Sag om, hvornår forældelsesfristen på en parkeringsafgift skal beregnes fra
Ret: Retten i Holbæk (1. instans)
Faggruppe: Fogedsag — Betalingspåkrav
Sagsemner: Pengekrav;

Retten i Holbæk







Den 16. marts 2016 kl. 13.00 blev fogedretten sat på rettens kontor af


Der blev foretaget FS 40-1087/2016

PARKZONE A/S
Valhøjs Alle 174
2610 Rødovre
mod


4300 Holbæk


Der blev fremlagt:
Betalingspåkrav


Det skyldige beløb blev opgjort således:
Krav
Betalingspåkrav ~grundafgift
Civil sag
Retsafgift tilbagebetalt
Ialt:

Der blev afsagt

Kendelse

Idette betalingspåkrav er tale om en parkeringsafgift pålagt af kreditor.
I sagsfremstillingen er anført, at parkeringen er sket 17-01-2013, at
kreditor har fremsendt betalingspåkrav med krav om betaling 29-01 -
2013 0g at betalingsfristen i dette er sat til 12-02-2013. Endelig er
anført; at forældelsen regnes fra 12-02-2013, jf. forældelseslovens $ 2,
stk. 2,da der er indrømmet skyldner en betalingsfrist.

Betalingspåkravet er modtaget i fogedretten den 10-02-2016.

Efter forældelseslovens $ 2, stk. 1, regnes forældelsesfristen som
udgangspunkt fra det tidligste tidspunkt til hvilket kreditor kunne kræve
at få fordringen opfyldt. Af stk; 2 fremgår; at såfremt der er indrømmet
skyldneren løbedage eller i øvrigt en frist indenfor hvilket betaling anses
for rettidig, regnes forældelsesfristen først fra betalingsfristens udløb.

Det er en forudsætning for anvendelses af stk. 2, at skyldneren efter

lovgivningen eller kontrakten har krav på en vis betalingsfrist. 
Begyndelsestidspunktet udskydes ikke, hvis kreditor ensidigt 
indrømmer skyldneren en vis frist for betaling. 
 
Fogedretten har bedt kreditor redegøre for på hvilket grundlag, at 
betalingsfristen er indrømmet. Kreditor har i den anledning fremsendt 
en redegørelse, hvori er anført følgende: 
 
”Ved parkering på et privat parkeringsareal indgås en privatretlig aftale 
på baggrund af skiltningen på pladsen jf. Højesterets dom af 8. oktober 
2014 i sag 295/2013. 
  
Bekendtgørelse om indgåelse af visse aftaler om parkering og 
udstedelse af kontrolafgifter på private parkeringsområder finder således 
anvendelse. 
  
Det følger af ovenstående bekendtgørelses § 1 at meddelelse om en 
kontrolafgift pålagt på private parkeringsområder skal være skriftlig. 
  
Det følger i denne forbindelse af Højesterets afgørelse af den af 4. marts 
2010 i sag 140/2008 at en kontrolafgift ikke kan betragtes som kommet 
frem, alene på baggrund af placering af kontrolafgiften på bilen. Det 
følger herefter af retspraksis, at såfremt bilisten ikke retter henvendelse 
på baggrund af kontrolafgiften, skal der sendes et betalingspåkrav for at 
sikre at bilisten er bekendt med kravet. 
  
Det følger af ovennævnte bekendtgørelses § 2, pkt. 4 at meddelelse om 
at kontrolafgift er pålagt skal indeholde oplysning om fristen for 
betaling af kontrolafgiften. 
  
Det følger herefter af lovgivningen at der skal gives en frist til betaling. 
Samt af retspraksis at denne frist skal oplyses ved fremsendelse af 
betalingspåkrav til bilisten, medmindre bilisten forinden har rettet 
henvendelse. 
  
Idet bilisten i nærværende sag ikke har haft rettet henvendelse, finder 
ovennævnte retspraksis anvendelse. 
  
Det er herefter vores vurdering at forældelseslovens § 2 stk. 2 finder 
anvendelse, idet bilisten ifølge lovgivningen har krav på en frist til 
betaling af udeståendet.”  
 
Efter det oplyste skulle indrømmelsen af en betalingsfrist således følge 
af lovgivningen. 
 
Allerede fordi den påberåbte bekendtgørelse er udstedt med hjemmel i 
færdselslovens § 122c, stk. 2, der først blev indsat i færdselsloven med 
lov nr. 169 af 26. februar 2014, kan bekendtgørelsen ikke anses for på 
lovbestemt grundlag at have fastsat en ret til en betalingsfrist for den 
person, betalingspåkravet er rettet mod. I følge sagsfremstillingen er 
parkeringen således foretaget i 2013. Ingen af de påberåbte Højesterets 
afgørelser tager i øvrigt stilling til fra hvilket tidspunkt, at forældelse af 
krav i anledning af en parkering skal regnes.

Da den, der har foretaget parkeringen;, ikke i øvrigt på andet lovmæssigt
grundlag ses at have ret til en betalingsfrist; og da der efter det oplyste
ikke er tale om et aftalt vilkår mellem parterne, finder forældelsesloven
8 2, stk. 2, herefter ikke anvendelse. Forældelsen skal derfor på det
foreliggende grundlag regnes fra det tidligste tidspunkt til hvilket
kreditor kunne kræve betaling, jf. forældelseslovens $ 2, stk. 1.Idenne
sag er det den 17-01-2013.

Da forældelsesfristen er 3 år og da betalingspåkravet er modtaget i
fogedretten den 10.februar 2016, er et eventuelt krav i anledning af
parkering forældet. Fogedretten afviser derfor betalingspåkravet; jf.
retsplejelovens $ 477c, stk. 1.

Derfor bestemmes

Betalingspåkravet afvises.

Retsafgift for indledning af retssag på baggrund af betalingspåkravet
tilbagebetales .

Betalingspåkravet returneres med en udskrift af denne fogedbog:


Sagen sluttet.

Fogedretten hævet.
































EA207AOE-B299-4372-98E9-D35DF4372760