit krav
(materialesamlingen, side 57f (58)).



21

124. Der findes ingen tilsvarende udtrykkelig ordlyd i Garantifondslo-ven (for
skadesforsikringsselskaber) eller bemærkninger herom i
Garantifondslovens forarbejder.

4.5.3 Den Norske Garantiordning har en dækningsret, men ikke dæk- 
ningspligt

125. Den Norske Garantiordning er ikke forpligtet til at dække erstat-
ningskravene fra de norske skadelidte arbejdstagere, som er omfat-tet af en
yrkesskadeforsikring tegnet via Alphas norske filial. Der fremgår ikke
nogen sådan dækningspligt for den Norske Garantio-rdning af den norske
lovgivning.

126. Den Norske Garantiordning har en ret, men ikke en pligt til at fore-tage
udbetalinger til skadelidte norske, arbejdstagere i forbindelse med Alphas
konkurs. Dette følger af finansforetaksloven § 20A-1, hvorefter Den
Norske Garantiordning "… skal bidra til at å sikre ut-betaling av krav…",
(bilag 1, ekstrakten, side 363), hvilket ikke skal forstås således, at den
Norske Garantiordning dermed har forplig-telse til også endeligt at yde
udbetaling.

127. Det følger endvidere af finansforetaksloven § 20 A-6 (1), (bilag 1, ek-
strakten, side 363ff (364)), hvorefter "Styret avgjør hvordan garanti-
ordningens midler skal nyttes for å hindre eller redusere tap for sik-rede
eller skadet tredjeperson og kan fastsette vilkår for utbetaling".

128. Kapitel 20-A i finansforetaksforskriften (bilag A, ekstrakten, side 327ff
(329)) fastsætter herefter yderligere betingelser, der skal være opfyldt for,
at der kan træffes beslutning om udbetaling, men deri-mod ikke for, at der
skal træffes beslutning om udbetaling.

129. Det er i fuld overensstemmelse hermed, når det fremgår af den Norske
Garantiordnings pressemeddelelse af den 30. oktober 2008 (bilag C,
ekstrakten, side 131), at Den Norske Garantiordning "…vil forskuttere
visse utbetalinger", hvilket er en udbetaling i form af et udlæg for den
betaling, som de norske arbejdstagere har krav på fra den Danske
Garantifond. Det fremgår endvidere, at betaling sker som følge af, at den
Norske Garantiordning har besluttet at anvende "en adgang" til betaling,
men derimod ikke, at der er indtrådt en lovbestemt forpligtelse.

130. Udbetalingen ("forskutteringen") er ydet som en indfrielse af de krav, som
de skadelidte arbejdstagere måtte have overfor den Dan-ske Garantifond,
med henblik på at sikre, at den Danske Garanti-fonds uberettigede
dækningsnægtelse ikke skulle gå ud over de, som i forvejen er hårdest ramt
- de skadelidte personer. Herefter indtræder (subrogerer) den Norske
Garantiordning i de skadelidte arbejdstageres ret overfor den Danske
Garantifond såvel i henhold



22

til det aftalte, jf. Procedureaftalen (bilag 11, ekstrakten, side 14ff) og den
efterfølgende korrespondance og drøftelser mellem sagens par-ter, jf. bilag
E (ekstrakten, side 139) og bilag F (ekstrakten, side 165ff (166-167)), som i
henhold til almindelige, obligationsretlige princip-per, jf. tillige ovenfor
pkt. 4.5.2.

131. At beslutningen om "forskuttering" netop er truffet for at sikre, at de norske
skadelidte arbejdstagere ikke bebyrdes med nærværende konflikt om
dækningspligt mellem den Danske Garantifond og den Norske
Garantiordning fremgår tydeligt af sidstnævntes presse-meddelelse (bilag
C, ekstrakten, side 131f) og meddelelse om ind-kaldelse af bidrag fra
medlemmerne (bilag 15, ekstrakten, side 169f), hvor det specifikt anføres,
at sagen vil blive forfulgt over for den Danske Garantifond. Når den
Norske Garantiordning i meddelel-serne henviser til, at skadelidte norske
arbejdstagere vil have "krav på dekning fra den norske garantiordningen" er
dette derfor åben-lyst en henvisning til den Norske Garantiordnings
beslutning om "forskuttering", hvorefter norske skadelidte arbejdstagere
kunne ret-te deres erstatningskrav mod den Norske Garantiordning, som
her-efter vil forfølge sagen over for den Danske Garantifond.

132. Det er misvisende, at den Danske Garantifond i svarskriftet, side 4,
(ekstrakten, side 23ff(26)) søger at tolke den Norske Garantiord-nings
ordvalg i pressemeddelelsen som om den Norske Garantiord-ning skulle
være af den opfattelse, at den Norske Garantiordning selv skulle mene at
være forpligtet til at dække de erstatningskrav som denne sag angår. Dette
er selvsagt ikke tilfældet, hvilket sags-førelsen i sig selv tydeliggør.

4.6 Den Danske Garantifonds dækningsforpligtelse er primær 

133. Der fremgår ikke nogen dækningspligt for den Norske Garantiord-ning af
den norske lovteksts ordlyd for de erstatningskrav denne sag vedrører.
Allerede af den grund bør der udvises særlig tilbage-holdenhed med at
fastslå en sådan dækningspligt under nærværen-de sag.

134. Såfremt retten dog måtte finde, at den Norske Garantiordning har en
dækningspligt overfor erstatningskrav fra norske skadelidte ar-bejdstagere,
som er sikret mod personskade ifølge en arbejdsskade-forsikring tegnet i
henhold til yrkesskadeforsikringsloven via Alp-has filial i Norge, gøres det
gældende, at dette ikke fritager den Danske Garantifond for sin
dækningsforpligtelse. Der må i det til-fælde være tale om en solidarisk
hæftelse for de to garantiordnin-ger, hvilken hæftelse i det indbyrdes
forhold bør bæres af den Dan-ske Garantifond.



23

135. Det gøres endvidere gældende, at i det tilfælde, hvor der er hjem-mel til, at
der kan ske udbetaling fra både fra den Danske Garanti-fond og den Norske
Garantiordning, må der lægges vægt på, at Alpha har været lovpligtigt
medlem af den Danske Garantifond, også for filialvirksomheden, og som
sådan været bidragspligtig og betalt bidrag til den danske fond.

136. Henset til, at Alpha har været bidragspligtig og ydet bidrag til den Danske
Garantifond, som skal yde dækning indenfor sit anvendel-sesområde,
hvilket efter Garantifondsloven omfatter filialvirksom-hed, må det anses
for mindre byrdefuldt, at den Danske Garanti-fond skal dække
erstatningskravene fra de norske skadelidte ar-bejdstagere.
Forsikringsudbyderen af disse yrkesskadeforsikringer -Alpha – har netop
bidraget til opbygning af den minimumsformue, som nu anvendes til og
bliver reduceret som følge af Alphas kon-kurs. Heroverfor står, at Alphas
norske filial ikke har ydet bidrag til den Norske Garantiordning i
medlemsperioden.”

Garantifonden for skadesforsikringsselskaber har i det væsentlige procederet i
overensstemmelse med sit sammenfattende processkrift, hvori er gjort følgen-de
gældende:

” 3. TVISTEN 

…

3.3 Retten skal tage stilling til følgende tre spørgsmål, hvor domfældel-se
forudsætter et bekræftende svar på alle tre spørgsmål, mens blot et
benægtende svar fører til frifindelse:

3.3.1 Kan de norske arbejdstageres krav på ydelser ifølge en norsk yrkes-
skadeforsikring anses for at være ”udækkede erstatningskrav” , jf.
indledningen til § 5, stk. 1?

– Det er den danske Garantifonds opfattelse, at den norske Garanti-ordning,
sådan som sagen foreligger, ikke har ført bevis for, at de norske
arbejdstageres krav , ikke er dækkede i Norge af enten den norske
Garantiordning eller den norske folketrygdlovens kapitel 13, og at der i
hvert fald hjemmelsmæssigt i forhold til den danske ga-rantifondslov ikke
er tale om udækkede erstatningskrav, se neden-for punkt 6.

3.3.2 Kan den norske yrkesskadeforsikring anses for at være den form for
”ansvarsforsikring” , der refereres til i § 5, stk. 1, nr. 3?

– Det er den danske Garantifonds opfattelse, at uanset den norske
yrkesskadeforsikring i henhold til lovens § 4 i forholdet mellem for-



24

sikringsgiveren og forsikringstageren er kategoriseret som en an-
svarsforsikring, adskiller den sig – ikke kun efter dansk ret, men og-så efter
norsk ret – i så høj grad fra den type ansvarsforsikring, der er omfattet af
den danske garantifondslov, at krav ifølge den norske yrkesskadeforsikring
hjemmelsmæssigt ikke er omfattet af den dan-ske garantifondslov, se
nedenfor punkt 7.

3.3.3 Kan de norske arbejdstagere, der har krav på ydelser ifølge en norsk
yrkesskadeforsikring, anses for at være ”tredjemænd, der er sikret mod
personskade” i henhold til § 5, stk. 1, nr. 3?

– Det er den danske Garantifonds opfattelse, at de norske arbejdsta-gere
ikke skal anses for at være vilkårlige skadelidte tredjemænd, men derimod
er de specifikt sikrede arbejdstagere i henhold til den konkrete
yrkesskadeforsikring, se nedenfor punkt 8.

3.4 Sagen skal afgøres i overensstemmelse med dansk ret. Det har der-for
betydning for besvarelsen af hjemmelsspørgsmålet, hvordan man efter
dansk ret vil karakterisere de norske arbejdstageres krav på ydelser ifølge
en norsk yrkesskadeforsikring, og ikke hvordan man i Norge har valgt at
kategorisere den norske yrkesskadeforsik-ringsordning.

…

6. DE NORSKE ARBEJDSTAGERES KRAV ER IKKE ”UDÆKKE- 
DE KRAV”

6.1 Den norske Garantiordning har ikke godtgjort, at norske arbejdsta-geres
erstatningskrav ifølge en yrkesskadeforsikring tegnet hos Alpha Insurance
A/S via Alpha Insurance NUF (filial salg) er ”udækkede krav” , jf.
garantifondslovens § 5, stk. 1.

6.2 For det første; de krav, som sagen angår, opfylder efter den retlige karakter
af yrkesskadeforsikringen betingelserne i finansforetakslo-vens kapitel
20A-1 for at være dækket af den norske Garantiord-ning.

6.3 Yrkesskadeforsikringen må karakteriseres som en direkte skades-
forsikring, jf. finansforetakslovens § 20A 1, stk. 2. Den må anses for at
være en skadesforsikring, jf. finansforetaksloven § 2-6 og forar-bejderne til
yrkesskadeforsikringslovens § 18. Der er tale om en tvungen forsikring,
som gælder ved personskade (arbejdsulykker og visse sygdomme) påført
arbejdstagere hos en arbejdsgivere i Norge, jf. yrkesskadeforsikringslovens
§ 1. Den er i forholdet mel-lem forsikringsselskabet og arbejdsgiveren
klassificeret som en an-svarsforsikring, jf. § 4, selv om arbejdsgiveren ikke
er ansvarlig for



25

de yrkesskader, der dækkes af loven, og tilhører dermed kategorien
”ansvarsforsikring tegnet for å oppfylle pålegg gitt i eller i medhold av lov
(tvungen ansvarsforsikring)” , jf. finansforetaksforskriften § 20A-1, stk. 4.
Den dækker direkte til fordel for arbejdstageren, jf. § 5, stk. 1, giver fuld
erstatning uden hensyn til skyld, jf. § 3, og arbejds-giveren hæfter ikke for
arbejdstagerens erstatningskrav, jf. § 8, stk. 1.

6.4 De krav i henhold til norske yrkesskadeforsikringer, som sagen an-går,
vedrører kun en risiko, der består i Norge, jf. finansforetakslo-vens § 20A-
1, stk. 3. Pligten til at tegne yrkesskadeforsikring påhvi-ler som
udgangspunkt kun norske arbejdsgivere, jf. yrkesskadefor-sikringslovens §
1, stk. 1, og § 3, stk. 1. Uanset undtagelser til denne hovedregel angår sagen
kun norske arbejdstageres erstatningskrav ifølge yrkesskadeforsikringer
tegnet af norske arbejdsgivere. Den forsikrede risiko opfylder dermed
betingelsen i finansforetaksfor-skriftens § 20A-1, stk. 2, jf. f.eks. kategorien
i bestemmelsens litra d ”forsikringen dekker forsikringstaker eller sikret
som har sitt vanli-ge bosted her i riket eller, dersom forsikringstaker eller
sikret er en juridisk person, når den virksomhet som avtalen gjelder
befinner seg her i riket” .

6.5 Yrkesskadeforsikringen ikke er undtaget fra dækningsområdet, jf.
bemyndigelsesbestemmelsen i finansforetakslovens § 20A-1, stk. 4.
Undtagelserne er i henhold til finansforetaksforskriftens § 20A-1, stk. 3,
kreditforsikring, livsforsikringer, energiforsikringer, luftfarts-forsikringer,
søfartsforsikring, erhvervsforsikringer, genforsikringer og forsikringskrav
fra offentlige myndigheder. Yrkesskadeforsik-ringen kan ikke henregnes til
en af disse forsikringer, og den er un-der alle omstændigheder omfattet af
dækningsområdet i kraft af fi-nansforetaksforskriftens § 20A-1, stk. 4.

6.6 Det er uden betydning for vurderingen af Garantiordningens dæk-
ningspligt, om yrkesskadeforsikringen skal karakterises som en
skadesforsikring omfattet af del A i den norske forsikringsaftalelov eller en
personforsikring omfattet af del B i den norske forsikrings-aftalelov, fordi
begge forsikringer er skadesforsikring i medfør af fi-nansforetakslovens §
2-6.

6.7 Det er også uden betydning for vurderingen af Garantiordningens
dækningspligt, om de norske arbejdstagere skal karakteriseres om” sikrede”
i henhold til policen eller ”skadet tredjeperson” , fordi beg-ge kategorier – i
modsætning til hvad der gælder for den danske Garantiordnings
dækningsområde, jf. nedenfor punkt 8 – er omfat-tet af dækningen, jf.
finansforetakslovens § 20A-1, stk. 2.

6.8 For det andet; de krav, som sagen angår, skal nedsættes svarende til de
ydelser, som de norske arbejdstagere under alle omstændigheder



26

er berettiget til i medfør af folketrygdlovens kapitel 13, jf. den nor-ske
skadeerstatningslovs § 3-1, stk. 3, og yrkesskadeforsikringslo-vens § 13.

6.9 I det omfang de norske arbejdstagere har fået udbetalt deres erstat-
ningskrav i henhold til yrkesskadeforsikringen uden disse fradrag, har
Garantiordningen i medfør af den norske skadeserstatningslovs § 3-7 regres
mod Trygden med et beløb svarende til disse ydelser.

6.10 Den norske Garantiordning har heroverfor ikke godtgjort, at de nor-ske
arbejdstageres konkrete erstatningskrav i henhold til yrkesska-
deforsikringen overstiger de ydelser, der kommer til udbetaling i medfør af
folketrygdlovens kapitel 13.

7. DEN NORSKE YRKESSKADEFORSIKRING ER IKKE EN ”AN- 
SVARSFORSIKRING”

7.1 De norske yrkesskadeforsikringer kan hjemmelsmæssigt ikke anses for at
være den form for ”ansvarsforsikring” , der er omfattet af ga-
rantifondslovens § 5, stk. 1, nr. 3.

7.2 Uanset at man fra norsk side har valgt at benævne yrkesskadefor-sikringen i
forholdet mellem arbejdsgiveren og forsikringsselskabet som en
ansvarsforsikring, jf. yrkesskadeforsikringslovens § 4, illu-strerer
karakteren af forsikringen og forarbejderne til § 18, at forsik-ringen ikke
har de karakteristika, som en ansvarsforsikring har efter dansk ret, nemlig
en forsikring der er tegnet mod det erstatnings-ansvar, som skadevolderen
pådrager sig overfor tredjemand som følge af en skadevoldende
begivenhed, jf. den danske forsikringsaf-talelovs § 91.

7.3 Yrkesskadeforsikringen giver således arbejdstageren fuld erstatning for
yrkesskader og yrkessygdomme uden hensyn til arbejdsgiverens skyld og
dækker direkte til fordel for arbejdstageren, jf. yrkesskade-
forsikringslovens §§ 3, 4 og 5. Arbejdsgiveren hæfter endvidere ikke for
arbejdstagerens erstatningskrav, jf. yrkesskadeforsikringslovens § 8.

7.4 Det har støtte i U.2000.20H, at yrkesskadeforsikringen ikke er en an-
svarsforsikring. Højesteret konkluderede, at et erstatningskrav for en skade
omfattet af den danske arbejdsskadesikringslov hverken er et
erstatningskrav, som udspringer af et kontraktforhold, eller et krav på
erstatning for skade tilføjet udenfor kontraktforhold. Hø-jesteret lagde bl.a.
vægt på, at der efter arbejdsskadesikringsloven ydes erstatning for
arbejdsskade, uanset om der efter almindelige erstatningsregler er en
ansvarlig skadevolder, at forsikringsselska-bets regres mod arbejdsgiveren i
1978 blev begrænset til tilfælde af forsæt eller grov uagtsomhed og i 1984
blev helt ophævet, og at ar-



27

bejdsskadeforsikringsordningen i hvert fald efter disse ændringer har
karakter af en lovpligtig forsikring mod ulykker.

7.5 Selv om der i øvrigt måtte være forskelle mellem den norske yrkes-
skadeforsikring og den danske arbejdsskadeforsikring, er de to ord-ninger i
det væsentlige ens, for så vidt angår de centrale punkter, som Højesteret i
lagde vægt på i dommen i U.2000.20H.

7.6 Det savner endvidere mening, hvis den danske Garantifond skulle dække
norske yrkesskader, men ikke danske arbejdsskader. Det har ikke som
hævdet af den norske Garantiordning i stævningens punkt 23 betydning for
afgørelsen af sagen, at garantifondslovens § 2 blev ændret ved lov nr. 375
af 1. maj 2018, der trådte i kraft den 1. januar 2019, allerede fordi
Garantiordningens påstand kun angår filialsalg i Norge og ikke
grænseoverskridende salg fra Danmark.

7.7 Derfor må man i forhold til garantifondslovens § 5, stk. 1, nr. 3, an-skue
den norske yrkesskadeforsikring sådan, at den – på samme måde som den
danske arbejdsskadeforsikring (eller arbejdsulykkes-forsikring) – ikke er en
sådan ansvarsforsikring, der hjemmelsmæs-sigt er omfattet af den danske
Garantifonds dækningsområde.

8. DE NORSKE ARBEJDSTAGERE ER IKKE ”SKADELIDTE 
TREDJEMÆND, DER ER SIKRET MOD PERSONSKADE”

8.1 Den norske Garantiordning har ikke godtgjort, at de norske arbejds-tagere
skal anses for at være den form for ”tredjemænd” , der refere-res til i
garantifondslovens § 5, stk. 1, nr. 3.

8.2 Dansk og norsk forsikringsret opererer begrebsmæssigt ganske vist med
nogenlunde den samme personkreds, men der er enkelte for-skelle:

8.2.1 Forsikringsgiveren er i henhold til den danske forsikringsaftalelov § 2, stk.
1, (forsikrings)selskabet, der skal udbetale forsikringsydelsen
(forsikringssummen eller erstatningen), hvis betingelserne i policen er
opfyldt. Det svarer til den norske forsikringsaftalelovs § 1-2 (a).

8.2.2 Forsikringstageren er i henhold til den danske forsikringsaftalelov § 2, stk.
2, den fysiske eller juridiske person, med hvem selskabet har indgået aftale
om forsikring. Det svarer til den norske forsikringsaf-talelovs § 1-2 (b).

8.2.3 Den (for)sikrede er ifølge den danske forsikringsaftalelov § 2, stk. 3, den
skadelidte fysiske eller juridiske person, som har ret til den for-
sikringsydelse, der kommer til udbetaling. Det forudsættes i prak-sis, at den
erstatningsansvarlige skadevolder ved ansvarsforsikring også er omfattet af
den sikrede personkreds, fordi selskabet skal fri-



28

holde skadevolderen for erstatningsansvaret og med frigørende virkning
kan udbetale erstatningen til denne. Det svarer nogenlun-de til den norske
forsikringsaftalelovs § 1-2 (c), men efter § 7-6 og § 7-7 kan den skadelidte
dog rejse krav direkte mod selskabet.

8.2.4 Tredjemand er ifølge dansk erstatningsretlig praksis og forsikrings-
aftalelovens §§ 91-96 den skadelidte fysiske eller juridiske person, der kan
rejse krav om erstatning fra den erstatningsansvarlige ska-devolder typisk
efter reglerne om erstatning udenfor kontrakt, og som kun kan rejse krav
mod selskabet, hvis de eksplicitte betingel-ser er opfyldt. Tredjeperson er i
henhold til den norske forsikrings-aftalelovs kapitel 7 noget bredere og
mere ubestemt beskrevet, og efter § 7-6 og § 7-7 kan den skadelidte altid
rejse krav direkte mod selskabet.

8.3 Det er ikke afgørende for den norske Garantiordnings dæknings-pligt, jf.
ovenfor punkt 6.7, om de norske arbejdstagere er ”sikrede” i henhold til
policen eller ”skadet tredjeperson” , fordi begge katego-rier er omfattet af
dækningen, jf. finansforetakslovens § 20A-1, stk. 2.

8.4 Denne sondring har til gengæld betydning for den danske Garanti-fonds
dækningspligt.

8.5 Der er efter ordlyden af garantifondslovens § 5, stk. 1, nr. 3, og for-
arbejderne angående Garantifondens formål ikke grundlag for at fortolke
ordet ”tredjemænd” på anden måde end som ”den skade-lidte tredjemand” ,
som forsikringstageren eller den sikrede i sin egenskab af skadevolder er
erstatningsansvarlig overfor, jf. f.eks. forsikringsaftalelovens §§ 91-96.

8.6 De norske arbejdstagere må i forhold til dansk ret imidlertid karak-teriseres
som ”den sikrede” i henhold til policen, jf. den danske for-
sikringsaftalelovs § 2, stk. 3, og ikke ”den skadelidte tredjemand” . Det
skyldes, at yrkesskadeforsikringen bl.a. ifølge forarbejderne til lovens § 18
reelt ikke er ansvarsforsikring, der dækker et underlig-gende ansvar, men
har mere karakter af en personforsikring, der er tegnet af arbejdsgiveren til
fordel for dennes specifikke ansatte, og som giver disse arbejdstagere et
selvstændigt og direkte krav mod forsikringsselskabet.

8.7 Det forhold, at den norske Garantiordning efter den seneste æn-dring af
påstanden i processkrift 4 af 16. december 2020 beskriver de norske
arbejdstagere som ”skadelidte arbejdstagere, som er sikret mod
personskade ifølge en norsk arbejdsskadeforsikring” , ændrer ikke ved, at
de må karakteriseres som ”den sikrede” og ikke ”den skadelidte
tredjemand” .



29

Landsrettens begrundelse og resultat
Spørgsmålet i denne sag er, om erstatningskrav omfattet af en forsikring tegnet
hos det danske forsikringsselskabs Alpha Insurance A/S’ norske filial i henhold
til den norske yrkesskadeforsikringslov er omfattet af dækningen i den dagæl-
dende garantifondslovs § 5, stk. 1, nr. 3, jf. § 2, stk. 1.

Efter ordlyden af bestemmelsen omfatter denne ikke krav i henhold til arbejds-
skadeforsikringer, der er udækkede som følge af et forsikringsselskabs konkurs.
Endvidere omtaler bestemmelsens forarbejder ikke denne type krav eller tilsi-ger,
at de er omfattet af bestemmelsen.

Efter de foreliggende oplysninger om den norske yrkesskadeforsikringsordning
finder landsretten, at denne ordning på væsentlige punkter svarer til den dan-ske
arbejdsskadesikringsordning. Der er herved navnlig henset til, at formålet med
begge ordninger er at sikre, at skadelidte arbejdstagere sikres økonomisk for
følgerne af personskade opstået i forbindelse med arbejdets udførelse, og at det er
karakteristisk for begge ordninger, at der er tale om lovpligtige, arbejds-
giverfinansierede forsikringsordninger, hvor arbejdstageren sikres dækning uden
hensyn til, om arbejdsgiveren har handlet ansvarspådragende.

Det har på denne baggrund formodningen imod sig, at det har været hensigten
med garantifondslovens § 5, stk. 1, nr. 3, at krav omfattet af en forsikring i hen-
hold til yrkesskadeforsikringsloven i modsætning til krav omfattet af forsikring i
henhold til den danske arbejdsskadesikringslov er omfattet af bestemmelsen.

Det kan heroverfor ikke i sig selv føre til et andet resultat, at den norske yrkes-
skadeforsikring i yrkesskadeforsikringsloven og forarbejderne hertil er karakte-
riseret som en ansvarsforsikring i forholdet mellem forsikringsgiveren og for-
sikringstageren. Det bemærkes i øvrigt, at det fremgår af forarbejderne til yr-
kesskadeforsikringsloven, at det uden udtrykkelig regulering heraf ville være
uklart, hvordan yrkesskadeforsikringen skulle placeres i den forsikringsretlige
terminologi.

Landsretten finder herefter ikke grundlag for at fastslå, at erstatningskrav om-
fattet af forsikringer tegnet i Alphas norske filial i henhold til den norske yrkes-
skadeforsikringslov er omfattet af garantifondslovens § 5, stk. 1, nr. 3.

Garantifonden for skadesforsikringsselskabers påstand om frifindelse tages
herefter til følge.

Efter sagens udfald skal Garantiordningen for Skadeforsikring betale 250.000 kr.
i sagsomkostninger til Garantifonden for skadesforsikringsselskaber til dækning
af udgifter til advokatbistand inkl. moms. Beløbet er fastsat skøns-mæssigt under
hensyn til bl.a. sagens værdi, karakter og omfang.



30

THI KENDES FOR RET:

Garantifonden for skadesforsikringsselskaber frifindes.

I sagsomkostninger skal Garantiordningen for Skadeforsikring inden 14 dage
betale 250.000 kr. til Garantifonden for skadesforsikringsselskaber.

Beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.