Sag om regreskrav i forbindelse med skader forvoldt ved færdselsuheld i udlandet af vogntog bestående af udenlandsk indregistrerede sættevognstrækkere og dansk indregistrerede sættevogne
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Forsikring;
International ret;

ØSTRE LANDSRET
DOM
afsagt den 6. maj 2022
Sag BS-3242/2019-OLR
(21. afdeling)
Dansk Forening for International Motorkøretøjsforsikring  (advokat Nicolai
Mailund Clan )
mod
Krone Fleet Danmark A/S
(advokat Lissi Andersen Roost )
og
Sag BS-3246/2019-OLR
(21. afdeling)
Dansk Forening for International Motorkøretøjsforsikring  (advokat Nicolai
Mailund Clan )
mod
Krone Fleet Danmark A/S
(advokat Lissi Andersen Roost )
Landsdommerne Kristian Porsager Seierøe , Mohammad Ahsan  og Marya Akhtar
(kst.) har deltaget i sagernes afgørelse.
Sagernes baggrund og de nedlagte påstande
Sagerne drejer sig om, hvorvidt Dansk Forening for International Motorkøre-
tøjsforsikring  (herefter DFIM ) som dansk såkaldt grønkortbureau kan rette re-

2


greskrav mod Krone Fleet Danmark A/S (herefter Krone) i forbindelse med skader
forvoldt ved færdselsuheld i udlandet af vogntog bestående af uden-landsk
indregistrerede sættevognstrækkere =  en lastbiltype, hvis funktion nor-malt er at
trække en sættevogn (herefter trækker) ~ og dansk indregistrerede sættevogne
(herefter trailere), som er udlejet af Krone.

De i sagen omhandlede vogntog kan illustreres som nedenfor, hvor 1 angiver
trækkeren og 2 angiver traileren:




6

5
06  Iio





<table>
|-----:|----:|
| 3 | 10 |
</table>





Sagerne udspringer af krav rejst i anledning af et færdselsuheld i Tyskland den 6.
juni 2016 (herefter den tyske sag) 0g et færdselsuheld i Spanien den 13. sep-
tember 2016 (herefter den spanske sag)

Ved stævning af 20. november 2018 anlagde DFIM sag mod Krone og Nordea
Finans Danmark A/S ved Retten i Glostrup (BS-45671/2018-GLO) for regreskra -
vet i den tyske sag, 0g ved stævning af 21.november 2018 anlagde DFIM sag mod
Krone 0g Nordea Finans Danmark A/S ved Retten i Glostrup (BS-45573/2018 -
GLO) for regreskravet i den spanske sag.

DFIM har oplyst; at der er tale om prøvesager; idet DFIM foruden de i nærvæ -
rende dom omhandlede to sager har rejst en række lignende regreskrav; heraf
yderligere 8 sager alene mod Krone. Sagerne om disse regreskrav er enten an-lagt
ved byretterne for at afbryde forældelse eller omfattet af suspensionsafta-ler

Retten i Glostrup henviste ved kendelse af 18. januar 2019 de foreliggende sager
til behandling i Østre Landsret som 1.instans i medfør af - retsplejelovens $ 226,
stk. 1_

3
For landsretten har sagerne været behandlet i forbindelse med hinanden, jf.
retsplejelovens § 254, stk. 1.
DFIM  har ved meddelelse af 22. juni 2020 hævet sagerne for så vidt angår Nor -
dea Finans Danmark A/S, og landsretten har truf fet afgørelse om sagsomkost-
ninger i den forbindelse.
DFIM  har i den tyske sag nedlagt påstand om, at Krone  tilpligtes til DFIM  at
betale 28.842,12 kr ., svarende til det beløb, som DFIM  har betalt til Deutsches
Büro Grüne Karte e.V . (det tyske grønkortbureau).
DFIM  har i den spanske sag nedlagt påstand om, at Krone  tilpligtes til DFIM  at
betale 4.871,59 kr ., svarende til det beløb, som DFIM  har betalt til Oficina Es-
pañola de Aseguradores de Automoviles (det spanske grønkortbureau).
Krone  har påstået frifindelse i begge sager .
DFIM  har under skriftvekslingen for landsretten taget forbehold for at begære
sagen forelagt præjudicielt for EU-Domstolen, men har hverken i sine på-
standsdokumenter eller under hovedforhandlingen fremsat begæring herom.
Sagsfr emstilling
Den tyske sag
Sagen omhandler et færdselsuheld, der fandt sted i T yskland den 6. juni 2016, hvor
et vogntog bestående af en polsk indregistreret trækker og en dansk in-dregistreret
trailer påkørte en tysk indregistreret personbil. V ed påkørslen blev personbilen
beskadiget. Krone  stod i SKA Ts motorregister anført som bruger af den danske
trailer . Af en tysk politirapport om færdselsuheldet fremgår bl.a., at uheldet skete
ved, at personbilen holdt tilbage for køretøjet med traileren pga. vejarbejde i et
lyskryds. Idet vogntoget skulle passere personbilen, strejfede det med den bageste
ende af traileren personbilen på førersiden.
Af sagens oplysninger fremgår , at forsikringsselskabet R+V Allgemeine V ersi-
cherung AG, hvor ejeren af personbilen havde tegnet en kaskoforsikring, ved brev
af 27. august 2016 rettede henvendelse til CED Germany GmbH, der er
skadebehandler for det tyske grønkortbureau, Deutsches Büro Grüne Karte e.V ., i
anledning af uheldet. I brevet gjorde forsikringsselskabet et regreskrav gældende.
I et brev af 20. juni 2017 fra det tyske grønkortbureau til DFIM  hedder det bl.a.:
”ANMODNING OM GODTGØRELSE (INTERNE REGLER,
ARTI-KEL 5)

4
Vi sender jer hermed anmodningen om godtgørelse i henhold til artikel 5 i
de interne regler .
Vi har foretaget følgende betalinger:
Erstatning: 6.603,14 EUR
Eksterne tjenester: 149,76 EUR
Administrationsgebyr: 990,47 EUR
I alt 7.743,37 EUR
Vi skal venligst bede jer om at foretage indbetaling til følgende konto hos
Deutsche Bank Hambur g:
…
Bemærk: Som anført i artikel 5.2 i de interne regler skal de skyldige be-
løb betales i den nationale valuta og i det land, hvor den part, der fore-står
behandlingen, har hjemme, uden omkostninger og inden for to måneder
fra anmodningens fremsættelse. V ed udløbet af denne 2-måneders periode
vil der blive opkrævet en morarente på 12 % om året af det skyldige beløb
fra datoen for anmodningens fremsættelse og ind-til datoen for
modtagerbankens modtagelse af indbetalingen.”
DFIM  betalte den 26. juni 2017 det krævede beløb til den tyske grønkortbureau og
modtog den 20. november 2017 3.376,45 euro fra den polske trækkers forsik-
ringsselskab, TVM V erzekeringen, svarende til betaling for 50 % af det fulde
erstatningsbeløb med fratræk af halvdelen af administrationsgebyret på 990,47
euro.
Det krav , som DFIM  har rettet mod Krone , vedrører et beløb i danske kroner , der
svarer til halvdelen af det fulde erstatningsbeløb på 7.743,37 euro.
Den spanske sag
Sagen omhandler et færdselsuheld i Spanien den 13. september 2016, hvor et
vogntog bestående af en litauisk indregistreret trækker og en dansk indregistre-ret
trailer påkørte en personbil, således at personbilen blev beskadiget. Krone  stod
ifølge SKA Ts motorregister anført som bruger af den danske trailer , der ifølge en
spansk politirapport om hændelsesforløbet var involveret i færds-elsuheldet. Af
politirapporten fremgår endvidere bl.a., at uheldet skete ved, at personbilen på
motorvejen skiftede fra tredje til anden vognbane, hvorefter lastbilen påkørte
personbilen bagfra.
Forsikringsselskabet Pelayo Mutua de Seguros, hvor ejeren af personbilen hav-de
tegnet sin kaskoforsikring, bekræftede ved brev af 27. juni 2017 modtagelsen af en
betaling på 453,94 euro fra det spanske grønkortbureau, Oficina Española de
Aseguradores de Automóviles, på vegne af DFIM .

5
I et brev af 29. juni 2017 fra det spanske grønkortbureau til DFIM  hedder det bl.a.:
” According art. 5 of the lnternal Regulations  we have settled this claim
and now write to request reimbursement of the below quoted amount.
Please remember if the payment is not received within two months we
will have to request delay interest. W e kindly ask you for remittance free
of all bank char ges and quoting our reference (above) to:
…
Damage to vehicles 453,94 €
…
Handling fees 200,00 €
…
TOTAL CLAIMED DEBIT 653,94 €”
Kravet mod Krone  vedrører betaling af et beløb i danske kroner , der svarer til dette
beløb.
Nærmer e om DFIM  og grønkortor dningen
DFIM , der ifølge sine vedtægter er stiftet den 23. juni 1927, er en forening, som
alle forsikringsselskaber , der tegner ansvarsforsikring for motordrevne køretø-jer i
Danmark, er forpligtet til at være medlem af, jf. herved færdselslovens § 105, stk.
1.
DFIM  varetager en række opgaver , herunder som informationskontor og er -
statningsor gan i overensstemmelse med færdselslovens bestemmelser og be-
stemmelser i bekendtgørelsen om ansvarsforsikring for motorkøretøjer , der im-
plementerer motorkøretøjsforsikringsdirektiverne.
Herudover er DFIM  grønkortbureau i medfør af grønkortordningen. Ordnin-gen
bygger på en henstilling i 1949 fra en arbejdsgruppe under transportko-mitéen i
FN’s Økonomiske Europakommission med det formål at understøtte og forenkle
den mellemstatslige motorkøretøjstrafik. Grønkortbureauer i en lang række
deltagerlande har på den baggrund indgået en aftale – de såkaldte ”Internal
Regulations” – om gensidig anerkendelse af motorkøretøjsforsikrin-ger .
DFIM  har fremlagt en translatøroversat dansk version af aftalen, som den var
gældende på tidspunktet for de to færdselsuheld. Heraf fremgår bl.a.:
” Internal Regulations
Indledning

6
Samtlige underskrivere af nærværende aftale har indgået denne ud fra
følgende betragtninger:
(1) I 1949 sendte arbejdsgruppen "The W orking Party on Road T rans-port
of the Inland T ransport Committee of the Economic Commission for
Europe of the United Nations" en betænkning til medlemslandenes
regeringer om at forsikringsselskaber , som dækkede risici ved motor -
ansvar , skulle indgå aftaler med henblik på at udarbejde ensartede og
praktiske bestemmelser , som ville sikre, at forsikringstagerne var til-
strækkeligt forsikrede, når de besøgte lande, hvor ansvarsforsikring for
motorkøretøjer var lovpligtig.
(2) Betænkningen konkluderede, at målet bedst kunne nås ved at indfø-re
et ensartet forsikringsdokument, som fastsatte de grundlæggende
principper i de aftaler , som samtlige forsikringsselskaber i medlem-
slandene skulle indgå.
(3) Aftalen mellem bureauerne, som blev vedtaget i november 1951 af
repræsentanter for forsikringsselskaberne i de medlemslande, som på
daværende tidspunkt havde reageret positivt på anmodningen, danne-de
grundlag for relationerne mellem disse forsikringsselskaber .
(4)
(a) Formålet med aftalen, kendt som grønkortordningen, var at lette in-
ternational kørsel med motorkøretøjer ved at muliggøre, at ansvarsfor -
sikring for motorkøretøjer opfyldte betingelserne gældende i besøg-
slandet, og i tilfælde af uheld at kunne garantere erstatning til skadelid-te i
overensstemmelse med skadelandets nationale lovgivning.
(b) Det internationale forsikringsbevis (det grønne kort), som er of ficielt
anerkendt af myndighederne i de lande, som har vedtaget United Na-tions
Recommendation, er i ethvert besøgt land bevis for gyldig an-
svarsforsikring for så vidt angår det køretøj, som står beskrevet deri.
(c) I hvert deltagende land er der oprettet et nationalt og of ficielt god-
kendt bureau med henblik på at stille tosidet garanti overfor:
- regeringen - for at det udenlandske forsikringsselskab vil over -
holde landets lovgivning og kompensere skadelidte i overens-
stemmelse hermed
- bureauet i det besøgte land - for at motoransvarsforsikringssel-
skabet for det køretøj, der er involveret i uheldet, er indforstået
med dets forpligtelser iht. den internationale aftale
(d) Som resultat af dette almennyttige tosidige mandat er det pålagt hvert
enkelt bureau at have sin egen uafhængige finansielle struktur baseret på
fælles forpligtelser gældende for de forsikringsselskaber , som opererer på
det nationale marked, og som er bemyndiget til at sæl-ge lovpligtig
ansvarsforsikring for motorkøretøjer , hvilket gør bureauet i stand til at
leve op til forpligtelserne i de internationale aftaler bureau-erne imellem.

7
(5)
(a) For yderligere at lette international trafik har nogle lande valgt at af-
skaffe kontrol af det grønne kort ved grænsen i medfør af aftaler indgå-et
mellem de respektive bureauer , hvor dækningsgarantien er baseret på
køretøjets registreringsnummer .
(b) V ia Direktiv af 24. april [1]972 (72/166/EF) foreslog Rådet for den
Europæiske Union bureauerne i medlemslandene at indgå en sådan af-
tale, dengang kendt som "the Supplementary Inter -Bureaux Agree-ment",
som blev underskrevet 16. oktober 1972.
(c) Efterfølgende aftaler baseret på samme principper tillod bureauer fra
andre lande at blive medlemmer; disse aftaler blev derpå samlet i et
dokument under navnet "The Multilateral Guarantee Agreement", som
blev underskrevet 15. marts 1991.
(d) Da det nu er hensigtsmæssigt at indarbejde samtlige bestemmelser ,
som regulerer forholdet bureauerne imellem, i et enkelt dokument, har
Council of Bureaux ved generalforsamlingen i Rethymnon på Kreta d. 30.
maj 2002 vedtaget dokumentet og kaldt det "Internal Regulations".
(e) Generalforsamlingen d. 29. maj 2008 i Lissabon, Portugal ratificerede
de opdateringer , der var til Internal Regulations i medfør af implemen-
teringen af det 5. motorkøretøjsdirektiv (direktiv 2005/14/EF af 1 1. maj
2005).
AFSNIT I - GENERELLE REGLER (OBLIGA TORISKE BESTEM-
MELSER)
Artikel 1 - Formål
Formålet med Internal Regulations er at regulere de gensidige relatio-ner
mellem de nationale motorkøretøjsbureauer og dermed håndhæve
bestemmelserne i Betænkning nr . 5 vedtaget d. 25. januar 1949 af The
Working Party on Road T ransport of the Inland T ransport Committee of
the Economic Commission for Europe of the United Nations. Denne blev
afløst af tillæg 1 til "The Revised Consolidated Resolution on the
Facilitation of Road T ransport (R.E. 4) vedtaget i dens nuværende ver -
sion, herefter kaldet "Betænkning nr . 5", af the Inland T ransport Com-
mittee ved den 66. møde, som blev afholdt fra 17.-19. februar 2004.
Artikel 2 - Definitioner
For så vidt angår denne aftale skal følgende ord og vendinger have den
betydning de nedenfor er tillagt og ingen anden:
2.1 "Nationalt motorkøretøjsbureau" (herefter: bureau) betyder den pro-
fessionelle or ganisation, som er medlem af Council of Bureaux og stiftet i
det land, hvor det er etableret iht. Betænkning nr . 5.

8
2.2 "Forsikringsselskab" betyder ethvert foretagende, som er bemyndi-get
til at sælge lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer .
2.3 "Medlem" betyder ethvert forsikringsselskab, som er medlem af et
bureau.
…
2.5 "Køretøj" betyder ethvert motorkøretøj, som er beregnet til anven-
delse på land, drevet af mekanisk kraft og som ikke kører på skinner , samt
trailere, hvad enten de er tilkoblet eller ej. Det er en forudsætning, at
køretøjet/traileren er underlagt lovpligtig forsikring i det land, hvor
det/den benyttes.
…
2.11 "Grønt kort" betyder det internationale motorkøretøjsforsikrings-
bevis, som er tilpasset en af de modeller , der er godkendt af Council of
Bureaux
2.12 "Council of Bureaux" betyder det or gan, som samtlige bureauer skal
være medlem af, og som er ansvarlig for administrationen og drif-ten af
det internationale system for motoransvarsforsikring (kendt som
Grønkortordningen).
…
Artikel 3 - Skadebehandling
3.1 Når et bureau modtager underretning om et uheld i dets territorium
hvor et udenlandsk køretøj er involveret, skal bureauet, uden først at
afvente modtagelsen af et formelt krav , undersøge de nærmere uhelds-
omstændigheder . Bureauet skal hurtigst muligt underrette forsikrings-
selskabet, som har udstedt det grønne kort eller forsikringspolicen, el-ler ,
hvis det er aktuelt, det pågældende bureau, om uheldet. Undladelse heraf
skal dog ikke komme bureauet til skade.
…
3.4 Bureauet skal behandle alle krav med fuld autonomi og i overens-
stemmelse med skadelandets lovgivning hvad angår ansvar , erstatning til
skadelidte og lovpligtig forsikring, og i forsikringsselskabet, som ud-
stedte det grønne kort eller forsikringspolicen eller , såfremt det er aktu-elt,
det pågældende bureaus, bedste interesse.
Alene bureauet besidder kompetencen til at fortolke skadelandets lov-
givning (også når der henvises til et andet lands lovgivning) samt til at
tage stilling til kravet. Med forbehold for sidstnævnte bestemmelse skal
bureauet ved udtrykkelig forespør gsel herom informere forsikringssel-
skabet eller bureauet, før den endelige afgørelse foretages.
…
Artikel 5 - Betingelser for r efusion
5.1 Når et bureau eller den agent, bureauet har udpeget til formålet, har
taget stilling til alle krav vedrørende det samme uheld, skal det, inden-for
en periode på maksimalt et år fra den dato, hvor den sidste betaling

9
til skadelidte har fundet sted, sende en anmodning om refusion, pr . fax
eller email, til medlemmet af det bureau, der har udstedt det grønne kort
eller forsikringspolicen eller , hvis det er aktuelt, til dette bureau.
Anmodningen om refusion skal specificere følgende: 5.1.1  de beløb, der
er udbetalt som erstatning til skadelidte i henhold til enten et forlig eller
en retskendelse;
5.1.2  de beløb, der er udbetalt for eksterne tjenesteydelser under be-
handling og stillingtagen til hvert enkelt krav , og alle udgifter , der spe-
cifikt er afholdt i forbindelse med en retssag, som ville være blevet ud-
betalt ved lignende omstændigheder af et forsikringsselskab i skade-
landet.
5.1.3  Et handlinggebyr til dækning af alle øvrige udgifter beregnet i
henhold til de regler , der er godkendt af Council of Bureaux.
Når krav vedrørende det samme uheld bestrides, således at der ikke
udbetales erstatning, kan de beløb, der nævnes i Artikel 5.1.2 ovenfor ,
samt det minimumhandlinggebyr , som er fastsat af Council of Bureaux i
overensstemmelse med Artikel 5.1.3 ovenfor , opkræves.
5.2 Kravet om refusion skal angive: at de forfaldne beløb skal betales
omkostningsfrit i modtagerens land og i modtagerens nationale valuta
inden for en periode på to måneder fra datoen for fremsættelse af refu-
sionskravet, og at når denne periode udløber , forrentes beløbet automa-
tisk med 12% p.a. fra datoen for refusionskravets fremsættelse og indtil
beløbet er indgået på modtagerens bankkonto. Hvis kravet om refusion
resulterer i et garantikald iht. Artikel 6, skal renter påløbe indtil datoen for
garantikaldet.
Kravet om refusion kan også angive, at beløb, der fremstår i en national
valuta, kan betales i euro, til den kurs, der var gældende i kravstillerens
land på datoen for fremsættelse af kravet.
…
Artikel 6 - Garantistiller ens forpligtelser
6.1 Hvert bureau skal stille garanti for , at dets medlemmer refunderer
beløb, der i overensstemmelse med bestemmelserne i Artikel 5 kræves
betalt af bureauet i skadelandet eller af den agent, bureauet har udpeget til
formålet.
Hvis et medlem ikke refunderer det skyldige beløb indenfor den perio-de
på to måneder , der fastsættes i Artikel 5, skal medlemmets bureau selv
foretage refusionen i overensstemmelse med de betingelser , der fastsættes
herunder , når bureauet modtager et garantikald fra skade-landets bureau
eller fra den agent, bureauet har udpeget til formålet.
Det bureau, der står som garant, skal betale beløbet, dvs. beløbet i refu-
sionskravet iht. Artikel 5, samt morarenter på 12 % p.a. påløbet indtil
garantikaldets udstedelse, inden for en periode på en måned. Når den-ne
periode udløber , forrentes det skyldige beløb automatisk med 12 %

10
p.a. beregnet fra datoen for garantikaldet til beløbet er indgået på mod-
tagerens bankkonto.
Garantikaldet skal sendes pr . fax eller e-mail inden for en periode på 12
måneder fra datoen for afsendelse af refusionskravet i henhold til Arti-kel
5. Når denne periode udløber og uden præjudice for eventuelle
morarenter , som det garanterende bureau er pligtig at betale, er det ga-
ranterende bureau kun pligtig at betale det beløb, som kræves af dets
medlem plus 12 måneders renter beregnet til 12 % p.a.
Et garantikald er ikke gyldigt, hvis det er udstedt mere end to år efter at
kravet om refusion er afsendt.
…
AFSNIT Ill - SÆRLIGE REGLER FOR KONTRAKTMÆSSIGE
FORHOLD MELLEM BUREAUER, DER ER BASERET PÅ
ANT A-GET FORSIKRINGSDÆKNING (V ALGFRI
BESTEMMELSER)
Bestemmelserne i dette afsnit gælder i tilfælde, hvor forbindelsen mel-lem
bureauer er baseret på antaget forsikringsdækning, dog med visse
undtagelser .
Artikel 10 - Bur eauernes forpligtelser
De bureauer , for hvilke bestemmelserne i dette afsnit gælder , skal, på
fuldt gensidigt grundlag, garantere refusion af beløb, der er skyldige i
henhold til dette Regulativ , og som hidrører fra uheld, der involverer et
køretøj, der er normalt hjemmehørende i det land, der ligger under hvert
enkelt bureaus kompetence, uanset om køretøjet er forsikret eller ej.”
Af DFIM’ s vedtægter af 25. marts 2020 fremgår bl.a.:
”§ 3. – Medlemskab
Stk. 1. Forsikringsselskaber , som er godkendt til at tegne lovpligtig an-
svarsforsikring
for motordrevne køretøjer i riget, er forpligtet til at være medlem af for -
eningen.
…
§ 4. – Medlemmernes hæftelse
Stk. 1. Foreningens medlemmer hæfter som selvskyldnerkautionister for
opfyldelse af foreningens forpligtelser .
Stk. 2. Foreningens medlemmer har , hvis foreningen har udlagt skades-
beløb, på anfordring pligt til at refundere udlæg uden omkostninger for
foreningen.”
Forklaringer
Vidne 1  og Vidne 2  har afgivet forklaring.

11
Vidne 1  har forklaret bl.a., at hun er Stilling  i DFIM , som er en privat forening,
der har til opgave at hjælpe tilskadekomne i forbindelse med færds-elsuheld.
DFIM  varetager bl.a. opgaven som grønkort- og informationsbureau.
Et grønkortbureau fungerer som et postkontor , der hjælper tilskadekomne med at
rette deres krav mod de rigtige. Man kan rejse kravet i sit eget land, hvorefter det
lokale bureau kontakter en af sine partnere i de øvrige lande. Bureauerne ordner
indbyrdes det praktiske med erstatningsudbetalingen. Grønkortordnin-gen er ikke
begrænset til EU. Der er 48 lande med i ordningen.
En skade behandles af bureauet i skadeslandet efter lovgivningen i dette land.
Herefter sendes kravet til et andet grønkortbureau – eksempelvis DFIM  – der
hjælper med at behandle kravet, herunder regreskravet. Bureauerne er i tæt dialog
med hinanden, men alle bureauer arbejder ud fra lovgivningen i det på-gældende
land.
DFIM  har modtaget krav fra T yskland, hvor erstatningsbyrden fordeles 50/50
mellem trækker og trailer i tilfælde, hvor der i forbindelse med et færdselsuheld i
Tyskland har været en dansk trailer involveret. DFIM  har i disse tilfælde lagt en
tysk højesteretsdom fra 2010 til grund i forbindelse med behandlingen af kravet.
I 2016 var der en forventning om, at der ikke ville komme flere krav af denne type,
bl.a. pga. et brev , som det tyske grønkortbureau sendte ud. DFIM  sendte et brev ud
til sine medlemmer på grundlag af brevet fra T yskland. Kravene er imidlertid
fortsat med at komme.
Tilsvarende har DFIM  for Spaniens vedkommende behandlet krav ud fra en 70/30
fordeling af ansvaret, når det spanske bureau har sendt krav videre til DFIM .
Hun er ikke bekendt med, om der fortsat kommer krav af samme type fra T ys-
kland eller Spanien, og hun ved ikke, hvor mange krav DFIM  aktuelt har mod
Krone  eller andre aktører i Danmark, eller hvor stort et beløb kravene samlet
vedrører .
De to krav i de foreliggende sager er rejst af DFIM  som grønkortbureau. Krave-ne
er ikke rejst af DFIM  som erstatningsor gan, som vedrører den situation, at
skadelidte retter direkte henvendelse til DFIM . DFIM  handler i nogle sager som
garantifond, der behandler skader i Danmark forvoldt af ukendte eller uforsik-rede
køretøjer . DFIM  har adgang til et of fentligt register , hvori det kan identifi-ceres,
hvor et køretøj er forsikret. Hvis der ikke kommer oplysninger frem i re-gistret,
skyldes det oftest, at køretøjet er uforsikret.

12
Vidne 2  har forklaret bl.a., at han er Stilling  i Krone . Krone  begyndte at modtage
krav fra DFIM  af samme type som i de foreliggende sager i 2014.
Krone  har i dag en flåde på 4.000 trailere, hvor Krone  står registreret som bru-ger .
Krone  udlejer som hovedregel trailerne med ”full service” . Det vil sige, at Krone
står for vedligeholdelsen af trailerne. Der er ikke i Danmark krav om for -sikring af
trailere. I 2016 havde Krone  ca. 3.500 trailere med ”full service” . Kro-ne  har
derudover trailere, hvor det er lejeren, der står som bruger .
Krones  trailere kører i hele Europa og med mange forskellige trækkere. Det er
typisk vognmænd eller speditører , der lejer Krones  trailere. Krone  har ikke teg-net
ansvarsforsikringer for trailerne, da Krone  ikke mener , at der er pligt til det-te.
Traileren er forsikret under trækkerens forsikring, så det er kunderne, der kører
med traileren, der skal sør ge for forsikring.
Han har kendskab til kunder , der ligesom Krone  afviser regreskrav rejst af DFIM
for færdselsuheld, hvor en trailer er involveret. Han har også kendskab til kunder ,
der tegner en såkaldt ”hængerforsikring” , som bl.a. T ryg sælger . De fleste store
speditørvirksomheder er dog selvforsikrede.
I forbindelse med DFIM’ s brev i 2014 undersøgte Krone , om det var muligt at
tegne en selvstændig ansvarsforsikring for traileren. Forsikringsselskaberne havde
i 2014 ikke et sådant produkt, så det var på daværende tidspunkt kun muligt at
tegne en kasko- og ansvarsforsikring, som ville koste ca. 400 kr . pr. trailer . Dette
var en stor omkostning, og hvis Krone  begyndte at tegne forsik-ring for trailerne,
ville Krone  ikke længere være konkurrencedygtige i forhold til bl.a. udbydere i
Sverige og Holland.
Han er bekendt med forsikringsforholdene i T yskland og Spanien, men han mener
ikke, at der i T yskland og Spanien er en pligt til at tegne selvstændig for -sikring
for dansk indregistrerede trailere. En trailer , der er indregistreret i Danmark og
koblet på en trækker , er forsikret under trækkerens forsikring. En tysk
indregistreret trailer skal derimod have egen ansvarsforsikring, fordi der er krav
om dette i T yskland.
I Krones  almindelige betingelser findes et vilkår om, at lejeren skal tegne kasko-og
ansvarsforsikring, der dækker traileren.
Den dom, som han henviser til i mailkorrespondancen med DFIM  i oktober 2017,
er den hollandske dom, der er fremlagt i sagerne.
Retsgrundlaget
Dansk r et

13
Af færdselslovens § 105, stk. 1, der er uændret siden uheldstidspunkterne i de
foreliggende sager , fremgår:
”§ 105.  Krav om erstatning for skader forvoldt af motordrevne køretø-jer
skal være dækket af en forsikring i et ansvarsforsikringsselskab, der har
Finanstilsynets tilladelse (koncession) til at drive forsikringsvirk-somhed.
Et udenlandsk forsikringsselskab, der har koncession i et an-det land
inden for Den Europæiske Union eller i et andet land, der efter aftale med
EF har gennemført Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. juni 1992 om
samordning af love og administrative bestemmelser vedrøren-de direkte
forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om æn-dring af
direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje skadesforsikringsdi-rektiv),
og som i Danmark er anmeldt til at tegne ansvarsforsikring for
motordrevne køretøjer , kan ligeledes tegne ansvarsforsikring for mo-
tordrevne køretøjer i Danmark. Alle forsikringsselskaber , der tegner an-
svarsforsikring for motordrevne køretøjer i Danmark, skal være med-lem
af Dansk Forening for International Motorkøretøjsforsikring  (DFIM ).
Betingelser for betaling af løbende ydelser til DFIM  fastsættes af
transportministeren. Alle forsikringsselskaber , der ønsker at tegne
ansvarsforsikring for registreringspligtige motordrevne køretøjer i
Danmark, skal herudover anmelde dette til Centralregisteret for Motor -
køretøjer .”
Et motordrevet køretøj er ifølge færdselslovens § 2, nr . 14, der ligeledes er uæn-
dret siden uheldstidspunkterne, et køretøj, der er forsynet med motor som
drivkraft.
Af § 6, stk. 1 og 2, i bekendtgørelse nr . 579 af 6. juni 2007 om ansvarsforsikring
for motorkøretøjer mv ., der var gældende på tidspunkterne for færdselsuhelde-ne i
de foreliggende sager , fremgår:
”Ved registrering af et motordrevet køretøj skal det godtgøres, at der i
overensstemmelse med færdselslovens forskrifter er en forsikring i kraft
for det pågældende køretøj. Dette sker ved, at der i de tilfælde, der er
fastsat i Skatteministeriets bekendtgørelse om registrering af køretøjer
mv., til motorkontoret afleveres en meddelelse, udstedt af vedkom-
mende forsikringsselskab på en særlig blanket (forsikringsbevis).
Stk. 2. Såfremt et motordrevet køretøj er forsynet med tilkoblingsan-
ordning for sættevogn, påhængsvogn, påhængsredskab eller blokvogn,
skal forsikringen tillige dække kørsel med tilkoblet køretøj.”
Parterne er på den anførte baggrund enige om, at der i Danmark *) ikke  består en
pligt til selvstændigt at forsikre en trailer , idet denne er omfattet af trække-rens
forsikring.
EU-r et
I artikel 3, 24 og 25 i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv af 16. september
2009 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikrings-

14
pligtens overholdelse (2009/103) (5. motorkøretøjsforsikringsdirektiv) hed det på
uheldstidspunkterne:
”LOVPLIGTIG FORSIKRING AF MOT ORKØRETØJER
Art. 3
Stk. 1. Hver medlemsstat træf fer med forbehold af artikel 5 passende
foranstaltninger til at sikre, at erstatningsansvaret for køretøjer , der er
hjemmehørende i det pågældende land, er dækket af en forsikring. Der
træffes inden for rammerne af de i stk. 1 omhandlede foranstaltninger
bestemmelse om, hvilke skader der dækkes samt om forsikringens
nærmere vilkår .
Hver medlemsstat træf fer passende foranstaltninger til at sikre, at for -
sikringskontrakten i øvrigt dækker følgende skader:
a)skader , der forårsages i andre medlemsstater , i overensstemmelse
med disse staters lovgivning
b)skader , der kan ramme personer , som er hjemmehørende i en af
medlemsstaterne, på en strækning, der direkte forbinder to områ-
der, hvor traktaten finder anvendelse, når der ikke findes et natio-
nalt forsikringsbureau i det passerede område; i dette tilfælde skal
skaden dækkes i overensstemmelse med reglerne om lovpligtig an-
svarsforsikring i den medlemsstat, hvor køretøjet er hjemmehøren-
de.
Den forsikring, der er omhandlet i stk. 1, skal dække tingsskade såvel
som personskade.
ERST ATNINGSORGANER
Art. 24
Stk. 1.  Hver medlemsstat sør ger for at oprette eller anerkende et erstat-
ningsor gan, der kan udbetale erstatning til skadelidte i de i artikel 20, stk.
1, omhandlede tilfælde. En sådan skadelidt kan indgive erstat-ningskrav
til erstatningsor ganet i sin bopælsmedlemsstat:
a)hvis forsikringsselskabet eller skadebehandlingsrepræsentanten ik-ke
har givet et begrundet svar på det fremsatte erstatningskrav in-den for
en frist på tre måneder fra det tidspunkt, hvor skadelidte indgav sit
erstatningskrav til det forsikringsselskab, der forsikrer det køretøj,
hvis anvendelse var årsag til uheldet, eller til dettes skade-
behandlingsrepræsentant, eller
b)hvis forsikringsselskabet ikke har udpeget en skadebehandlingsre-
præsentant i den medlemsstat, hvor skadelidte er bosat, i overens-
stemmelse med artikel 20, stk. 1; de skadelidte kan i så fald ikke
indgive erstatningskrav til erstatningsor ganet, hvis de har indgivet
erstatningskrav direkte til det selskab, der forsikrer det køretøj, hvis
anvendelse var årsag til uheldet, og har modtaget et begrundet svar
senest tre måneder efter indgivelsen af erstatningskravet.
De skadelidte kan ikke fremsætte erstatningskrav over for erstatnings-
organet, hvis de har anlagt søgsmål direkte mod forsikringsselskabet.

15
Erstatningsor ganet træder ind senest to måneder efter , at skadelidte har
fremsat sit erstatningskrav over for dette or gan, men afslutter behand-
lingen af sagen, hvis forsikringsselskabet eller skadebehandlingsrepræ-
sentanten efterfølgende giver et begrundet svar på erstatningskravet.
Erstatningsor ganet underretter øjeblikkelig:
a)skadevolderens forsikringsselskab eller skadebehandlingsrepræsen-
tanten
b)erstatningsor ganet i den medlemsstat, hvor det forsikringsselskab, der
har udstedt forsikringspolicen, har sit etablerede forretningssted
c)skadevolderen, hvis denne er kendt
om, at det har modtaget et erstatningskrav fra skadelidte, og at det vil
behandle kravet senest to måneder efter , at skadelidte har fremsat sit
erstatningskrav .
Denne bestemmelse griber ikke ind i medlemsstaternes ret til at tillægge
eller undlade at tillægge erstatningsor ganets intervention en subsidiær
karakter samt til at give regler for regresretten mellem dette or gan, den
eller de for uheldet ansvarlige og andre forsikringsselskaber eller or ga-ner
inden for den sociale sikring, der skal yde skadelidte erstatning for samme
skade. Medlemsstaterne må imidlertid ikke tillade, at or ganet fastsætter
andre betingelser for udbetaling af erstatning end dem, der er fastsat i
dette direktiv , og navnlig gør udbetalingen betinget af, at ska-delidte på
nogen måde godtgør , at den ansvarlige part er ude af stand til at betale
eller nægter at betale.
Stk. 2.  Det erstatningsor gan, som har ydet erstatning til skadelidte i den
medlemsstat, hvor skadelidte er bosat, kan kræve refusion af den udbe-
talte erstatning af erstatningsor ganet i den medlemsstat, hvor det for -
sikringsselskab, der har udstedt forsikringspolicen, har sit etablerede
forretningssted. Sidstnævnte or gan indtræder i skadelidtes rettigheder
over for skadevolderen eller dennes forsikringsselskab i den udstræk-
ning, erstatningsor ganet i den medlemsstat, hvor skadelidte er bosat, har
ydet denne erstatning for tabet eller den lidte skade. Hver medlem-sstat
har pligt til at anerkende en sådan subrogation, der er fastsat af en anden
medlemsstat.
Stk. 3.  Bestemmelserne i denne artikel har virkning:
a)efter at der er indgået en aftale mellem de erstatningsor ganer , der er
oprettet eller anerkendt af medlemsstaterne, om deres funktion og
forpligtelser og om fremgangsmåden ved refusion
b)fra den dato, som Kommissionen fastsætter , efter at den i nært sam-
arbejde med medlemsstaterne har forvisset sig om, at en sådan afta-le
er indgået.
ERST ATNING
Art. 25

16
Stk. 1.  Er køretøjet ukendt, eller er det ikke inden for to måneder efter
uheldet muligt at identificere forsikringsselskabet, kan skadelidte rette en
anmodning om erstatning til erstatningsor ganet i den medlemsstat, hvor
skadelidte er bosat. Erstatningen ydes i henhold til artikel 9 og 10.
Erstatningsor ganet kan i dette tilfælde på samme betingelser som dem, der
er fastsat i artikel 24, stk. 2, rejse krav:
a)hvis forsikringsselskabet ikke kan identificeres: mod garantifonden i
den medlemsstat, hvor køretøjet er hjemmehørende
b)hvis der er tale om et ukendt køretøj: mod garantifonden i den med-
lemsstat, hvor uheldet er sket
c)hvis køretøjet er hjemmehørende i et tredjeland: mod garantifonden i
den medlemsstat, hvor uheldet er sket.
Stk. 2.  Nærværende artikel finder anvendelse på uheld, der er forvoldt af
køretøjer , der er hjemmehørende i et tredjeland og omfattet af artikel 7 og
8.”
Efter direktivets artikel 1, nr . 1, forstås ved ”køretøj” også påhængskøretøjer , selv
om de ikke er tilkoblede, og det fremgår af artikel 5, stk. 2, at medlemssta-terne
kan undtage køretøjer fra forsikringsforpligtelsen, idet undtagelserne i så fald
optages på en liste, der sendes til andre medlemsstater og til Kommissio-nen.
Direktivet er på disse punkter uændret siden uheldstidspunkterne.
Danmark har ikke gjort brug af denne undtagelsesadgang.
Gældende r et på uheldsstederne
Parterne er enige om, at følgende kan lægges til grund vedrørende henholdsvis
tysk og spansk ret:
Tysk r et
I henhold til den tyske færdselslov er indehaverne af det trækkeren og af traile-ren
solidarisk ansvarlige over for en skadelidt for den skade, som er forvoldt af
trækkeren og traileren i kombination. Endvidere følger det af tysk ret, at såvel
trækkeren og traileren skal forsikres selvstændigt. Der er således i T yskland et
krav om dobbeltforsikring.
I en dom afsagt af Bundesgerichtshof den 27. oktober 2010 har forbundsdom-
stolen fastslået, at der i det indbyrdes forhold mellem trækker og trailer i for -
bindelse med skade forvoldt af et vogntog, hvor både trækker og trailer er
hjemmehørende i T yskland, og hvor der for begge er tegnet forsikring hos to
forskellige forsikringsselskaber , skal fortages en fordeling af erstatningsbyrden
efter brøken 50/50 mellem de to forsikringsselskaber .

17
De tyske domstole har i efterfølgende praksis fastslået, at det samme gælder i
forbindelse med skader forårsaget af vogntog, hvor trækkeren og traileren er
forsikret i forskellige lande.
Spansk r et
Der er fremlagt en oversat version af en udateret aftale, der efter det oplyste er
indgået mellem en række spanske forsikringsselskaber om fordelingen af an-svaret
for skader forvoldt af vogntog. I aftalen hedder det:
”AFT ALE MELLEM MOT ORFORSIKRINGSSELSKABER OM AFGØ-
RELSE AF TREDJEP ARTSANSV AR VED UHELD I FORBINDELSE
MED MOT ORKØRETØTER TIL BLANDET ANVENDELSE, OG HVIS
ENKEL TDELE ER FORSIKRET I FORSKELLIGE SELSKABER.
INDLEDNING
Uheld i relation til køretøjer integreret til en traktor eller et trækkende
køretøj og en sættevogn eller en eller flere trailere, når de integrerende
eler4enter er forsikret i forskellige selskaber , skaber generelt interesse-
konflikter mellem de respektive forsikringsgivere, ikke mindst når de
resulterende skader ikke skyldes hele køretøjet, men et af dets elemen-ter .
Med hensyn til praksis er det klart, at hvert blandet køretøj repræsente-rer
en risiko eller enhed, når det kører rundt. Det høje antal af tvister , der
henvises til, og forudfattede meninger afledt deraf fra forsikrings-giverne
kunne undgås, hvis der blev taget hensyn til, at alt tredjeparts
forsikringsansvar for komponenterne i de blandede køretøjer i
virkeligheden er en koassurance, og hvis afklaringen ved uheld blev
baseret på fordelingsprincipper , der karakteriserer denne forsikrings-
formel.
I et håb om at afklare denne form for uheld på en enkel og fornuftig måde,
og baseret på de tidligere nævnte principper , har forsikringssel-skaber
fundet det praktisk at udarbejde den nærværende aftale, der re-guleres af
følgende:
GÆLDENDE KLAUSULER
1. - I denne aftale henviser blandet køretøj til det køretøj,
som er integreret til en traktor eller et trækkende køretøj og en sætte-vogn
eller en eller flere trailere, alt efter hvilke karakteristika, anvendel-
sesmåder og transporteret materiale, der er tale om.
2.- Herved afklares kun tredjepartsansvar i forbindelse
med uheld, der skyldes blandede køretøjer i de af områdets stater , der er
inkluderet i det internationale forsikringscertifikat (grønt kort-ordningen).
Derfor er aftalen ikke relevant til afklaring af relaterede skader , der kan
være forårsaget mellem forskellige dele af selve det blandede køretøj,
som enten skyldes kørslen eller tilkob-lings/frakoblingsmanøvrer .

18
3.- For anvendelsen af denne aftale er det påkrævet, at alle
de elementer , der udgør det blandede køretøj, er forsikret med policer i
samme omfang som en ansvarsforsikring for motorkøretøjer for risiko-en
ved kørsel.
4.- Ingen forsikringsgiver kan afslå betalingen af erstat-
ning for uheld med undtagelse af situationer , hvor han/hun påviser , at
hans/hendes dækning ikke er gældende, og ved at fremsende tilstræk-
kelig dokumentation til den anden/de andre forsikringsgiver(e).
5.- Det samlede beløb for uheldet forudsættes at være 70
% for det trækkende køretøjs forsikringsgiver og 30 % for trailerens for -
sikringsgiver . (Gældende siden 1.06.97).
Forsikringsgiveren, der har betalt, fremsætter og fremsender en afslut-
tende opgørelse sammen med en kopi af regningerne og dokumenta-tion
for deres betaling til den anden/de andre forsikringsgiver(e).
I alle tilfælde fremsættes afgørelsen med fradrag af mulige godtgørel-ser ,
som den pågældende forsikringsgiver har fået pga. anvendelsen af andre
aftaler om fordelingen eller involveringen i uheld med motorkø-retøjet,
som har kunnet fastsættes.
Afgørelsen er i praksis afslutningen, da det forrige trin er lukningen af
sagen.
Afgørelser skal godtgøres inden for en måned fra deres afsendelse. Hvis
den tidligere nævnte afgørelse ikke føres ud i livet eller fremsen-des til
den anden/de andre forsikringsgiver(e) i løbet et år efter datoen for den
senest udførte betaling i den pågældende sag, fastsættes den ob-ligatoriske
godtgørelse af den anden/de andre forsikringsgiver(e).
6.- Forsikringsgiveren er direkte forpligtet til sammen
med den/de forurettede at håndtere og afklare uheldet uafhængigt og på
eget initiativ , hvis han/hun anser det for belejligt, også hvis har/hun
drøfter forholdet med de andre forsikringsgivere eller beder om deres
samarbejde.
7.- Manglende anmeldelse af uheldet, uanset hvem der er
forpligtet til at gøre dette, fritager ikke forsikringsselskabet for forplig-
telser , der er fastsat i denne aftale, og som skal sammenstilles, fordi det
tidligere nævnte dokument er udløbet. Forsikringsselskabet skal derfor
håndtere sin ansøgning ved hjælp af de beviser , der leveres af den an-
den/de andre forsikringsgiver(e), der er involveret i uheldet eller ved at
bede om deres samarbejde.
8.-
Tilknyttede forsikringsgivere er forpligtet til at præsen-
tere sine uenigheder i omfanget af nærværende aftale
for Arbitration and Monitoring Commission hos
LINESP As tekniske kommission for
motorkøretøjsforsikring, som er underskrevet pga.
konventionen mel-lem selskaber om betaling af
medicin-/hospitalsomkostninger , der skyldes uheld med
motorkøretøjet.

19
Den tidligere nævnte Arbitration and Monitoring Commission fungerer
med hensyn til denne aftale med samme styrke, som den har i henhold til
dens vedtægter , og forsikringsgivere påtager sig at respektere og
overholde dens beslutninger .
9.-
Denne aftale er gældende fra den 1. januar 1987 og om-
fatter samlede perioder fra 1. januar til 31. december og
bliver underfor -stået og uden betingelser forlænget
årligt.
Forsikringsselskaber , der er samlet i UNESP As tekniske kommission for
motorkøretøjsforsikring, der ønsker at tilslutte sig, skal underrette om
dette skriftligt. Dens overholdelse er gældende fra en måned efter mod-
tagelsen af den tidligere nævnte underretning, og den skal som mini-mum
opretholdes til det næste årlige udløb.
Hvis et selskab ønsker at opsige denne aftale, skal det underrette
UNESP As tekniske kommission for motorkøretøjsforsikring mindst en
måned før det næste årlige udløb.”
I et juridisk responsum af 14. juni 2019 indhentet af DFIM  efter sagens anlæg,
anføres om forståelsen af aftalen – der omtales som ”the Convention” – bl.a.
følgende:
”It is mandatory for the Convention to be applicable that, each part of the
articulated vehicle, meaning both, the towing vehicle and the trailer are
insured for vehicle's civil liability .
…
5. Conclusion
According to all the above mentioned, applying to our case, given that the
towing vehicle insurance company has assumed the payment of the total
cost of the accident involving the articulated vehicle in Spain, Spanish
law establishes that the towing vehicle insurer shall pay 70% of the total
costs, and the trailer insurer shall pay the remaining 30%, but it is valid if
one of the insurers pays the total cost in advance.
Also, in any case, the insurance company of the towing vehicle must have
prepared the liquidation of the payment and has 1 year from the date of
the payment to send it along with its receipt to the insurance company of
the trailer , if not, the other insurance company will not be obliged to
reimburse its part of the costs previously assumed.
Apart from the above stated, if the liquidation of the payment has al-ready
been sent, the towing vehicle insurer has 5 years from the date of the
payment to claim the trailer insurer the reimbursement of its part of the
cost.”
DFIM  har ikke henvist til spanske lovbestemmelser eller spansk retspraksis til
støtte for kravet.

20
Anbringender
DFIM  har anført, at begge sager har international karakter , og at der i sagerne skal
foretages en vurdering af lovvalg. DFIM  har i påstandsdokumenterne an-ført om
lovvalg, bl.a.:
”Det er DFIM’ s opfattelse, at der mellem parterne er enighed om på-
standen, samt de nærmere omstændigheder vedrørende hændelsesfor -
løbet i forbindelse med [færdselsuheldene den 6. juni 2017 og den 13.
september 2017], og at tvisten derfor vedrører spør gsmålet om DFIM’ s
regresret […].
Såfremt Landsretten måtte komme frem til, at tvisten mellem parterne
skal afgøres efter dansk ret, er DFIM  på det foreliggende grundlag enig i,
at DFIM  i så fald ikke kan rette et regreskrav mod Krone , da Krone  ikke
efter dansk ret har pligt til at tegne selvstændig ansvarsforsikring for
trailere i Danmark.
Tilsvarende er det DFIM’ s opfattelse, at Krone , såfremt Landsretten måtte
komme frem til, at sagen skal behandles efter spansk [eller tysk] ret, er
enig i, at DFIM  i så fald har regres for sine betalinger i sagen jf.
påstanden.”
For så vidt angår den tyske sag  har DFIM  anført om sagens internationale karak-
ter, at:
”Nærværende sag har tilknytning til både T yskland, Polen og Dan-mark,
idet der skal henvises til;
at uheldet er sket i T yskland,
at det trækkende køretøj var fra Polen,
at traileren ( Krones ) var fra Danmark,
at forholdet mellem kaskoforsikringsselskabet R+V Allgemeine V ersi-
cherung AG, det trækkende køretøjs forsikringsselskab TVM
Verzekeringen og Deut[s]ches Büro Grüne Karte e.V . er afgjort i
henhold til tysk ret, og
at forholdet mellem DFIM , Deut[s]ches Büro Grüne Karte e.V . og R+V
Allgemeine V ersicherung AG, TVM V erzekeringen er afgjort i hen-hold
til tysk ret.”
Herefter har DFIM  for den tyske sag sammenfattende anført:
”Internationale privatretlige forhold
Til støtte for den nedlagte fuldbyrdelsespåstand gøres det herefter
sammenfattende gældende,

21
at DFIM’ s regreskrav er et deliktuelt krav ,
at der er værneting i Danmark,
at lovvalget skal træf fes i henhold til de i dansk retspraksis udviklede
lovvalgsregler for deliktuelle anliggender ,
at sagen skal afgøres i henhold til uheldsstedets lovgivning,
at der ikke foreligger særlige omstændigheder , der medfører , at sagen
som helhed har nærmere tilknytning til Danmark, hvorfor dansk ret
ikke finder anvendelse på denne sag, og
at sagens materielle forhold skal bedømmes i henhold til tysk ret, jf.
princippet om lex loci delicti.
Fordelingen af den interne erstatningsbyrde og regres
Videre gøres det gældende,
at DFIM  berettiget og med frigørende virkning er indtrådt i R+V All-
gemeine V ersicherung AGs krav mod Krone ,
at fordelingen af den interne erstatningsbyrde mellem det trækkende
køretøj og Krone  skal fordeles i overensstemmelse med tysk rets-
praksis, herunder den tyske Forbundsdomstolsafgørelse af 27. ok-
tober 2010,
at Krone  dermed endeligt skal bære 50 % af skadelidtes samlede krav
som følge af uheldet den 6. juni 2016,
at Krone  ikke som uforsikret part går fri for ansvar , men blot hæfter
over for den forsikrede part gennem et regreskrav ,
at DFIM  dermed har et berettiget regreskrav mod Krone  for ethvert
beløb, som DFIM  har betalt til Deutsches Büro Grüne Karte e.V . som
følge af uheldet den 6. juni 2016, og
at orienteringsskrivelserne udsendt af DFIM  til danske vognmænd og
deres fagor ganisationer ikke ændrer på ovenstående.”
DFIM  har for så vidt angår den spanske sag  til støtte for , at der er tale om en in-
ternational sag anført:
”Nærværende sag har tilknytning til både Spanien, Litauen og Dan-mark,
idet der skal henvises til;
at uheldet er sket i Spanien,

22
at det trækkende køretøj var fra Litauen,
at traileren ( Krones ) var fra Danmark,
at forholdet mellem det trækkende køretøj, Pelayo og Ofesauto er af-
gjort i henhold til spansk ret, og
at forholdet mellem Pelayo, Ofesauto og DFIM  er afgjort i henhold til
spansk ret.”
I den spanske sag har DFIM  sammenfattende anført:
”Internationale privatretlige forhold
Til støtte for den nedlagte fuldbyrdelsespåstand gøres det herefter
sammenfattende gældende,
at DFIM’ s regreskrav er et deliktuelt krav ,
at der er værneting i Danmark,
at lovvalget skal træf fes i henhold til de i dansk retspraksis udviklede
lovvalgsregler ,
at sagen skal afgøres i henhold til uheldsstedets lovgivning,
at der ikke foreligger særlige omstændigheder , der medfører , at sagen
som helhed har nærmere tilknytning til Danmark, hvorfor dansk ret
ikke finder anvendelse på denne sag, og
at sagens materielle forhold skal bedømmes i henhold til spansk ret, jf.
princippet om lex loci delicti.
Fordelingen af den interne erstatningsbyrde og regres
Videre gøres det gældende,
at DFIM  berettiget og med frigørende virkning er indtrådt i Pelayos
krav mod sagsøgte,
at fordelingen af den interne erstatningsbyrde mellem det trækkende
køretøj og Krone  skal fordeles i overensstemmelse med spansk
retspraksis,
at Krone  dermed endeligt skal bære 30 % af skadelidtes samlede krav
som følge af uheldet den 13. september 2016,
at Krone  ikke som uforsikret part går fri for ansvar , men hæfter over for
den forsikrede part gennem et regreskrav ,

23
at DFIM  dermed har et berettiget regreskrav mod Krone  for ethvert
beløb, som DFIM  har betalt til Ofesauto som følge af uheldet den 13.
september 2016,
at den spanske praksis gælder generelt og ikke kun er begrænset til
forsikringssituationer – dobbeltforsikring eller ansvarsforsikring for
uheldet, og
at orienteringsskrivelserne udsendt af DFIM  til danske vognmænd og
deres fagor ganisationer ikke ændrer på ovenstående.”
Under hovedforhandlingen har DFIM  præciseret, at regreskravene i begge sa-ger
udelukkende støttes på bestemmelserne i grønkortaftalen og praksis på
grønkortområdet, og således hverken på reglerne om kreditorskifte eller på be-
stemmelserne i motorkøretøjsforsikringsdirektivet, færdselsloven, eller be-
kendtgørelsen om ansvarsforsikring for motorkøretøjer mv .
Krone har i sit påstandsdokument af 1. marts 2022 anført bl.a.:
”Til støtte for de nedlagte frifindelsespåstande bestrides det i begge sa-
ger, at der er hjemmel for de af DFIM  fremførte regreskrav mod Krone .
I den forbindelse skal jeg henvise til følgende:
1.Det bestrides, at det påhviler Krone , som anført af DFIM  i dennes replik i
begge sager , at skulle bevise, at de regreskrav , der ligger til grund for
DFIM’ s påstande, hviler på et urigtigt grundlag.
Det gøres derimod gældende, at det selvsagt påhviler DFIM  at doku-
mentere, at de påståede regreskrav mod Krone  i begge sager er beretti-get
og hjemlet, hvilket i øvrigt bestrides at være tilfældet.
Der henvises i den forbindelse til, at DFIM  som dansk erstatningsor gan
varetager of fentligretlige opgaver efter udpegning fra Justitsministeri-
et/Transportministeren med hjemmel i lovgivningen, jf. således blandt
andet færdselslovens § 1 15a og § 1 15b.
Der henvises i den forbindelse til, at DFIM’ s virksomhed og deraf føl-
gende kompetencer som dansk erstatningsor gan ved uheld forvoldt af
ukendt eller uforsikret motordrevet køretøj, samt i tilfælde af refusion,
regres og subrogation, er udtømmende foreskrevet og reguleret i DFIM’ s
lovgrundlag, der blandt andet består af Bekendtgørelsen om
ansvarsforsikring for motorkøretøjer mv . (BEK nr . 1618 af 18/12/2018 og
den tidligere BEK. Nr . 579 af 06/06/2007).
Det er i den forbindelse meget vel muligt, at DFIM  i begge sager har
henholdt sig til en fremgangsmåde, som har været brugt i en årrække, men
det gøres gældende, at de påståede praksisser er uhjemlet, og byg-ger på
en fejlagtig forudsætning fra såvel det spanske som det tyske grønt-kort-
bureau om, at dansk indregistrerede trailere, der ikke er

24
hjemmehørende i Spanien eller T yskland, er uforsikrede, når der ikke er
tegnet en selvstændig motoransvarsforsikring for disse.
2.Det bestrides, at de i disse sager omtvistede trailere/sættevogne skulle
være omfattet af artikel 5, stk. 2 i det 5. Motorkøretøjsforsikringsdirek-
tiv.
3.Det bestrides, at DFIM  har godtgjort, at de dansk indregistrerede sætte-
vogne, campingvogne og trailere, som hvert år kører på det tyske vejnet
uden en selvstændig ansvarsforsikring, ikke opfylder kravet i § 1 i Ge-
setz über die Haftpflichtversicherung für ausländische Kraftfahrzeuge und
Kraftfahrzeuganhänger .
Det bestrides, at DFIM  har godtgjort, at den omtvistede sættevogn, der
ikke er hjemmehørende i Spanien, men som anvendes på det spanske
vejnet, er uforsikrede, når de anvendes i Spanien.
Det bestrides, at DFIM  har godtgjort, at der i spansk og tysk ret i øvrigt
skulle være en pligt til at tegne en selvstændig ansvarsforsikring for
sættevogne eller for den sag skyld campingvogne og trailere, der er in-
dregistreret i Danmark og som ikke er hjemmehørende i Spanien eller
Tyskland, men som benyttes på det spanske og/eller tyske vejnet.
Det bestrides på den baggrund, at der efter spansk og tysk ret er nogen
selvstændig ansvarsforsikringspligt i relation til de omtvistede dansk
indregistrerede sættevogne, eller for den sags skyld dansk indregistre-rede
campingvogne og hobby-trailere, som anvendes i Spanien og/eller
Tyskland uden at være hjemmehørende der .
4.Det bestrides, at henholdsvis spansk og tysk ret regulerer den af DFIM
påståede regresadgang mod Krone , idet DFIM’ s adgang til at kræve re-
gres hos Krone  udelukkende og endeligt er reguleret i bekendtgørelse om
ansvarsforsikring for motorkøretøjer mv . (BEK nr . 1618 af 18/12/2018) i
den tidligere bekendtgørelse (BEK. Nr . 579 af 06/06/2007), der ikke giver
DFIM  nogen adgang til regres i disse sager .
Der henvises i den forbindelse til, at de to retssager således udelukken-
de omhandler DFIM’ s adgang som dansk erstatningsor gan til regres mod
Krone .
Der henvises videre til EU-domstolens dom i sagerne C-359/14 og C-
475/14 afsagt den 21. januar 2016, på baggrund af hvilken det gøres
gældende, at regressøgsmål mellem to forsikringsselskaber i anledning af
færdselsuheld i T yskland og andre lande hverken automatisk eller i øvrigt
er underlagt det lands lov , hvor færdselsuheldet skete.
Dette gælder selvsagt endnu mere for regressøgsmål anlagt af DFIM  som
dansk erstatningsor gan mod Krone  som dansk virksomhed.
I disse sager , hvor såvel DFIM  som Krone  er hjemmehørende i Dan-mark,
og hvor der eksisterer udtrykkelige danske regler om DFIMs  re-
gresadgang, efter at DFIM  har udbetalt refusion til en skadelidt eller et
andet grønt kort bureau i medfør af bekendtgørelse om ansvarsforsik-

25
ring for motorkøretøjer , gøres det gældende, at regressøgsmålet mellem
DFIM  og Krone  er underlagt dansk ret.
Dette indebærer ikke nogen opdeling af retsforholdet, som ville være i
strid med traditionen i medfør af litteraturen og retspraksis, som hæv-det
af DFIM , idet EU-Domstolen med den ovennævnte dom fastslår , at
lovvalget i forhold til regressøgsmål  afgøres uafhængigt af lovvalget i
forhold til ansvarsspør gsmålet  i anledning af færdselsuheldet.
For så vidt angår dommen fra Landgericht Göttingen mellem Kravag-
Logistic V ersicherungs AG og et dansk forsikringsselskab, bestrides det,
at det heraf fremgår , at retsforholdet, uagtet det danske forsikrings-
selskabs anbringender , skulle reguleres efter tysk ret.
Det bestrides videre, at Krone  i forholdet til DFIM  kan sidestilles med det
tyske motoransvarsforsikringsselskab i Højesterets kendelse i sa-gerne
BS-45073/2019-HJR og BS-43125/2019-HJR af 31. august 2020, som
havde tegnet selvstændig ansvarsforsikring for den omtvistede dansk
indregistrerede trailer , idet Krone  ikke er et ansvarsforsikringsselskab,
endsige et tysk et af slagsen, og idet der ikke var nogen pligt til tegning af
selvstændig ansvarsforsikring for de omtvistede trailere.
Det bestrides på den baggrund, at ovennævnte Højesteretskendelse om
regresopgøret mellem to lovpligtige motoransvarsforsikringer med
hjemting i to forskellige stater , kan bruges til støtte for , at DFIM’ s på-
ståede regreskrav , fremsat af DFIM  i rollen som dansk
erstatningsor gan mod Krone , som dansk udlejer  af danske indregistrerede
trailer e, for hvilke der ikke består nogen ansvarsforsikringspligt, er
underlagt
spansk  eller tysk r et.
Det bestrides endvidere, at forholdet mellem DFIM  og TVM V erzeke-
ringen i den tyske sag er afgjort efter tysk ret, som anført af DFIM . De to
parter indgik derimod et forlig, gående ud på at TVM V erzekeringen
kunne ”nøjes” med at dække 50% af den tyske skadelidtes tab, selvom
den af TVM V erzekeringen ydede motoransvarsforsikring ifølge forsik-
ringsbetingelserne var forpligtet til at dække 100% af tabet. Der henvi-ses
i den forbindelse til de fremlagte hollandske afgørelser , hvoraf fremgår , at
der efter hollandsk ret alene består en motoransvarsforsik-ringspligt i
relation til trækkeren – lige som i Danmark.
DFIM  anfører i den spanske sag, at såvel forholdet mellem den skade-
voldende trækker og det spanske grøntkort bureau og forholdet mellem
DFIM  og det spanske grøntkort bureau er blevet afgjort på baggrund af
spansk r et.
Det bestrides, at dette er korrekt. Forholdende er afgjort på baggrund af en
privatretlige aftale mellem spanske motorforsikringsselskaber , som
selvsagt ikke er ”spansk ret” .
Det bestrides også, at de to retssager mellem Krone  og DFIM  omhand-ler
erstatning uden for kontrakt. Det bestrides følgelig, at regreskravet
fremført af DFIM  mod Krone  skulle være underlagt lovvalget for ” selve

26
skadefor holdet mellem den spanske/tyske skadelidte og skadevolder en ”,
som anført af DFIM .
Det bestrides endvidere, at det er relevant at diskutere et lovvalg endsi-ge
anvendelsen af den individualiserede metode eller lex loci delicti i disse
sager i forhold til regreskravene rejst af DFIM  mod Krone .
Der henvises i den forbindelse til, at retsforholdet mellem DFIM  og
Krone  ikke er internationalt. Derfor åbner retsforholdet ikke op for an-
vendelsen af de danske international privat- og procesretsregler , i dette
tilfælde ”deliktstatuttet” (reglerne om lovvalg ved erstatning uden for
kontrakt), som DFIM  påberåber sig.
Det gøres på den baggrund gældende, at de af DFIM  fremførte anbrin-
gender og påberåbte afgørelser om lovvalg ikke har nogen relevans for
sagerne.
5.Af § 24, stk. 4 i bekendtgørelse om ansvarsforsikring for motorkøretøjer
mv. (BEK nr . 1618 af 18/12/2018), jf. § 21, stk. 4 i den tidligere bekendt-
gørelse (BEK. Nr . 579 af 06/06/2007), om refusion, regres og subroga-tion
fremgår , at DFIM  indtræder i skadelidtes rettigheder over for ska-
devolderen eller dennes forsikringsselskab i den udstrækning, erstat-
ningsor ganet i den medlemsstat i Den Europæiske Union eller Det Eu-
ropæiske Økonomiske Samarbejdsområde, hvor skadelidte er bosat (i disse
sager det spanske og tyske grøntkort bureau), har ydet denne er -statning
for tabet eller den lidte skade og i overensstemmelse med afta-len nævnt i
stk. 3 har fået refunderet det ydede beløb af DFIM .
Af samme bekendtgørelsers § 24, stk. 1 og stk. 2 fremgår dog, at DFIM
kun kan afkræves refusion i det omfang det spanske og tyske grøntkort
bureau har ydet skadelidte erstatning i medfør af enten artikel 24 eller 25 i
EUROP A-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2009/103/EF af
16. september 2009 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kon-
trollen med forsikringspligtens overholdelse (det 5. Motorkøretøjsdirek-
tiv).
Det 5. Motorkøretøjsdirektivs artikel 24 omhandler tilfælde (artikel 24,
stk. 1 litra a og b), hvor forsikringsselskabet eller skadebehandlingsre-
præsentanten ikke har givet et begrundet svar til skadelidte på det
fremsatte erstatningskrav inden for en frist på tre måneder fra det tids-
punkt, hvor skadelidte indgav sit erstatningskrav til det forsikringssel-
skab, der forsikrer det køretøj, hvis anvendelse var årsag til uheldet, el-ler
til dettes skadebehandlingsrepræsentant, eller hvis forsikringssel-skabet
ikke har udpeget en skadebehandlingsrepræsentant i den med-lemsstat,
hvor skadelidte er bosat, i overensstemmelse med artikel 20, stk. 1.
Det 5. Motorkøretøjsdirektivs artikel 25 omhandler tilfælde, hvor køre-
tøjet er ukendt, eller hvor det ikke inden for to måneder efter uheldet er
muligt at identificere forsikringsselskabet.
Det bestrides, at henholdsvis det spanske og det tyske grøntkort bureau
har udbetalt erstatning til de skadelidte (de skadelidtes ansvarsforsik-

27
ringsselskaber) i henholdsvis Spanien og T yskland under omstændig-
heder svarende til de i det 5. Motorkøretøjsdirektivs artikel 24 eller 25
omhandlede.
I den forbindelse skal jeg henvise til:
A) I den spanske sag (BS-3242/2019-OLR) var trækkerens registrerings-
nummer og indehaver kendt og anført i politirapporten. Det samme gjorde
sig gældende i den tyske sag (BS-3246/2019-OLR), hvor trække-rens
registreringsnummer samt indehaver ligeledes var kendt og anført i
politirapporten, ligesom trækkerens hollandske motoransvarsforsik-ring
endvidere var kendt og anført i politirapporten i den tyske sag.
Krones  evt. ansvar for skade forårsaget af traileren var i begge sager
dækket under trækkernes motoransvarsforsikring og skader forårsaget af
trailerne har derfor ikke været uforsikret. Hverken det spanske eller det
tyske grøntkort bureau har derfor haft hjemmel til at afkræve DFIM
refusion. Endvidere er det af DFIM  selv godtgjort, at trækkerens hol-
landske ansvarsforsikring i den tyske sag anerkendte sin forsikringsta-gers
ansvar og forsikringsdækning af dette.
Det bestrides på den baggrund, at det spanske og tyske grøntkort bu-reau
med rette har kunnet afkræve DFIM  refusion i medfør af bekendt-
gørelsens § 24.
B) Det følger også af bekendtgørelse om ansvarsforsikring for motorkøre-
tøjer § 24, stk. 1 og 2, at såvel det spanske som det tyske grøntkort bu-
reau kun kan kræve refusion af DFIM  i det omfang det forsikringssel-
skab, der har udstedt policen for køretøjet, har koncession fra Finanstil-
synet (jf. stk. 1), eller i det omfang, køretøjet er hjemmehørende i Dan-
mark, men forsikringsselskabet ikke kan identificeres (jf. stk. 2).
Begge situationer forudsætter , at der var en pligt til tegning af ansvars-
forsikring for de to omtvistede ”køretøjer” . Denne betingelse var ikke
opfyldt og derfor var der ikke hjemmel for hverken det spanske eller det
tyske grøntkort bureau til at opkræve refusion hos DFIM .
Ifølge det 5. Motorkøretøjsdirektivs artikel 3 træf fer hver medlemsstat
passende foranstaltninger til at sikre, at erstatningsansvaret for køretø-jer
(som ifølge definitionen i artikel 1, nr . 1 omfatter ethvert motordre-vet
køretøj, der er bestemt til trafik til lands, og som ikke kører på skin-ner ,
såvel som påhængskøretøjer , selv om de ikke er tilkoblede), der er
hjemmehørende i det pågældende land, er dækket af en forsikring. I
Danmark er forsikringspligten reguleret i Færdselsloven.
Det bestrides i den forbindelse, at en pligt til ansvarsforsikring af traile-re
skulle følge af Færdselsloven (FL), idet ansvaret i medfør af FL § 101
påhviler den, der er ansvarlig for et ”motordrevet køretøj” , hvilket Kro-
ne ikke er , al den stund at en sættevogn ikke er noget motordrevet køre-
tøj, jf. definitionen heraf i FL § 2, nr . 14.
Forsikringspligten  i medfør af FL § 105 påhviler ifølge § 106 endvidere
alene ejeren eller brugeren af det ”motordrevne køretøj” .

28
Det bestrides således, at ansvarsforsikringspligten i medfør af FL finder
selvstændigt anvendelse på sættevogne , og det uanset om sådanne sæt-
tevogne er koblet til en trækker eller ej. I det omfang en sættevogn kob-
les efter en trækker , dækker trækkerens lovpligtige ansvarsforsikring
dog også traileren. T raileren er dermed ikke uforsikr et, når denne er
koblet efter en trækker . Så er den dækket af trækkerens motoransvars-
forsikringspolice.
C) Ifølge de såkaldte ”Internal Regulations” som er aftalen nævnt i oven-
nævnte bekendtgørelses § 24, stk. 3 og kendt som grøntkort ordningen,
stiller samtlige nationale motorkøretøjsbureauer (i Danmark DFIM ) ga-
ranti for , at dets medlemmer , det vil sige de nationale forsikringssel-
skaber , der yder lovpligtig motorkøretøjsansvarsforsikring, refunderer
beløb, der i overensstemmelse med bestemmelserne i Internal Regula-
tions artikel 5 kræves betalt af bureauet i skadelandet eller af den agent,
bureauet har udpeget til formålet. Hvis et medlem ikke refunderer det
skyldige beløb inden for den periode på to måneder , der fastsættes i ar -
tikel 5, skal medlemmets nationale bureau selv foretage refusionen i
overensstemmelse med de betingelser , der fastsættes herunder , når bu-
reauet modtager et garantikald fra skadelandets bureau eller fra den agent,
bureauet har udpeget til formålet.
I den spanske sag skulle det spanske grøntkort bureau i lyset af trække-
rens litauiske motoransvarsforsikring således have afkrævet DFIM’ s li-
tauiske pendant, og ikke DFIM , 100% refusion i det omfang trækkerens
motoransvarsforsikring måtte have afvist at ville anerkende sin forsik-
ringstagers ansvar og forsikringsdækning heraf med 100%, hvilket
imidlertid ikke er godtgjort af DFIM  skulle have været tilfældet.
Det fremgår endvidere af den privatretlige aftale mellem de spanske
forsikringsselskaber , hvilken aftale alene er bindene for aftalens span-ske
parter , at fordelingsnøglen alene finder anvendelse, når alle elemen-ter ,
der udgør det blandede køretøj, det vil sige såvel trækker som trai-ler , er
forsikret med policer . Det bestrides således, i modsætning til hvad DFIM
har anført, at det af nyhedsbrevet fra Dekra Claims Service skulle fremgå,
at den nævnte fordeling også finder anvendelse, hvis den ene enhed ikke
er forsikret. Det står der intet om i nyhedsbrevet fra Dekra Claims
Service. Dette nyhedsbrev beskriver alene fordelingen mellem to spanske
ansvarsforsikringsselskaber , der har forsikret hver sin enhed (trækker og
trailer).
Det var dog ikke var tilfældet i forhold til den i den spanske sag dansk
indregistrerede trailer , for hvilken der end ikke er godtgjort nogen selv-
stændig ansvarsforsikringspligt af DFIM . I det omfang traileren er koblet
til en trækker , er traileren dog omfattet af trækkerens motor -ansvarspolice,
der således er den eneste police på vogntoget.
I den tyske sag skulle det tyske grøntkortbureau i lyset af trækkerens
hollandske motoransvarsforsikring endvidere have afkrævet DFIM’ s
hollandske pendant NBM, og ikke DFIM , 100% refusion i det omfang
trækkerens hollandske motoransvarsforsikring måtte have afvist at ville
anerkende sin forsikringstagers ansvar og forsikringsdækning heraf

29
med 100%, hvilket imidlertid ikke er godtgjort af DFIM  skulle have væ-
ret tilfældet, al den stund at trækkerens hollandske motoransvarsforsik-
ring faktisk anerkendte ansvaret og forsikringsdækningen overfor DFIM .
6.DFIM’ s regreskrav mod Krone  udspringer således ikke i nogen af de to
sager af udbetaling af erstatning til de skadelidte , og det bestrides følge-
ligt, at DFIM  er subrogeret i de skadelidtes krav mod Krone .
I den spanske sag udspringer regreskravet af, at DFIM  på egen hånd
accepterede den privatretlige praksis mellem spanske forsikringssel-
skaber om fordeling af pligten til betaling af skadesbeløbet med 70% til
trækkerens ansvarsforsikring og 30% til trailerens ansvarsforsikring,
hvilket DFIM  accepterede, uagtet at det hverken er godtgjort endsige
indikeret, at den litauiske trækkers motoransvarsforsikring berettiget har
afvist at bære 100% af skadesbeløbet.
I den tyske sag udspringer regreskravet af det af DFIM  på egen hånd
foranstaltede og indgåede forlig med trækkerens hollandske motor -
ansvarsforsikring, ifølge hvilket DFIM  accepterede, at denne motor -
ansvarsforsikring alene dækkede 50% af skadesbeløbet, uagtet at træk-
kerens hollandske motoransvarsforsikring dækkede såvel trækkeren som
traileren med 100%. Således består der ikke i medfør af hollandsk
lovgivning nogen selvstændig ansvarsforsikringspligt for trailere men
derimod kun for trækkere, som redegjort for i de to hollandske retsaf-
gørelser .
Det gøres i den forbindelse gældende, at DFIM’ s manglende opfyldelse af
Krones  gentagne opfordringer om at fremlægge policen og betingel-serne
for motoransvarsforsikringen udtaget hos TVM V erzekeringen på
trækkeren i den tyske sag skal tillægges DFIM  processuel skadevirk-ning,
således at det skal lægges til grund, at der heri står , at motor -
ansvarsforsikringen også omfatter sættevogne/trailere, der efterspæn-des
trækkeren.
Uagtet at DFIM  i den tyske sag selv forhandlede med trækkerens moto-
ransvarsforsikring bestrides det således, at DFIM’ s regreskrav mod Krone
i de to sager adskiller sig fra det regreskrav DFIM’ s hollandske pendant
NBM søgte at gøre gældende mod TIP i de to hollandske rets-afgørelser .
I disse hollandske retssager havde det tyske grøntkort bureau ladet sig
nøje med 50% dækning af skadesbeløbet fra trækkerens motoransvars-
forsikring, mens de resterende 50% gjordes gældende over for DFIM’ s
hollandske pendant NBM, fordi traileren var indregistreret i Holland,
hvilket førte til regreskravet fra NBM mod TIP . I begge hollandske in-
stanser blev TIP imidlertid frifundet, idet NBM ikke havde hjemmel til
det fremførte regreskrav .
Der henvises i den forbindelse til den hollandske ankedomstols afgørel-se,
jf. punkt 3.13, hvor den hollandske ankedomstol lagde til grund, at
DFIM’ s hollandske pendant havde foretaget udbetalinger til det tyske
grønt-kort-bureau på utilstrækkeligt r etsgrundlag . Det gøres gældende, at

30
det samme er tilfældet i relation til DFIM’ s udbetalinger i disse sager til
det spanske og tyske grønt-kort-bureau.
Det bestrides i den forbindelse i øvrigt, at de hollandske domstole fore-tog
nogen opdeling af lovvalget, idet de nationale grøntkort bureauers ret til
refusion og regres mod skadevoldere hjemhørende i bureauernes
hjemlande er reguleret i de nationale lovgivninger – i Holland i den så-
kaldte W AM-lov og herhjemme i den ovennævnte bekendtgørelse om
ansvarsforsikring for motorkøretøjer – mens spør gsmålet om skadevol-
derens ansvar over for skadelidte afgøres i henhold til lex loci delicti (i de
to sager henholdsvis spansk og tysk ret).
I det omfang trailerne er dækket af trækkernes lovpligtige motor -
ansvarsforsikring, bestrides det i øvrigt for fuldstændighedens skyld, at
trækkernes lovpligtige motoransvarsforsikringer kan gøre regres mod
ejeren/brugeren af trailerne, idet disse må anses som ”sikret” under
trækkernes lovpligtige motoransvarsforsikring.
Dette er således tilfældet i såvel dansk og hollandsk ret samt i tysk ret i
det omfang, der ikke måtte være tegnet nogen selvstændig ansvarsfor -
sikring for traileren, idet tysk retspraksis modsætningsvis, jf. Bundesge-
richtshofs afgørelse af 27. oktober 2010 indebærer , at der er tale om dob-
beltforsikring  i tilfælde, hvor der er tegnet en selvstændig ansvarsforsik-
ring for henholdsvis trækkeren og traileren.”
Landsr ettens begrundelse og r esultat
Det fremgår af sagerne, at to vogntog bestående af en ikke-dansk indregistreret (og
forsikret) trækker og en dansk indregistreret trailer , der var udlejet af Krone  (og
ikke selvstændigt forsikret), var involveret i færdselsuheld med to personbi-ler i
henholdsvis T yskland og Spanien, og at det tyske og det spanske grønkort-bureau i
den forbindelse har betalt nærmere bestemte beløb vedrørende repara-
tionsudgifterne på personbilerne til de pågældende personbilers tyske og span-ske
forsikringsselskaber .
Herefter har de omhandlede grønkortbureauer med henvisning til artikel 5 i de
såkaldte Internal Regulations (herefter grønkortaftalen), som regulerer de gen-
sidige relationer mellem grønkortbureauerne, anmodet DFIM  om refusion for
betalingen til forsikringsselskaberne, idet det spanske grønkortbureau alene har
anmodet om et beløb svarende til 30 pct. af reparationsudgifterne på den på-
gældende personbil. DFIM  har imødekommet refusionsanmodningerne, hvor -efter
DFIM  har gjort et regreskrav gældende mod Krone , således at regreskravet
vedrørende det tyske færdselsuheld overordnet angår 50 pct. af reparationsud-
gifterne på den pågældende personbil, mens regreskravet vedrørende det span-ske
færdselsuheld overordnet angår 30 pct. af reparationsudgifterne på den på-
gældende personbil.
Henset til de endelige anbringender , DFIM  har gjort gældende under sagernes
hovedforhandling, angår sagerne udelukkende spør gsmålet om, hvorvidt

31
DFIM  skal gives medhold i sine regreskrav på grundlag af enten bestemmelser -ne
i grønkortaftalen eller efter en (eventuel) praksis vedrørende regreskrav på
grønkortområdet.
Grønkortordningen bygger på en henstilling i 1949 fra en arbejdsgruppe under
transportkomitéen i FN’ s Økonomiske Europakommission og reguleres af
grønkortaftalen, der er indgået mellem de i aftalen deltagende landes grønkort-
bureauer . Ordningen er således ikke reguleret i færdselsloven eller bekendtgø-
relser udstedt med hjemmel heri, herunder bekendtgørelsen om ansvarsforsik-ring
for motorkøretøjer , ligesom ordningen ikke er reguleret af bestemmelserne i
motorkøretøjsforsikringsdirektivet, uanset at eksistensen af ordningen har væ-ret
forudsat allerede ved udstedelsen af det første motorkøretøjsforsikringsdi-rektiv i
1972.
For så vidt angår spør gsmålet om, hvorvidt DFIM  skal gives medhold i sine
regreskrav mod Krone  på grundlag af bestemmelserne i grønkortaftalen, be-
mærkes herefter , at grønkortaftalen, der som nævnt er indgået mellem de del-
tagende landes grønkortbureauer , først og fremmest regulerer de gensidige re-
lationer mellem grønkortbureauerne, jf. aftalens artikel 1. Endvidere berører
grønkortaftalen mere indirekte forholdene for de forsikringsselskaber , der er
medlemmer af grønkortbureauerne, jf. f.eks. aftalens artikel 5 og artikel 6, stk. 1,
sammenholdt med artikel 2, stk. 3.
Af bestemmelsen i artikel 5 følger det således, at et grønkortbureau inden for et år
fra betalingen til skadelidte skal sende en anmodning om refusion til forsik-
ringsselskabet, der har udstedt det grønne kort eller forsikringspolicen, eller , hvis
det er aktuelt, til det relevante grønkortbureau. Ifølge aftalens artikel 6, stk. 1,
stiller hvert grønkortbureau garanti for , at dets medlemmer (forsikringssel-
skaberne) refunderer beløb, der er krævet i medfør af artikel 5.
På denne baggrund finder landsretten, at DFIM  ikke på grundlag af bestem-
melserne i grønkortaftalen kan gives medhold i sine regreskrav mod Krone , der
ikke er et forsikringsselskab, og hvis forhold hverken direkte eller indirekte er
reguleret i eller berørt af grønkortaftalen, sammenlign herved også § 4, stk. 2, jf. §
3, stk. 1, i DFIM’ s vedtægter , hvoraf det følger , at DFIM’ s medlemmer (forsik-
ringsselskaberne) er forpligtet til på anfordring at refundere skadesbeløb, som
DFIM  har udlagt.
Med hensyn til spør gsmålet om, hvorvidt DFIM  skal gives medhold i sine re-
greskrav på grundlag af en praksis vedrørende regreskrav på grønkortområdet,
bemærkes, at DFIM  skal påvise, dels at der eksisterer en generel praksis, hvor -
efter et grønkortbureau, der har imødekommet en refusionsanmodning fra et andet
grønkortbureau, får sit regreskrav dækket af en anden aktør end et for -
sikringsselskab, dels at Krone  i givet fald er bundet af en sådan praksis. Lands-

32
retten skal bemærke, at det i lyset af karakteren og indholdet af grønkortaftalen må
kræves ganske sikre holdepunkter for , at det kan lægges til grund, at der eksisterer
en praksis af den nævnte karakter .
Landsretten finder , at DFIM  ikke med henvisning til Stilling  i DFIM  Vidne 1's
forklaring, hvorefter DFIM  gennem årene har modtaget og behandlet
refusionsanmodninger fra det tyske og spanske grønkortbureau, har påvist, at der
eksisterer en generel praksis af den nævnte karakter .
Heller ikke det forhold, at DFIM  i de foreliggende sager har modtaget refu-
sionsanmodninger fra det tyske og spanske grønkortbureau, som DFIM  har
imødekommet, medfører , at der er påvist en praksis af den nævnte karakter . I den
sammenhæng skal landsretten bemærke, at den tyske domstolspraksis, som DFIM
har henvist til og anvendt i sin praksis, vedrører fordelingen af er -statningsbyrden
ved færdselsuheld med et vogntog mellem forsikringsselska-ber efter
ansvarsfordelingsbrøken 50/50 i tilfælde, hvor såvel trækkeren som traileren er
selvstændigt forsikrede (dobbeltforsikring). Denne retspraksis kan efter
landsrettens vurdering ikke uden videre udstrækkes til også at omfatte et tilfælde
som det foreliggende, hvor der ikke foreligger dobbeltforsikring, og hvor der
således ikke er tale om ansvarsfordeling mellem to forsikringsselska-ber .
Det spanske regreskrav hviler ifølge DFIM  på det spanske grønkortbureaus an-
vendelse og forståelse af en aftale indgået mellem spanske forsikringsselskaber ,
hvorefter erstatningsbyrden for et færdselsuheld med et vogntog fordeles efter
ansvarsfordelingsbrøken 70/30, således at trækkerens forsikringsselskab bærer 70
pct. af erstatningskravet, mens trailerens forsikringsselskab bærer 30 pct. af
erstatningskravet (dobbeltforsikring). Der er imidlertid efter det foreliggende ikke
noget grundlag for , at den nævnte aftale, der som nævnt er indgået mellem spanske
forsikringsselskaber , og dens anvendelse i praksis uden videre kan ud-strækkes til
også at omfatte et tilfælde som det foreliggende, hvor der ikke fore-ligger
dobbeltforsikring, og hvor der således ikke er tale om ansvarsfordeling mellem to
forsikringsselskaber .
På den anførte baggrund finder landsretten, at DFIM  ikke har påvist, at der ek-
sisterer en generel praksis på grønkortområdet af den ovenfor skitserede karak-ter ,
hvorfor DFIM  allerede af denne grund ikke kan gives medhold i sine re-greskrav .
Landsretten frifinder herefter Krone  i begge sager .
Efter sagernes udfald skal DFIM  i sagsomkostninger betale 100.000 kr . til Krone
til dækning af udgifter til advokatbistand eksklusiv moms. Ud over sagernes

33
udfald er der ved fastsættelsen af beløbet taget hensyn til sagernes omfang, for -løb
og betydning.
THI KENDES FOR RET :
Krone Fleet Danmark A/S  frifindes i begge sager .
I sagsomkostninger skal Dansk Forening for International Motorkøretøjs-
forsikring  inden 14 dage betale 100.000 kr . til Krone Fleet Danmark A/S . Beløbet
forrentes efter rentelovens § 8 a.
*) Berigtiget i medfør af retsplejelovens § 221, stk. 1, 1. pkt., således, at der på
side 13, andet sidste afsnit, første linje tilføjedes ordet ”ikke” mellem ordene
”Danmark” og ”består” .
Østre Landsrets 21. afdeling, den 12. maj 2022.