Bestemmelsen i Østre Landsrets dom af 10. oktober 2019 om udvisning af domfældte ophæves
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Straffesag — Øvrige straffesager
Sagsemner: Strafferetlige sanktioner og andre foranstaltninger;
Udlændinge;

/

Udvisning ophævet  

Sag 28/2021

Kendelse afsagt 11. oktober 2022   

Anklagemyndigheden
mod
Domfældte

Domfældte, der var skyldig i drabsforsøg, men straffri på grund af sindssygdom,
kunne ikke udvises  

Domfældte var i 2019 fundet skyldig i drabsforsøg begået over for sin mor. Domfældte
blev fundet straffri på grund af sindssygdom og dømt til behandling på psykiatrisk
afdeling. Han blev endvidere udvist med indrejseforbud for bestandig. Da
behandlingsstedet meddelte, at Domfældte var færdigbehandlet og kunne udskrives til
videre ambulant behandling, skulle der på ny tages stilling til spørgsmålet om udvisning.
Byretten og landsretten opretholdt udvisningen.   

Efter landsrettens afgørelse afsagde Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol dom i
sagen Savran mod Danmark. Denne sag angik, hvorvidt udvisning af den pågældende
udlænding ville være i strid med Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel
8 om respekt for privatliv og familieliv. Menneskerettighedsdomstolen udtalte her, at hvis
den pågældende udlænding er fundet straffri på grund af utilregnelighed som følge af
psykisk sygdom, skal det indgå i vurderingen af, om det er proportionalt at udvise.   

I Domfældtes sag udtalte Højesteret, at udvisning af ham, der var født og opvokset i
Danmark, krævede meget tungtvejende grunde. Efter en samlet vurdering fandt
Højesteret, at Domfældte ikke kunne udvises, heller ikke med et tidsbegrænset
indrejseforbud.   

Højesteret lagde herved vægt på bl.a., at Domfældte, der var diagnosticeret med
skizofreni, op til gerningstidspunktet havde fået det stadigt dårligere. Det indgik også, at
han ikke tidligere var straffet, at han aktuelt var velbehandlet, at forholdet til hans
forældre og søskende, der bor i Danmark, var genoprettet og velfungerende, og at dette
efter en erklæring fra behandlingsstedet i høj grad var medvirkende til at vedligeholde
hans positive udvikling og gode psykiske tilstand. Domfældte havde gennemført en
gymnasial uddannelse, var begyndt at læse til Stilling og var frivillig i en lokal
ungdomsforening, ligesom han havde haft forskellige studiejobs.

Domfældte var under sagens behandling for Højesteret udrejst til Tyrkiet. Højesteret
udtalte, at dette alt andet lige måtte anses at have styrket hans tilknytning til Tyrkiet, men
at hans tilknytning til Danmark fortsat måtte anses for langt stærkere end hans tilknytning
til Tyrkiet.   



/