Byrettens kendelse ændres, således at bestemmelsen i byrettens dom af 9. januar 2018 om, at domfældte udvises af Danmark med indrejseforbud i 12 år, opretholdes
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Straffesag — Øvrige straffesager
Sagsemner: Strafferetlige sanktioner og andre foranstaltninger;
Udlændinge;

/

UDSKRIFT
AF

ØSTRE LANDSRETS RETSBOG
____________

Den 5. oktober 2018 kl. 10.00 satte Østre Landsret retten i retsbygningen, Bredgade 42,

København.

Som dommere fungerede landsdommerne Morten Christensen, John Mosegaard og

Jakob Friis Nolsø (kst.), førstnævnte som rettens formand.

Der foretoges   

13. afd. nr. S-1810-18:

Anklagemyndigheden

mod

Domfældte

(CPR nr. (Født 1988))

(advokat Thomas Lindberg Brædder, besk.)

Ingen var tilsagt eller mødt.

Sagens akter var til stede.

Anklagemyndigheden har kæret Københavns Byrets kendelse af 14. juni 2018 (SS 4-

10933/2018), hvorved byretten ophævede bestemmelse om udvisning af Danmark med

indrejseforbud i 12 år idømt ved byrettens dom af 9. januar 2018, med påstand om, at be-

stemmelsen om udvisning og indrejseforbud opretholdes.   

Domfældte har påstået stadfæstelse.



/

- 2 -

Kæremålet har været mundtligt behandlet under et retsmøde den 28. september 2018.

Forklaringer

Domfældte har for landsretten supplerende forklaret blandt andet, at hans bror, Person, er

til stede i landsretten under den mundtlige behandling af kæremålet. Han har for ca. en

måned siden set sit barn og barnets mor. Han har aldrig indbetalt til en sygeforsikring i

Slovakiet. Han har ikke haft arbejde i Slovakiet, og hans arbejde for en vikarservicevirk-

somhed i Danmark ligger 4-5 år tilbage. Han kom til Danmark i 2011. Han har ingen

bankkonto i hverken Slovakiet eller Danmark. Han skylder penge til det offentlige i Dan-

mark for sagsomkostninger.   

Procedure

Anklagemyndigheden har anført navnlig, at Domfældtes økonomiske formåen er uden

betydning for bedømmelsen af, om bestemmelsen om udvisning skal opretholdes eller

op-hæves. Det afgørende er, at Domfældte har begået alvorlig kriminalitet i Danmark, at

den relevante medicin er tilgængelig i Slovakiet, og at han er villig til at indtage medici-

nen.   

Domfældte har anført navnlig, at han ikke har betalt til en sundhedsforsikring i Slova-

kiet og derfor ikke er dækket af den slovakiske Statutory Health Insurance. Der er efter

de foreliggende oplysninger ikke vished for, om kopimedicin vil blive dækket. Der er

risiko for tilbagefald til personfarlig kriminalitet, hvis han ikke får sin medicin. Han har

ingen sygdomsindsigt og har derfor også behov for hjælp til at indtage medicinen.   

Retsgrundlag

Udlændingelovens § 50 a, stk. 2, er sålydende:

” Er en udvist udlænding efter reglerne i straffelovens §§ 68-70 uden for de i stk. 1
nævnte tilfælde undergivet en strafferetlig retsfølge, der indebærer frihedsberøvel-se,
indbringer anklagemyndigheden i forbindelse med udskrivning fra hospital spørgsmålet
om ophævelse af udvisningen for retten. Taler udlændingens hel-bredsmæssige tilstand
afgørende imod, at udsendelse finder sted, ophæver retten udvisningen. Retten
beskikker en forsvarer for udlændingen. Rettens afgørelse træffes ved kendelse, der kan
påkæres efter reglerne i retsplejelovens kapitel 85. Retten kan bestemme, at
udlændingen skal varetægtsfængsles, når der er bestemte grunde til at anse dette for
nødvendigt for at sikre udlændingens tilstedeværelse. ”



/

- 3 -

Bestemmelsen er affattet ved lov nr. 473 af 1. juli 1998. I lovforslagets bemærkninger til

bestemmelsen er anført bl.a. (Folketingstidende 1997-98, 2. samling, tillæg A, lovforslag

nr. L 59, s. 1586-1587):

§ 50 a, stk. 2, indeholder regler om tilrettelæggelsen af den obligatoriske retsli-ge
prøvelse ved udlændinge, der er dømt eller i forbindelse med en foranstalt-
ningsændring fortsat er undergivet en strafferetlig retsfølge, der indebærer fri-
hedsberøvelse. I disse tilfælde kræver udskrivning fra hospital eller forvaring ikke
rettens forudgående godkendelse. Det foreslås derfor, at retten på ankla-
gemyndighedens foranledning tager stilling til spørgsmålet om eventuel ophæ-
velse af udvisningen. De almindelige regler i retsplejelovens § 765 om vare-
tægtssurrogat finder anvendelse. Den obligatoriske retslige prøvelse skal finde sted,
også selv om der er gået kortere tid efter afsigelsen af dommen. Er ud-lændingen
dømt til ambulant behandling med mulighed for frihedsberøvelse, forudsættes det,
at retten i forbindelse med straffesagen tager stilling til, om ud-lændingens
helbredsmæssige tilstand afgørende taler imod, at udsendelse fin-der sted.

Der vil ved rettens afgørelse kunne lægges vægt på, om udlændingen er i en til-
stand, hvor det efter de lægefaglige vurderinger i sagen kan befrygtes, at den
pågældende vil begå personfarlig kriminalitet. Retten vil endvidere kunne læg-ge
vægt på karakteren og grovheden af den kriminalitet, der begrundede udvis-ning.

Retten skal af egen drift påse, om udsendelse af en udlænding med et fortsat
behandlingsbehov vil være i strid med Den Europæiske
Menneskerettighedskonvention.

Lovforslaget bygger på Udvisningsudvalgets betænkning nr. 1326/1997 om udvisning. I

betænkningens kapitel 18 (s. 719-784) hedder det bl.a.:

”Kapitel 18. Udvalgets overvejelser og anbefalinger vedrørende ændring af
udlændingelovens bestemmelser om udvisning
…
18.7.6.5. Ophævelse af udvisningen
…

Domstolene skal endvidere på sædvanlig vis ved afgørelsen påse, at en gen-
nemførelse af udvisningen er i overensstemmelse med Danmarks internationale
forpligtelser, herunder særligt om udsendelse af en udvist udlænding, der fort-sat
må antages at have et behov for psykiatrisk behandling, vil kunne være i strid med
EMRK artikel 3, der indeholder et forbud mod "umenneskelig be-handling".

Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og Den Europæiske Menneske-
rettighedskommission ses ikke direkte at have taget stilling til, om udsendelse af en
ved dom udvist udlænding, der har et behov for fortsat psykiatrisk be-handling, vil
kunne udgøre en krænkelse af EMRK, herunder af konventionens



/

- 4 -

artikel 3, der indeholder et forbud mod tortur eller umenneskelig eller nedvær-
digende behandling eller straf.

Som et eksempel fra praksis, hvor der var nedlagt påstand om, at effektuerin-gen af
en udvisning, på grund af den pågældendes behov for særlige behand-lingsmæssige
foranstaltninger, ville udgøre en krænkelse af EMRK artikel 3 og 8, kan nævnes en
nyere dom af 13. juli 1995, serie A, nr. 320 B, Nasri mod Frankrig, som er refereret
i kapitel 15, afsnit 2.4.

I denne sag fandt Domstolen, at de franske myndigheders beslutning om at ud-vise
en døvstum algiersk statsborger, der havde boet i Frankrig siden han var 4 år, og
hvor hans forældre og søskende var bosiddende, var i strid med artikel 8, uanset at
han flere gange var dømt for strafbart forhold, herunder for deltagelse i en
massevoldtægt.

Domstolen undlod at tage stilling til artikel 3 under henvisning til, at der fand-tes at
være tale om en krænkelse af artikel 8. Af kommissionens udtalelse i sa-gen
fremgår imidlertid, at flertallet (19 medlemmer mod 3) fandt, at en effektu-ering af
udvisningen tillige ville udgøre en krænkelse af EMRK artikel 3.

Kommissionen lagde i sin udtalelse i sagen bl.a. vægt på, at Frankrig ikke kun-ne
garantere, at den pågældende i Algeriet ville blive undergivet egnede be-
handlingsmæssige foranstaltninger. Kommissionen fandt således, at en effektu-
ering af udvisningen henset til den pågældendes meget svage stilling, herunder
hans store vanskeligheder med at kommunikere med andre mennesker, ville
medføre en sådan grad af sanselig isolation, som ville indebære en psykisk li-delse
af så alvorlig karakter, at dette fandtes at udgøre en krænkelse af EMRK artikel 3.

Det vil således ikke kunne udelukkes, at der kan forekomme sager, hvor en ef-
fektuering af udvisningen, på baggrund af en afvejning af på den ene side ud-
lændingens meget dårlige helbredsmæssige tilstand og ringe eller manglende
muligheder for at modtage behandling i hjemlandet vil kunne udgøre en kræn-kelse
af EMRK artikel 3.   

Udvalget har i overensstemmelse med de her anførte overvejelser i kapitel 19
indarbejdet et forslag til en ny bestemmelse i udlændingelovens § 50 a.”

I udvalgets bemærkninger til § 50 a er anført bl.a. (betænkningens s. 854-855):

”Til § 50 a
…
Efter den foreslåede bestemmelse skal retten træffe bestemmelse om ophævel-se af
udvisningen, hvis udlændingens helbredsmæssige tilstand afgørende taler imod, at
udsendelse finder sted.

Til brug for rettens afgørelsen skal der tilvejebringes lægefaglige erklæringer om
den pågældendes helbredsmæssige tilstand, herunder om det hidtidige be-
handlingsforløb og om karakteren af og behovet for fortsat behandling, om



/

- 5 -

konsekvenserne af, at behandlingsforløbet afbrydes, samt om mulighederne for i
hjemlandet at kunne opnå (fortsat) behandling.

Der vil herunder kunne lægges vægt på, om udlændingen er i en tilstand, hvor det
efter de lægelige vurderinger i sagen kan befrygtes, at den pågældende vil begå
personfarlig kriminalitet, såfremt behandlingsforløbet afbrydes.
…
Retten vil endvidere bl.a. kunne lægge vægt på, hvor lang tid der er forløbet siden
den oprindelige dom om udvisning, ligesom karakteren og grovheden af den
kriminalitet, der begrundede beslutningen om udvisning vil kunne tillægges
betydning. Endelig vil der i forbindelse med prøvelsen kunne lægges vægt på, om
der foreligger hensyn i udlændingelovens § 26, som taler for, at udvisningen
ophæves.

Domstolene skal endvidere på sædvanlig vis ved afgørelsen påse, at en gen-
nemførelse af udvisningen er i overensstemmelse med Danmarks internationale
forpligtelser, herunder særligt om udsendelse af en udvist udlænding, der fortsat må
antages at have et behov for psykiatrisk behandling, vil kunne være i strid med
EMRK artikel 3, der indeholder et forbud mod "umenneskelig behandling".”

Der afsagdes

k e n d e l s e :

Kæremålet angår, om Domfældtes helbredsmæssige forhold taler afgørende imod, at

udsendelse til Slovakiet finder sted, jf. udlændingelovens § 50 a, stk. 2.

Det fremgår af forarbejderne til udlændingelovens § 50 a, stk. 2, at domstolene ved afgø-

relsen skal påse, at en gennemførelse af udvisningen er i overensstemmelse med

Danmarks internationale forpligtelser, herunder særligt om udsendelse af en udvist

udlænding, der fortsat må antages at have et behov for psykiatrisk behandling, vil kunne

være i strid med EMRK artikel 3, der indeholder et forbud mod umenneskelig

behandling.   

Som anført i Østre Landsrets kendelse af 12. november 2010 (UfR 2011.726) er det ikke

afgørende for vurderingen, om domfældte ved udsendelse kan opnå den samme

behandling i hjemlandet som i Danmark, men det har betydning, om domfældte har reel

mulighed for relevant behandling i hjemlandet.

Det fremgår af de lægelige oplysninger, at Domfældtes misbrug af særligt kokain har

medført stofudløste psykoser. Han er aktuelt i behandling med Olanzapin, og der

vurderes



/

- 6 -

at være behov for bl.a. ambulant opfølgning, støtte til medicinindtagelse og motivation til

fastholdelse af misbrugsfrihed. Det fremgår endvidere, at Domfældte er samarbejdsvil-

lig og indtager den ordinerede medicin uden problemer. Egentlig misbrugsbehandling er

uden tvivl indiceret, men Domfældte er særdeles vanskelig at motivere. Ved medicin-

svigt og kokainindtag består der en vis risiko for personfarlig kriminalitet.

Landsretten lægger efter de oplysninger, som Udlændingestyrelsen har tilvejebragt, til

grund, at Domfældte i Slovakiet kan få relevant medikamentel behandling af sin psy-

kiske lidelse, ligesom han i Slovakiet må forventes at kunne modtage personlig støtte og

lignende behandling af ikke ren medicinsk karakter, herunder støtte til

medicinindtagelse.   

Spørgsmålet er herefter, om tiltalte, der er uden indtægter og formue, kan opnå disse

ydel-ser vederlagsfrit i en situation, hvor han ikke har betalt bidrag til den slovakiske

offentlige sygesikring, Statutory Health Insurance.

Anklagemyndigheden har trods sagens forløb i byretten ikke til brug for landsrettens be-

handling af sagen indhentet supplerende oplysninger om, hvorvidt økonomisk dårligt

stil-lede personer, der ikke har betalt bidrag til den slovakiske offentlige sygesikring, er

beret-tigede til støtte ud over ”emergency care” .  Der er herunder ikke fremlagt

oplysninger om, hvilke personer, der er omfattet af kate gorien ”state insured” .

Det fremgår imidlertid af de fremlagte baggrundsoplysninger blandt andet, at alle

borgere, der bor i Slovakiet, og som ikke har en sygeforsikring i et andet land, har ret til

offentlig sygesikring. Det gælder også asylansøgere og udlændinge, der arbejder,

studerer eller gør forretning i Slovakiet. Det fremgår videre, at alle borgere – uanset

socialklasse og ind-komst – har lige ret til at få dækket deres sundhedsmæssige behov.   

Landsretten finder på den baggrund og henset til, at Domfældtes forældre og en søster

bor i Slovakiet, at der ikke foreligger sådan usikkerhed om, at Domfældte i Slovakiet kan

få den nødvendige og relevante behandling og støtte, og om, at han reelt har adgang

hertil, at hans helbredsmæssige tilstand taler afgørende imod, at udsendelse kan finde

sted, jf. udlændingelovens § 50 a, stk. 2.   



/

Landsretten ændrer derfor byrettens kendelse, således at udvisningen og

indrejseforbuddet opretholdes.



/

- 7 -

Landsretten har i øvrigt ved afgørelsen lagt vægt på karakteren og grovheden af den

krimi-nalitet, som Domfældte er domfældt for at have begået i Danmark, senest ved dom

af 9. januar 2018, og på, at han har begrænset tilknytning til det danske samfund,

herunder sin herboende søn, jf. udlændingelovens § 26.

T h i b e s t e m m e s :

Byrettens kendelse ændres, således at bestemmelsen i Københavns Byrets dom af 9.

januar 2018 om, at Domfældte udvises af Danmark med indrejseforbud i 12 år,

opretholdes.

Der tillagdes den beskikkede advokat, advokat Thomas Lindberg Brædder, i salær 6.000

kr. med tillæg af moms, som betales endeligt af statskassen.

Retten hævet.



/