Landsrettens dom i sag om, hvorvidt beløb overført af selvstændigt erhvervsdrivende skal anses for hævet i medfør af virksomhedsskatteloven og dermed medregnes ved opgørelse... Vis mere
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Afgifter;
Selskaber, fonde og foreninger;
Skat;

HØJESTERETS DOM
afsagt onsdag den 26. april 2023

Sag BS-19349/2022-HJR
(2. afdeling)

Appellant, tidligere Sagsøger
(advokat Bent Ramskov)

mod

Skatteministeriet
(advokat Mattias Chor)

I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 20. afdeling den 22. april
2022 (BS-16014/2020-OLR).

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Hanne Schmidt, Oliver Talevski,
Kristian Korfits Nielsen, Jørgen Steen Sørensen og Julie Arnth Jørgensen.

Påstande
Parterne har gentaget deres påstande.

Anbringender
Appellant, tidligere Sagsøger har supplerende anført navnlig, at udlånet er erhvervs-
mæssigt, da det er ydet til et interessentskab, der er en transparent enhed, og som
indgår i hans virksomhedsskatteordning. Da hæftelsen i interessentskabet er
solidarisk, har ejerforholdene ingen betydning. Sagen adskiller sig derfor fra UfR
2013.2382 H, hvor lånet blev ydet til et anpartsselskab, der ikke indgik i
virksomhedsskatteordningen. Sagen adskiller sig også fra eksemplet i forarbej-
derne til virksomhedsskatteloven om lån til en ægtefælle eller nær beslægtet uden
for virksomhedsskatteordningen.



2

Den konkrete erhvervsmæssige begrundelse for lånet følger endvidere af den
velovervejede måde, som han og Vidne 1 aftalte at styre likviditeten i
interessentskabet på. Deres fokus var ikke blot på risikostyring fra dag til dag,
men også på længere sigt. Der var ikke tale om finansiering af Vidne 1s private
forhold, men derimod om at sikre interessentskabets likviditet bedst muligt.
Overførslen af de tre større beløb henholdsvis den 16. september 2013, den 21.
oktober 2013 og den 10. januar 2014 til interessentskabet var be-grundet i
selskabets likviditet på de pågældende tidspunkter. Under hensyn til
forventningerne om den fremtidige drift og selskabets likviditetsbehov tog man
løbende stilling til, hvornår tilbagebetaling skulle ske.

Efter administrativ praksis accepteres mellemregninger (lån) fra en deltager til en
transparent enhed, uden at dette betragtes som en hævning i virksomheds-
skatteordningen, jf. SKM 2014.764 SR og SKM 2023.59 SR.

Skatteministeriet har supplerende anført navnlig, at långivningens private ka-
rakter understøttes af, at den løbende finansiering af driften i interessentskabet,
som Appellant, tidligere Sagsøger stod for, ikke adskiller sig fra den forudgående
fi-nansiering, som han ydede i forbindelse med salget af de 75 % af virksomheden
til Vidne 1, og som – ubestridt for Landsskatteretten og for domstolene – skete i
Appellants, tidligere Sagsøger private interesse.

Højesterets begrundelse og resultat

Appellant, tidligere Sagsøger har i en længere årrække drevet mink- og landbrugs-
virksomheden Virksomhed 1 v/Appellant, tidligere Sagsøger under virksom-
hedsskatteordningen. Som led i et generationsskifte overdrog han i juli 2013 en
del af virksomheden til sin stedsøn Vidne 1. De stiftede i den forbin-delse
interessentskabet Virksomhed I/S med en ejerandel på 25 % til Appellant, tidligere
Sagsøger og 75 % til Vidne 1. Interessentskabets formål var at fortsætte
minkdriften. Appellants, tidligere Sagsøger virksomhedsskatteordning om-fattede
herefter landbrugsvirksomheden og hans andel i Virksomhed I/S.

I forbindelse med oprettelsen af interessentskabet fik selskabet en driftskredit på
1,5 mio. kr. i Spar Nord. Herudover blev driften af interessentskabet finan-sieret af
Appellants, tidligere Sagsøger virksomhed, og finansieringen blev bogført som lån
via en mellemregning. Ved afslutningen af interessentskabets første regnskabsår
den 30. juni 2014 var mellemregningen (lånet) på 3.414.902 kr.

Skattemyndighederne har anset 75 % af mellemregningen, dvs. 2.561.177 kr., for
at være et lån til Vidne 1, der ikke har erhvervsmæssig karakter. Belø-bet er derfor
anset for at være overført til Appellant, tidligere Sagsøger, jf. virksom-
hedsskattelovens § 5. Hans personlige indkomst for 2014 er som følge heraf for-
højet med 2.561.177 kr.



3

Sagen angår, om skattemyndighederne har været berettiget hertil.

Som anført i Højesterets dom af 31. maj 2013 (UfR 2013.2382) kan en virksom-
hed under virksomhedsskatteordningen yde lån, der har erhvervsmæssig ka-rakter,
uden at dette anses for en overførsel af værdier til den skattepligtige.
Virksomheden kan således give kredit til personer, som har en erhvervsmæssig
tilknytning til virksomheden, f.eks. varedebitorer. Virksomheden kan endvi-dere
placere ledig kapital som bankindskud, i obligationer mv. Hvis den skatte-pligtige
derimod finansierer privat långivning, herunder til en ægtefælle eller nært
beslægtede, ved at hæve beløb i virksomheden, er der tale om overførsel af
værdier til den skattepligtige i henhold til virksomhedsskattelovens § 5.

I sagen fra 2013 fandt Højesteret, at lån ydet fra en lægevirksomhed under virk-
somhedsskatteordningen til lægens anpartselselskab ikke havde erhvervsmæs-sig
karakter. Der var derimod tale om, at lægen finansierede privat långivning, idet
han, uden at det havde tilknytning til lægevirksomhedens aktiviteter, hæ-vede
beløb i virksomheden. Herved skete der en ”overførsel af værdier” fra
virksomheden ”til den skattepligtige” .

I den foreliggende sag blev driften i Virksomhed I/S som nævnt finansieret med
en driftskredit i Spar Nord på 1,5 mio. kr. Herudover blev driften finansieret med
lån fra Appellants, tidligere Sagsøger virksomhed. Den 30. juni 2014 udgjorde
mellemregningen (lånet) 3.414.902 kr.

Højesteret finder, at 75 % af mellemregningen pr. 30. juni 2014, der må anses for
lån til Vidne 1, ikke havde erhvervsmæssig karakter. Højesteret har lagt vægt på,
at lånet til Vidne 1 ikke opstod som led i en løbende sam-handel mellem
interessentskabet og Appellants, tidligere Sagsøger landbrugsvirk-somhed. Lånet
udgjorde derimod en generel finansiering af driften i interes-sentskabet. Efter
Højesterets opfattelse kan en sådan finansieringsvirksomhed ikke anses for at have
fornøden tilknytning til aktiviteterne i den virksomhed, som Appellant, tidligere
Sagsøger drev under virksomhedsskatteordningen, dvs. minkdriften i
interessentskabet og landbrugsdriften uden for interessentskabet. Dette gælder,
selv om Appellant, tidligere Sagsøger hæftede for interessentskabets forpligtelser.

Lånet til Vidne 1 må dermed anses for at være privat långivning med hævede
beløb i Appellants, tidligere Sagsøger virksomhed. Herved skete der ”over-førsel
af værdier” fra virksomheden til Appellants, tidligere Sagsøger personlige ind-
komst, jf. virksomhedsskattelovens § 5.

Højesteret finder endvidere, at der ikke foreligger en administrativ praksis, som
udelukker forhøjelsen af Appellants, tidligere Sagsøger personlige indkomst for
2014.



4

Højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.

THI KENDES FOR RET:

Landsrettens dom stadfæstes.

I sagsomkostninger for Højesteret skal Appellant, tidligere Sagsøger betale 75.000
kr. til Skatteministeriet.

De idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne høje-
steretsdoms afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.