Sag om fritagelse for at betale dækningsafgift for lejemål
Ret: Københavns Byret (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Afgifter;
Lejeret;

/

Københavns Byret

DOM

Afsagt den 8. marts 2019 i sag nr. BS 14A-3454/2017:

FOF København
Lyngby Hovedgade 15D
2800 Lyngby
mod
Københavns Kommune - Kultur- og Fritidsforvaltningen Københavns Rådhus
Rådhuspladsen 1
1599 København V

Sagens baggrund og parternes påstande

Denne sag, der er anlagt den 30. maj 2017, vedrører spørgsmålet, om IMK
Almene Fond er fritaget for at betale dækningsafgift for lejemålet beliggende
Adresse 1, København K, idet den af FOF udøvede aktivitet i lejemålet er et
ikke afgiftspligtigt formål i henhold til ejendomsskattelovens § 23A.

FOF København har nedlagt påstand om principalt 1, at Københavns
Kommune - Kultur- og Fritidsforvaltningen tilpligtes at tilbagebetale opkrævet
dækningsafgift for årene 2016, 2017 og 2018, der relaterer sig til lejemålet
beliggende i Adresse 1, København K.

Beløbet forrentes i henhold til Ejendomsbeskatningslovens § 29, stk. 4 fra
forfaldstid i det omfang denne ligger forud for sagens anlæg og herefter med
sædvanlig procesrente fra sagens anlæg og til betaling sker.

FOF København har nedlagt påstand om principalt 2, at Københavns
Kommune - Kultur- og Fritidsforvaltningen tilpligtes til at anerkende, at IMK
Almene Fond er fritaget for at betale dækningsafgift for lejemålet beliggende
Adresse 1, København K med virkning fra d. 1. januar 2016.

Subsidiært har FOF København nedlagt påstand om, at sagen hjemvises til
fornyet behandling hos sagsøgte Københavns Kommune - Kultur- og
Fritidsforvaltningen.

Københavns Kommune - Kultur- og Fritidsforvaltningen har nedlagt påstand
om frifindelse, subsidært mod tilbagebetaling af uretmæssigt opkrævede beløb
med rente i henhold til ejendomsbeskatningslovens § 29, stk. 4, fra forfaldstid
og til sagens anlæg og herefter med procesrente for så vidt angår beløb, der var
forfaldne ved sagens anlæg.

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D30



/

Side 2/13

I de nedlagte frifindelsespåstande er som det mindre i det mere indeholdt en
påstand om frifindelse mod tilbagebetaling af et mindre beløb, end den
nedlagte påstand. Overfor påstand 2 er som det mindre i det mere indeholdt en
påstand om frifindelse mod anerkendelse af at sagsøger er fritaget for at betale
dækningsafgift i en kortere periode eller for en mindre del af den omhandlede
ejendom, end den nedlagte påstand lyder på.

Overfor påstanden om hjemvisning, har Københavns Kommune - Kultur- og
Fritidsforvaltningen nedlagt påstand om frifindelse.

Dommen indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retsplejelovens §
218 a.

Oplysningerne i sagen

IMK Almene Fond har den 17. maj 2017 givet FOF København fuldmagt til at
forfølge IMK Almene Fonds krav udspringende af Københavns Kommune -
Kultur- og Fritidsforvaltningens afgørelse vedrørende Adresse 2 af 18. juni
2016. Københavns Kommune - Kultur- og Fritidsforvaltningen har ikke haft
bemærkninger hertil.

FOF København (Folkeligt Oplysningsforbund) er udbyder af folkeoplys-ning
og udbyder aftenskoleundervisning og kulturelle arrangementer. FOF virker
under aftenskoleloven og er en non profit forening, der giver borgerne
mulighed for at opnå kompetencer fagligt og socialt. FOF udbyder mange
typer af kurser indenfor hovedområderne musik, bevægelse og værkstedsfag.
FOF udbyder ikke kompetencegivende kurser. FOF får støtte fra kommuner-ne
primært til lærerudgifter. I København får FOF ikke længere støtte til lo-kaler.
Der opkræves et kursusgebyr af kursusdeltagerne.

IMK Almene Fond som udlejer og FOF København som lejer indgik den 8.
september 2015 lejeaftale om lejemålet beliggende Adresse 1, København K
med virkning fra den 1. november 2015. Lejemålet omfattede ca 190 kvm.
undervisningslokaler. Af lejekontrakten fremgik blandt andet:
"...
4.7
Lejeforhøjelse som følge af stigninger i de på ejendommen påhvilende skatter
og afgifter herunder dækningsafgift, sker med udgangspunkt i de på
ejendommen pr. 1. januar 2015 påhvilende skatter og afgifter, og fordeles efter
den på varslingstidspunktet gældende leje, dog således at eventuel
dækningsafgift alene fordeles på de lejemål, der anvendes til dækningspligtig
virksomhed. Stigninger indgår som en del af den til enhver tid gædende leje.
...".

Med udgangspunkt i lejekontrakten indsendte statsautoriseret revisor
STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D30



/

Side 3/13

Person den 10. september 2015 en ansøgning til Københavns Kommune -
Kultur- og Fritidsforvaltningen, KFF-Betaling og kontrol, hvoraf fremgik
blandt andet:
"...
I ovennævnte ejendom er vi ved at udleje et lokale til FOF, som har bedt os om
at søge fritagelse for dækningsafgift f.s.v. angår deres lokale, da de udfører
undervisning og ønsker at reducere huslejen med dækningsafgiften.
...".

Parterne er enige om, at det kan lægges til grund, at der ovenover det
omhandlede lokale er et privat yogacenter, at Person vidste, at der skulle være
yogaundervisning i det lokale, som FOF lejede, og til hvilket lokale, han
ansøgte om fritagelse for dækningsafgift, og at ansøgningen kun vedrørte den
specifikke ejendom og ikke FOF generelt.

Der er mellem parterne ligeledes enighed om, at holdlisten, bilag 7 kan lægges
til grund, hvorefter der i lokalet i perioden 31. august 2015 til 16. maj 2017 har
været 84 yogahold med 833 deltagere, der har anvendt lokalet i 2.446 timer.

Den 18. juli 2016 traf Københavns Kommune - Kultur- og
Fritidsforvaltningen, KFF-Betaling og kontrol sålydende afgørelse: "...
Afgørelse vedr. Adresse 2

Team Ejendomskat har den 10. september 2015 modtaget ansøgning om
fritagelse for dækningsafgift på ejendommen, beliggende Adresse 2, grundet
udleje at et lokale til FOF.

Vi har ikke imødekommet ansøgningen grundet følgende forhold:

Indledningsvis gør vi opmærksom på, at lejekontrakten, der er sendt sammen
med ansøgningen, ikke er underskrevet og dateret.

I lovbekendtgørelse nr. 114 af 22. august 2013, herefter benævnt
ejendomsskatteloven, fremgår det i § 23A, stk. 1. hvilke ejendommen der skal
pålignes dækningsafgift af, når det i kommunen er bestemt af anvende
bestemmelsen.

I bestemmelsen er ikke nævnt om den af FOF udøvede aktivitet er omfattet af
dækningsafgiften. Det skal derfor konkret afgøres i henhold til
ejendomsskattelovens § 23A om ejendommens anvendelse hertil kan anses for
at være et lignende øjemed.

FOF aftenskole udbyder ifølge deres hjemmeside www. fof.dk betalte foredrag
og kurser i mange forskellige kategorier, såsom madkurser, yoga,
familieaktiviteter, rundvisning og ture, IT-kurser m.m.

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D30



/

Side 4/13

Variationen hs FOF vidner om mange forskellige aktiviteter der i ansøgningen
er benævnt undervisning. Undervisningen sker ikke altid på ejendommen i det
FOF tilbyder fjernundervisning, rundvisninger og ture, som ikke finder sted på
ovennævnte ejendom.

FOF er ifølge hjemmeside Danmarks største udbyder af folkeoplysning. Der er
således ikke tale om et almindeligt undervisningsforløb som led i uddannelse,
men et tilbud til at styrke kompetencer, lysten til læring og fremme af
folkesundheden for alle.

Vi mener konkret, at FOF`s anvendelse af ejendommen, uanset om det kaldes
undervisning/kursus, kan påføre os tilsvarende udgifter som de udgifter
ejendomsskattelovens § 23 A, stk. 1 har til hensigt at kommunen skal kunne
opkræve dækningsafgift for.

Afgørelser truffet i medfør af ejendosskatteloven er endelige og indeholder
ingen rekursadgang hvorfor klagevejledning er udeladt.
...".

Forklaringer

Der er afgivet forklaring af Vidne.

Vidne forklarede blandt andet, at han er direktør i FOF København (Folkeligt
Oplysningsforbund) og formand for Aftenskolernes Samråd i Kø-benhavn.
FOF er udbyder af folkeoplysning og udbyder aftenskoleundervis-ning og
kulturelle arrangementer. FOF virker under aftenskoleloven. FOF er en non
profit forening, der giver borgerne mulighed for at opnå kompetencer fagligt
og socialt. FOF udbyder mange typer af kurser indenfor hovedområ-derne
musik, bevægelse og værkstedsfag.

FOF får støtte fra kommunerne primært til lærerudgifter. I København får man
ikke længere støtte til lokaler. Der opkræves et kursusgebyr. FOF har været
nødt til at hæve priserne, idet den kommunale støtte er faldet.

FOF er også aktiv i andre kommuner end København, herunder Frederiks-
berg, Rudersdal, Gentofte, Lyngby Tårbæk, Dragør og Gladsaxe. FOF`s ad-
ministration ligger i Carlsbergbyen. De har også en ejendom i Rosenborgga-de,
der primært anvendes til de kreative fag. De har lejede lokaler i Fiolstræ-de, og
musiklokaler på Nørre Port. De har ialt 5.000 m2 lejede lokaler. Hvis man skal
pålignes dækningsafgift i København, vil det økonomisk indebære, at de
forventeligt skal betale 1 mio. kr. ekstra i årlige omkostninger.

Det konkrete lejemål beliggende Adresse 1, anvendes primært til yoga hold.
Undervisningen er opdelt i almen undervisning og specialun-dervisning, der er
målrettet personer med særlige behov. Under forløbet læ-rer man, hvad yoga
er, ligesom man træner det på ret små hold.

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D30



/

Side 5/13

De aktiviteter, der er nævnt i København Kommunes afgørelse af 18. juli 2016,
er en dækkende beskrivelse af FOF`s aktiviteter. I det fremlagte kata-log kan
ses alle kurser og aktiviteter. Det er muligt, at mange af FOF`s kur-ser og
aktiviteter, herunder vinforedrag og Bourgogne-skole også udbydes af andre
erhvervsmæssigt. Forskellen er, at når det udbydes indenfor folkeop-
lysningsloven, så er det for at give mulighed for at udbyde det på folkeoplys-
ningsvilkår. Der er således ikke et kommercielt sigte, og FOF tjener ikke penge
på det. Tilsvarende for så vidt angår deres madlavningskurser, her vil der også
findes private udbydere, der lever af at udbyde kurser, f.eks. Virksomhed. De
bliver dog aldrig bebrejdet, at de konkurrerer med private udbydere. De har
pligt til at udbyde kurser til almindelige mennesker, der på grund af mindre
indkomst ikke ellers ville kunne deltage i sådanne kurser. De har yogakurser
på 2. sal i Adresse 1, og på 3. sal ligger der et privat yogacenter.

I ansøgningen af 10. september 2015 ansøge de om afgiftsfrihed på grund af
undervisning. Ansøgningen vedrørte Adresse 1, men i princippet mener de, at
alle deres lejede lokaler, hvor der er undervisning, skal undta-ges.

Parternes synspunkter

FOF København har i påstandsdokument af 16. januar 2019 anført følgende:
"...
2. ANBRINGENDER

Det skal indledningsvis bemærkes, at sagsøger er enig i, at sagen vedrører
vurderingen af den afgørelse, som sagsøgte har truffet d. 18. juli 2016 jf. sa-
gens bilag 5.

I denne er der lagt vægt på, at den undervisning, som FOF udbyder ikke er et
almindeligt undervisningsforløb som led i en uddannelse, hvorfor det må stå
klart, at sagsøgtes vurdering er, at undervisning, der indgår i en uddannelse
ville være blevet behandlet anderledes.

Vedr. bestemmelsen i Ejendomsbeskatningslovens § 23 A.

Bestemmelsen anfører, at der alene er hjemmel til at opkræve dækningsaf-gift
af ejendomme, der anvendes til kontor, forretning, hotel, fabrik værk-sted.

Det er ubestridt mellem parterne, at FOF´s lejemål ikke anvendes til nogen af
disse formål.

Spørgsmålet er herefter, om lejemålet kan siges at anvendes til såkaldt
STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D30



/

Side 6/13

” lignende øjemed” .

Efter en almindelig sproglig fortolkning kan anvendelse til undervisning ik-ke
siges at være et lignende øjemed som de ejendomme, der er udtrykkeligt nævnt
i bestemmelsen.

Der skal i relation til fortolkningen af ordene ” lignende øjemed”  henvises til
bemærkningen i Indenrigsministeriets Cirkulære nr. 80 af 31. marts 1962 pkt.
B.1, hvoraf fremgår følgende:

” Bestemmelsen skal forstås snævert efter sin ordlyd og omfatter som hoved-
regel kun kontor- forretnings- hotel- værksteds- og fabriksejendomme.

Det forhold, at bestemmelsen skal forstås snævert efter sin ordlyd har betyd-
ning for hvilke anvendelser, der overhovedet kan betegnes som værende i
”lignende øjemed” .

Den indskrænkende fortolkning er endvidere i overensstemmelse med det
generelle princip om, at det kræver klar hjemmel at pålægge en skat.

Det er endvidere helt entydigt efter praksis, at ejendomme, der anvendes til
undervisning som fx kursusejendomme ikke er dækningsafgiftspligtige jf.
herved bl.a. Indenrigsministeriets skrivelse af 13. februar 1990 til Told- og
Skattestyrelsen.
FOF Københavns aktivitet er undervisning, idet der også indgår kundskabs-
formidling i yoga.

Aktiviteten er under alle omstændigheder ikke en aktivitet, som er omfattet af
gennemgangen i Ejendomsbeskatningslovens § 23 A.

Baggrunden for bestemmelsen i Ejendomsbeskatningslovens § 23 A har u-
tvivlsomt været, at ejendomme af den karakter, som er nævnt i bestemmel-sen
normalt påfører en kommune større udgifter end ejendomme, der anven-des til
andre formål.

Det er imidlertid anvendelsen af ejendommen, som er afgørende for
spørgsmålet om, hvorvidt der kan opkræves dækningsafgift, og i dette tilfæl-
de, hvor anvendelsen klart ikke er omfattet af bestemmelsen, er det uden be-
tydning, hvilken belastning, som FOF Københavns anvendelse konkret måt-te
medføre.

Der er under alle omstændigheder ikke noget grundlag for at antage, at ikke-
kompetencegivende uddannelser skulle påføre en kommune en større belast-
ning end kompetencegivende uddannelser.
For så vidt angår de af sagsøger citerede afgørelser i U 2010 p. 1021 H og U
2010 p. 2810 H har disse afgørelser ikke relevans for denne sag.

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D30



/

Side 7/13

Afgørelsen i U 2010 p. 1021 H fastslår alene, at det parkeringsanlæg, som var
sagens genstand ikke kunne sammenlignes med de garageanlæg, som var
anført som værende ikke dækningsafgiftspligtige i Indenrigsministeriets cir-
kulære og dommen tilsidesætter således ikke angivelser heri.

Afgørelsen i U 2010 p. 2810 H fastslog, at hjemlen i det konkrete tilfælde var,
at den i sagen omhandlede godsterminal var en integreret del af en an-
vendelse, som var dækningsafgiftspligtig.

Vedr. De forvaltningsretlige indsigelser.

Det fastholdes, at sagsøgte har ændret praksis, og at praksis på tidspunktet for
indgivelsen af ansøgningen om fritagelse for dækningsafgift var således, at
også anvendelse til ikke-kompetencegivende undervisning var fritaget for
dækningsafgift.

Sagsøgte var således forpligtet til at følge tidligere praksis, så længe ændrin-
gen ikke er varslet jf. U 1987 p. 80/2 H og det er en praksisændring og ikke
alene en såkaldt præcisering (jf. svarskriftet side 3).

Sagsøgte er således under alle omstændigheder forpligtet til ikke at opkræve
dækningsafgift af FOF Københavns anvendelse, førend der er gennemført en
korrekt varslet praksisændring.

Baggrunden for påstanden om hjemvisning er, at Københavns Kommune i
afgørelsen jf. bilag 5 ikke har taget stilling til den konkrete anvendelse af le-
jemålet.

Hvis det således fastslås, at der kan være hjemmel til at opkræve dæknings-
afgift, såfremt anvendelsen påfører sagsøgte en tilsvarende belastning, som de
i bestemmelsen i Ejendomsbeskatningslovens § 23 A specifikt nævnte
anvendelser, skal sagen hjemvises til fornyet behandling, da sagsøgte aldrig
har foretaget en sådan konkret vurdering.

Københavns Kommune - Kultur- og Fritidsforvaltningen har i
påstandsdokument af 11. januar 2019 anført følgende:

ARGUMENTATION OG ANBRINGENDER

Til støtte for den nedlagte påstand gør sagsøgte følgende synspunkter
gældende.
Denne sag vedrører prøvelse af en afgørelse af 18. juli 2016 om afslag på en
ansøgning om fritagelse for dækningsafgift for en del af ejendommen Adresse
2, Ejendomsnummer, jf. 5 og 3. Sagsøgte har ved afgørelsen fundet, at FOF's
anvendelse af den omhandlede del af

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D30



/

Side 8/13

ejendommen, uanset om anvendelsen betegnes som undervisning/kursus,
påfører sagsøgte udgifter svarende til de udgifter, som ejendomsskattelovens §
23 A, stk. 1, har til hensigt, at kommunerne skal kunne opkræve
dækningsafgift for.
Sagsøgte kan i medfør af lovbekendtgørelse nr. 1104 af 22. august 2013 om
kommunal ejendomsskat (ejendomsbeskatningsloven), § 23 A, stk. 1, 1.
punktum, bestemme, at der skal betales dækningsafgift som bidrag til de
udgifter, som ejendomme, der anvendes til kontor, forretning, hotel, fabrik,
værksted og lignende øjemed, påfører sagsøgte.
Ifølge forarbejderne til ejendomsbeskatningslovens § 23 A er formålet med
dækningsafgiften at bidrage til betaling af kommunernes øgede udgifter som
følge af en ejendoms benyttelse til den pågældende type virksomhed. Bidraget
skal fx dække kommunernes udgifter ved slid på vejnet, belysning, etablering
og vedligeholdelse af tilkørselsveje, beredskabsydelser og andre goder, som
stilles til rådighed for de erhvervsdrivende og brugere af ejendommene.
Efter ejendomsbeskatningslovens § 23 A er der mulighed for at opkræve
dækningsafgift, hvis ejendommen anvendes til en af de i § 23 A, stk. 1, 1.
punktum, nærmere opregnede virksomhedstyper (kontor, forretning, hotel,
fabrik og værksted). Hvis ikke den virksomhed, der drives på ejendommen,
kan henføres til en af disse virksomhedstyper, er der mulighed for at opkræve
dækningsafgift, hvis anvendelsen set i forhold til de specifikt opregnede
virksomhedstyper kan karakteriseres som "lignende øjemed". Det fremgår af
bilag 7, at sagsøger i perioden 31. august 2015 til 24. januar 2017 udbød i
hvert fald 84 forskellige typer af yogahold med 833 deltagere. Det kan derfor
lægges til grund, at sagsøgers virksomhed på ejendommen medfører en
væsentligt forøget menneskestrøm og trafik – gående, cyklende og kørende – i
området.
Et så betydeligt antal mennesker sammenholdt med ejendommens anvendelse
er utvivlsomt egnet til at påføre kommunen forøgede omkostninger til
vedligeholdelse af infrastruktur, kloakering, gadebelysning, renholdelse,
beredskab mv., hvorfor der er grundlag for at opkræve dækningsafgift efter
ejendomsbeskatningslovens § 23 A.
Da visse former for aktiviteter, herunder nogle former for undervisning, efter
administrative vejledende udtalelser af ældre dato fra ressortministeriet i nogle
tilfælde er anset for ikke-dækningsafgiftspligtige formål, inddrager sagsøgte
ligeledes karakteren af den på ejendommen udøvede aktivitet i sin vurdering.

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D30



/

Side 9/13

Ved fortolkning af hvad der anses for ikke-dækningsafgiftspligtige aktiviteter,
har sagsøgte blandt andet forholdt sig til Indenrigsministeriets cirkulære nr. 80
af 31. marts 1962 og administrative vejledende udtalelser, da disse blev anset
som retningsgivende for, om en ejendom var omfattet af begrebet "lignende
øjemed".
Disse undtagelser fra dækningsafgiftspligt udspringer således af vejledende
administrativ praksis, som sagsøgte ikke er bundet af, jf. Højesterets domme i
U.2010.1021 og U.2010.2810. Som anført i Højesterets dom i U.2010.2810
kan den omstændighed, at Indenrigsministeriet gennem en lang årrække har
afgivet sådanne vejledende udtalelser "ikke anses for at være udtryk for, at der
foreligger en bindende administrativ praksis, idet afgørelseskompetencen efter
loven tilkommer den enkelte kommunalbestyrelse" .
Visse former for "undervisning" (fx tekniske skoler) er efter
Indenrigsministeriets vejledende udtalelser undtaget fra dækningsafgiftspligt.
Rækkevidden af begrebet "undervisning" er meget uklar. Den pågældende
vejledende praksis er opstået i 1960'erne. Rækkevidden af begrebet
"undervisning" må derfor efter sagsøgtes opfattelse blandt andet ses i lyset af,
hvordan begrebet "undervisning" blev opfattet på dette tidspunkt, hvilket
understøtter, at aktiviteten på sagsøgers ejendom i form af yoga eller andre
tilsvarende aktiviteter ikke er sammenlignelig med undervisningsbegrebet i
ældre vejledende administrativ praksis. Det må i denne sammenhæng
inddrages i fortolkningen, at de pågældende aktiviteter, som udøves på
sagsøgers ejendom, modtager støtte efter folkeoplysningslovens regler. Der
kan således ikke være tale om formelt kompetencegivende undervisning, men
om folkeoplysning for voksne med det i folkeoplysningslovens § 7, stk. 1,
brede sigte.
Sagsøgers revisor oplyste i forbindelse med sin henvendelse til kommunen 10.
september 2015, at et lokale i Ejendomsnummer var ved at blive udlejet til
FOF: "(…) som har bedt os om at søge fritagelse for dækningsafgift f.s.v angår
deres lokale, da de udfører undervisning og ønsker at reducere huslejen med
dækningsafgiften." , jf. bilag 2. Sagsøgte har derfor i den konkrete sag
foretaget en vurdering og fundet, at aktiviteten på sagsøgers ejendom ikke er af
en karakter, som på grund af den nævnte praksis eller andre forhold kan føre til
undtagelse for dækningsafgiftspligt. Der indgår således flere elementer i
sagsøgtes samlede vurdering. Det væsentligste element i vurderingen er, om
sagsøgte ved de nævnte aktiviteter må antages at blive påført den type af
udgifter, som § 23 A har

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D30



/

Side 10/13

for øje.

Det gøres på denne baggrund sammenfattende gældende, at den omhandlede

del af ejendommen anvendes i et lignende øjemed, jf.

ejendomsbeskatningslovens § 23 A, stk. 1, 1. punktum, og at der ikke er noget

grundlag for at fritage denne del af ejendommen fra betaling af dækningsafgift.

Særligt vedrørende sagsøgers forvaltningsretlige indsigelser

Det bestrides, at sagsøgte har gennemført en praksisændring, der kræver

forudgående varsel, hvortil bemærkes, at ejendommen ikke i forvejen var

fritaget for dækningsafgift grundet undervisningsformål. Som anført ovenfor

er der alene tale om, at kommunen har forstået nævnte vejledende

administrative praksis i lyset af, hvordan begrebet må antages at være blevet

fortolket, da denne administrative praksis opstod.

Sagsøger har ikke imødekommet sagsøgtes opfordring (C) om at

dokumentere, hvilken samlet anvendelse der foregår på den omhandlede del af

ejendommen. Retten må derfor i sin bevisbedømmelse tillægge dette

processuel skadevirkning for sagsøger, jf. retsplejelovens § 344, stk. 2, 1.

punktum. Retten må således lægge til grund, at de oplysninger om

ejendommens anvendelse, der fremgår af kommunens afgørelse af 18. juli

2016 og som underbygges af sagens bilag 7, dokumenterer den faktiske

anvendelse.

Det bestrides, at sagsøgte som anført af sagsøger har baseret sin afgørelse på

forkerte antagelser.

Det gøres på denne baggrund sammenfattende gældende, at den foreliggende

afgørelse ikke lider af materielle eller formelle mangler, og at der ikke er

grundlag for at tilsidesætte afgørelsen eller hjemvise sagen.

Særligt vedrørende sagsøgers påstande

Sagsøgte har i såvel svarskrift som i duplik opfordret (A) sagsøger til at

justere sine påstande, herunder samle påstand 1 og 2 i én påstand og foretage

en afgrænsning af påstand 2, der i den foreliggende form ikke forekommer

egnet til påkendelse.



/

Sagsøger har i forhold til påstand 1 i stævningen oplyst, at der er betalt en årlig

dækningsafgift på 36.908,76 kroner fra 2015 til 2017. Der er ikke redegjort

nærmere for, hvordan dette beløb fremkommer, og der er ej heller fremlagt

dokumentation for betalingen. Sagsøger opfordres (D) til at gøre dette. Indtil

dette er sket, gør sagsøgte gældende, at det påståede krav ikke er

dokumenteret.

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D30



/

Side 11/13

Det bemærkes i forhold til påstand 1 endvidere, at ophør af pligt til betaling af
dækningsafgift sker med virkning fra udgangen af det kvartal, hvor den
ændring, der begrunder ophøret, har fundet sted, jf.
ejendomsbeskatningslovens § 23 A, stk. 4, sidste punktum, og at den påberåbte
lejekontrakt (bilag 1) angiveligt træder i kraft 1. november 2015.
Sagsøgte gør derfor gældende, at der ikke er grundlag for at kræve
tilbagebetaling af dækningsafgift for 2015.
Sagsøger har i forhold til påstand 1 påstået procesrente fra sagens anlæg til
betaling sker. Sagsøgte har i den subsidiære påstand overfor påstand 1
præciseret, at krav på tilbagebetaling af dækningsbidrag forrentes i henhold til
ejendomsbeskatningslovens § 29, stk. 4, fra forfaldstid og til sagens anlæg og
herefter med procesrente for så vidt angår beløb, der var forfaldne ved sagens
anlæg. Beløb, som ikke var forfaldne ved sagens anlæg, skal i sagens natur
ikke forrentes fra dette tidspunkt. Sagsøgte gør gældende, at et eventuelt krav
skal forrentes som anført i sagsøgtes subsidiære påstand overfor påstand 1.
Vedrørende sagsøgers påstand 2 bemærkes det, at påstanden ikke angiver, fra
hvilket tidspunkt fritagelsen for betaling af dækningsafgift skal træde i kraft,
hvilket bør ske.
Det er fortsat uklart, om sagsøger har nedlagt en subsidiær påstand om
hjemvisning af sagen, men sagsøgte har for alle eventualiteters skyld nedlagt
en frifindelsespåstand heroverfor. Sagsøger opfordres (B) til at tage stilling
hertil og i givet fald formulere påstanden.
...".
Parterne har i det væsentligste procederet i overensstemmelse hermed.

Rettens begrundelse og afgørelse

Efter § 23 A, stk. 1, i lov om kommunal ejendomsskat kan
kommunalbestyrelsen bestemme, at der som bidrag til de udgifter, visse
ejendomme medfører for kommunen, skal svares et dækningsbidrag.
Bestemmelsen omfatter ejendomme, der anvendes til kontor, forretning, hotel,
fabrik, værksted og lignende øjemed.

Det fremgår af forarbejderne til bestemmelsen, der blev indført som § 23, stk.
2, ved lov nr. 34 af 18. februar 1961, at formålet med bestemmelsen var at give
kommunerne mulighed for at skaffe sig dækning for de udgifter til blandt
andet gader, veje og brandvæsen m.v., som erhvervsejendomme påfører
kommunen.

Retten lægger efter forklaringen fra Vidne til grund, at FOF er
STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D30



/

Side 12/13

udbyder af folkeoplysning, og at man udbyder aftenskoleundervisning og
kulturelle arrangementer, samt at man virker under aftenskoleloven. Retten
lægger videre til grund, at det omhandlede lejemål er anvendt til undervisning i
yoga.

Den omhandlede aktivitet kan ikke henføres under nogen af de i § 23 A i lov
om kommunal ejendomsskat udtrykkeligt nævnte kategorier af ejendomme.
Ved afgørelsen af, om lokalerne kan pålægges dækningsafgift, er det derfor
afgørende, om de kan anses som anvendt til et "lignende øjemed" som de
nævnte kategorier af ejendomme.

Indenrigsministeriets cirkulære nr. 80 af 31. marts 1962 indeholder en
redegørelse for indenrigsministeriets opfattelse af lov om kommunal
ejendomsskat. Der er i cirkulæret angivet en række virksomheder, som efter
indenrigsministeriets opfattelse må anses for omfattet af bestemmelsen. Det er
oplyst, at bestemmelsen skal forstås snævert efter sin ordlyd. Der er tale om en
vejledning og ikke en retsforskrift. Der er således ikke ved cirkulæret taget
bindende stilling til, om de som eksempler nævnte virksomheder og anlæg, er
omfattet af lovens § 23 A eller ej. Indenrigsministeriet har i en række
skrivelser i anledning af konkrete forespørgsler om dækningsafgiftspligt i
forbindelse med undervisnings- og kursusvirksomhed udtalt, at man er mest
tilbøjelig til at mene, at lokaler der anvendes til undervisningsbrug, ikke kan
anses for omfattet af dækningsafgiftspligten, men at den endelige afgørelse
henhører under domstolene.

Lov om kommunal ejendomsskat er ændret flere gange, uden at dette har givet
anledning til nogen udvidelse af de i § 23 A nævnte kategorier eller til en
præcisering af, hvad der skal forstås ved "lignende formål". Herefter finder
retten, at der ikke er grundlag for at anlægge en mere fri eller formålsbestemt
fortolkning.

Under hensyn hertil, og da undervisningsaktiviteten i yoga og de udgifter og
den belastning, som dette må antages at indebære for kommunen, ikke kan
sidestilles med de kategorier af ejendomme, der nævnes i § 23 A i lov om
kommunal ejendomsskat, finder retten, at Københavns Kommune ikke har
været berettiget til at opkræve dækningsbidrag som sket. Herefter får FOF
København medhold i sine påstande.

Sagsomkostningerne er efter sagens værdi, der er oplyst til 110.726,28 kr.,
forløb og udfald fastsat til dækning af advokatudgift med 25.000 kr. og
retsafgift med 2.960 kr. Det er oplyst, at sagsøger er momsregistreret.

Thi kendes for ret:

Københavns Kommune - Kultur- og Fritidsforvaltningen tilpligtes at
tilbagebetale opkrævet dækningsafgift for årene 2016, 2017 og 2018, der
relaterer sig til lejemålet beliggende i

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D30



/

Side 13/13

Adresse 1, København K.

Beløbet forrentes i henhold til Ejendomsbeskatningslovens § 29, stk. 4 fra
forfaldstid i det omfang denne ligger forud for sagens anlæg og herefter med
sædvanlig procesrente fra sagens anlæg og til betaling sker.

Københavns Kommune - Kultur- og Fritidsforvaltningen tilpligtes til at
anerkende, at IMK Almene Fond er fritaget for at betale dækningsafgift for
lejemålet beliggende Adresse 1, København K med virkning fra d. 1. januar
2016.

Københavns Kommune - Kultur- og Fritidsforvaltningen skal inden 14 dage
betale sagens omkostninger til FOF København med 27.960 kr.

De idømte sagsomkostninger forrentes efter rentelovens § 8 a.

Dommer

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D30



/