Sag om, hvorvidt der i Emballageoverenskomsten i relation til udbetaling af sygeløn er hjemmel til at forskelsbehandle ansatte, som er medlemmer af de overe... Vis mere
Ret: Vestre Landsret (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Ansættelsesforhold;
Menneskerettigheder;
Retspleje og civilproces;

/

D O M

afsagt den 14. marts 2014 af Vestre Landsrets 13. afdeling (dommerne Henrik Twilhøj,

Elisabeth Mejnertz og Trine Riise (kst.)) i 1. instanssag   

V.L. B-2589-12 og V.L. B-2590-12

Fagforeningen Danmark som mandatar for Sagsøger 1 og Sagsøger 2 (advokat Jens Brøbeck

Gregersen, Esbjerg)

mod

Dansk Industri som mandatar for Sagsøgte A/S (advokat Thomas Nielsen, København)

Biintervenient: Landsorganisationen i Danmark   

(advokat Ane K. Lorentzen, København)

Disse sager, der er anlagt den 16. august 2012 ved Retten i Kolding, er ved kendelse af 17.

oktober 2012 henvist til behandling ved Vestre Landsret i medfør af retsplejelovens § 226,

stk. 1.

Sagsøgerne, Sagsøger 1 og Sagsøger 2, var begge ansat hos Sagsøgte A/S. De var begge

sygemeldt i en periode i 2011 og 2012 og fik i pe-rioden alene udbetalt sygedagpenge. Deres

ansættelsesforhold var omfattet af den såkaldte Emballageoverenskomst. Spørgsmålet er i

første række, om der i Emballageoverenskom-sten i relation til udbetaling af sygeløn er

hjemmel til at forskelsbehandle ansatte, som er medlemmer af de overenskomstbærende

forbund, og ansatte der - som Sagsøger 1 og Sagsøger 2 - er medlemmer af et andet forbund,

således at medlemmer af de overens-komstbærende forbund har ret til sygeløn svarende til

satsen for sygedagpenge med tillæg af supplerende sygehjælp, mens andre ansatte alene har

krav på sygeløn svarende til satsen for sygedagpenge. I bekræftende fald er spørgsmålet

herefter, om en sådan forskelsbehand-ling er i strid med foreningsfrihedsloven, således som

den må fortolkes i lyset af Den Eu-



/

- 2 -

ropæiske Menneskerettighedskonventions artikel 11 om foreningsfrihed. Endelig er det

spørgsmålet, om det har været berettiget at modregne for meget udbetalt sygeløn i senere

lønudbetalinger.

Påstande

Fagforeningen Danmark har som mandatar for Sagsøger 1 nedlagt påstand om, at Sagsøgte

A/S (herefter selskabet) skal betale 39.774 kr. med procesrente fra den 16. august 2012.

Fagforeningen Danmark har som mandatar for Sagsøger 2 nedlagt påstand om, at sel-skabet

skal betale 28.936 kr. med procesrente fra den 16. august 2012.

Dansk Industri har som mandatar for selskabet påstået frifindelse.

Biintervenienten, Landsorganisationen i Danmark, har udtalt sig til støtte for Dansk Indu-stri.

Sagsøger 1's påstand er opgjort således:

1. Modregnet beløb 16.906,78 kr.

2. Lavere sats, sygeløn, i stedet for fuld løn 15.540,45 kr.

3. Feriepenge af 1 + 2 4.055,90 kr.

4. Fritvalgsopsparing af 1 + 2, jf. overenskomsten 324,47 kr.

5. Pension af løn m.v. 2.946,21 kr. 

I alt 39.773,81 kr.

Sagsøger 2's påstand er opgjort således:

1. Modregnet beløb 17.203,13 kr.

2. Lavere sats, sygeløn, i stedet for fuld løn 6.402,48 kr.

3. Feriepenge af 1 + 2 2.950,70 kr.

4. Fritvalgsopsparing af 1 + 2, jf. overenskomsten 236,06 kr.

5. Pension af løn m.v. 2.143,39 kr. 

I alt 28.935,76 kr.



/

- 3 -

Der er mellem parterne enighed om den talmæssige opgørelse af påstandsbeløbene.

Sagsfremstilling

Sagsøger 2 blev efter ansættelsesaftale dateret den 17. december 2007 ansat som kar-

tonnagearbejder hos Virksomhed med tiltræden den 2. oktober 2006, og Sagsøger 1 blev efter

ansættelsesaftale dateret den 18. juni 2008 med tiltræden den 9. januar 2008 ansat som

kartonnagearbejder hos samme arbejdsgiver. Der er enighed om, at begge ansættelsesforhold

efterfølgende er overdraget til selskabet.

Emballageoverenskomsten er indgået mellem DI Overenskomst I for Emballageindustrien og

Plastindustrien i Danmark (herefter Dansk Industri) på den ene side og 3F Industri

(Emballage) (herefter 3F) og HK/Privat (herefter HK) på den anden side.   

Emballageoverenskomsten har bl.a. følgende ordlyd:
”Så længe denne ove renskomst står ved magt, må ingen af de undertegnede
organisationer eller disses medlemmer, enten enkeltvis eller flere i forening,
forsøge på ved noget som helst middel, åbent eller skjult, at modarbejde dens
bestemmelser eller fremtvinge nogen forandring deri.
…
Afsnit 1
Dækningsområde

§1 • DÆKNINGSOMRÅDE
1 Overenskomsten mellem DI Organisation I (i det følgende benævnt DIO I)

for Emballageindustrien samt Plastindustrien i Danmark og 3f Industri
(Emballage)/HK/Privat

2 Overenskomsten omfatter medarbejdere, som udfører arbejdsfunktioner,
der indgår i emballage- og papirvareproduktionen i de af overenskomsten
omfattede virksomheder

3 Hjælpearbejdere i bliktrykkerier omfattes ikke af overenskomsten.”

Der er enighed om, at Emballageoverenskomsten er en såkaldt områdeoverenskomst, der som

hovedregel regulerer alt arbejde, som udføres under overenskomstens anvendelsesom-råde.

Sagsøger 1 og Sagsøger 2 var begge under deres ansættelse hos selskabet organiseret i

fagforeningen Det Faglige Hus.   



/

- 4 -

Sagsøger 1 og Sagsøger 2 var begge sygemeldt i en periode i slutningen af 2011 og

begyndelsen af 2012. Selskabet udbetalte i første omgang fuld løn under sygdom til dem

begge, men den 17. januar 2012 skrev selskabet bl.a. følgende til Sagsøger 1 og Sagsøger 2:

”Ang. ændring af sygeløn:
Vi er blevet ringet op af den Sociale Fond, og er blevet oplyst om, at du ikke er
medlem af fagforeningen 3F, derfor må jeg desværre meddele dig, at vi må
regulerer din sygeløn ned, således at den fremover udgør 106,49 kr./pr. time.

Desværre skal vi også regulerer din sygeløn med tilbagevirkende kraft, såle-des
at vi må trække differencen mellem dagpengesatsen (som sidste år ud-gjorde
103,51 kr./pr. time) og din timeløn tilbage…”

Det fremgår videre af brevet til Sagsøger 1, at differencen mellem dagpengesatsen og

timelønnen for hans vedkommende udgjorde 41,54 kr. i timen, og at der skulle reguleres for

407 sygetimer i perioden fra uge 42-52. Af brevet til Sagsøger 2 fremgår, at diffe-rencen

mellem dagpengesatsen og timelønnen for hans vedkommende udgjorde 46,24 kr. i timen, og

at der skulle reguleres for 372,04 sygetimer i perioden fra uge 39-52.

Der er enighed om, at differencebeløbene efterfølgende er tilbagebetalt ved selskabets

modregning i senere lønudbetalinger. Der er endvidere enighed om, at Sagsøger 1 og

Sagsøger 2 fremadrettet alene fik udbetalt sygeløn svarende til sygedagpengesatsen.

Sagsøger 1 og Sagsøger 2's ansættelsesaftaler indeholder ikke bestemmelser om af-lønning i

forbindelse med sygdom. Spørgsmålet er derimod reguleret i Emballageoverens-komsten, der

i afsnit 10 og 11 indeholder en række bestemmelser vedrørende Emballage-industriens

Sociale Fond og om retten til sygeløn og supplerende sygehjælp.   

Det hedder i Emballageoverenskomstens afsnit 10 og 11 bl.a.:

”Afsnit 10

Socialfond

§ 38 • EMBALLAGEINDUSTRIENS SOCIALE FOND Den 1. januar 2000
har overenskomstparterne etableret Emballageindustri-ens Sociale Fond i
overensstemmelse med nedenstående fondsbestemmel-ser.



/

- 5 -

…
Fondens formål

1 Fonden har til formål at yde refusion af udbetalt supplerende sygeløn til de
af overenskomsten mellem DIO I og 3f Industri (Emballage)/HK/Privat
omfattede virksomheder, der har udbetalt sygeløn efter overenskomstens
regler om sygeløn

…

Bidrag til fonden
8 Til finansiering af Emballageindustriens Sociale Fond vil der for arbejds-

givere, der er medlem af DIO I, blive opkrævet et bidrag til fonden pr. an-
sættelsesuge for samtlige medarbejdere – med undtagelse af elever – som er
beskæftiget ved det af overenskomsten omfattede arbejde

…
§ 39 • SYGEHJÆLP

1 Retten til supplerende sygehjælp opnås efter 13 ugers aktivt medlemskab
af 3f Industri (Emballage)/HK/Privat (MedieGrafisk).

2 Medarbejderen må overfor sin arbejdsgiver forevise gyldig dokumentation
for sit aktive medlemskab af forbundet.

…
Refusion af udbetalt supplerende sygehjælp

9 Den af virksomheden udbetalte supplerende sygehjælp refunderes af fon-
den. Dog refunderes der ikke for supplerende sygehjælp for de første 5 uger
(35 kalenderdage) i hvert enkelt sygdomstilfælde.

…
Afsnit 11
Sygeløn

§ 40 • SYGELØN
1 Idet Dagpengeloven og den sociale fonds bestemmelser i øvrigt er gælden-

de, gælder nedenstående regler for sygeløn.
…

§ 42 • SYGELØNNENS STØRRELSE
1 Sygelønnen udgør sygemeldtes personlige løn på dagtur ved sygdommens

indtræden.
…

§ 46 • UBERETTIGET MODTAGET SYGELØN
1 Har sygemeldte mod bedre vidende uberettiget modtaget sygeløn, skal det

beløb, der med urette er modtaget, tilbagebetales Har virksomheden ikke
mulighed for at foretage modregning, inddrives beløbet evt. med forbun-dets
bistand.”

Medlemsskabsbetingelsen i Emballageoverenskomstens § 39, stk. 1, stammer efter det

oplyste oprindelig fra overenskomsten fra 1967 mellem Papirvareindustriens Arbejdsgiver-

forening og Dansk Bogbinder og Kartonnagearbejder Forbund, hvoraf fremgik et krav om

mindst 3 måneders medlemskab af forbundet som betingelse for sygeunderstøttelse.



/

- 6 -

Parterne har foretaget forskellige beregninger til belysning af, hvilken økonomisk betyd-ning

et medlemskab af de overenskomstbærende forbund har i relation til sygeløn. Efter

beregningerne vil en medarbejder, der er medlem af fagforeningen Det Faglige Hus, få

udbetalt 322,13 kr. mindre i sygeløn pr. dag end en medarbejder, der er medlem af 3F. Der er

enighed om, at et medlemskab af 3F er dyrere end et medlemskab af fagforeningen Det

Faglige Hus.   

Forklaringer

Sagsøger 2 har forklaret, at han kom til Danmark fra Kosovo i 1992. Han er ikke læn-gere

ansat i selskabet. I 2011 havde han en længere sygeperiode, hvor han fik udbetalt sin

sædvanlige løn. Da han i begyndelsen af 2012 fik brev om, at han havde fået udbetalt for

meget i sygeløn, og at han skulle betale det, han havde modtaget for meget, tilbage, kon-

taktede han sin fagforening. Det overraskede ham, at han skulle behandles anderledes end

sine kolleger, der var medlemmer af 3F. Han overvejede at melde sig ind i 3F. Han ombe-

stemte sig imidlertid efter, at han havde været i kontakt med Det Faglige Hus. Fra januar 2012

fik han alene udbetalt sygeløn svarende til sygedagpengesatsen, og selskabet mod-regnede det

beløb, han havde fået udbetalt for meget i sygeløn i 2011, i senere lønudbeta-linger. I en

periode var den månedlige lønudbetaling så lille, at den ikke kunne dække hans udgifter.

Selskabet foretog modregning uden aftale med ham. Han startede på arbejde igen efter at

have været sygemeldt i godt 3 måneder. Han var ikke bekendt med, at han ikke havde ret til

fuld løn under sygdom, og kendte ikke Emballageoverenskomstens bestem-melser.

Sagsøger 1 har forklaret, at han på samme måde som Sagsøger 2 ikke kunne forstå, at han var

dårligere stillet end sine kolleger, der var medlemmer af 3F. Han overvejede at skifte

fagforening. Han havde ikke kendskab til Emballageoverenskomstens bestemmelser om

sygeløn og var ikke klar over, at han ikke havde ret til fuld løn under sygdom.   

Vidne 1 har forklaret, at han er økonomidirektør i selskabet. I 2009 blev han ansat som

produktionsdirektør i selskabet, som har 8 fabrikker i Danmark med i alt omkring 700 ansatte,

hvoraf ca. 450 er timelønnede, og de øvrige er funktionærer. Den koncern, som selskabet er

en del af, har på verdensplan ca. 22.000 ansatte.   

Sagsøger 1 og Sagsøger 2 var ansat på selskabets fabrik i Vejle. Selskabet interesse-



/

- 7 -

rer sig ved ansættelser ikke for, hvilken fagforening medarbejderne er medlemmer af. Løn-

nen er den samme for alle ansatte uanset fagforeningstilknytning. Selskabet udbetalte syge-

løn til Sagsøger 1 og Sagsøger 2, fordi selskabet ikke var opmærksom på, at de ikke var

medlemmer af 3F. Det fandt selskabet ud af, da Emballageindustriens Sociale Fond afviste at

yde refusion af supplerende sygehjælp. Hvis selskabet er bekendt med, at en an-sat ikke er

medlem af 3F, udbetales der ikke supplerende sygehjælp, idet Emballageover-enskomstens

regler følges.   

Indtil den 1. januar 2013 blev lønforholdene for selskabets ansatte forhandlet kollektivt

gennem tillidsrepræsentanterne, som repræsenterer alle medarbejdere uanset fagforenings-

tilknytning. Nu forhandles løn og andre arbejdsvilkår for selskabets ansatte individuelt, og en

ansat, som ikke er medlem af 3F/HK, vil kunne aftale supplerende sygehjælp. Både før og

efter den 1. januar 2013 har det teoretisk set været muligt for medarbejdere, som ikke er

medlemmer af 3F, at forhandle sig til fuld løn under sygdom, men ingen tillidsrepræsen-tanter

har stillet forslag om, at adgangen til supplerende sygehjælp skulle udvides til alle ansatte.

Tillidsrepræsentanterne har generelt ikke stillet forslag om vilkår, der vil medføre særlige

fordele for enkelte medarbejdere. Selskabet er som udgangspunkt åben over for alle forslag til

lokalaftaler. Han er bekendt med, at der på selskabets fabrik i Grenå er ind-gået en lokalaftale

om udvidet fratrædelsesgodtgørelse for alle medarbejdere. Der er endnu ikke indgået

individuelle aftaler om særvilkår for enkelte medarbejdere. De aftaler, som indgås lokalt,

supplerer Emballageoverenskomsten.   

Det forhold, at selskabet alene modtager refusion af supplerende sygehjælp for ansatte, der er

medlemmer af 3F/HK, betyder, at det vil blive dyrere for selskabet at have ansatte, som ikke

er medlemmer heraf, hvis sagerne får det udfald, at selskabet skal betale supplerende

sygehjælp under sygdom til alle ansatte uanset fagforeningsmedlemskab.

Han var ikke bekendt med, at 3F på en tavle i en af selskabets kantiner havde opslået en

beregning af den økonomiske fordel i relation til sygeløn ved at være medlem af 3F, men han

har ikke noget imod opslaget.   

Selskabet har pga. en fejl begået af en vikar udbetalt fuld løn til Sagsøger 2 for ca. 180

sygetimer i 2012 efter henvendelsen fra Emballageindustriens Sociale Fond.

Vidne 3 har forklaret, at han er sekretariatsleder i Dansk Industri. Han har væ-



/

- 8 -

ret ansvarlig for Emballageoverenskomsten siden 1999. Han har også før 1999 arbejdet med

Emballageoverenskomsten og dens forløber. Emballageoverenskomsten blev først en

selvstændig overenskomst i 1995. I 2000 var han med på sidelinien, da Emballageoverens-

komsten blev forhandlet, og i 2004, 2007, 2010 og 2012 var han chefforhandler. Siden 1999

har han ført 44 faglige voldgifter vedrørende Emballageoverenskomsten. Han har siddet i

bestyrelsen for Emballageindustriens Sociale Fond siden 1989.

Det fremgår af Emballageoverenskomstens § 39, stk. 1, at kun ansatte, som er medlemmer af

et af de overenskomstbærende forbund, har ret til supplerende sygehjælp. Efter Embal-

lageoverenskomsten er sygelønnen den ansattes almindelige dagtursløn. Sygelønnen er

summen af sygedagpengesatsen og den supplerende sygehjælp. Overenskomstparterne har

altid været enige om, at alene ansatte, som er medlemmer af et af de overenskomstbærende

forbund, har ret til supplerende sygehjælp. Overenskomsten er gennem årene blevet admi-

nistreret i overensstemmelse hermed.   

Virksomhederne kan ringe til Emballageindustriens Sociale Fond for at få oplyst, om en ansat

er medlem af et af de overenskomstbærende forbund. Emballageindustriens Sociale Fond

yder alene refusion af udbetalt supplerende sygehjælp til medlemmer af de overens-

komstbærende forbund. Emballageindustriens Sociale Fond kan ikke blot beslutte tillige at

yde refusion af supplerende sygehjælp til ansatte, som ikke er medlemmer af et af de over-

enskomstbærende forbund. En sådan beslutning kræver en ændring af overenskomsten.   

Han går ud fra, at forskelsbehandlingen i overenskomsten i relation til sygeløn fra 3F/HK’s

side tjener til at tilbyde egne medlemmer gode vilkår i overenskomsterne.   

Virksomhederne betaler bidrag til Emballageindustriens Sociale Fond for alle medarbejde-re

uanset fagforeningstilknytning. Hvis fagforeningen Det Faglige Hus får medhold i sa-gen,

kan virksomhederne fortsat ikke få refunderet udgifter til supplerende sygehjælp til ansatte,

som ikke er medlemmer af et af de overenskomstbærende forbund. Det vil herefter blive

dyrere for virksomhederne at have medarbejdere ansat, som ikke er medlemmer af et af de

overbærende forbund, i forhold til at have medarbejdere ansat, som er medlemmer af et af

disse forbund.   

Dansk Industri har for nylig ført en voldgiftssag om bl.a. Emballageoverenskomstens ud-

dannelsesfond. Alle medarbejdere har uanset fagforeningstilknytning ret til 14 dages ud-



/

- 9 -

dannelse med fuld løn. Dansk Industri fik ved voldgiften ikke medhold i, at der skal udbe-

tales lønrefusion fra Emballageindustriens Sociale Fond for ansatte, som ikke er medlem-mer

af et af de overenskomstbærende forbund, uanset at der også betales bidrag til fonden for

disse medarbejdere. Inden voldgiftssagen blev anlagt, havde Dansk Industri forgæves forsøgt

at få 3F til at acceptere, at der også skulle ske refusion fra fonden af løn udbetalt til

medarbejdere, der ikke er medlemmer af et af de overenskomstbærende forbund.   

Mindstelønssatsen i Emballageoverenskomsten § 70 gælder for alle ansatte, uanset organi-

sationsforhold. På virksomhederne finder der desuden individuelle eller kollektive lønfor-

handlinger sted. Han tror ikke, at der er medarbejdere i den grafiske branche, som alene får

mindstelønnen. En medarbejder, som er organiseret i Det Faglige Hus, kan godt under løn-

forhandlinger med sin arbejdsgiver aftale fuld løn under sygdom. Tillidsrepræsentanten

repræsenterer alle medarbejdere, men vil normalt være medlem af 3F, da tillidsrepræsen-

tanten skal godkendes af dette forbund. De fleste kartonnagearbejdere er medlemmer af 3F

eller HK. Nogle virksomheder har valgt at betale fuld løn under sygdom til alle medarbej-dere

uanset fagforeningstilknytning.   

Det gennemsnitlige sygefravær for alle kartonnagearbejdere var i 2011 6,06 %. Hvis en

medarbejder ikke har ret mange sygedage, kan det være en økonomisk fordel at være med-

lem af fagforeningen Det Faglige Hus frem for at være medlem af 3F, idet besparelsen på

fagforeningskontingentet overstiger den supplerende sygehjælp.   

Det er ikke usædvanligt, at overenskomster giver særlige vilkår til medarbejdere, som er

medlemmer af de overenskomstbærende forbund. Lederaftalen indeholder flere bestem-

melser herom. Industriens Funktionæroverenskomst, der danner baggrund for øvrige over-

enskomster på det private arbejdsmarked, er et andet eksempel.   

Dansk Industri har mange forhandlingsmodparter. Efter Emballageoverenskomsten kan

Dansk Industri ikke indgå overenskomst med Det Faglige Hus på emballageområdet. Hen-

visningen i Emballageoverenskomstens § 40 til dagpengeloven medfører, at en medarbej-der

alene har krav på sygedagpenge, hvis reglerne i dagpengeloven er opfyldt.

Vidne 2 har forklaret, at han har været forhandlingssekretær i 3F siden 2005. Fra 2000-2005

var han forretningsfører i SID. Han har siden 1986 arbejdet med Eemballage-overenskomsten

på forbundssiden. Han sidder i bestyrelsen for Emballageindustriens Soci-



/

- 10 -

ale Fond og har de fleste mæglingsmøder på Emballageoverenskomstens område.   

Hovedreglen er, at Emballageoverenskomsten stiller alle medarbejdere ens uanset fagfor-

eningstilknytning. En lokalaftale stiller også typisk medarbejdere på et område ens. Embal-

lageoverenskomstens § 39 giver medlemmer af 3F ret til fuld sygeløn, mens andre medar-

bejdere alene har ret til sygedagpenge.   

Overenskomstparterne er enige om, at alene medarbejdere, der er medlemmer af 3F, har ret til

supplerende sygehjælp, og overenskomsten administreres også i overensstemmelse her-med.

Det samme gælder bestemmelsen om, at Emballageindustriens Sociale Fond alene yder

refusion for supplerende sygehjælp udbetalt til medlemmer af 3F/HK   

Målet med overenskomstforhandlingerne er at opnå så gode vilkår som muligt for egne

medlemmer. En overenskomst kan derfor indeholde særvilkår for medarbejdere, som er

medlemmer af de overenskomstbærende forbund, og som via deres kontigent betaler for

overenskomstforhandlingerne.   

Også andre overenskomster på det danske arbejdsmarked giver særrettigheder til de over-

enskomstbærende forbunds medlemmer, herunder ret til fuld løn under sygdom. Emballa-

geoverenskomsten giver medlemmer af de overenskomstbærende forbund ret til fuld løn

under sygdom i en usædvanlig lang periode.   

Procedure

Fagforeningen Danmark har til støtte for Sagsøger 1 og Sagsøger 2's påstande over-ordnet

gjort gældende, at de objektivt set har været udsat for forskelsbehandling begrundet i

fagforeningsforhold, idet selskabet i forbindelse med, at selskabet krævede tilbagebeta-ling af

allerede udbetalt sygeløn og fremadrettet nedsatte sygelønnen, direkte henviste til deres

manglende medlemskab af 3F.   

Fagforeningen Danmark har henvist til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols dom af

11. januar 2006 (Sørensen og Rasmussen mod Danmark), hvori det blev fastslået, at

eksklusivbestemmelser er i strid med Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel

11, og at den danske stat har pligt til at beskytte den negative foreningsfrihed. Dommen førte

til, at foreningsfrihedsloven blev ændret, således at det af lovens § 4c, stk.



/

- 11 -

1, nu fremgår, at bestemmelser i kollektive overenskomster, der forpligter en arbejdsgiver til

udelukkende eller fortrinsvis at beskæftige lønmodtagere, der er medlemmer af en be-stemt

faglig organisation, er ugyldige. Bestemmelsen i foreningsfrihedslovens § 4c må på baggrund

af Menneskerettighedskonventionens artikel 11 og Menneskerettighedsdomsto-lens praksis

forstås således, at den tillige forbyder bestemmelser i en overenskomst, der de facto har

karakter af en eksklusivbestemmelse, således at forstå at den reelt binder en løn-modtager til

at være medlem af den overenskomstbærende fagforening. Det bestrides ikke, at

overenskomstparterne i et vist omfang kan indgå aftaler om særvilkår under ansættelsen for

de overenskomstbærende organisationers medlemmer, men lovgivningen og herunder

foreningsfrihedsloven sætter en grænse for, hvor lukrative sådanne særvilkår må være. Når

særvilkårene er egnede til at påvirke valget af fagforening, er der tale om ulovlige eksklu-

sivbestemmelser. Emballageoverenskomstens bestemmelser om sygeløn og Emballagein-

dustriens Sociale Fond er, således som bestemmelserne praktiseres af selskabet og over-

enskomstparterne, for ethvert ansættelsesforhold så væsentlige forhold, at de er egnede til

indirekte at tvinge lønmodtagerne til at være medlem af den overenskomstbærende organi-

sation. Bestemmelserne har dermed karakter af lovstridige og ugyldige eksklusivbestem-

melser. Det bør herved indgå med stor vægt, at Emballageoverenskomsten er en område-

overenskomst, som dækker alle medarbejdere uanset fagforeningstilknytning. Det er ikke en

mulighed, at der kan indgås paralleloverenskomst eller individuelle aftaler, der sikrer andre

end de overenskomstbærende organisationers medlemmer i relation til sygeløn. For-

skelsbehandlingen i Emballageoverenskomsten i relation til sygeløn er ikke sagligt be-

grundet, henset til at virksomhederne skal indbetale bidrag til Emballageindustriens Socia-le

Fond for alle medarbejdere uanset fagforeningstilknytning. Den forskelsbehandling, som

finder sted, kan alene opretholdes som følge af overenskomstparternes monopol på at

overenskomstdække emballageområdet. Monopolet misbruges til at sikre de overens-

komstbærende organisationers medlemmer særlige fordele, hvilket er en skævvridning af

ansættelsesområdet og ude af trit med de principper om ret til foreningsfrihed, som navnlig

Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har fastslået. De økonomiske beregninger i

sagen viser, at der set over et længere forløb kan være meget stor forskel på, hvad medar-

bejdere, der er medlemmer af et af de overenskomstbærende forbund, og andre medarbej-dere

får udbetalt i sygeløn. I den forbindelse må der også henses til de andre bestemmelser i

emballageoverenskomsten, der tilsyneladende hjemler en forskelsbehandling, navnlig

barselsreglerne. Udgiften til fagforeningskontigent er ikke relevant i forbindelse med be-

regningerne. Både Sagsøger 1 og Sagsøger 2 har overvejet at skifte fagforening af

økonomiske årsager.   



/

- 12 -

Fagforeningen Danmark har endvidere gjort gældende, at selskabets forskelsbehandling af

medarbejderne i relation til udbetaling af sygeløn ikke har den fornødne hjemmel i embal-

lageoverenskomstens afsnit 11 om sygeløn og afsnit 10 om social fond.   

Fagforeningen Danmark har til støtte herfor anført, at forskelsbehandlingen for at have

virkning over for medarbejderne må kræve udtrykkelig hjemmel, især fordi Emballage-

overenskomsten er en områdeoverenskomst, der som udgangspunkt gælder alle medarbej-

dere inden for overenskomstens område uanset fagforeningstilknytning. Overenskomstens

afsnit 11, der regulerer størrelsen af den sygeløn, der skal udbetales, indeholder ingen be-

stemmelser om, at lønmodtagere er stillet forskelligt alt efter, om de er medlemmer af et af de

overenskomstbærende forbund eller ej. Sagsøger 1 og Sagsøger 2 har derfor ikke af

overenskomstens ordlyd kunnet udlede, at de ikke havde krav på supplerende sygehjælp. En

kutyme eller praksis kan ikke udgøre det fornødne hjemmelsgrundlag, uanset hvor læn-ge

denne kutyme eller praksis måtte være fulgt. Et så væsentligt indgreb som en reduktion af

lønnen må kræve fuldstændig klar hjemmel i selve aftaleteksten, således at lønreduktio-nen er

kendt og påregnelig for lønmodtagerne. Det bestrides i øvrigt, at der foreligger ku-tyme eller

praksis for forskelsbehandlingen. Selskabet har da også udbetalt supplerende sygehjælp til

Sagsøger 2 efter, at denne sag er opstået.   

Vedrørende spørgsmålet om tilbagebetaling har Fagforeningen Danmark gjort gældende, at

selskabet under alle omstændigheder har været uberettiget til at modregne den supplerende

sygehjælp, som rent faktisk er udbetalt til Sagsøger 1 og Sagsøger 2 i 2011, i senere

lønudbetalinger. Selv om det er udgangspunktet, at den, som har betalt for meget, har krav på

at få det for meget udbetalte tilbage, gælder dette dog ikke, hvis et tilbagebetalingskrav ville

være urimeligt eller særlig byrdefuldt. Efter Emballageoverenskomstens § 46 er løn-

modtagerens viden afgørende for muligheden for tilbagesøgning. Sagsøger 1 og Sagsøger 2

har modtaget sygelønnen i god tro, og det ville således være urimelig byrdefuldt at pålægge

dem at tilbagebetale beløbet.

Selskabet har til støtte for sin påstand for det første gjort gældende, at det forhold, at sup-

plerende sygehjælp forbeholdes medlemmer af de overenskomstbærende forbund, ikke er i

strid med foreningsfrihedsloven.

Selskabet har til støtte herfor anført, at der lovligt på arbejdsmarkedet kan indgås overens-



/

- 13 -

komster, der rummer særlige fordele for medlemmer af de overenskomstbærende forbund.

Foreningsfrihedsloven regulerer efter sin ordlyd og sit formål ikke pligt- og rettighedsfor-hold

under selve ansættelsen, hvilket fremgår helt klart af forarbejderne til lovændringen i 2006,

som blev gennemført netop for at opfylde Menneskerettighedsdomstolens dom af 11. januar

2006, som ikke omfatter forskelsbehandling pga. foreningsforhold under ansættel-sen.

Foreningsfrihedslovens regulering er begrænset til et forbud mod, at der lægges vægt på

foreningsforhold ved ansættelse og afskedigelse af medarbejdere. Det har ikke været

lovgivers intention, at der skal være en grænse for omfanget af særvilkår under ansættel-sen.

Ved Faglig Voldgift af 27. november 2012 mellem Dansk Industri og 3F/HK vedrø-rende

Emballageoverenskomsten blev det fastslået, at foreningsfrihedsloven ikke er til hin-der for,

at medlemmer og ikke-medlemmer af en organisation behandles forskelligt under ansættelsen.

Det blev endvidere slået fast, at det danske overenskomstsystem ofte vil inde-bære en sådan

forskelsbehandling, idet medlemskab af den overenskomstbærende organi-sation vil kunne

have væsentlig indflydelse på de rettigheder og forpligtelser, som følger af et

ansættelsesforhold. Hvis Sagsøger 1 og Sagsøger 2 får medhold i denne sag, vil det betyde, at

virksomhederne skal betale supplerende sygehjælp til alle medarbejdere uden at kunne få

refusion fra Emballageindustriens Sociale Fond for udgifter til medarbejdere, der ikke er

medlemmer af et af de overenskomstbærende forbund. Konsekvensen heraf vil væ-re, at det

bliver væsentligt dyrere for virksomhederne at have medarbejdere ansat, som ikke er

medlemmer af et af de overenskomstbærende forbund, og det vil netop være i strid med

foreningsfrihedsloven.   

Dansk Industri har endvidere gjort gældende, at de omhandlede overenskomstbestemmel-ser

ikke er i strid med Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 11, idet de ikke

på nogen måde kan anses for at udgøre en eksklusivaftale.   

Til støtte herfor har Dansk Industri anført, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol

generelt overlader medlemsstaterne en vid skønsmargin i spørgsmål om foreningsfrihed på

arbejdsmarkedet. Det fremgår af betænkning nr. 1220 fra 1991 om inkorporering af EMK i

dansk ret, at domstolene må udvise tilbageholdenhed med at anlægge en selvstændig for-

tolkning af konventionen, i hvert fald hvor det som her vil kunne få meget vidtrækkende

konsekvenser. Sagsøger 1 og Sagsøger 2 er ikke underlagt noget økonomisk pres ved ikke at

modtage supplerende sygehjælp. Ved at undlade medlemskab af de overenskomst-bærende

forbund opnår de tværtimod en økonomisk besparelse set i forhold til den mang-lende

udbetaling af en gennemsnitlig årlig supplerende sygehjælp. Spørgsmålet om ydelser



/

- 14 -

under f.eks. barsel har ikke relevans for det rejste krav om sygeløn og bør derfor ikke indgå

ved bedømmelsen af sagen. Sagsøger 1 og Sagsøger 2 har ikke været forhindrede i som led i

en almindelig lønforhandling at fremsætte krav om løn under sygdom. Fagfor-eningen Det

Faglige Hus har endvidere mulighed for konflikte sig til en overenskomst på

emballageområdet.

Dansk Industri har dernæst gjort gældende, at der foreligger en udtrykkelig hjemmel i em-

ballageoverenskomstens § 40, stk. 1, og § 39, stk. 1, for selskabet til ikke at betale Sagsøger 1

og Sagsøger 2 supplerende sygehjælp. Betingelsen om medlemskab af et af de

overenskomstbærende forbund for ret til supplerende sygehjælp har været en udtrykkelig del

af overenskomsten i mange år, og hjemlen følger derfor under alle omstændigheder af

overenskomstparternes praksis, som er bindende for alle medarbejdere. Sagsøger 1 og

Sagsøger 2 er i kraft af at være omfattet af Emballageoverenskomsten bundet af over-

enskomstens regulering, hvad enten dette sker gennem positive bestemmelser i overens-

komsten eller gennem den praksis, som overenskomstens parter har udøvet i tilknytning

hertil.   

Vedrørende spørgsmålet om tilbagebetaling har Dansk Industri gjort gældende, at Sagsøger 1

og Sagsøger 2 modtog supplerende sygehjælp uden at have ret til det. Selska-bets modregning

i senere lønudbetalinger var derfor fuldt ud berettiget. Alle betingelser for modregning er

opfyldt, og Emballageoverenskomstens § 46 indeholder udtrykkelig hjem-mel til

tilbagesøgning ved modregning. Sagsøger 1 og Sagsøger 2 modtog den sup-plerende

sygehjælp i ond tro, idet de vidste eller burde vide, at de efter Emballageoverens-komsten

ikke var berettigede til supplerende sygehjælp.   

Landsrettens begrundelse og resultat

Det er ubestridt, at Emballageoverenskomsten, der er en områdeoverenskomst, var gæl-dende

for Sagsøger 1 og Sagsøger 2's ansættelsesforhold, selvom de ikke var med-lemmer af et af de

overenskomstbærende forbund. Selskabets forpligtelser efter Emballa-geoverenskomsten var

således, med mindre andet var bestemt i overenskomsten, de samme i forhold til alle

medarbejdere dækket af overenskomsten uanset medlemskab af et af de

overenskomstbærende forbund.

Efter ordlyden af Emballageoverenskomstens § 39, stk. 1, har kun ansatte med mindst 3



/

- 15 -

måneders aktivt medlemskab af 3F eller HK/Privat ret til supplerende sygehjælp. Efter

sammenhængen mellem denne bestemmelse og § 40, stk. 1, hvorefter dagpengeloven og den

sociale fonds bestemmelser sammen med overenskomstens regler er gældende for sy-geløn,

har selskabet haft hjemmel til alene at udbetale sygedagpenge og ikke sygeløn til Sagsøger 1

og Sagsøger 2.   

Vidne 3 og Vidne 2, der begge har arbejdet med Emballageoverens-komsten i mange år, har

forklaret, at en sådan ordlydsfortolkning også svarer til overens-komstparternes forståelse og

administration af overenskomsten, hvilket landsretten lægger til grund. Herefter, og da det er

ubestridt, at Sagsøger 1 og Sagsøger 2 har fået udbe-talt sygedagpenge, har de ikke efter

Emballageoverenskomsten krav på yderligere sygeløn.

Spørgsmålet er herefter, om den forskelsbehandling, som Emballageoverenskomsten hjem-ler,

er i strid med foreningsfrihedsloven, herunder således som den må fortolkes på bag-grund af

den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 11.   

Foreningsfrihedsloven blev vedtaget i 1982 bl.a. på baggrund af Den Europæiske Menne-

skerettighedsdomstols dom af 13. august 1981 i sag nr. 44, Young, James og Webster (Bri-tish

Rail). Ved denne dom blev det fastslået, at artikel 11 i Den Europæiske Menneskeret-

tighedskonvention også i visse situationer beskytter den negative foreningsfrihed.   

Foreningsfrihedsloven er senest blevet ændret i 2006 på baggrund Den Europæiske Men-

neskerettighedsdomstols dom af 11. januar 2006 i sag nr. 52562/99 og 52620/99 (Sørensen og

Rasmussen mod Danmark), som fastslog, at Danmark ved at tillade eksklusivaftaler havde

svigtet forpligtelsen i Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 11 til at

beskytte klagernes negative fagforeningfrihed. I beskæftigelsesministerens forslag til

ændringer i foreningsfrihedsloven, fremsat den 2. februar 2006, blev nugældende § 4b og § 4c

indsat. Det fremgår af de almindelige bemærkninger til lovforslaget, at den foreslåede

udvidelse af den negative foreningsfrihed havde til formål at bringe foreningsfrihedsloven i

overensstemmelse med Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 11, såle-des

som den er fortolket ved Menneskerettighedsdomstolens afgørelse af 11. januar 2006. Det

fremgår videre, at lovforslaget skulle sikre lønmodtagere beskyttelse af deres fagfor-

eningsfrihed i forbindelse med ansættelse og afskedigelse.

Under den efterfølgende høringsproces tilkendegav Kristelig Fagbevægelse, at man fandt,



/

- 16 -

at lovforslaget ikke sikrede den fulde foreningsfrihed på arbejdsmarkedet, og at der også var

behov for et forbud mod diskrimination på grund af foreningsforhold under ansættel-sen. Af

høringsnotat af 21. februar 2006 fra Beskæftigelsesministeriet fremgår bl.a:

”…

Gennemførelse af et generelt diskriminationsforbud i forbindelse med for-
eningsforhold vil være at gå længere end dommen fra Menneskerettigheds-
domstolen tilsiger. Et absolut forbud mod at lægge vægt på foreningsforhold
under ansættelsen vil kunne gøre det vanskeligt for organisationerne og ar-
bejdsgiverne at agere i forhold til de indgåede overenskomster …”

Af beskæftigelsesministerens besvarelse fra marts 2006 af spørgsmål fra Folketingets Ar-

bejdsmarkedsudvalg fremgår bl.a.:   

”…

Jeg er ikke enig med Kristelig Fagbevægelse i de foreslåede ændringer.
Lovforslaget har alene til formål at opfylde dommen fra Menneskeret-
tighedsdomstolen – hverken mere eller mindre. Dommen vedrører beskyt-telse
af foreningsfriheden i forbindelse med ansættelse og afskedigelse, og derfor går
lovforslaget ikke videre end det.   

Indførelse af et generelt diskriminationsforbud i forbindelse med forenings-
forhold ville være at gå længere end dommen fra Menneskerettighedsdom-
stolen tilsiger …”

Foreningsfrihedsloven tager efter sin ordlyd og udtrykkeligt efter forarbejderne alene sigte på

at beskytte faforeningsfriheden i forbindelse med ansættelse og afskedigelse. Forenings-

frihedsloven indeholder derimod ikke et forbud imod forskelsbehandling under ansættel-

sen.   

Der er ikke holdepunkter for at antage, at foreningsfrihedsloven ikke efter ændringen i 2006

er i overensstemmelse med Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 11.

Selvom Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 11 beskytter den ne-gative

foreningsfrihed, er der således ikke grundlag for at antage, at Den Europæiske Men-

neskerettighedskonvention er til hinder for, at manglende medlemskab af en bestemt for-ening

kan have negative konsekvenser under ansættelsesforholdet, således som det er til-fældet i

denne sag.

Det er herefter ikke i strid med foreningsfrihedsloven, at Emballageoverenskomsten i et



/

- 17 -

vist omfang hjemler en forskelsbehandling under ansættelsesforholdet mellem ansatte, der er

medlemmer af et af de overenskomstbærende forbund, og ansatte der - som Sagsøger 1 og

Sagsøger 2 - er medlemmer af et andet forbund. Landsretten finder endvidere, at den

forskelsbehandling, som Emballageoverenskomstens afsnit 10 og 11 har medført i de

konkrete sager, ikke er et udtryk for, at Sagsøger 1 og Sagsøger 2 er blevet ramt af en de facto

eksklusivbestemmelse i strid med foreningsfrihedsloven, således som denne må fortolkes i

lyset af Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 11.

Vedrørende spørgsmålet om tilbagebetaling er der enighed om, at Sagsøger 1 og Sagsøger 2 i

2011 fik udbetalt henholdsvis 16.906,78 kr. og 17.203,13 kr. i supplerende syge-hjælp, som

efterfølgende er tilbagebetalt ved selskabets modregning i senere lønudbetalin-ger.   

Sagsøger 1 og Sagsøger 2 var efter det anførte ikke berettigede til supplerende syge-hjælp, og

selskabet kunne derfor efter reglerne om condictio indebiti som udgangspunkt kræve det for

meget udbetalte tilbage, med mindre tilbagebetalingskravet konkret ville være urimeligt. Det

følger endvidere af Emballageoverenskomstens § 46, at et beløb, der er modtaget med urette,

skal tilbagebetales, hvis det er modtaget mod bedre vidende.

Det må efter bevisførelsen lægges til grund, at selskabet, der er en stor industrivirksomhed,

har udbetalt supplerende sygehjælp til Sagsøger 1 og Sagsøger 2 uden forinden at undersøge,

om de var medlemmer af et af de overenskomstbærende forbund og dermed berettiget til

supplerende sygehjælp. Efter bevisførelsen, herunder Sagsøger 1 og Sagsøger 2's forklaringer,

kan det ikke lægges til grund, at de vidste eller burde vide, at de ikke havde krav på

supplerende sygehjælp.

Under disse omstændigheder finder landsretten, at selskabet ikke har været berettiget til at

kræve den for meget udbetalte sygehjælp tilbage. Det var derfor uberettiget, at selskabet

foretog modregning i Sagsøger 1 og Sagsøger 2's efterfølgende krav på løn.

Sagsøger 1's påstand tages derfor til følge med 16.906,78 kr., og Sagsøger 2's påstand tages til

følge med 17.203,13 kr.

Fagforeningen Danmark skal som mandatar for Sagsøger 1 og Sagsøger 2 betale

sagsomkostninger til Sagsøgte A/S med 40.000 kr. til dækning af



/

- 18 -

udgiften til advokatbistand. Beløbet er uden moms, da Sagsøgte A/S er momsregistreret. Ved

fastsættelsen af omkostningsbeløbet er der lagt vægt på sagens udfald, værdi, forløb og

omfang. Der er særligt lagt vægt på, at Fagforeningen Danmark som mandatar for Sagsøger 1

og Sagsøger 2 ikke har fået medhold i den principielle del af sagen.

Der findes ikke grundlag for at tillægge biintervenienten sagsomkostninger.   

T h i  k e n d e s  f o r  r e t:

Sagsøgte A/S, skal til Sagsøger 1, betale 16.906,78 kr. og til Sagsøger 2, betale 17.203,13 kr.

med procesrente fra den 16. august 2012.

Fagforeningen Danmark skal som mandatar for Sagsøger 1 og Sagsøger 2 betale

sagsomkostninger til Dansk Industri som mandatar for Sagsøgte A/S med 40.000 kr.

Det idømte skal betales inden 14 dage.

Sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.

Henrik Twilhøj  Elisabeth Mejnertz                                 Trine Riise
(kst.)



/