Sagen drejer sig om krav på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste i anledning arbejdsulykke
Ret: Københavns Byret (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Almindelige emner;
Arbejdsskade;

KØBENHAVNS BYRET
DOM

afsagt den 22. september 2020

Sag BS-9025/2017-KBH

Mandatar DANSK JERNBANEFORBUND for
Sagsøger
(advokat Henrik Juel Halberg)
mod
Banedanmark
(advokat Aleksander Lind)

Denne afgørelse er truffet af Dommer.

Sagens baggrund og parternes påstande
Sagen er anlagt den 25. oktober 2017. Sagen vedrører krav på erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste i anledning af en arbejdsulykke, Sagsøger var udsat
for den 14. marts 2013.

Sagsøger har nedlagt påstand om, at Banedanmark tilplig-tes at betale 767.944,45
kr. til Sagsøger med tillæg af procesrente af kr. 60.035,73 fra den 23. februar 2017,
af kr. 369.041,68 fra den 6. juli 2017, af kr. 153.924,56 fra den 7. marts 2018, af kr.
2.043,26 fra den 11. januar 2019 samt af kr. 182.899,22 fra 8. april 2019.

Sagsøger har endvidere nedlagt påstand om, at Banedanmark tilpligtes at
anerkende, at Banedanmark ikke med udbetaling af erhvervsevnetabserstat-ning
den 8. januar 2018 har bragt forpligtelsen til at betale tabt arbejdsfortjene-ste til
ophør.

Sagsøgte, Banedanmark, har nedlagt fremsat påstand om frifindelse, subsidiært om
betaling af et af retten fastsat mindre beløb.



2

Dommen indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retsplejelovens § 218
a.

Oplysningerne i sagen
Det fremgår af sagen, at Sagsøger, der var ansat ved Banedanmark som
tjenestemand, den 14. marts 2013 var udsat for en arbejdsulykke. Han blev som
følge af ulykken sygemeldt.

Banedanmark har anerkendt skaden som en arbejdsskade.

Fra den 22. oktober 2013 til 20. december 2013 var Sagsøger i kommunal
virksomhedspraktik. Han havde fremmøde på fuld tid.

Ved skrivelse af 26. februar 2014 blev Sagsøger opsagt til fratræden med udgangen
af maj 2014.

Den 18. april 2017 traf Arbejdsmarkedets Erhvervssikring midlertidig afgørelse
om, at Sagsøgers erhvervsevne midlertidigt blev vurderet nedsat med 30 procent.
Der er fortsat ikke truffet endelig afgørelse om erhvervsevnetabet.

Den 8. januar 2018 udbetalte Banedanmark 830.619,10 kr., der blandt andet skulle
dække erhvervsevnetabserstatning, idet Banedanmark fandt det forsvar-ligt at
skønne over Sagsøgers erhvervsevnetab. Banedanmark fastsatte det varige
erhvervsevnetab til 20 %.

Der er under sagen dokumenteret lægelige akter.

Forklaringer
Der er afgivet forklaring af Sagsøger og Vidne.

Sagsøger har forklaret, at han arbejdede hos Banedanmark som sik-ringsmontør.
Sikringsmontør er en 4-årig uddannelse, der kommer oven i en uddannelse som
elektriker. Han arbejdede med alt det, der har med elektricitet at gøre; sporskifter,
signaler mv.

Man arbejdede som udgangspunkt fra kl. 7.00 til 14.24. Herudover havde han
rådighedsvagter fra kl. 14.24 til kl. 7.00 næste morgen. Rådighedsvagterne ho-
noreredes særskilt. Principielt kunne man køre 7 vagter i et stræk, hvis der var brug
for det.

Hvis et eller andet var gået i stykker, skulle de kunne rykke ud med det samme. Det
kunne være kl. 03.00 om natten. Udover tillægget for at stå til rådighed fik de
tillæg, når de faktisk blev kaldt ud. Det blev honoreret som overarbejde.



3

Man arbejde normalt sammen i teams på 2 personer. De arbejde i et større team på
5 personer.

Han har arbejdet sammen med Vidne. De har samme uddannelse og havde samme
stillingsbetegnelse. Hvis Sagsøger var blevet hos Ba-nedanmark, ville han have
tjent det samme som Vidne. De tjente no-genlunde det samme alle 5 i teamet.

I perioden op til ulykken havde han ikke rådighedsvagter på grund af omlæg-
ninger på arbejdet.

Den 14. marts 2013 skulle han sammen med en kollega skifte en bom ved en jer-
nbaneoverskæring. Bommen var ved at blive tabt, og Sagsøger fik et vrid i ryggen.
Han fik vedvarende smerter. Han tog først noget ferie for at kom-me sig, men
måtte så sygemelde sig.

Smerterne var der hele tiden. Han fik forskellige behandlinger, blandt andet fy-
sioterapi og massage. Det lindrede, men smerterne vendte tilbage igen. Han
prøvede mange ting for at komme af med smerterne, blandt andet akupunktur og
kiropraktisk. Det hjalp i perioder, men smerterne kom igen.

Han drøftede tilbagevenden til arbejde med Banedanmark. Han ville gerne star-te
langsomt op, således at han prøvede på nedsat tid først. Han fik en melding om, at
hvis han ikke kunne komme tilbage på fuld tid, kunne han ikke komme tilbage.
Han ved ikke, hvorfor han ikke kunne få nedsat tid.

På et tidspunkt var han i arbejdspraktik på et hospital. Han mødte ind om mor-
genen og fik sine opgaver. Han havde 7 timer hver dag. Det var et specielt sted;
man kunne sætte sig ned og tage pauser en gang i mellem. Han udførte lette op-
gaver; skiftede pærer og lignende. Han tog smertestillende medicin hver dag under
praktikken. Når han kom hjem, var han nødt til at lægge sig.

Han udførte genoptræningsøvelser der hjemme i en lang periode. Han er dog
stoppet med det nu. Det har ingen effekt længere.

Kommunen raskmeldte ham på et tidspunkt. Det overraskede ham. Han følte, at de
kasserede alle lægeerklæringer.

Han har fortsat smerter. Det gør ondt i ryggen og hoften. Han tager fortsat
smertestillende medicin.

Han har forsøgt at finde arbejde. Han søger arbejde som elektriker, lagerarbej-der,
monteringsarbejder mv. Han har søgt både på opslag og uopfordret. Han har sendt
over 200 ansøgninger. Da han nåede 200 ansøgninger, holdt han op



4

med at tælle. En arbejdsgiver er ikke interesseret i en medarbejder, der har en
rygskade.

Han mener ikke, at han kan tjene 80 % af det, han tjente tidligere. Han kan ikke
påtage sig arbejde 30 timer om ugen.

Vidne har som vidne forklaret, at han har været og fortsat er ansat i Ba-nedanmark
som sikringsmontør. Han har været ansat siden 1980. Han arbejde sammen med
Sagsøger, indtil denne blev sygemeldt. De har arbejdet på samme hold og været del
af det samme team. De havde ikke faste makkere, når de arbejdede i hold. De
havde forskellige vagter, der blev fordelt blandt andet efter erfaring, således at de,
der havde stor erfaring, skulle arbejde sammen med de, der ikke havde så stor
erfaring. Både Sagsøger og vidnet selv havde stor erfaring og skulle derfor have
nogen med, der havde mindre erfa-ring end dem selv. Men de har også arbejdet
sammen nogen gange.

Man uddannes først til elektriker, og derefter tager man en overbygningsud-
dannelse på 4 år for at blive sikringsmontør.

Opgaverne som sikringsmontør er blandt andet fejlretning for eksempel ved ka-
belfejl og hærværk og almindelig vedligeholdelse af elektriske installationer.

Man havde vagter hver 4. uge. Man dækkede også hinanden ved ferie og syg-dom.

De havde rådighedsvagter, hvor de kunne risikere at blive kaldt ud med det samme.
De blev honoreret for rådighedsvagter. Hvis de blev kaldt ud på en vagt, blev det
særskilt honoreret som overarbejde. Det, der er anført som ”ud-kaldstimer” , blev
kaldt overarbejde tidligere. Det gjorde ingen forskel i indtje-ningen.

Vidnet mener, at han og Sagsøger havde lige mange timer set over et år.

Parternes synspunkter
Sagsøger har i sit påstandsdokument anført følgende:

”… AD PÅSTANDENE

Påstand 1 udgøres af krav på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste for
perioden 1. januar 2014 til 8. januar 2018 samt godtgørelse for svie og
smerte for perioden 22. oktober 2013 til 30. april 2014.

Parterne er enige om, at sagsøger ikke er afskåret fra at fremsætte yder-
ligere krav på erstatning efter 8. januar 2018, såfremt retten måtte nå



5

frem til, at sagsøgte ikke har standset forpligtelsen til at betale tabt ar-
bejdsfortjeneste ved at udbetale erhvervsevnetabserstatning.

TVISTEN

Sagen handler om sagsøgers krav på erstatning og godtgørelse i anled-
ning af en arbejdsulykke indtruffet den 14. marts 2013. Sagsøger blev som
følge af ulykken sygemeldt.

Sagsøgte har anerkendt ansvaret.

Parterne er overordnet uenige om følgende forhold;

- hvorvidt sagsøger var syg i erstatningsansvarsloven § 3’s forstand og
dermed er berettiget til godtgørelse for svie og smerte for perioden 22.
oktober 2013 til 30. april 2014 (1a)

- fastsættelse af sagsøgers forventede månedlige indtægt i uarbejdsdyg-
tighedsperioden (1b)

- hvorvidt sagsøgte har standset forpligtelsen til at betale erstatning for
tabt arbejdsfortjeneste ved at skønne og udbetale erstatning for erhverv-
sevnetab den 8. januar 2018 (2a) og

- hvorvidt der forelå et forsvarligt grundlag til at skønne over erhverv-
sevnetabet den 8. januar 2018 (2b)

1a. Godtgørelse for svie og smerte

Godtgørelse for svie og smerte, jf. erstatningsansvarsloven § 3, stk.1., 1.
pkt. forudsætter, at skadelidte er syg og undergivet behandling.

Det er sagsøgtes opfattelse, at sagsøgers deltagelse i kommunal virk-
somhedspraktik den 22. oktober 2013 afskar sagsøger fra yderligere krav
på godtgørelse for svie og smerte, idet han må betragtes som rask i
perioden. Virksomhedspraktikker har til formål at afdække en borgers
erhvervsevne i forbindelse med ulykker, skader eller sygdom, og kan ikke
ligestilles med revalidering eller aktivering som forfølger andre so-ciale-,
uddannelsesmæssige eller erhvervsmæssige formål. Sagsøgers deltagelse i
virksomhedspraktikken skulle afdække hans resterhverv-sevne og
skånebehov som følge af arbejdsulykken.

Af bilag A, s.9 fremgår det, at virksomhedspraktikken netop afdækkede
skånehensyn i forhold til tunge løft og foroverbøjede arbejdsstillinger i
længere tid ad gangen.



6

Sagsøger er ikke enig i, at pligtig deltagelse i virksomhedspraktik på
fuldtid afskærer sagsøger fra yderligere krav om godtgørelse for svie og
smerte. Derimod er det en forudsætning, at sagsøger var syg i lovens
forstand, således at han var sygemeldt samt undergivet behandling.

Sagsøger blev opsagt af sagsøgte og fratrådte sin stilling i maj 2014, jf.
opsigelsesbrev af 26. februar 2014 bilag 38. Henset til at sagsøgte var ar-
bejdsgiver for sagsøger frem til maj 2014 – og dermed bekendt med hans
sygemelding, må det antages, at sagsøgte anerkender, at sagsøger var
lovligt sygemeldt i perioden, idet der ikke er oplysninger om indsi-gelser
fra sagsøgte og ej heller gennemført ansættelsesretlige konse-kvenser for
ulovlig udeblivelse fra arbejdet.

Speciallægeerklæring af 5. december 2013, bilag C, slår fast at sagsøger
var i behandling med smertestillende medicin for sine rygsmerter.

Sagsøgte var under direkte lægelig behandling frem til 7. november 2013,
hvorefter han overgik til medicinsk smertestillende behandling, jf. bilag
20, samt bilag 62, hvor det fremgår, at sagsøger fortsat havde et forbrug af
smertestillende præparater, herunder morfinlignende medi-cin.

Det gøres derfor gældende, at sagsøger havde krav på godtgørelse for svie
og smerte frem til 30. april 2014, subsidiært frem til 30. april 2014 med
undtagelse af perioden 22. oktober 2013 til den 20. december 2013, hvor
han var i virksomhedspraktik og mere subsidiært frem til 7. november
2013 til hvilket tidspunkt han var under direkte lægelig be-handling.

1b. Fastsættelse af sagsøgers forventede månedlige indtægt i uarbejds-
dygtighedsperioden

Det er sagsøgers opfattelse, at kravet på erstatning for tabt arbejdsfortje-
neste for perioden 1. januar 2014 til 8. januar 2018 kan opgøres ud fra
sagsøgers kollegas, Vidnes, lønsedler. Kravet for erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste for perioden er opgjort til kr. 718.304,34.

Til støtte for dette synspunkt gøres følgende gældende:

Det følger af erstatningsansvarsloven § 2, at erstatning for tabt arbejds-
fortjeneste skal opgøres på baggrund af den indtægt, som skadelidte ville
have haft i uarbejdsdygtighedsperioden.

Var ulykken ikke sket må det lægges til grund, at sagsøger havde fort-sat
sin i forvejen mangeårige ansættelse hos BaneDanmark.



7

Der er mellem parterne enighed om, at det økonomiske grundlag for
beregning af erstatning for tabt arbejdsfortjeneste må ske ved et skøn når
indtægterne er svingende. Sagsøgers indtægter svingede måned for måned,
hvorfor sagsøger fandt det relevant indledningsvist at inddrage sagsøger
fulde løn året forud for ulykken, hvormed der tages behørigt hensyn til de
sæsonudsving og forskudte arbejdstider der ligger henover et fuldt år. Det
er ligeledes dette grundlag, som Arbejdsmarke-dets Erhvervssikring har
anvendt som grundlag for beregning af årsløn ved fastsættelsen af det
midlertidige erhvervsevnetab, jf. afgørelse af 14. april 2014 bilag 18, side
7 hvor det anføres:

Vi mener ikke, at indtjeningen de seneste 12 måneder før skaden giver et
retvisende billede af, hvad du kunne tjene, før du kom til skade. År-sagen
er at du gennem mange år har haft en betydelig ekstraindtægt i forhold til
din grundløn, da du har haft meget overarbejde. Dette har naturligvis
påvirket din årsløn. I 2013 hvor du kom til skade i marts måned, havde du
ikke nået at have overarbejde, og din indtjening for hele 2013 er således
betydelig lavere end i de forudgående år.

Vi mener i stedet, at din indtægt i året før skaden – 2012 – er udtryk for
hvad du kunne tjene før du kom til skade. Årsagen er, at din indtjening i
dette år ikke er påvirket af din arbejdsskade, og du har haft en for dig
sædvanlig mængde overarbejde og dermed højere indtægter.

Sagsøgte fastholder, at sagsøgers krav på erstatning for tabt arbejds-
fortjeneste skal opgøres på baggrund af indtægter for en snæver perio-de
fra 1. november 2012 til 31. marts 2013, til trods for at perioden dels
medtager en lønperiode som ligger efter ulykkens indtræden og dels at
indtægterne i perioden afviger væsentligt fra sagsøgers øvrige gennem-
snitlige indtjening målt på årslønnen i årene forud for ulykken.

Af den juridiske litteratur fremgår følgende om emnet:

”Det vil naturligvis ofte være naturligt at tage udgangspunkt i den fak-
tiske indtjening på skadestidspunktet, men hensyn må tages til, at den-ne
af særlige grunde kan være usædvanligt høj eller lav, således at der må
anlægges et bredere tidsperspektiv, hvor man ser indtægten over en
længere periode eller eventuelt tidligere perioder, der kan tjene som bedre
sammenligning med uarbejdsdygtigheden” . (Bo Von Eyben, Per-
sonskadeerstatning 2018, s. 189).

Det forhold, at sagsøgers grundløn alene udgjorde kr. 26.988,83 kan ik-ke
i sig selv begrunde, at sagsøger ikke skal have beregnet erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste af sin fulde samlede løn, hvilket vil sige grundløn
inklusiv sædvanlige og påregnelige løntillæg. Disse løntillæg



8

udgjorde en ikke uvæsentlig del af Sagsøgers samlede løn – på samme
måde som det gjorde for hans kolleger.

Sagsøgte har ikke redegjort for, hvorfor gennemsnittet i perioden fra 1.
november 2012 til 31. marts 2013 er mere retvisende end gennemsnittet af
indtægterne på et fuldt år. Sagsøgte har således ikke godtgjort at pe-rioden
1. november 2012 til 31. marts 2013 er retvisende, når der tages højde for,
at sagsøger havde en svingende indtjening henover året og samlet set en
væsentlig højere gennemsnitlig månedsløn baseret på et gennemsnit
henover et fuldt år, hvilket stemmer overens med sagsøgers årslønninger
forud for ulykken.

Sagsøgtes synspunkt synes at være fordi man først under retssagen fik
adgang til yderligere lønsedler inden den anvendte periode på 5 måne-der.

Sagsøgtes synspunkt om, at den høje indtægt i starten af 2012 ikke var
repræsentativ og derfor ikke kan indgå i beregningsgrundlaget er ikke
underbygget.

Sagsøgers årsløn forud for ulykken den 14. marts 2013 udgjorde:

Kr. 610.304 ekskl. pension i 2010, jf. bilag 39.

Kr. 593.656 ekskl. pension i 2011, jf. bilag 39.

Kr. 532.189 ekskl. pension i 2012, jf. bilag 63.

Vidnes løn i årene 2014 til 2018 udgjorde:

Kr. 602.167,29 ekskl. pension for 2014, jf. bilag 43.

Kr. 622.495, 24 ekskl. pension for 2015, jf. bilag 48.

Kr. 591.147,68 ekskl. pension for 2016, jf. bilag 52.

Kr. 544.393,27 ekskl. pension for 20147, jf. bilag 57.

Sagsøger har i processkrift af 8. april 2019 beregnet kravet på erstatning
for tabt arbejdsfortjeneste for perioden 1. januar 2014 til 8. januar 2018 ud
fra de indtægter, som sagsøgers kollega, Vidne, har modta-get i årene efter
ulykken. Påstanden er fastsat efter de indtægter som Vidne modtog i
sagsøgers uarbejdsdygtighedsperiode.



9

Vidne er ansat hos BaneDanmark som sikringsmontør, hvor han udfører
elektrikeropgaver, og i øvrigt er ansat på tjenestemandsvil-kår
(personalekategori 201 tjenestemand), akkurat som sagsøger.

Det er sagsøgers opfattelse, at Vidnes løn afspejler det lønni-veau som
sagsøger forventeligt ville have opnået, hvis han ikke var ud-sat for
ulykken, ligesom at Vidnes løn i høj grad afspejler det lønniveau som
sagsøger selv oppebar forud for ulykken.

I FED2008.285V som sagsøgte har påberåbt sig til støtte for, at det er lø-
nindtægterne i perioden 1. november 2012 til 31.marts 2013 som skal
danne grundlag for beregning af erstatning for tabt arbejdsfortjeneste,
udtalte landsretten:

Forud for ulykken i en periode på godt 3 måneder havde B en indtje-ning
svarende til en gennemsnitlig timeløn på 202,59 kr. Som sagen er oplyst er
der ikke grund til at antage, at indtjeningen efter uheldet over tid ville
have været mindre. Det tiltrædes derfor også, at erstatningen og
godtgørelsen er fastsat til det krævede beløb på 152.033,23 kr. med tillæg
af renter. (sagsøgers understregning)

Nærværende sag adskiller sig fra ovenstående sag ved, at der efter
sagsøgers opfattelse er godtgjort, at sagsøgers indtægt i uarbejdsdygtig-
hedsperioden ville have været væsentlig højere og således grundlag for at
antage at indtægterne, såfremt sagsøger ikke var udsat for ulykken, ville
have været højere og tilsvarende kollegaens lønindtægter.

Der henvises i øvrigt FED2006.204, hvor erstatning for tabt arbejds-
fortjeneste vedrørende overarbejde blev fastsat under henvisning til
kollegas indtjening i sygeperioden.

Det gøres gældende, at det er godtgjort at den udbetalte erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste ikke i tilstrækkeligt omfang kompenserer sagsø-ger for
tabt indtægt i uarbejdsdygtighedsperioden, idet sagsøgers ind-tægter forud
for ulykken var væsentlige højere end det grundlag sagsøgte har anvendt
og idet sagsøgers ligeværdige kollega Vidnes løn i sagsøgers
uarbejdsdygtighedsperiode bekræfter dette løn-niveau.

2a. Sagsøgte kan ikke standse forpligtelsen til at betale tabt arbejds-
fortjeneste ved at udbetale erhvervsevnetabserstatning

når sagen tillige er omfattet af arbejdsskadeforsikringsloven.



10

Parterne er uenige i, hvorvidt der i en arbejdsskadesag, jf. arbejdsska-
desikringsloven, som tillige omfattes af erstatningsansvarsloven, kan
udbetales erhvervsevnetabserstatning af skadevolder efter erstatnings-
ansvarsloven med den virkning, at forpligtelsen til at betale erstatning for
tabt arbejdsfortjeneste standses.

De relevante bestemmelser findes i erstatningsansvarslovens §§ 2 og 5 og
arbejdsskadesikringsloven § 17.

Højesteret har i flere afgørelser fastlagt, hvorledes erstatningsansvarslo-
ven og arbejdsskadesikringsloven samvirker når erhvervsevnetab skal
håndteres i en personskadesag der er omfattet af begge regelsæt. Pro-
blemstillingen behandles i U.1995.843H, U.1996.674H, U.2017.2583H og
U.2018.3616H.

Højesteret har i alle dommene fastslået, at et erhvervsevnetabskrav efter
erstatningsansvarsloven – når det også er omfattet af arbejdsskadesik-
ringsloven – ikke forfalder før sagen efter arbejdsskadesikringsloven er
endelig afgjort. Det betyder, at i det omfang en skadevolder vælger at
udbetale erhvervsevnetabserstatning efter erstatningsansvarsloven, er dette
ikke som følge af en forpligtelse, men alene en frivillig betaling.

Sagsøgers ret til erhvervsevnetabserstatning indtræder ikke før arbejds-
skademyndighederne endeligt har afgjort sagsøgers krav på erhverv-
sevnetabserstatning efter arbejdsskadesikringsloven.

Undtaget her fra er de tilfælde, hvor arbejdsskadesagen har været af-sluttet
af arbejdsskademyndighederne jf. bl.a. U.1995.843H. I denne sag
indtrådte skadelidtes ret til erhvervsevnetabserstatning på det tids-punkt,
hvor arbejdsskadesagen var afsluttet og det gjorde ikke nogen forskel, at
arbejdsskadesagen efterfølgende var genoptaget af arbejds-
skademyndighederne, idet den skadelidtes ret til erhvervsevnetabser-
statning var indtrådt, da arbejdsskadesagen afsluttedes første gang.

Det var samme problemstilling i den af sagsøgte nævnte dom
U.2020.1797Ø.

I både U.2010.1797Ø og U.2010.2771V gjorde skadelidte dog alene gæl-
dende, at skadevolder ikke havde skønnet og udbetalt erhvervsevne-
tabserstatning og dermed anerkendte skadelidte, at en sådan udbeta-ling
kunne bringe krav pligten til at betale tabt arbejdsfortjeneste til op-hør.
Det er i det lys udtalelsen om, at retten ikke finder grundlag for at forstå
Højesterets udtalelser således at de alene vedrører skader, der ik-ke er
omfattet af arbejdsskadesikringsloven. Det var således ikke gjort
gældende, at når skadelidte ikke har havde ret til erhvervsevnetabser-



11

statning havde skadevolder heller ikke ret til at afbryde pligten til at be-
tale tabt arbejdsfortjeneste ved at betale erhvervsevnetabserstatning.

Det gøres derfor gældende, at en sådan betaling alene kan regnes som et
acontobeløb. Det gøres også gældende, at en sådan acontobetaling derfor
ikke standser forpligtelsen til at betale tabt arbejdsfortjeneste.

Dette følger også af forhold, at en skadelidt ikke vil have nogen adgang til
at få prøvet om udbetaling af erhvervsevnetabserstatningen er kor-rekt,
idet skadelidte må afvente afslutningen af arbejdsskadesagen efter
arbejdsskadesikringsloven før et erhvervsevnetabskrav efter erstat-
ningsansvarsloven kan prøves.

Dette er også i overensstemmelse med Højesterets præmisser i
U.2009.138H, hvor Højesteret anfører:

”Efter ordlyden af erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, 2. pkt., og dens
forarbejder må bestemmelsen forstås således, at der skal være sammen-
fald mellem det tidspunkt, hvor retten til erstatning for tabt arbejds-
fortjeneste ophører, og det tidspunkt, hvor retten til erstatning for er-
hvervsevnetab indtræder, således at der ved erstatningsdækningen hverken
opstår »overlapning« eller »huller« mellem de to erstatnings-poster.”

Når Højesteret således anfører, at der er ret til tabt arbejdsfortjeneste frem
til det tidspunkt, hvor retten til erstatning for erhvervsevnetab indtræder er
det i overensstemmelse med sagsøgers synspunkt om, at sagsøgtes
betaling af erhvervsevnetabserstatning alene kan betragtes som en
acontobetaling.

Det må i øvrigt formodes, at arbejdsskademyndighederne, i dette tilfæl-de
Arbejdsmarkedets Erhvervssikring, træffer afgørelse om erhvervsev-
netabet når der foreligger det fornødne grundlag.

Medmindre der er tale om forsinkelser eller andre ekstraordinære om-
stændigheder må det derfor antages, at Arbejdsmarkedets Erhvervssik-ring
træffer afgørelse når der er tilstrækkelig erhvervsmæssig og hel-
bredsmæssig afklaring.

2b. Der forelå ikke et forsvarligt grundlag til at skønne over erhvervsev-
netabet den 8. januar 2018.

Der blev truffet midlertidig afgørelse i sagsøgers arbejdsskadesag af Ar-
bejdsmarkedets Erhvervssikring den 18. april 2017, hvor sagsøgers er-



12

hvervsevne midlertidigt blev vurderet nedsat med 30 procent, jf. bilag 22.

Arbejdsmarkedets Erhvervssikring vurderede i afgørelsen, at det ikke var
muligt at vurdere de fremtidige erhvervsmæssige følger af arbejds-skaden,
da den erhvervsmæssige situation endnu ikke var endeligt af-klaret, jf.
ASL § 17, stk. 3.

Arbejdsmarkedets Erhvervssikring anførte i afgørelsen;

”Vi ved endnu ikke, hvordan din erhvervsmæssige situation ender med at
blive. Vi har derfor truffet en midlertidig afgørelse om dit tab af er-
hvervsevne. Det betyder, at vi vil vurdere din ret til erstatning igen på et
senere tidspunkt. Du er arbejdssøgende. Du har oplyst, at du forsø-ger, at
finde et arbejde som du kan holde til. Du modtager ikke længere
arbejdsløshedsdagpenge, men modtager erhvervsevnetabserstatning og
tjenestemandspension. Der er ikke sket en yderligere afklaring af din
arbejdsevne eller af dine helbredsmæssige forhold, siden vores tidligere
afgørelse. Der er ikke sket yderligere erhvervsmæssig afklaring i sagen fra
første afgørelse dateret den 14. april 2014 frem til i dag.”

Det gøres på den baggrund gældende, at der ikke var et forsvarligt
grundlag at skønne erhvervsevnetabet på den 8. januar 2018.

Efter erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, skal der, når det må antages, at
skadelidte vil lide et varigt erhvervsevnetab, ydes erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste indtil det tidspunkt, hvor det er muligt midlertidigt eller
endeligt at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne.

Det er tillige en forudsætning, at det er muligt – blandt andet under
inddragelse af de hensyn, der er nævnt i lovens § 5, stk. 2 – at skønne over
skadelidtes fremtidige erhvervsevne. Der skal således foreligge et
forsvarligt grundlag for det konkrete og rimelige skøn.

Det fremgår af Arbejdsmarkedets Erhvervssikrings afgørelser den 14. april
2014, den 20. oktober 2015 og den 18. april 2017, jf. bilagene 18, 21 og
22, at det endnu ikke er muligt at skønne over skadelidtes fremtidige
erhvervsevne, da sagsøger er erhvervsmæssigt uafklaret.

Der er ikke angivet en uddybende begrundelse i afgørelserne. Det må
imidlertid antages, at Arbejdsmarkedets Erhvervssikrings vurdering hviler
på det faktum, at sagsøger alene er delvist erhvervsmæssigt ud-redt.



13

Ved den delvise erhvervsmæssige udredning ved Aabenraa Kommune i
perioden 20. oktober 2013 til den 20. december 2013, jf. bilag A, hvor der
blev gennemført én enkelt erhvervsafklarende virksomhedspraktik, blev
det konkluderet, at sagsøger skal skånes for rygbelastende arbejde, tunge
løft samt gentagne foroverbøjninger og vrid af lænderyggen. Det er
ligeledes konkluderet, at sagsøger har behov for vekslende arbejds-
stillinger og kan profitere af siddende pauser.

På baggrund af denne ene erhvervsafklarende virksomhedspraktik af to
måneders varighed, konkluderede kommunen, at sagsøger var i stand til at
vende tilbage til det ordinære arbejdsmarked, uagtet de konstate-rede
skånebehov og uagtet at sagsøger oplyser om øget indtag af smer-
testillende medicin efter påbegyndt praktik og at han ”ikke har noget
overskud overhoved” efter endt arbejdsdag. Virksomhedskonsulenten
udtalte:

”…dog vurderes fuld tid pt. værende lige i overkanten. Denne vurde-ring
idet der intet overskud er til øvrige gøremål” .

Selvom kommunen fandt, at sagsøger ikke længere var berettiget til sy-
gedagpenge er det ikke at sidestille med, at sagsøger efter erstatnings-
ansvarsloven er tilstrækkeligt erhvervsmæssigt udredt til, at der er det
fornødne sikre og forsvarlige grundlag til at skønne over hans fremtidi-ge
erhvervsevne.

Dette bekræftes af, at Arbejdsmarkedets Erhvervssikring har vurderet
spørgsmålet flere gange fra 2014-2017 og hver gang afgjort sagerne med
en midlertidig vurdering af erhvervsevnetabet.

Der er i perioden 18. april 2017 (seneste afgørelse fra Arbejdsmarkedets
Erhvervssikring) og frem til 8. januar 2018 ikke kommet yderligere er-
hvervsmæssig afklaring i sagsøgers sag. Der er ikke sket nogen kom-
munale tiltag og sagsøger er fortsat ikke i arbejde.

Sagsøgte har ikke godtgjort, at Arbejdsmarkedets Erhvervssikrings
midlertidige afgørelser er forkerte eller, at der på anden måde er sket en
sådan afklaring af erhvervsevnen i perioden frem til den 8. januar 2018, at
der på dette tidspunkt er et forsvarligt grundlag at skønne over er-
hvervsevnen på.

Det gøres endvidere gældende, at sagsøgtes skøn over sagsøgers er-
hvervsevnetab til 20 procent ikke er retvisende.

Sagsøgte henviser til U.2001.352H som begrundelse for, at et forkert skøn
også standser den tabte arbejdsfortjeneste.



14

Den pågældende dom er ikke anvendelig på en sag efter erstatnings-
ansvarslovens § 2. Dommen vedrørte udbetaling af forsikringserstat-ning
for en ulykkesforsikring.

Af Højesterets dom i U.2008.2601H følger det, at der fortsat skal betales
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste:

”… medmindre skadevolder eller forsikringsselskabet forinden på for-
svarligt grundlag har foretaget et rimeligt skøn over erhvervsevnetabet og
udbetalt erstatning for erhvervsevnetabet i forhold hertil.” (sagsø-gers
understregning)

Det er således ikke tilstrækkeligt at skønne på forsvarligt grundlag, hvis
skønnet ikke er rimeligt.

Arbejdsmarkedets Erhvervssikrings har skønnet det midlertidige er-
hvervsevnetab til 30%.

Sagsøger er ikke enig i, at der ikke er væsentlig forskel mellem sagsøg-tes
skøn på 20% og Arbejdsmarkedets Erhvervsevnetab skøn på 30%.
Erhvervsevnetabet er af Arbejdsmarkedets Erhvervssikring skønnet 50%
højere end af sagsøgte.

Sagsøgte har alene anført, at sagsøger må forventes at kunne finde ar-
bejde til 4/5 af den løn han tidligere oppebar. Sagsøgtes henvisning til
lønstatistik er ikke tilstrækkeligt til skabe et kvalificeret og rimeligt skøn.

Sagsøgte har ikke kvalificeret sit skøn og begrundet det nærmere. Mod-sat
en myndighed som Arbejdsmarkedets Erhvervssikring som har sær-lig
ekspertise og hvor der sædvanligvis skal sandsynliggøres fejl ved det
forvaltningsretlige skøn, har sagsøgte ikke samme mulighed for blot at
foretage et groft skøn på 4/5 og derved have løftet sin bevisbyrde.

Højesteret har i U.2008.1386H anført:

”Efter erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, skal der, når det må antages, at
skadelidte vil lide et varigt erhvervsevnetab, ydes erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste indtil det tidspunkt, hvor det er muligt midlertidigt eller
endeligt at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne. Dette
indebærer, at det ikke i sig selv er tilstrækkeligt for at bringe forpligtel-sen
til at betale erstatning for tabt arbejdsfortjeneste til ophør, at skade-lidte
må antages at lide et varigt erhvervsevnetab, der berettiger til er-statning
herfor, dvs. på mindst 15 %. Det er tillige en forudsætning, at det er muligt
- bl.a. under inddragelse af de hensyn, der er nævnt i



15

lovens § 5, stk. 2 - at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne.
Der skal således foreligge et forsvarligt grundlag for det konkrete skøn,
også når skønnet er midlertidigt, fordi den skadelidtes erhvervsmæssi-ge
situation ikke er afklaret.

Det følger endvidere af erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, § 5, stk. 2, §
10, stk. 1, og § 16, stk. 1, at en skadevolder eller dennes forsikringssel-
skab, der er af den opfattelse, at der er skabt grundlag for – eventuelt
midlertidigt - at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevnetab, og
derfor ikke længere mener sig forpligtet til at betale erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste, enten selv må udøve et rimeligt skøn og udbeta-le
erstatning for erhvervsevnetab i forhold hertil eller anmode Arbejds-
skadestyrelsen om en udtalelse om erhvervsevnetabsprocenten. For-
pligtelsen til at udbetale erstatning for tabt arbejdsfortjeneste vedvarer,
indtil Arbejdsskadestyrelsens udtalelse foreligger, medmindre skade-
volder eller forsikringsselskabet forinden på forsvarligt grundlag har
foretaget et rimeligt skøn over erhvervsevnetabet og udbetalt erstatning for
erhvervsevnetabet i forhold hertil.”

Det er således ikke uden nærmere dokumentation nok at anføre, at
sagsøger må antages at kunne oppebære en grundløn der var større end
den han oppebar inden ulykken, hvilket i øvrigt bestrides.

Med henvisning til punkt 1.b, er det sagsøgers opfattelse, at årslønnen skal
fastsættes til mere end grundlønnen, hvilket i sig selv medfører et større
erhvervsevnetab.

Det gøres tværtimod gældende, at sagsøger på grund af følgerne efter
ulykken må antages at kunne arbejde væsentligt mindre end 37 timer om
ugen og i øvrigt skal skånes for rygbelastende arbejde.

Det er sagsøgers opfattelse, at sagsøgers forventede fremtidige indtje-ning
på grund af følgerne efter arbejdsskaden ikke vil overstige en ind-tjening
på 15.000 kr. – 18.000 kr. om måneden i lyset af hans helbreds-mæssige
indskrænkninger.

I lyset af sagsøgers indtjening i året før ulykken, svarende til en årsløn på
kr. 690.000 (opreguleret 2012 årsløn inklusiv pension) er et rimeligt skøn
over sagsøgers erhvervsevnetab, hvis der skulle skønnes på nuvæ-rende
tidspunkt, nærmere mellem 65-75 procent..…”

Banedanmark har i sit påstandsdokument anført følgende:

”… 2. SAGENS TEMA



16

Denne sag vedrører størrelsen af den erstatning, som Banedanmark er
forpligtet til at betale til Sagsøger i anledning af den arbejdsska-de, som
han pådrog sig den 14. marts 2013.

Banedanmark anerkendte ansvaret for arbejdsskaden den 11. maj 2016.

Banedanmark udbetalte den 8. januar 2018 kr. 25.350,00 i godtgørelse for
svie og smerte, kr. 147.844,72 i erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og kr.
657.424,38 i erhvervsevnetabserstatning, i alt kr. 830.619,10 (eks-klusive
renter) til Sagsøger ved hans advokat i anledning af ar-bejdsskaden den
14. marts 2013.

Banedanmark udbetalte den 10. maj 2019 yderligere kr. 346.535,62 (eks-
klusive renter) i erhvervsevne-tabserstatning.

Det samlede udbetalte beløb udgør herefter følgende:

Svie og smerte for perioderne 14. marts 2013

til 20. marts 2013 og 18. april 2013 til

22. oktober 2013: kr. 25.350,00

Tabt arbejdsfortjeneste for perioden

1. januar 2014 til 8. januar 2018: kr. 147.844,72

Erhvervsevnetabserstatning (20 %): kr. 1.003.960,00

Erstatning i alt: kr. 1.177.154,72 

Det bemærkes, at Banedanmark i de tidligere skrifter ved en fejl har an-
ført, at Banedanmark udbetalte kr. 25.360,-. Banedanmark udbetalte kr.
25.350,00, svarende til svie og smertegodtgørelse for 130 dage (kr. 195,-
pr. dag).

Banedanmark har derudover udbetalt kr. 60.000,- til Sagsøger til dækning
af rimelige advokatomkostninger.

Banedanmark har desuden udbetalt kr. 41.867,15 i renter af ovenståen-de
beløb.

Det er Banedanmarks opfattelse, at Sagsøger ved udbetalingerne er
kompenseret for samtlige krav i anledning af arbejdsskaden.

Sagsøger har nedlagt en påstand om yderligere erstatning på i alt kr.
767.944,45 (eksklusive renter).



17

Kravet vedrører yderligere godtgørelse for svie og smerte for perioden 22.
oktober 2013 til 30. april 2014 (den maksimale svie- og smertegodt-
gørelse - 2017). Kravet for yderligere godtgørelse for svie og smerte ud-
gør således, (kr. 75.000,- - kr. 25.350,-) kr. 49.650,-. Kravet vedrørende
yderligere svie- og smertegodtgørelse er opgjort i erstatningsopgørelse af
4. april 2019 (bilag 42).

Sagsøgers krav for yderligere erstatning for tabt arbejdsfortjene-ste
vedrører perioden 1. januar 2014 til 7. januar 2018, og kravet udgør kr.
718.304,34. Kravet vedrørende yderligere erstatning for tabt arbejds-
fortjeneste er opgjort i erstatningsopgørelserne af 4. april 2019 (bilag 42,
47, 51 og 56).

Kravet for yderligere godtgørelse for svie og smerte og kravet for yder-
ligere erstatning for tabt arbejdsfortjeneste kan derfor opgøres til alt (kr.
49.650,- + kr. 718.304,34) kr. 767.954,34 (eksklusive renter).

Det bemærkes, at dette beløb ikke er i overensstemmelse med den ned-
lagte påstand, idet der er nedlagt påstand om yderligere erstatning på i alt
kr. 767.944,45 (eksklusive renter). Der er således en difference på i alt kr.
9,89.

Under nærværende sag er det alene opgørelsen af kravene for yderlige-re
godtgørelse for svie og smerte og yderligere erstatning for tabt ar-
bejdsfortjeneste, som er genstand for rettens behandling.

Der er enighed mellem parterne om, at kravet om yderligere godtgørel-se
for svie og smerte skal forrentes fra den 23. februar 2017.

Parterne er delvist uenige om forrentningen af kravet om yderligere er-
statning for tabt arbejdsfortjeneste.

Endelig skal retten tage stilling til, om Sagsøgers ret til erstat-ning for tabt
arbejdsfortjeneste er bragt til ophør den 8. januar 2018 ved Banedanmarks
udbetaling den 8. januar 2018.

Det er Sagsøgers opfattelse, at kravet på tabt arbejdsfortjeneste ikke er
bragt til ophør ved udbetalingen den 8. januar 2018, da Sagsøger ikke er
enig med Banedanmark i, at det på udbetalingstids-punktet var muligt at
udøve et rimeligt skøn over Sagsøgers va-rige erhvervsevnetab. Sagsøger
har i den forbindelse henvist til, at Arbejdsmarkedets Erhvervssikring
(herefter AES) endnu ikke har truffet afgørelse om Sagsøgers varige
erhvervsevnetab som føl-ge af arbejdsskaden.



18

Retten skal således også tage stilling til, om kravet på tabt arbejdsfortje-
neste er bragt til ophør ved Banedanmarks udbetaling den 8. januar 2018. I
den forbindelse skal retten vurdere, om der er hjemmel til at bringe kravet
på tabt arbejdsfortjeneste til ophør ved at foretage udbeta-ling, og om det
den 8. januar 2018 var muligt at udøve et rimeligt skøn over Sagsøgers
varige erhvervsevnetab som følge af arbejdsska-den den 14. marts 2013.

Såfremt retten finder, at kravet om yderligere erstatning for tabt ar-
bejdsfortjeneste ikke er bragt til ophør ved udbetalingen den 8. januar
2018, skal retten dog ikke forholde sig til opgørelsen af kravet for perio-
den 8. januar 2018 og frem.

3. GODTGØRELSE FOR SVIE OG SMERTE

3.1 Den omtvistede periode og det fremsatte krav

I processkrift af 8. april 2019 og 3. februar 2020 og i erstatningsopgørel-se
af 4. april 2019 (bilag 42) har Sagsøger anført, at kravet om yderligere
svie- og smertegodtgørelse vedrører perioderne 14. marts 2013 til 20.
marts 2013 og 18. april 2013 til 30. april 2014 (i alt 385 dage). Dette
udgør i alt kr. 75.075,- i svie- og smertegodtgørelse (385 dage x kr. 195,-
(2017 takst)). Den maksimale svie- og smertegodtgørelse i år 2017 udgør
imidlertid kr. 75.000,-.

Banedanmark har udbetalt kr. 25.350,- (eksklusive renter) i svie- og
smertegodtgørelse til Sagsøger for perioderne 14. marts 2013 til 20. marts
2013 og 18. april 2013 til 22. oktober 2013.

Parterne er således uenige om, hvorvidt Sagsøger er berettiget til
yderligere svie- og smertegodtgørelse for perioden 22. oktober 2013 til 30.
april 2014.

3.2 Sagsøger er ikke berettiget til svie- og smertegodtgørelse i perioden
efter den 22. oktober 2013 Begrebet ”syg” i erstatningsansvars-lovens § 3,
1. pkt., skal forstås således, at skadelidte er berettiget til svie- og
smertegodtgørelse, hvis skadelidte er syg og gennemgår en vis læge-lig
behandling, herunder f.eks. genoptræning.

Det bemærkes for en god ordens skyld, at Sagsøger alene har krævet
yderligere godtgørelse for svie og smerte med henvisning til er-
statningsansvarsloven § 3, stk.1., 1. pkt., jf. Sagsøgers proces-skrift af 8.
april 2018, s. 4.



19

Det følger af praksis, f.eks. U.2012 2170.V, at der ved vurderingen skal
lægges vægt på, hvornår den skadelidte var i stand til at genoptage sine
normale aktiviteter, f.eks. skolegang, uddannelse, husligt arbejde eller
lignende.

Det fremgår af de kommunale journalnotater (bilag A, s. 4 og 6-7 samt
bilag B, s. 2, 4 og 6), at Sagsøger kom i virksomhedspraktik på fuld tid
som elektriker fra den 22. oktober 2013 til den 20. december 2013, og at
han var i stand til at have et fremmøde på fuld tid.

Det fremgår desuden af journalrapporten fra Aabenraa Kommune, at
Sagsøger den 4. november 2013 oplyste (bilag A, s. 7), at han havde
afsluttet sin træning ved fysioterapi, og at der ikke kunne gøres mere for at
afhjælpe rygsmerterne.

Når man er i stand til at have et fremmøde på fuld tid, er man ikke ”syg” i
lovens forstand, og det er underordnet, om fremmødet sker i forbindelse
med en virksomhedspraktik eller ved genoptagelse af det arbejde, som
skadelidte var sygemeldt fra, jf. bl.a. FED 2015.193Ø og U 2011.1546V.

Det skal desuden fremhæves, at der ikke er nogen lægelige oplysninger i
sagen, som dokumenterer, at Sagsøger har været syg i lovens forstand
herunder for, at han ikke var i stand til at genoptage sine nor-male
aktiviteter i perioden 22. oktober 2013 til 30. april 2014 som følge af
arbejdsskaden den 14. marts 2013.

Det forhold, at Sagsøger havde rygsmerter i perioden efter den 22. oktober
2013, at han indtog smertestillende medicin for sine rygs-merter, og at han
ikke havde noget overskud, når han kom hjem fra virksomhedspraktikken,
indebærer ikke, at Sagsøger har været syg i lovens forstand, idet Sagsøger
på trods af sine rygsmerter fuldt ud deltog i virksomhedspraktikken uden
sygemeldinger i perio-den fra den 22. oktober 2013 til den til den 20.
december 2013. Der er desuden intet grundlag for at antage, at hans
tilstand blev forværret ef-ter den 20. december 2013. Det kan konstateres,
at virksomhedspraktik-ken ophørte den 20. december 2013.

Der kan i den forbindelse henvises til FED 2015.193Ø, hvor skadelidte
ikke var sygemeldt, mens han var i aktiveringsforløb, selv om han hav-de
ondt i ryggen og sov dårligt om natten. Retten fandt ikke grundlag for at
yde skadelidte svie-og smertegodtgørelse - hverken efter første el-ler andet
pkt. i erstatningsansvarslovens § 3.



20

Der kan derudover henvises til U 2011.1546V, hvor skadelidte deltog fuldt
ud i revalidering på trods af, at hun var diagnosticeret med en tennisalbue
og som følge heraf havde betydelige smerter ved belast-ning. Heller ikke i
denne sag fandt retten grundlag for at tilkende ska-delidte svie-og
smertegodtgørelse efter bestemmelsens 2. pkt.

På denne baggrund gøres det gældende, at Sagsøger ikke er be-rettiget til
yderligere svie- og smertegodtgørelse for perioden efter den 22. oktober
2013, fordi han fra denne dato ikke har været ”syg” i lovens forstand.

Det forhold, at det fremgår af journalnotat af 11. juni 2014 fra egen læge
(bilag 31, s. 57), at Sagsøger den 11. juni 2014 kontaktede egen læge pga.
symptomer fra ryggen, kan ikke føre til et andet resultat.

Parterne er enige om, at et eventuelt krav om yderligere godtgørelse for
svie og smerte skal forrentes fra den 23. februar 2017.

4. ERSTATNING FOR TABT ARBEJDSFORTJENESTE

4.1 Den omtvistede periode og det fremsatte krav

Kravet vedrørende yderligere erstatning for tabt arbejdsfortjeneste er
opgjort i erstatningsopgørelserne af 4. april 2019 (bilag 42, 47, 51 og 56).
Kravet om yderligere erstatning for tabt arbejdsfortjeneste vedrører pe-
rioden 1. januar 2014 til 7. januar 2018 og kravet udgør kr. 718.304,34.

Det er Sagsøgers opfattelse, at hans månedlige indtægt i uar-
bejdsdygtighedsperioden skal fastsættes på baggrund af hans tidligere
kollegas, Vidnes, lønsedler.

Sagsøger gør således gældende (bilag 42), at hans månedlige indtægt i
uarbejdsdygtighedsperioden 1. januar 2014 til 31. december 2014 skal
fastsættes på baggrund af hans tidligere kollegas, Vidnes, lønsedler for
perioden 1. februar 2014 til 31. december 2014 (bilag 43). Sagsøger har på
den baggrund fastsat den forventede må-nedlige indtægt i denne periode
til kr. 54.171,12.

Sagsøger gør desuden gældende (bilag 47), at hans månedlige indtægt i
uarbejdsdygtighedsperioden 1. januar 2015 til 31. december 2015 skal
fastsættes på baggrund af hans tidligere kollegas, Vidnes, lønsedler for
perioden 1. januar 2015 til 31. december 2015 (bilag 48). Sagsøger har på
den baggrund fastsat den forventede må-nedlige indtægt i denne periode
til kr. 55.883,09.



21

Sagsøger gør derudover gældende (bilag 51), at hans månedlige indtægt i
uarbejdsdygtighedsperioden 1. januar 2016 til 31. december 2016 skal
fastsættes på baggrund af hans tidligere kollegas, Vidnes, lønsedler for
perioden 1. januar 2016 til 31. december 2016 (bilag 52). Sagsøger har på
den baggrund fastsat den forventede må-nedlige indtægt i denne periode
til kr. 53.302,72.

Sagsøger gør endvidere gældende (bilag 56), at hans månedlige indtægt i
uarbejdsdygtighedsperioden 1. januar 2017 til 7. januar 2018 skal
fastsættes på baggrund af hans tidligere kollegas, Vidnes, lønsedler for
perioden 1. januar 2017 til 31. december 2017 (bilag 57). Sagsøger har på
den baggrund fastsat den forventede månedlige indtægt i denne periode til
kr. 50.151,17.

Det er Banedanmarks opfattelse, at det ved fastsættelsen af Sagsøgers
forventede indtægt i uarbejdsdygtighedsperioden 1. januar 2014 til 7.
januar 2018 er mest retvisende at foretage skønnet over den forventede
indtægt i perioden på baggrund af lønsedlerne for perioden 1. november
2012 til 31. marts 2013 (bilag H), da lønsedlerne er de mest repræsentative
for Sagsøgers indtjeningsevne på tidspunktet for arbejdsskaden den 14.
marts 2013.

På den baggrund er det Banedanmarks opfattelse, at Sagsøger alene har
godtgjort, at han ville have haft en månedlig indtjening på kr. 37.089,32 i
uarbejdsdygtighedsperioden.

Banedanmark kan tilslutte sig, at de anførte udbetalinger (den faktiske
indkomst i perioden) i erstatningsopgørelserne af 4. april 2019 (bilag 42,
47, 51 og 56) i form af løn, pension, dagpenge og foreløbig erhvervsev-
netabsydelse for perioden 1. januar 2014 til 7. januar 2018 er opgjort
korrekt.

Parterne er således alene uenige om, hvilken månedlig indtægt i uar-
bejdsdygtighedsperioden 1. januar 2014 til 7. januar 2018, der skal læg-
ges til grund ved beregningen af Sagsøgers erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste for samme periode.

Hvis retten finder, at Sagsøger alene har godtgjort, at han ville have haft
en månedlig indtjening på kr. 37.089,32 i uarbejdsdygtigheds-perioden, er
han således ikke berettiget til yderligere erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste. Hvis retten omvendt finder, at Sagsøgers må-nedlige
indtægt i uarbejdsdygtighedsperioden skal fastsættes på bag-grund af hans
tidligere kollegas, Vidnes, lønsedler, er Sagsøger berettiget til yderligere
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste med i alt kr. kr. 718.304,34 for
perioden.



22

4.2 Fastsættelse af Sagsøgers forventede månedlige indtægt i
uarbejdsdygtighedsperioden.

Det følger af erstatningsansvarslovens § 2, at den tabte arbejdsfortjene-ste
skal opgøres på baggrund af den indtægt, som skadelidte kan doku-
mentere, at han ville have haft i uarbejdsdygtighedsperioden.

Ville skadelidte fortsat være i samme ansættelse, var ulykken ikke sket, og
var han fastlønnet, kan den tabte arbejdsfortjeneste dog sædvanlig-vis
fastsættes med stor nøjagtighed på baggrund af lønsedler. I tilfælde, hvor
indtægterne ville have været svingende og derfor ikke kan fast-sættes med
nøjagtighed, udøves i stedet et skøn. Der gælder ingen sær-lige
retningslinjer for skønnet.

Såfremt skadelidte mener, at hans indtægter ville være steget i uar-
bejdsdygtighedsperioden, kan det blandt andet sandsynliggøres ved er-
klæringer fra en arbejdsgiver.

Ved fastsættelsen af Sagsøgers tabte arbejdsfortjeneste skal der således
foretages en vurdering af, om Sagsøger i tilstrækkelig grad har
dokumenteret, at han ville have haft den samme løn som sin kollega,
Vidne, i uarbejdsdygtighedsperioden.

4.3 Banedanmarks fastsættelse af Sagsøgers forventede indtje-ning i
uarbejdsdygtighedsperioden

Indledningsvist skal det fremhæves, at Banedanmark har foretaget be-
regningen af Sagsøgers indtægt i uarbejdsdygtighedsperioden på baggrund
af lønsedlerne for perioden 1. november 2012 til 31. marts 2013 (bilag H),
fordi disse lønsedler var de eneste, som Sagsøger, på trods af adskillige
opfordringer (e-mail af 31. oktober 2016 (bilag K), e-mail af 29. marts
2017 (bilag L)), havde fremsendt til Banedanmark på
udbetalingstidspunktet den 8. januar 2018.

Samtlige lønsedler fra 2012 (bilag 63) er således først blevet fremlagt ved
processkrift af 8. april 2019 - næsten tre år efter, at Banedanmark
anerkendte ansvaret for arbejdsskaden (den 11. maj 2016).

På denne baggrund har Banedanmark foretaget sin vurdering af Sagsøgers
indtægt i uarbejdsdygtighedsperioden på baggrund af lønsedlerne for
perioden 1. november 2012 til 31. marts 2013 (bilag H). Det er desuden
Banedanmarks opfattelse, at det er mest retvisende at fastsætte Sagsøgers
indtægt i uarbejdsdygtighedsperioden på baggrund af de 5 seneste
lønsedler inden arbejdsskaden. Det skyldes især det forhold, at Sagsøger
havde en betydelig ekstraindtje-



23

ning i de første måneder af 2012, hvorfor den samlede indtægt for 2012
ikke er retvisende for Sagsøgers indtægt i uarbejdsdygtigheds-perioden.

Det fremgår af Sagsøgers lønsedler for perioden 1. november 2012 til 31.
marts 2013 (bilag H), at han i 2012 tjente i alt kr. 532.189,00, hvilket
svarer til en gennemsnitlig månedsløn på kr. 44.349,00 (eksklusi-ve 15 %
pension).

Sagsøger har tilsyneladende haft en betydelig ekstraindtægt i begyndelsen
af 2012, idet hans månedlige grundløn var på kr. 26.988,83.

På baggrund af lønsedlerne fra november og december 2012 kan det
konstateres, at han som følge af natarbejde, overarbejde, rådighedstil-læg
samt weekend- og helligdagstillæg har haft en ekstraindtjening på
henholdsvis kr. 11.722,87 og kr. 3.572,08 for november og december
2012.

Lønsedlerne for januar, februar og marts 2013 kan også inddrages, når der
skal foretages et skøn over, hvor meget Sagsøger ville have tjent uden
arbejdsskaden den 14. marts 2013.

Det fremgår af lønsedlerne for januar, februar og marts 2013, at Sagsøger
havde en ekstraindtjening på henholdsvis kr. 0,-, kr. 973,14 og kr. 7.122,07
for januar, februar og marts 2013.

På baggrund af de fem lønsedler kan det lægges til grund, at Sagsøger
havde en gennemsnitlig månedlig ekstraindtjening på kr. 4.678,- i en cirka
5 måneder lang periode inden arbejdsskaden.

Hertil kommer et ferietillæg på 12,5 % af ekstraindtjening i alt (kr. 4.678,-
x 1,125) = kr. 5.262,75.

Hvis marts måned ikke inddrages i perioden (arbejdsskaden skete den 14.
marts 2013), havde han en gennemsnitlig månedlig ekstraindtjening på kr.
4.067,02 i en 4 måneder lang periode inden arbejdsskaden.

Af lønsedlerne fremgår det desuden, at grundlønnen var uændret i 2013.

Det kan konstateres, at oplysningerne i de fremlagte lønsedler ikke
stemmer overens med oplysningerne om den samlede indtægt i 2012.
Banedanmark har derfor lagt til grund, at Sagsøger enten har modtaget en
række ekstraordinære indbetalinger, eller at han har ud-ført ekstraordinært
meget overarbejde i første halvår af 2012, hvorfor



24

oplysningerne om hans samlede indtægt i 2012 ikke er retvisende for hans
forventede indtægt i uarbejdsdygtighedsperioden.

På denne baggrund er det Banedanmarks vurdering, at Sagsøger alene har
godtgjort, at han ville have haft en månedlig indtjening på (kr. 5.262,75 +
kr. 26.988,83) = kr. 32.251,58 i uarbejdsdygtighedsperio-den.

Hertil kommer et arbejdsgiverbetalt pensionsbidrag på 15 %, hvorefter
Sagsøger ville have haft en månedlig indtjening på i alt (kr. 32.251,58 x
1,15) = kr. 37.089,32 i uarbejdsdygtighedsperioden.

4.4 Sagsøgers fastsættelse af hans forventede månedlige indtægt i
uarbejdsdygtighedsperioden er ikke retvisende

Sagsøger har med processkrift af 8. april 2019 fremlagt samtlige af sine
lønsedler fra 2012 (bilag 63) samt kopi af Sagsøgers tidli-gere kollegas,
Vidnes, lønsedler for perioden 1. februar 2014 til 31. december 2017 (43,
48, 52 og 57). Som skitseret ovenfor er det Sagsøgers opfattelse, at hans
forventede indtægt i uarbejdsdygtig-hedsperioden skal fastsættes på
baggrund af hans tidligere kollegas lønsedler.

Det bestrides, at den tidligere kollegas lønsedler (43, 48, 52 og 57) kan
lægges til grund ved fastsættelsen af Sagsøgers forventede ind-tægt i
uarbejdsdygtighedsperioden 1. januar 2014 til 7. januar 2018.

Det skyldes bl.a. det forhold, at det fremgår af den tidligere kollegas
lønsedler, at han havde en ekstra-indtjening på henholdsvis kr. 30.048,72,
kr. 30.418,58, kr. 20.343,76, kr. 0, kr. 25.258,64 og kr. 35.906,55 for
oktober, november og december 2014 og januar, februar og marts 2015
(bilag 43, s. 17-21, og 48, s. 1-6) (i alt kr. 141.976,25 i ekstraindtje-ning
for perioden).

Det fremgår af Sagsøgers lønsedler for den samme periode 2 år tidligere,
at han havde en ekstra-indtjening på henholdsvis kr. 23.470,28, kr.
11.722,87, kr. 3.572,08, kr. 0, 973,14 og kr. 7.122,07 for okto-ber,
november og december 2012 og januar, februar og marts 2013 – de sidste
6 måneder inden skaden (i alt kr. 46.860,44 i ekstraindtjening for
perioden).

På baggrund af de fremlagte lønsedler, som det er muligt at sammenlig-ne,
kan det således konstateres, at Sagsøgers indtjeningsevne på
skadestidspunktet ikke er sammenlignelig med den tidligere kollegas
indtjeningsevne, idet den tidligere kollegas ekstraindtjening i den sam-



25

me periode 2 år senere var mere end 3 gange højere end Sagsøger
ekstraindtjening.

Hertil kommer, at det fremgår af den tidligere kollegas lønseddel for maj
2014 (bilag 43, s. 7), at den tidligere kollega fik udbetalt kr. 7.047,86 for
”UA-Betaling Gammelt år” , og at han fik udbetalt kr. 6.182,86 for
”Særlig feriegodtgørelse” . Det fremgår af lønsedlen for juli 2014 (bilag
43, s. 11), at den tidligere kollega fik udbetalt kr. 10.497,50 for ”Ej af-
holdt særlige feriedag” . Lignende tillæg fremgår af lønsedlerne for 2015-
2017 (bilag 48, 52 og 57). Der er intet grundlag for at antage, at dis-se
tillæg ville have været indeholdt i Sagsøgers forventede ind-tægt i
uarbejdsdygtighedsperioden.

Banedanmark gør således gældende, at det ved fastsættelsen af Sagsøgers
forventede indtægt i uarbejdsdygtighedsperioden 1. janu-ar 2014 til 7.
januar 2018 er mest retvisende at foretage skønnet på bag-grund af
lønsedlerne for perioden 1. november 2012 til 31. marts 2013 (bilag H), da
lønsedlerne er de mest repræsentative for Sagsøgers indtjeningsevne på
tidspunktet for arbejdsskaden den 14. marts 2013. Sagsøger har derfor
alene godtgjort, at han ville have haft en månedlig indtjening på kr.
37.089,32 i uarbejdsdygtighedsperioden.

Til støtte for Banedanmarks anbringende om, at hans tidligere kollegas
lønsedler ikke kan lægges til grund ved fastsættelsen af Sagsøgers
forventede indtægt i uarbejdsdygtighedsperioden, men at fastsæt-telsen
derimod skal ske på baggrund af lønsedlerne for perioden 1. november
2012 til 31. marts 2013 (bilag H), kan der henvises til FED 2008.285V,
hvor erstatning for tabt arbejdsfortjeneste blev baseret på et gennemsnit af
indtjeningen i de seneste måneder før skaden.

Der kan desuden henvises til FED 2002.2249V, hvor skadelidte ligeledes
gjorde gældende, at beregningen af den tabte arbejdsfortjeneste skulle
opgøres på baggrund af hans kollegas indtjening i skadelidtes

uarbejdsdygtighedsperiode, idet skadelidte og hans kollega arbejdede for
den samme fiskeskipper. Heroverfor gjorde arbejdsgiveren gælden-de, at
skadelidtes arbejdsmønster forinden ulykken viste, at han i perio-den
inden skaden ikke havde påtaget sig samme merarbejde som kolle-gaen.

Ved fastsættelse af erstatningens størrelse tog landsretten udgangs-punkt i
den arbejdsrytme, som skadelidte havde haft forud for ulykken, og retten
fandt det således ikke godtgjort, at skadelidte ville have påta-get sig
merarbejde i samme omfang som kollegaen.



26

Sammenfattende gøres det gældende, at den tidligere kollegas lønsedler
(43, 48, 52 og 57) ikke kan lægges til grund ved fastsættelsen af Sagsøgers
forventede indtægt i uarbejdsdygtighedsperioden 1. januar 2014 til 7.
januar 2018, og at den forventede månedlige indtægt i uar-
bejdsdygtighedsperioden i stedet skal fastsættes på baggrund af de se-
neste 5 lønsedler inden arbejdsskaden, hvilket medfører, at Sagsøgers
forventede indtægt i uarbejdsdygtighedsperioden skal fastsæt-tes til kr.
37.089,32.

Derfor har Sagsøger allerede modtaget den erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste, som han er berettiget til.

…

5. Sagsøgers RET TIL ERSTATNING FOR TABT AR-
BEJDSFORTJENE-STE ER BRAGT TIL OPHØR DEN 8. JANUAR
2018

5.1 Banedanmark er berettiget til at bringe kravet på tabt arbejdsfortje-
neste til ophør ved at foretage et skøn over erhvervsevnetabet og foreta-ge
udbetaling i overensstemmelse hermed Sagsøgers krav på tabt
arbejdsfortjeneste er bragt til ophør ved udbetalingen den 8. januar 2018,
idet Banedanmark på dette tidspunkt på et forsvarligt grundlag skønnede
Sagsøgers varige erhvervsevnetab til 20 % og udbetal-te erstatning i
overensstemmelse hermed.

Det bevirker ikke i sig selv nogen forskel, at skaden er omfattet af ar-
bejdsskadesikringen. Principperne i U.2008.1386H og U.2008.2601H om,
at skadevolder kan bringe retten til tabt arbejdsfortjeneste til ophør, hvis
skadevolder på et forsvarligt grundlag har foretaget et rimeligt skøn over
erhvervsevnetabet og udbetalt erstatning i overensstemmelse hermed,
gælder således også i sager om differenceerstatning.

Det fremgår eksplicit af præmisserne i U.2010.1797Ø, at der ikke er
grundlag for at forstå Højesterets udtalelser i U.2008.1386H og
U.2008.2601H således, at de alene vedrører skader, der ikke er omfattet af
arbejdsskadesikringsloven. Dette følger desuden af præmisserne i
U.2010.2771V.

Det bemærkes, at den anvendte fremgangsmåde er i overensstemmelse
med principperne i U.2009.138.H om, at der skal være sammenfald mel-
lem det tidspunkt, hvor retten til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste
ophører og det tidspunkt, hvor retten til erstatning for erhvervsevnetab
indtræder, idet Banedanmark netop har betalt erstatning for tabt ar-



27

bejdsfortjeneste helt frem til tidspunktet for udbetalingen af erhverv-
sevnetabserstatningen.

Det forhold, at der er udøvet et kvalificeret men forkert skøn over stør-
relsen af erhvervsevnetabet, er uden betydning i relation til ophør af retten
til tabt arbejdsfortjeneste men kan eventuelt udløse rente-pligt ef-ter § 16,
stk. 2, af det større beløb, jf. U.2001.352H.

Det forhold, at AES på det foreliggende fortsat ikke har fastsat Sagsøgers
varige erhvervsevnetab 7 år efter arbejdsskaden, understøtter i det hele, at
Banedanmark var i sin gode ret til at foretage sin egen skønsmæssige
vurdering af erhvervsevnetabet og foretage udbetaling for dermed at
bringe kravet om yderligere tabt arbejdsfortjeneste til standsning.

På denne baggrund fastholdes det, at Sagsøgers ret til erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste er bragt til ophør ved udbetalingen den 8. ja-nuar 2018.

5.2 Den skønsmæssige fastsættelse af Sagsøgers erhvervsev-netab er
foretaget på et forsvarligt grundlag, og skønnet er rimeligt

Det er Banedanmarks opfattelse, at det den 8. januar 2018 var muligt at
udøve et rimeligt skøn over Sagsøgers varige erhvervsevnetab som følge
af arbejdsskaden den 14. marts 2013.

På grundlag af en række helbredsmæssige og erhvervsmæssige fakto-rer,
herunder navnlig de lægelige og kommunale oplysninger (bilag A-G og
20), var det på udbetalingstidspunktet Banedanmarks vurdering, at
Sagsøger havde et sikkert varigt erhvervsevnetab på 20 % som følge af
arbejdsskaden den 14. marts 2013.

På det foreliggende grundlag er der fortsat ikke noget, som indikerer, at
Sagsøger den 8. januar 2018 ikke var helbredsmæssig udredt, el-ler at han
ikke var tilstrækkeligt arbejdsprøvet.

Det er Banedanmarks opfattelse, at Sagsøger på udbetalingstids-punktet
kunne vende tilbage til en fuldtidsstilling som elektriker, hvis stillingen i
øvrigt var indrettet med de rette skånehensyn. Dette under-støttes af, at
han kom i virksomhedspraktik på fuld tid som elektriker fra den 22.
oktober 2013 til den 20. december 2013, og at han var i stand til at have et
fremmøde på fuld tid.

Det bemærkes i den forbindelse, at Sagsøgers afskedigelse fra
Banedanmark ikke kan anses som et udtryk for, at han ikke var i stand



28

til at vende tilbage til sin stilling med de rette skånehensyn, idet han i
perioden fra sygemeldingen den 19. april 2013 og frem til hans afskedi-
gelse i maj 2014 ikke forsøgte at vende tilbage til sin stilling hos Ba-
nedanmark.

Det forhold, at det fremgår af replikken, at han angiveligt har ringet til sin
værkfører, som oplyste, at han ikke kunne vende tilbage til sin stil-ling,
hvis ikke han var 100% rask, kan ikke føre til et andet resultat, idet en - i
øvrigt udokumenteret - telefonopringning ikke kan betragtes som et
egentligt forsøg på at vende tilbage til sin stilling med de rette skåne-
hensyn.

Grundet Sagsøgers skånehensyn var det på udbetalingstids-punktet
Banedanmarks opfattelse, at han ikke var i stand til at oppebæ-re det
samme antal overarbejdstimer, som han var i stand til før arbejds-skaden.
Overarbejde udgjorde en stor del af Sagsøgers løn forin-den
arbejdsskaden, men det var samtidig Banedanmarks vurdering, at han på
grund af sin erfaring havde gode muligheder for at blive ansat i en stilling
med et ansvar og en indtjening, der væsentligt overstiger den grundløn,
som han modtog hos Banedanmark inden arbejdsskaden.

På denne baggrund er det Banedanmarks skøn, at Sagsøger ville være i
stand til at oppebære en månedsløn i en stilling som elektriker, der udgør
skønsmæssigt 4/5 af hans indtægt før skaden. Banedanmark har således
vurderet, at Sagsøger den 8. januar 2018 havde et va-rigt erhvervsevnetab
på 20 %.

Dette skøn afviger ikke væsentligt fra AES afgørelser om det midlertidi-ge
erhvervsevnetab på 30 procent (bilag 18, 21 og 22), der imidlertid ik-ke er
begrundet nærmere.

Det skal desuden bemærkes, at Sagsøger ikke har fremlagt no-gen
oplysninger, som tilsiger, at hans helbredsmæssige og/eller er-
hvervsmæssige forhold har ændret sig siden december 2013.

Det skal fremhæves, at indholdet af AES’ midlertidige afgørelser af 14.
april 2014, 20. oktober 2015 og 18. april 2017 (bilag 18, 21 og 22) under-
støtter, at hverken Sagsøgers helbredsmæssige eller erhvervs-mæssige
forhold har ændret sig siden december 2013.

På baggrund af Sagsøgers besvarelse af opfordring (A og D-E) kan det
desuden konstateres, at Sagsøger alene har gennemført en enkelt
arbejdsprøvning af en måneds varighed (fra 24. april 2015 til 24. maj
2015) i perioden fra den 20. december 2013 og frem til udbeta-
lingstidspunktet den 8. januar 2018. Det kan desuden konstateres, at



29

Sagsøger fortsat ikke har dokumenteret, at han siden arbejdsskaden har
søgt relevante stillinger med de rette skånehensyn.

Det er Banedanmarks opfattelse, at der på udbetalingstidspunktet er
udøvet et rimeligt skøn, og at der ved udøvelsen af dette skøn forelå et
tilstrækkeligt og forsvarligt grundlag for dets udøvelse. Den omstæn-
dighed, at AES efterfølgende måtte nå frem til en anden og endelig er-
hvervsevnetabsprocent, kan ikke føre til, at dette skøn ikke kan anses som
forsvarligt udøvet.

Det skal endvidere fremhæves, at Sagsøger på udbetalingstids-punktet
havde været berettiget til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste i over 4 år,
og at det fremgår af forarbejderne til erstatningsansvarslo-vens § 2, at det
er forudsat, at erstatning for tabt arbejdsfortjeneste nor-malt højest vil
blive udbetalt i ca. 2 år, hvorefter det normalt vil være muligt at fastsætte
erhvervsevnetabet.

Det skal også fremhæves, at Banedanmarks skøn er foretaget den 8. ja-
nuar 2018 (næsten 5 år efter skaden), og at skønnet er foretaget på bag-
grund af en række helbredsmæssige og erhvervsmæssige faktorer, her-
under navnlig de lægelige og kommunale oplysninger (bilag A-G, 20 og
31), hvilket er det grundlag, som vurderingen af erhvervsevnetabet skal
foretages på baggrund af, jf. f.eks. FED2011.54V og FED2011.118Ø.

Banedanmark har således foretaget et skøn over Sagsøgers er-
hvervsevnetab på et forsvarligt grundlag, og da der samtidig er udbe-talt
erstatning for erhvervsevnetab i overensstemmelse med det udøve-de
skøn, er Sagsøgers krav på tabt arbejdsfortjeneste bragt til op-hør ved
udbetalingen den 8. januar 2018.

Det skal i den forbindelse fremhæves, at det forhold, at der er udøvet et
kvalificeret men forkert skøn over størrelsen af erhvervsevnetabet, fordi
AES fastsætter det endelig erhvervsevnetab anderledes, er uden betyd-
ning i relation til ophør af retten til tabt arbejdsfortjeneste, men det kan
eventuelt udløse rentepligt efter § 16, stk. 2, af det større beløb, jf.
U.2001.352H.

Hvis erhvervsevnetabserstatningen er udbetalt, og det senere viser sig, at
Sagsøger har et lavere erhvervsevnetab end forudsat af Ba-nedanmark,
kan den overskydende erstatning ikke kræves tilbagebetalt eller
modregnet.…”

Parterne har under hovedforhandlingen nærmere redegjort for deres opfattelse af
sagen. Sagsøgte har under sagen frafaldet et anbringende om forrentningen



30

af kravet om yderligere erstatnings for tabt arbejdsfortjeneste. Parterne har un-der
hovedforhandlingen oplyst, at der ikke er tvist om renteberegningen.

Rettens begrundelse og resultat
Vurderingen af det fremsatte krav på svie og smerte afhænger af, hvorvidt
Sagsøger har været ”syg” i erstatningsansvarslovens § 3’s forstand. Efter
forarbejderne til bestemmelsen skal begrebet ”syg” forstås således, at skadelidte
skal være sygemeldt og undergivet en vis form for behandling.

Det er ubestridt, at Sagsøger ikke mødte på arbejde hos Banedanmark i perioden,
fra arbejdsskaden indtrådte den 14. marts 2013, og til han blev opsagt. Retten
finder derfor som udgangspunkt, at Sagsøger må anses for at ha-ve været
sygemeldt og dermed ”syg” i lovens forstand.

Retten lægger videre på baggrund af de lægelige oplysninger til grund, at Sagsøger
i den omhandlede periode var i behandling med smertestillende medicin.

Under hensyn hertil og til formålet med virksomhedspraktikken, finder retten efter
en samlet vurdering, at Sagsøgers deltagelse i virksomhedspraktik i perioden 22.
oktober 2013 til 20. december 2013 ikke kan føre til, at Sagsøger ikke kan anses
som ”syg” i den omhandlede periode. Retten har herved lagt vægt på, at Sagsøger
ikke var i stand til at genoptage sine sædvanli-ge aktiviteter, herunder arbejdet hos
Banedanmark.

Sagsøger har dermed krav på godtgørelse for svie og smerte i hele den periode,
kravet vedrører, jf. erstatningsansvarslovens § 3, 1. pkt.

Vurderingen af, hvilken indtægt der skal lægges til grund for opgørelsen af tabt
arbejdsfortjeneste for perioden 1. januar 2014 til 7. januar 2018, skal beregnes med
udgangspunkt i den lønindtægt, Sagsøger ville have haft, hvis han ikke var kommet
til skade. Udgangspunktet er, at de tillæg, herunder overar-bejdsbetaling og søn- og
helligdagsbetaling, som skadelidte kunne påregne at oppebære, medregnes ved
opgørelsen.

Retten finder, at Sagsøger ved de fremlagte lønsedler, herunder de løn-sedler, der
vedrører Vidne, sammenholdt med Sagsøgers og Vidnes forklaringer om
indtægtsniveauet for dem begge, har løftet sin bevisbyrde for, at hans lønindtægt
efter en skønsmæssig vurdering ville have været som opgjort i
erstatningsopgørelserne (bilag 42, 47, 51 og 56).

Retten finder på den baggrund, at Sagsøgers krav på tabt arbejdsfortje-neste i
perioden kan opgøres til 718.304,34 kr.



31

For så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt pligten til at udbetale tabt arbejds-
fortjeneste er ophørt ved Banedanmarks udbetaling den 8. januar 2018, bemær-ker
retten indledningsvist, at erstatningsansvarslovens § 2 må antages at inde-holde
hjemmel for Banedanmark til at skønne over Sagsøgers erhverv-sevnetab, uanset
det forhold, at sagen også er omfattet af arbejdsskadeforsik-ringsloven. Retten har
herved lagt vægt på de hensyn, der ligger bag erstat-ningsansvarslovens § 2.

Retten finder videre, at det under sagen er godtgjort, at der den 8. januar 2018 var
et tilstrækkeligt forsvarligt grundlag for udøvelse af skønnet, uanset det for-hold, at
der stadigt alene foreligger en midlertidig vurdering af erhvervsevneta-bet. Retten
har herved lagt vægt på, at det af de lægelige oplysninger fremgår, at der i en
længere periode ikke har været helbredsmæssige ændringer, hvilket støttes af
Sagsøgers forklaring, ligesom der ikke er dokumenteret er-hvervsmæssige
ændringer over en længere periode.

Efter en samlet vurdering finder retten dog ikke, at Banedanmark har godtgjort, at
det skøn, der blev foretaget, i rimeligt omfang tog hensyn til de forhold, der er
anført i arbejdsskadeforsikringslovens § 17, stk. 2, jf. også erstatningsansvars-
lovens § 5, stk. 2. Retten har herved lagt vægt på, at Arbejdsmarkedets Er-
hvervsforsikring den 18. april 2017 midlertidigt fastsatte erhvervsevnetabet til 30
%.

På den baggrund finder retten, at Sagsøgers ret til tabt arbejdsfortjeneste ikke blev
bragt til ophør med udbetalingen den 8. januar 2018.

Sagsomkostningerne er efter sagens værdi, forløb og udfald fastsat til dækning af
advokatudgift med 80.000 kr. + moms, til dækning af retsafgift med 27.680 kr. og
af øvrige udgifter med 1.912 kr., i alt 129.592 kr. Sagsøger er ikke
momsregistreret.

T H I  K E N D E S  F O R  R E T :

Banedanmark tilpligtes at betale til Sagsøger kr. 767.944,45 med tillæg af
procesrente af kr. 60.035,73 fra den 23. februar 2017, af kr. 369.041,68 fra den 6.
juli 2017, af kr. 153.924,56 fra den 7. marts 2018, af kr. 2.043,26 fra den 11. januar
2019 samt af kr. 182.899,22 fra 8. april 2019.

Banedanmark tilpligtes at anerkende, at Banedanmark ikke med udbetaling af
erhvervsevnetabserstatning den 8. januar 2018 har bragt forpligtelsen til at beta-le
tabt arbejdsfortjeneste til ophør.

Banedanmark skal til Sagsøger betale sagsomkostninger med 129.592 kr. kr.



32

Beløbene skal betales inden 14 dage.

Sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.