Sag om, hvorvidt en tvangsindlæggelse var lovlig
Ret: Retten i Kolding (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Adm. frihedsberøvelse
Sagsemner: Sociale forhold og sundhedsforhold;

/

Retten i Kolding

DOM

Afsagt den 20. august 2015 i sag nr. BS 17-1687/2014:

Sagsøger
Adresse
By
(advokat Charlotte Szocska, Kolding)

mod

Region Syddanmark
Damhaven 12
7100 Vejle

Sagens baggrund og parternes påstande

Sagen er anlagt den 12. september 2014. Sagen drejer sig om, hvorvidt
en tvangsindlæggelse af Sagsøger i 1981 var lovlig.

Sagsøger har i stævningen påstået Region Syddanmark dømt til at
anerkende, at tvangsindlæggelsen af ham den 25. september 1981 på
Augustenborg Sygehus og den efterfølgende tvangsbehandling var
ubeføjet og må betegnes som tortur, legemsangreb og frihedsberøvelse.
Han har endvidere påstået Region Syddanmark dømt til at anerkende at
være erstatningsansvarlig for de helbredsmæssige skader, han har
pådraget sig som følge af tvangsindlæggelsen og fejlagtig
medicinering.

Region Syddanmark har principalt påstået sagen afvist, subsidiært
påstået frifindelse.

Retten har udskilt afvisningsspørgsmålet til særskilt afgørelse i medfør
af retsplejelovens § 253.
Retten har i medfør af retsplejelovens § 259, stk. 2, pålagt Sagsøger at
antage en advokat og har i medfør af retsplejelovens § 259, stk. 3,
sidste punktum, beskikket advokat Charlotte Szocska for ham.

Oplysningerne i sagen

Den 25. september 1981 blev Sagsøger tvangsindlagt og -tilbageholdt
på Augustenborg Sygehus. Han indbragte i medfør af retsplejelovens §
43a sagen for Retten i Aabenraa. Af en erklæring af 9. oktober 1981 fra
Overlæge 1, Augustenborg Sygehus, fremgår blandt andet, at Sagsøger
var lidende af sindssygdom med vrangforestillinger.
Retslægerådet udtalte i en erklæring af 26. oktober 1981, at Sagsøger
led af en sindssygdom med svære systematiserede vrangforestillinger,
idet han

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D44



/

Side 2/4

følte sig forfulgt og udspioneret. Retten i Aabenraa fandt i dom af 20.
november 1981 tvangstilbageholdelsen lovlig. Afgørelsen blev
stadfæstet af Vestre Landsret den 22. december 1981.

Den 6. februar 1997 anlagde Sagsøger sag mod Sønderjyllands
Amtskommune ved Retten i Aabenraa, som i dom af 9. oktober 1997
afviste sagen. Afgørelsen blev stadfæstet af Vestre Landsret den 29.
april 1998. I landsrettens præmisser hedder det:

"Landsrettens begrundelse og afgørelse

Spørgsmålet om lovligheden af appellantens tvangsindlæggelse
og den efterfølgende tvangstilbageholdelse på Augustenborg
Sygehus må anses for endeligt afgjort ved Vestre Landsrets
ankedom af 22. december 1981, og landsretten finder ikke, at der
i sagen foreligger sådanne nye oplysninger, at appellanten kan få
en fornyet domstolsprøvelse af dette spørgsmål.
..."

Den 31. juli 2000 anlagde Sagsøger på ny sag mod Sønderjyllands
Amtskommune ved Retten i Aabenraa, som i dom af 11. oktober 2001
afviste sagen. Afgørelsen blev stadfæstet af Vestre Landsret den 4. juni
2002.

Den 11. november 2003 anlagde Sagsøger på ny sag mod
Sønderjyllands Amtskommune ved Retten i Aabenraa, som den 29.
april 2004 afviste sagen. Afgørelsen blev stadfæstet af Vestre Landsret
den 31. august 2004.

Den 18. februar 2013 blev der på psykiatrisk afdeling på Odense
Universitetshospital afholdt et dialogmøde på opfordring af
Patientombuddet. Af et brev af 18. februar 2013 fra Overlæge 2 til
Patientombuddet fremgår, at overlægen vurderede:

"...
at Sagsøger har en enkel paranoia karakteriseret af et sæt af
vrangforestillinger som har været til stede siden 1979. Sagsøger
er ikke utilregnelig bortset fra de nævnte vrangforestillinger.
...”

Forklaring

Sagsøger har forklaret, at han ikke var psykisk syg, da han blev
tvangsindlagt den 25. september 1981. Han var kun psykisk syg i de
seks uger, hvor han fik psykofarmaka. Han var udsat for tortur under
indlæggelsen. Han havde ytret sig om sine observationer i form af
chikane og indtrængning i sit og ægtefællens hus, som ingen ville tro
på, heller ikke hans hustru, som var ansat i sygehusvæsnet. Efter at
Vestre Landsret havde godkendt tvangstilbageholdelsen, blev han
tvangsmedicineret. Formålet var

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D44



/

Side 3/4

at få ham til at afsværge de observationer, han havde gjort med hensyn
til chikane og indtrængning i hans hus. Efter 6 ugers
tvangsmedicinering kapitulerede han og tilpassede sig. Han ville ikke
ofre sit gode helbred på sagen. Derfor afsværgede han sine
observationer, som man forlangte. Han blev dog ikke udskrevet med
det samme.

Siden har han fulgt sagen konstant. Der er nu kommet nye oplysninger
i sagen idet Odense Universitetshospitals udredningsteam har
konkluderet, at den oprindelige diagnose, hvorefter han led af en
altomfattende paranoia, var forkert. Diagnosen er reduceret til enkel
paranoia. Der er sket en udvikling i diagnoserne indenfor psykiatrien,
hvorimod der ikke er sket nogen udvikling med hans tilstand. Han har
betalt med 33 år af sit liv for at være eksperimentaloffer. Ifølge
Overlæge 2 på Odense Universitetshospital kan enkel paranoia ikke
behandles medicinsk. Overlægen ville ikke behandle ham. Den samme
vurdering burde man have foretaget i 1981. Omstændighederne er de
samme bortset fra, at han dengang havde en hustru at være uenig med.

Han har ikke været indlagt, siden han blev udskrevet i 1981. Han blev
udskrevet til ambulant behandling. Han tog dog kun sin medicin i nogle
få dage, hvorefter han smed resten ud. Siden har han ikke fået nogen
form for medicin. Han er fortsat ikke sindssyg og er uenig i diagnosen
enkel paranoia. De observationer, han har gjort sig, ligger inden for
virkelighedens rammer. Han har fortsat mistanke om, at hans kone ville
give ham et medikament for at stimulere kønslivet. Det var ikke for at
forgive ham, men for at de kunne genoptage samlivet. Han anmodede
om skilsmisse, men anmodningen blev henlagt, da han blev
tvangsindlagt. Han er gennem TV og radio blevet oplyst som alle andre
og måske lidt ekstra i form af metaforer, som var specielt henvendt til
ham

Parternes synspunkter

Sagsøger har til støtte for påstanden gjort gældende, at der blev truffet
en forkert beslutning i 1981. Den diagnose, han dengang fik stillet, er
ikke den samme diagnose, som Odense Universitetshospital i dag
finder, at han har. Det bør ikke komme ham til skade, at der har været
tale om et langvarigt forløb, da årsagen hertil er, at han har haft svært
ved at få aktindsigt.

Region Syddanmark har til støtte for påstanden gjort gældende, at
sagen blev prøvet ved domstolene i 1981, og der er ikke fremkommet
væsentlige nye oplysninger, som kan medfører, at Sagsøger kan få en
ny domstolsprøvelse. Subsidiært gøres det gældende, at Sagsøger på
grund af passivitet har mistet muligheden for at få prøvet
tvangsindlæggelsen igen.

Rettens begrundelse og afgørelse

Spørgsmålet om lovligheden af tvangsindlæggelsen i 1981 blev
endeligt afgjort af Vestre Landsret i dommen af 22. december 1981.
Ved Vestre



/

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D44



/

Side 4/4

Landsrets domme af 29. april 1998, 4. juni 2002 og 31. august 2004
blev det konstateret, at der ikke var fremkommet sådanne nye
oplysninger, at der var grundlag for en fornyet domstolsprøvelse af
tvangsindlæggelsen.

Overlæge 2 har den 18. februar 2013 betegnet Sagsøgers diagnose som
”enkel paranoia” . Det indebærer ikke, at der nu foreligger nye
oplysninger om Sagsøgers tilstand i 1981. Sagsøger kan derfor ikke
kræve en fornyet domstolsprøvelse af omstændighederne ved
tvangsindlæggelsen i 1981 og den efterfølgende tvangstilbageholdelse.

Retten tager derfor Region Syddanmarks påstand til følge.

Efter sagens karakter og da Region Syddanmark ikke har været
repræsenteret af advokat, skal ingen af parterne betale
sagsomkostninger til den anden.

Thi kendes for ret:

Denne sag afvises.

Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger til den anden.

Dommer

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D44