Byrettens dom i sag om lovligheden af tvangsfiksering, stadfæstes
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Adm. frihedsberøvelse
Sagsemner: Forvaltningssag;
Menneskerettigheder;

/

HØJESTERETS DOM
afsagt onsdag den 26. oktober 2022

Sag BS-20214/2021-HJR
(2. afdeling)

Appellant 1
(advokat Claus Bonnez, beskikket)

mod

Region Syddanmark
(advokat Finn Schwarz)

I tidligere instanser er afsagt dom af Retten i Næstved den 3. september 2019 (BS-
23268/2019-NAE) og af Østre Landsrets 14. afdeling den 6. oktober 2020 (BS-
42615/2019-OLR).

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Poul Dahl Jensen, Michael Rekling,
Lars Hjortnæs, Oliver Talevski og Ole Hasselgaard.

Påstande
Appellant 1, har påstået stadfæstelse af landsrettens dom, dog sådan at
godtgørelsen forhøjes til 200.000 kr. med procesrente.

Indstævnte, Region Syddanmark, har påstået frifindelse og dermed stadfæstelse af
byrettens dom, subsidiært stadfæstelse af landsrettens dom.

Supplerende sagsfremstilling

Journaltilførsler
I landsrettens afsnit om supplerende sagsfremstilling er gengivet dele af journa-len
for Appellant 1 udfærdiget af Psykiatrisk Afdeling, Svend-borg, i perioden 3.–5.
juni 2016.



/

2

Det fremgår herudover af journalen den 6. juni 2016 kl. 22.50 bl.a.:

”Hånd og fodrem er skiftet hver time som ord. samarbejder fint indtil kl
22.30, hvor pt grænsesat pludselig bliver vred, latent truende og råber ”jeg
skal ikke have spændt mit mavebælte, jeg skal ikke have skiftet mit lagen
jeg er ligeglad med hvem jeg slog ned” , ”jeg ville ønske jeg havde en
kniv, så ville jeg stikke ham igen” !!!!!”

Af journalen den 7. juni 2016 kl. 20.29 fremgår bl.a.:

”Bliver voldsom vred og truende med at ville bombe Danmark, at til-kalde
terrorister.
Appellant 1 kaster en kop kaffe ud imod fastvagten og er voldsom
truende, truer med at ville slå al personale ihjel med en kniv. ”kald
politiet, I kan ikke holde mig” ! Truende med at ville hænge sig i sine
hovedtelefoner. Har forinden været verbal truende overfor fastvagten og
det ender med at fastvagten må udskiftes med en anden vagt.”

Af journalen den 8. juni 2016 kl. 17.26 fremgår bl.a.:

”Pt. har umotiveret fortalt om hændelsen forleden hvor pt. overfaldt en
kollega. Er grinende og nærmest stolt da han fortæller om det. Siger at han
jo er psykisk syg og ikke kan gøre for det. Bliver korrigeret under-vejs
men pt. formår ikke at se alvoren i det.”

Af journalen den 10. juni 2016 kl. 07.41 fremgår bl.a.:

”… Spørges om han ved hvorfor han er fixeret, hvortil han svarer at han
stak en med en gaffel i halsen. Understreger at enhver voldelig ad-færd er
helt uacceptabel, hvilket pt. griner højlydt af. Mens pt. har lig-get i bæltet
har han slået ud efter plejepers. ved skift af remme. Det vurd. at pt. fortsat
er helt utilregnelig og er helt uden forståelse for, at vi ikke accepterer
vold…”

Af journalen den 10. juni 2016 kl. 20.11 fremgår bl.a.:

”… Forud for tilsynet har pt truet fastvagten med at ”stikke ham ned li-
gesom han gjorde ved det andet plejepersonale” …”

Af journalen den 12. juni 2016 kl. 20.51 fremgår bl.a.:

”Søndag den 12/6 kl 15.45



/

3

Appellant 1 kaster med sit sengebord, stol, krus ud på gangen, for at
ramme fastvagten. Bordet ryger helt ud på gangen.
Herefter råber Appellant 1 vredt og truende:
”Jeg slår dig ihjel…” ”

Af journalen den 13. juni 2016 kl. 11.30 fremgår bl.a.:

”… Kræver at komme i fængsel eller bliver løsnet fra bæltet, siger, at hvis
ikke vi gør som han siger, vil han igen stikke et personale ned med en
gaffel eller lignende.”

Retslægerådets udtalelse
For Højesteret er fremlagt Retslægerådets udtalelse af 25. april 2022, hvoraf
fremgår følgende:

”Med sagens tilbagesendelse skal Retslægerådet henvise til en række
tidligere udtalelser vedrørende Appellant 1, senest af 5. november 2021,
og nu, på grundlag af fremsendte akter, her under læ-geerklæring af 5.
april 2019 ved overlæge Vidne, tidligere Person, Afdeling 1, Psy-kiatrien i
Region Syddanmark, Svendborg, indledningsvis udtale, at Appellant 1 er
en nu 26-årig mand, som siden barndom-men har haft utilpasset adfærd og
som siden tidlig ungdom har lidt af alvorlig sindslidelse, i 2015
diagnosticeret som skizofreni i svær grad, betydelige kognitive
udfordringer og misbrug af forskellige rusmidler. Han har før aktuelle
fikseringsepisode været indlagt tvangsmæssigt på grund af farlighed for
omgivelserne. Han er opvokset i København, men flyttede i 2015, 20 år
gammel, til Fyn, foranlediget af familien, som ønskede ham på afstand af
banderelaterede kriminelle miljøer. Han bo-ede primært hos familie, idet
ingen af de tilbudte socialpsykiatriske bo-former kunne rumme ham.
Ifølge journalen ønsker familien Appellant 1 indlagt på psykiatrisk
afdeling den 10. maj 2016 efter vol-deligepisode mod familiemedlem.
Efter uvarslet at slå en medpatient bæltefikseres Appellant 1 den 11. maj
2016 med bistand fra politi, som ophæves efter 2 døgn. Han udskrives et
par gange, med hurtige genindlæggelser, og er indlagt uafbrudt fra den 15.
maj 2016.

Appellant 1 udeblev efter aftalt udgang den 31. maj 2016, og af journal
fremgår det, at han var taget til København og blev indlagt på psykiatrisk
afdeling der. Den 3. juni 2016 blev han overført fra Bispe-bjerg
Psykiatrisk Afdeling til fortsat indlæggelse på Psykiatrisk Afde-ling i
Svendborg. Kort efter ankomst blev Appellant 1, ifølge journalen,
tiltagende grad anspændt og irritabel, truede medar-bejdere på livet og
foretog uvarslet overfald på en mandlig medarbej-der, som Appellant 1
fastholdt om halsen og slog og stak



/

4

ham et større antal gange i baghovedet. Med bistand fra politi blev
Appellant 1 fikseret med mavebælte og remme, med bag-grund i farlighed
for omgivelserne. Der blev samtidig foretaget tvangs-tilbageholdelse.

Under hele indlæggelsen beskrives Appellant 1 som svært psykotisk, med
let vakt aggression og vredesudbrud, og med ty-delig forværring, når han
ryger hash.

Under perioden hvor fikseringen fandt sted, beskrives Appellant 1's
psykiske tilstand særdeles ustabil og svingende, med frem-trædende
psykotiske symptomer, hvor han mente sig i sin gode ret til at have
forsvaret sig ved overfaldet 3. juni 2016, og kastede med kaffe, in-ventar,
etcetera mod personalet, som han vedvarende fortsatte trusler på livet
mod.

Grundet den vedvarende farlighed for omgivelserne og den svært
sindssygelige tilstand, som det ikke lykkedes at stabilisere, anmodede
overlægen den 9. juni 2016 Justitsministeriet om at udstede ”farligheds-
dekret” .

Da Appellant 1 ud fra en lægelig vurdering vedvarende frembød en
nærliggende fare for andre, besluttedes at overflytte ham til mere sikrede
forhold på Retspsykiatrisk Afdeling, Middelfart, den 16. juni 2016, stadig
fikseret. I forbindelse med den længerevarende fikse-ring ordineredes
forebyggende medikamentel behandling mod blod-propper, som blev
givet tvangsmæssigt.

Fra den 7. juni 2016 indledes gradvis løsnen af bæltet i kortere tid, med
tilstedeværelse af politi. Det vurderes ikke forsvarligt at ophæve bælte-
fikseringen, på baggrund af en lægelig vurdering om fortsat nærlig-gende
fare for andre.

Retslægerådet skal herefter besvare de stillede spørgsmål således:

Spørgsmål 1:
Retslægerådet bedes vurdere, om det var lægeligt korrekt at opretholde
tvangs-fikseringen med bælte indtil den 16. juni 2016 kl. 20:18, jf.
tvangsprotokol – skema 3.I besvarelsen bedes Retslægerådet oplyse, om
det ud fra et lægefagligt skøn vurderes, at opretholdelsen af
tvangsfikseringen af Appellant 1 var nødvendig af hensyn til hans eller
andres liv, førlighed eller sikker-hed.



/

5

Efter Retslægerådets opfattelse frembød Appellant 1, med baggrund i den
beskrevne svært ustabile, psykotiske tilstand i den an-førte periode, efter
en lægelig vurdering, en vedvarende fare for omgi-velserne, som ikke
vurderes at kunne være imødegået med mindre ind-gribende midler.

Spørgsmål 2:
Retslægerådet bedes vurdere, om det var lægeligt korrekt at anlægge
remme i tidsrummet fra den 5. juni 2016 kl. 09: 30 til den 16. juni 2016 kl.
20:18

Ja, der henvises i øvrigt til det indledende afsnit samt til besvarelsen af
spørgsmål 1.

Spørgsmål 3:
Såfremt spørgsmål 1 eller 2 besvares helt eller delvist benægtende, bedes
det op-lyst, om Retslægerådet finder en del af perioden for fikseringen
berettiget, og i så fald hvilken periode.

Spørgsmålet bortfalder.

Spørgsmål 4:
Giver sagen i øvrigt Retslægerådet anledning til at fremkomme med
bemærk-ninger.

Nej.”

Supplerende forklaringer
For Højesteret har overlæge Vidne, tidligere Person afgivet supplerende forklaring.
Forklarin-gen er gengivet i retsbog af 11. februar 2022, hvoraf fremgår følgende:

”Vidnet overlæge Vidne, tidligere Person forklarede behørigt formanet, at
det er kor-rekt, at hun dengang var ansvarlig overlæge på Afdeling 1 i
Svendborg. Hun er ikke længere overlæge på Afdeling 1, men dengang
havde hun været det siden 2012. Hun har været inden for psykiatrien siden
1991.

Foreholdt at det fremgår af journalblad, ekstraktens side 91, at vidnet
havde kontakt med patienten Appellant 1 den 12. maj 2016, forklarede
hun, at hun ikke havde set Appellant 1 tidligere. Den 12. maj 2016 var
således før-ste gang, at hun så Appellant 1.

Foreholdt erklæring af 5. april 2019, ekstraktens side 216, forklarede
vidnet, at det er hende, der har lavet erklæringen. Diagnosen ”hebefren
skizofreni med lav IQ” er en skizofreni, som er karakteriseret ved at



/

6

starte meget tidligt, og som primært er karakteriseret ved uforudsige-lige
stemningssvingninger og usammenhængende adfærd. Det vil sige, at det
var svært på forhånd at vide, hvordan patienten ville reagere, idet
diagnosen primært er karakteriseret ved usammenhængende ad-færd og
uforudseelighed.

Det er korrekt, at Appellant 1 den 12. maj 2016 var tvangstilbageholdt og
bæltefikseret. På det tidspunkt havde Appellant 1 gået ind og ud af
afdelin-gen nogle gange. Han kom hos dem første gang den 3. maj, men
lod sig udskrive, kom ind igen, og lod sig udskrive. Den 11. maj
henvendte han sig igen. Han havde fortrudt, at han lod sig udskrive. Han
havde lige før indlæggelsen igen røget hash. Han sad i afdelingen, og
pludseligt og uvarslet sprang han op og slog en medpatient, fordi han
mente, at med-patienten så på broderens kone. Det skete fuldstændigt
uvarslet. Grun-den til, at Appellant 1 derpå blev flyttet over på vidnets
afdeling, var, at han ikke kunne være på den afdeling, hvor denne
medpatienten opholdt sig.

Adspurgt hvorfor bæltefikseringen blev seponeret dagen efter, henviste
vidnet til journalbladsnotat af 13. maj 2016 kl. 10.10, ekstraktens side 95,
nederst, hvoraf bl.a. fremgår, at Appellant 1 var samarbejdende.

Foreholdt at Appellant 1 den 15. maj 2016, hvor tvangstilbageholdelsen
blev ophævet, accepterede at være frivilligt indlagt, men begærede
udskriv-ning næste dag, forklarede vidnet, at det var sådan, det gik med
Appellant 1 i maj igen. Han krævede sig udskrevet den 15. og gik da rundt
i hospi-talstøj. Han kom tilbage den 17. og havde igen røget hash. De
prøvede ad frivillighedens vej, om de kunne håndtere det. De sagde: ”Hvis
du skal være her, så skal du visiteres, for at vi ikke får hash med ind på af-
delingen” .

Den 21. maj havde Appellant 1 røget hash på udgang. Det resulterede i en
tvangstilbageholdelse den 22. maj, fordi det simpelthen ikke gik.

Adspurgt til ophævelse af tvangstilbageholdelsen den 24. maj henviste
vidnet til journalbladnotat af 24. maj 2016 kl. 12.30, ekstraktens side 133,
øverst. De prøvede igen ad frivillighedens vej.

Det er korrekt, at Appellant 1 den 27. maj tog hash ind i afdelingen.
Appellant 1 ville ikke visiteres, da han kom tilbage, og der fandtes hash på
afdelin-gen. Appellant 1 forlod psykiatrisk afdeling den 27. maj.

Det næste, der skete, var, at de fik besked fra Bispebjerg om, at Appellant
1 nu var der. Appellant 1 blev herefter overflyttet til Svendborg Afdeling
2. Appellant 1 blev



/

7

anvist en stue og opsøgte en medpatient på nabostuen. Appellant 1 blev
in-formeret om, at det ikke gik. Appellant 1 vendte sig mod personalet og
tru-ede dette personale på livet. Appellant 1 søgte op mod dagligstuen,
hvor han blev opsøgt af noget andet personale. Her indfangede Appellant
1 sygeple-jersken og stak denne 9 gange i nakke- og halsregion med en
stålgaffel. Politiet kom til stede på afdelingen. Vidnet var der ikke selv,
men hun kan se, at det står beskrevet i journalbladsnotatet, ekstraktens
side 149. Personalet trak sig, politiet blev tilkaldt, og Appellant 1 blev
fikseret med både fodrem og håndrem.

Appellant 1 blev flyttet fra Afdeling 2 til Afdeling 1, hvor vidnet var
overlæge, pga. en uskre-vet regel om, at patienten ikke skulle være på den
afdeling, hvor episo-den fandt sted.

Vidnet blev foreholdt journalbladsnotat af 3. juni 2016 kl. 19.30, ekstrak-
tens side 153, nederst, anførslen: ”Pt. er nu vågen og ved ankomst til stuen
sidder pt. stille i sengen.
Ved samtale er pt. lettere irriteret og vrangladen, diskuterer med sy-gepl.
om hvorfor vi skal snakke om det tidligere hændte på dagen, no-get som
pt. godt kan huske, men som også pt. udtrykker ”jeg måtte også forsvare
mig” , tonen er irritabel og let skinger.
Herefter begynder pt. at diskutere om han måtte ryge på stuen, hvilket der
er lavet aftaler om, at der ikke må ryges, hvorefter ut. argumenterer for
rygestop, accepterer pt. plaster.
Pt. vrider sig nu mere i sengen, og plæderer for at komme fri, lover ikke at
gøre noget og siger, at han nok skal være sød.”

Adspurgt hvorfor det var nødvendigt at fastholde tvangsfikseringen,
forklarede vidnet, at hun gennem hele sin vurdering vil henvise til, at det
skete ganske uvarslet. Det var helt uforudsigeligt. Det ene øjeblik kunne
patienten sige, at han ville samarbejde og være sød, og det næste øjeblik
kunne det være noget andet. Det var sådan, det var. Det var også sådan,
det var, da Appellant 1 slog medpatienten – det var helt uvarslet.

Hende bekendt fandt man ikke den gaffel, der havde været anvendt til
overfaldet på sygeplejersken.

Vidnet blev foreholdt journalbladsnotat af 3. juni 2016 kl. 21.48, ekstrak-
tens side 154, nederst, anførslen: ”I flg. aftale med ol., Vidne, tidligere
Person skal Appellant 1 en-ten forblive i mavebælte weekenden over her
på Afdeling 1 eller, hvis Appellant 1 i morgen vurderes rolig nok til, at
bæltet kan seponeres, skal han overfø-res til OUH i bælte, som først
seponeres efter ankomsten til OUH. OUH vil ikke modtage Appellant 1,
hvis han fortsat har brug for at være bæltefikse-ret.”



/

8

Vidnet forklarede, at hele personalet var præget og belastet af overfal-det.
De bad derfor Odense om hjælp, hvilket de dog afviste.

BVC skala er en skala, hvor man ud fra forskellige parametre prøver at
forudsige voldsrisikoen. Det var dog ikke en skala, som egentlig var eg-
net til at forudsige lige netop Appellant 1's voldsrisiko, fordi det var så
uvars-let. Det værktøj, som de havde og brugte, var således ikke
anvendeligt ved den aktuelle patient. Det kom fuldstændigt uvarslet hos
lige præ-cist denne patient.

Vidnet blev foreholdt journalbladsnotat af 4. juni 2016 kl. 22.40, ekstrak-
tens side 159, midt, anførslen: ”3. Bæltetilsyn kl. 21.00 Ved tilsynet er pt.
umotiveret grinende. I forhold til den voldsomme episode hvor pt.
overfaldt et personalemedlem med en gaffel siger pt. at det var selvfor-
svar. Ved rotation af remmene i eftermiddag slår pt. ud efter endnu et
personalemedlem. I løbet af dagen er pt. observeret vredladen og rå-
bende, når behov ikke imødekommes straks. Det vurderes, at patienten
fortsat er farlig og at ophævelse af bæltefikseringen vil være forbundet
med fare for personale og medpatienter. ”

Vidnet forklarede, at hun er enig i denne vurdering.

Foreholdt at vidnet i journalbladsnotat den 5. juni 2016 kl. 9.30 og kl.
13.22, ekstraktens side 160, hvor hun tilså Appellant 1, beskrev ham som
vred og verbalt truende, forklarede vidnet, at problemet nok hele tiden var,
at det var så svingende. Indimellem truede patienten med at slå dem ihjel
og stikke, og indimellem var han umotiveret ganske grinende. Det
svingede simpelthen fra time til time, og det var derfor, at hun fast-holdt
fikseringen. Det gik sådan hele tiden. Så snart man prøvede at
grænsesætte, gik det helt galt.

Ved tilsynet den 6. juni 2016, kl. 10.30, ekstraktens side 164, snakkede
hun med patienten om, at hun virkelig ikke turde at løsne ham, men at hun
prøvede på alle mulige måder at finde en løsning. Hun var ærlig over for
patienten og sagde, at hun ikke mente, at hun havde nogen mulighed for at
løsne ham på den afdeling, hun havde, men at hun prø-vede alle mulige
andre løsninger. Hun fortalte patienten, at hun arbej-dede på at få politiet
ind, så han i hvert fald kunne blive løsnet én gang om dagen, indtil de
havde en anden løsning. Vidnet havde også møde med sygehusledelsen i
forhold til, hvad de kunne gøre. Hun søgte far-lighedsdekret og havde
også ringet til Retspsykiatrien for at høre, om de kunne hjælpe. Hun
prøvede alle muligheder, hvilket hun fortalte til patienten.



/

9

Vidnet blev foreholdt journalbladsnotat af 6. juni 2016 kl. 22.50, ekstrak-
tens side 166, midt, anførslen: ”Hånd og fodrem skiftet hver time som ord.
samarbejder fint indtil kl. 22.30, hvor pt grænsesat pludselig bliver vred,
latent truende og råber ”jeg skal ikke have spændt mit mavebælte, jeg skal
ikke have skiftet mit lagen, jeg er ligeglad med hvem jeg slog ned” , ”jeg
ville ønske jeg havde en kniv, så ville jeg stikke ham igen !!!!” .

Vidnet forklarede, at det var sådan, de så det. Det kom fuldstændigt
uvarlset. Han blev pludselig så vred, så vred. De havde set sådanne af-
fekter, da Appellant 1 slog medpatienten og stak en gaffel i nakken på
syge-plejersken.

Hun talte med Person 5 fra Retspsykiatrien.

Foreholdt at det fremgår af journalbladsnotat af 7. juni 2016 kl. 9.00,
ekstraktens side 167, at vidnet fortalte patienten, at hun havde kontak-tet
politiet, forklarede vidnet, at det var denne løsningsmodel, som de
fremover anvendte. Retspsykiatrien havde sagt, at de ikke havde mulig-
hed for at hjælpe. Hun kontaktede derfor politiet, så de kunne gøre for-
holdene for patienten så tålelige som mulige, indtil de fandt en anden
løsning. Det var helt utroligt, at politiet sagde ja. Politiet kom som mini-
mum én gang om dagen, så patienten kunne komme i bad, ud at ryge og få
lov til at gå en tur rundt i afdelingen og ud i haven. Det er ikke no-get,
som politiet hverken før eller siden har haft gjort.

Vidnet blev foreholdt overlæge Person 6's konklusion og plan, ekstraktens
side 169, midt, anførslen: ”Min vurdering er derfor, at pt. fortsat må
vurderes som fuldstændig utilregnelig og farlig for sine omgivelser, og jeg
kan ikke se, at man kan gøre andet i den aktuelle si-tuation end at holde
pt. fikseret og i øvr. give frihedsgrader i forbin-delse med politiets
tilstedeværelse.”

Vidnet forklarede, at hun er enig i denne vurdering.

Vidnet blev foreholdt journalbladsnotat af 7. juni 2016 kl. 20.29, ekstrak-
tens side 170, midt, anførslen: ”samarbejder fint med at få skiftevis skif-
tet fod og håndrem det meste af vagten, kører dog op ved 17.30 tiden, er
træt af at ligge i bælte og forlanger at ut tilkalder politiet så de kan løsne
ham så han kan få lov til at ryge og til at komme ud af bæltet. Bli-ver
voldsom vred og truende med at ville bombe Danmark, at tilkalde
terrorister. Appellant 1 kaster en kop kaffe ud imod fastvagten og er vold-
som truende, truer med at ville slå al personale ihjel med en kniv.



/

10

”kald politiet , I kan ikke holde mig” ! Truende med at ville hænge sig i
sine hovedtelefoner. Har forinden været verbal truende overfor fastvag-ten
og det ender med at fastvagten må udskiftes med en anden vagt.”

Vidnet forklarede, at det var sådan noget, der skete.

Foreholdt at det fremgår af journalbladsnotat af 9. juni 2016 kl. 14.34,
ekstraktens side 175, at hun ansøgte om farlighedsdekret, forklarede
vidnet, at det var første gang, hun har søgt det. Begrundelsen for at søge
det var, at hun tænkte, at det var en virkelig farlig patient, som hun
simpelthen ikke vidste, hvad hun ellers skulle gøre med. Det var med
henblik på at få patienten flyttet til Sikringen. Hun tænkte, at pa-tienten
ikke hørte til på en almen psykiatrisk afdeling, og Retspsyki-atrien sagde
nej. Hun tænkte, at patienten virkelig var en farlig patient, som hørte til på
Sikringen. Ved de tilsyn af patienten, som hun havde den pågældende dag,
var hendes vurdering fortsat, at han var nærlig-gende farlig.

Foreholdt at det fremgår af journalbladsnotat af 10. juni 2016 kl. 14.30, at
vidnet fjernede håndremmene, forklarede vidnet, at patienten stadig-væk
lå i bælte og én fodrem. Han lå således stadigvæk, så de havde styr på det.
Hun tænkte derfor, at det var forsvarligt.

Vidnet blev foreholdt journalbladsnotat af 10. juni 2016 kl. 22.38, eks-
traktens side 180, anførslen: ”Appellant 1 bliver herefter voldsom truende
overfor fastvagten og siger ”jeg stikker vagten ned ligesom jeg gjorde ved
ham den anden, - jeg er ligeglad !!!!” .

Vidnet forklarede, at billedet var konstant svingende.

Vidnet blev foreholdt journalbladsnotat af 11. juni 2016 kl. 17.25, eks-
traktens side 182, midt, anførslen: ”Fodrem tilbydes at skifte kl. 23.00,
dog ønsker pt dette ikke !!!! egentlig samarbejdsvillig det meste af vag-
ten, dog en del råbende til fastvagten vagten igennem, har svært ved at
udsætte sine impulsbehov og har svært ved at acceptere begrænsning, fx
når han har fået 4 sandwich, at så skal han ikke også spise en stor pizza...”

Vidnet forklarede, at der hele tiden var ”ballader” Som hun husker det,
kunne patienten ikke behovsudsætte.

Patienten var det meste af tiden i depotbehandling og tog egentlig sin
medicin. Hun tror ikke, at man kunne have medicineret bedre. Som hun
husker det, var medicinen i orden.



/

11

Foreholdt at det fremgår af journalbladsnotat af 12. juni 2016 kl. 16.35,
ekstraktens side 184, at de igen benyttede håndrem, forklarede vidnet, at
patienten kastede med bord og stol. Hun syntes da, at situationen var så
problematisk, at det ikke var nok, at patienten var spændt med fod-rem og
bæltefikseret.

Adspurgt hvordan vidnet vurderede patienten til revurderingen på 10.
dagen, henviste vidnet til journalbladsnotat af 13. juni 2016 kl. 15.24,
ekstraktens side 188, hvoraf det fremgår: ”Pt. er fortsat meget svin-gende,
indimellem aggressiv og råbende også fortsat indimellem tru-ende. Der er
også tendens til, når pt. bliver presset, at han bliver usam-menhængende
og paranoid.” Vidnet forklarede, at det var et meget flimrende og
svingende billede.

Foreholdt at det fremgår af journalbladsnotat af 14. juni 2016 kl. 15.30,
ekstraktens side 189, at patienten var stille og trist, forklarede vidnet, at
hun ikke tror, at der havde været sket noget, men at det var et udtryk for
svingning. At patienten var svingende i humøret og indimellem ag-gressiv
og råbende, var det billede, de så hele tiden. Indimellem var han stille, og
indimellem aggressiv og råbende. Den 15. juni var patienten syngende i
sengen. Det var sådan, de så det hele tiden. De så et kon-stant svingende
billede. Som hun så patienten, og som hun husker det i dag, så var det
hebefren skizofreni med lav IQ.

Det er korrekt, at tvangsfikseringen ophørte den 16. juni, fordi patien-ten
skulle fremstilles i retten. Han blev efterfølgende overført til Rets-
psykiatrisk Afdeling.

Foreholdt at vidnet i byretten forklarede, at ”personlig skærmning” ikke
var muligt, forklarede vidnet, at de forsøgte det lidt i maj i relation til at
grænsesætte patienten. Dette kunne de dog ikke, heller ikke ved
tilstedeværelse af personale. Det var alt for farligt.

Hun synes virkelig, at hun vurderede, om der var andre muligheder end
fiksering. Hun havde i hvert fald én og nok endda to møder med
sygehusledelsen omkring, om de havde nogen andre muligheder. De
kunne dog ikke finde nogen muligheder. Hun anser derfor ikke, at der på
en almen psykiatrisk afdeling var andre alternativer end tvangsfik-sering,
som de kunne komme frem til. Det var for farligt.

Hun tænker, at Appellant 1 er den farligste patient, hun nogensinde har
mødt. Som hun husker det, og efter at have genlæst journalen, så er
kombinationen af dårlig begavelse, uforudsigelighed, et voldsomt tem-

 
 
 
 
 
 
 



/

12

perament, misbrug og historikken med kriminalitet og vold det, der gjorde
patienten farlig. Hun var egentlig klar over fra starten, at det var en meget
farlig patient.”

Anbringender
Appellant 1 har anført navnlig, at Det Psykiatriske Patientklage-

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
nævn med rette har vurderet, at tvangsfikseringen var ulovlig fra den 5. juni 2016
kl. 9.30 frem til den 16. juni 2016 kl. 20.18, idet han i denne periode ikke længere
udgjorde en nærliggende fare for andre. I den forbindelse må der læg-ges vægt på,
at han ikke i journalen frem til den 5. juni kl. 9.30 var beskrevet med
udadreagerende adfærd eller trusler, men derimod blot som råbende eller lignende.
 
Der var desuden lange perioder under tvangsfikseringen, hvor han forholdt sig
roligt uden at true med vold eller lignende.

Herudover er der flere formelle mangler med hensyn til kravene i psykiatrilo-vens
§ 21, stk. 4, om bæltetilsyn og § 21, stk. 5, om foretagelse af en ekstern læ-gefaglig
vurdering.

I lyset af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis i bl.a. Navn-sagen
(dom af 15. september 2020 i sag nr. 45439/18) bør godtgørelsen fastsættes til
200.000 kr.

Region Syddanmark har anført navnlig, at betingelserne for fortsat at tvangsfik-
sere Appellant 1 efter den 5. juni 2016 kl. 9.30 frem til den 16. juni 2016 kl. 20.18
var opfyldt. Han havde den 3. juni uden varsel overfaldet en an-sat ved at stikke
vedkommende adskillige gange med en stålgaffel. I hele perio-den indtil den 16.
juni fremstod han særdeles ustabil og svingende med frem-trædende psykotiske
symptomer. Det blev med rette vurderet, at der var en konkret, aktuel og påviselig
fare for, at han ville reagere med vold mod perso-nale og medpatienter, hvis
fikseringen blev løsnet. Det var derfor nødvendigt at opretholde tvangsfikseringen
i hele perioden.

Selv om der måtte foreligge formelle mangler ved tilsynet med tvangsfikserin-gen,
medfører dette ikke, at tvangsfikseringen var ulovlig.

En eventuel godtgørelse skal i lyset af Appellant 1's adfærd fast-sættes til et
betydeligt mindre beløb end påstået.

Højesterets begrundelse og resultat
Appellant 1 var under indlæggelse på Svendborg Sygehus tvangsfikseret fra den 3.
juni 2016 kl. 13.30 til den 16. juni 2016 kl. 20.18. Han har ligesom for byretten og
landsretten ikke bestridt, at tvangsfikseringen var lovlig indtil den 5. juni kl. 9.30.
Spørgsmålet er derfor, om tvangsfikseringen



/

13

også var lovlig i den følgende periode frem til den 16. juni kl. 20.18, og hvis den
ikke var lovlig, er spørgsmålet, i hvilket omfang han har ret til godtgørelse.

Tvangsfikseringen blev iværksat den 3. juni kl. 13.30, efter at Appellant 1 havde
overfaldet en mandlig medarbejder på sygehuset med en stålgaf-fel, som han ifølge
journalen uden varsel stak ni gange i medarbejderens bagho-ved og øvre ryg. Af
journalen fremgår endvidere, at han den 4. juni i to tilfælde slog ud efter en
medarbejder, og at han i perioden efter den 5. juni gentagne gange fremsatte trusler
på liv eller helbred over for personalet.

Retslægerådet har i sin udtalelse af 25. april 2022 anført bl.a., at Appellant 1, som i
2015 blev diagnosticeret som skizofren i svær grad, den 10. maj 2016 blev indlagt
på Psykiatrisk Afdeling, Svendborg. Efter at han uden varsel havde slået en
medpatient, blev han bæltefikseret i to døgn fra den 11. maj 2016 med bistand fra
politiet. Efter en indlæggelse på Psykiatrisk Afdeling, Bispebjerg, blev han den 3.
juni 2016 overført til fortsat indlæggelse på Psykia-trisk Afdeling, Svendborg. Kort
efter ankomsten blev han ifølge journalen i til-tagende grad anspændt og irritabel,
truede medarbejdere på livet og foretog som ovenfor nævnt uden varsel et overfald
på en mandlig medarbejder, som han fastholdt om halsen og slog og stak et større
antal gange i baghovedet. Med bistand fra politiet blev han tvangsfikseret med
bælte og remme.

I sin udtalelse har Retslægerådet endvidere anført, at Appellant 1's psykiske
tilstand i perioden frem til den 16. juni, hvor han blev overført til Rets-psykiatrisk
Afdeling, Middelfart, blev beskrevet som særdeles ustabil og svin-gende med
fremtrædende psykotiske symptomer, og at han ifølge journalen gav udtryk for, at
han havde udført det nævnte overfald i selvforsvar. Retslæge-rådet har også peget
på, at han i den pågældende periode fortsatte med at frem-sætte trusler på livet
mod personalet.

Efter Retslægerådets opfattelse frembød Appellant 1 med bag-grund i den
beskrevne svært ustabile, psykotiske tilstand i den anførte periode efter en lægelig
vurdering en vedvarende fare for omgivelserne, som ikke vur-deres at kunne være
imødegået med mindre indgribende midler.

Af overlæge Vidnes, tidligere Person forklaring fremgår bl.a., at det blev vurderet,
om der var andre muligheder end fiksering, men det blev anset for at være for
farligt ud over, at remme på hænder og fødder på skift blev løsnet, og at politiet
efter hen-des anmodning bistod efter den 7. juni, sådan at Appellant 1 mindst én
gang om dagen kunne komme i bad, ud at ryge og gå en tur.

På den anførte baggrund lægger Højesteret til grund, at Appellant 1, som var
diagnosticeret som skizofren i svær grad, i den omtvistede peri-ode fra den 5. juni
kl. 9.30 til den 16. juni kl. 20.18 udgjorde en vedvarende fare



/

14

for uforudsigelig og grov vold over for medpatienter og personale. Højesteret
finder det herefter godtgjort, at han i denne periode udgjorde en nærliggende fare
for andres liv, førlighed eller sikkerhed, og at det ikke var muligt at imø-degå
denne fare ved mindre indgribende foranstaltninger end den tvangsfikse-ring, der
skete med de omtalte lempelser. Højesteret finder derfor, at tvangsfik-seringen har
opfyldt betingelserne i § 4 og § 14 i psykiatriloven. Det forhold, at reglerne om
bæltetilsyn og ekstern lægefaglig vurdering i lovens § 21, stk. 4 og 5, i enkelte
tilfælde ikke måtte være iagttaget, kan ikke føre til at anse tvangsfik-seringen for
ulovlig.

Højesteret stadfæster herefter byrettens dom, hvorved tvangsfikseringen af
Appellant 1 i det hele blev kendt lovlig, og Region Syddanmark blev frifundet for
påstanden om godtgørelse.

THI KENDES FOR RET:

Byrettens dom stadfæstes.

Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for byret, landsret og Højesteret til
den anden part eller til statskassen.



/