Landsrettens afgørelse om sagsomkostninger stadfæstet.
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Erstatning uden for kontrakt;

/

HØJESTERETS DOM
afsagt onsdag den 12. maj 2021

Sag BS-30114/2020-HJR
(1. afdeling)

Allianz Seguros
(advokat Thomas Birch)

mod

Appelindstævnte, tidligere Appellant
(advokat Brian Bruun Hansen)

I tidligere instanser er afsagt dom af Retten i Roskilde den 11. april 2018 (BS
10A-159/2014) og af Østre Landsrets 10. afdeling den 26. februar 2020 (BS-
16173/2018-OLR).

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Thomas Rørdam, Vibeke Rønne,
Henrik Waaben, Anne Louise Bormann og Ole Hasselgaard.

Sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.

Påstande
Appellanten, Allianz Seguros, har nedlagt påstand om, at Appelindstævnte,
tidligere Appellant, skal betale sagsomkostninger for byret og landsret til
Allianz Seguros fastsat efter Højesterets skøn.

Appelindstævnte, tidligere Appellant har påstået landsrettens
omkostningsafgørelse stad-fæstet.



/

2

Anbringender
Allianz Seguros har anført navnlig, at selskabet i det væsentlige har vundet
sa-gen. Appelindstævnte, tidligere Appellant opnåede ved landsrettens dom
alene 59.263 kr., der svarer til 3,48 % af den nedlagte påstand på
1.701.088,99 kr., mens Allianz Se-guros fik medhold i, at over 96 % af det
fremsatte krav var uberettiget. Sagens udfald afviger dermed kun i mindre
grad fra den nedlagte påstand om frifin-delse, og Allianz Seguros skal derfor
tilkendes fulde sagsomkostninger, jf. rets-plejelovens § 313, stk. 2, og bl.a.
UfR 2015.2004 H.

Allianz Seguros er som følge af Appelindstævntes, tidligere Appellant
urealistiske opgørelse af det samlede krav blevet påført betydelige
merudgifter til omfattende proces-førelse i to instanser, herunder med
bevisførelse i form af fire forelæggelser for Retslægerådet og indhentelse af
skønserklæring. Det var nødvendigt for Allianz Seguros at forsvare sig imod
de rejste krav, og forsvaret imod de krav, som Appelindstævnte, tidligere
Appellant ikke fik medhold i, har været forbundet med væsentligt merarbejde
og væsentlige merudgifter for Allianz Seguros.

Selskabet havde allerede før sagens anlæg udbetalt en erstatning på 100.000
kr., hvilket overstiger det beløb, som Appelindstævnte, tidligere Appellant fik
tilkendt i erstatning for tingsskade og godtgørelse for svie og smerte. Det
udbetalte beløb omfatter dermed tillige en del af det beløb, der ved
landsrettens dom blev tilkendt i godtgørelse for varigt mén.

Sagsomkostningerne for begge instanser kan på den baggrund passende
udmå-les til 180.000 kr. inkl. moms.

Appelindstævnte, tidligere Appellant har anført navnlig, at landsretten har
foretaget en kon-kret og fyldestgørende vurdering af spørgsmålet om
sagsomkostninger.

Han fik ved landsrettens dom medhold i sagens største tvistepunkt, der hand-
lede om årsagssammenhæng mellem ulykken og hans sygeperiode på grund
af skaden på brystbenet samt årsagssammenhæng mellem ulykken og hans
varige gener i form af kognitive vanskeligheder. Desuden fik han medhold i,
at han var berettiget til godtgørelse for svie og smerte og godtgørelse for
varigt mén på 10 %. Han fik en samlet godtgørelse på 159.263 kr., hvilket
svarer til ca. 23 % af hans krav på 701.989 kr., når der ses bort fra kravet på
erstatning for tab af er-hvervsevne, der fandtes at være forældet. Han fik ved
landsrettens dom til-kendt 59.263 kr. mere i erstatning end ved byrettens
dom, og det var derfor fuldt berettiget, at han ankede til landsretten.

Retsplejelovens § 313, stk. 2, finder ikke anvendelse, da hovedspørgsmålet i
sa-gen drejede sig om årsagssammenhæng med hans sygeperiode og varige
mén,



/

3

hvilket han fik medhold i. Landsrettens omkostningsafgørelse er i
overensstem-melse med retspraksis, jf. UfR 2011.873 V og UfR 2019.4105 V.

Højesterets begrundelse og resultat
Sagen angår for Højesteret fastsættelse af sagsomkostninger i et tilfælde, hvor
hver part har fået delvist medhold, jf. retsplejelovens § 313. Af
bestemmelsens stk. 1 fremgår, at når hver part for en del taber og for en del
vinder sagen, på-lægger retten en af dem at betale delvise sagsomkostninger
til modparten eller bestemmer, at ingen af parterne skal betale
sagsomkostninger. Efter § 313, stk. 2, kan retten dog pålægge en af parterne
at betale fulde sagsomkostninger til modparten, hvis modpartens påstand kun
i mindre betydelig grad afviger fra sagens udfald, og afvigelsen ikke har
medført særskilte omkostninger.

For byretten og landsretten drejede sagen sig om Appelindstævntes, tidligere
Appellant krav på erstatning og godtgørelse for varigt mén, svie og smerte,
tabt arbejdsfortjene-ste, hustruens pasning af ham og skade på hans bil i
anledning af den trafik-ulykke, som han i 2011 var involveret i. Herudover
drejede sagen sig for lands-retten om erstatning for erhvervsevnetab i
anledning af ulykken. Tvisten angik for både byretten og landsretten bl.a., om
der var årsagssammenhæng mellem ulykken og nogle helbredsmæssige gener
hos ham.

Appelindstævnte, tidligere Appellant nedlagde for byretten påstand om, at
Allianz Seguros skulle betale 701.988,99 kr., og for landsretten påstand om
betaling af 1.701.988,99 kr. Ved landsrettens dom fik han medhold i, at der
var årsagssam-menhæng mellem ulykken og nogle af hans helbredsmæssige
gener, og at han var berettiget til godtgørelse for varigt mén samt svie og
smerte. Landsretten fandt, at der ikke var grundlag for at tilkende godtgørelse
for hustruens pas-ning af ham, at tabt arbejdsfortjeneste ikke var bevist, og at
kravet om erstat-ning for erhvervsevnetab var forældet. Udover beløbet på
100.000 kr., som Alli-anz Seguros inden sagens anlæg havde udbetalt, blev
Appelindstævnte, tidligere Appellant herefter tilkendt i alt 59.263 kr., hvori
også indgik erstatning for skade på hans bil mv.

Højesteret har bl.a. i dom af 11. januar 2021 (UfR 2021.1751) fastslået, at der
i til-fælde, hvor der gives delvist medhold i et krav, og hvor der har været
tvist både om grundlaget for kravet og om dets opgørelse, som udgangspunkt
skal tilkendes vedkommende sagsomkostninger i forhold til det vundne
beløb, hvis tyngdepunktet har ligget på spørgsmålet om kravets grundlag. Der
kan som an-ført i dommen dog foreligge oplysninger om processkridt og
ekstraomkostnin-ger for modparten, som kan føre til at fravige dette
udgangspunkt.

Højesteret finder, at det må bero på en konkret vurdering, om der er grundlag
for at fravige det nævnte udgangspunkt, og om dette i givet fald skal føre til,
at



/

4

hver part betaler egne omkostninger, eller at modparten bliver tilkendt et
sags-omkostningsbeløb. I vurderingen indgår størrelsen af det vundne beløb i
for-hold til det samlede, påståede krav, og om der er grund til at antage, at et
sags-anlæg kunne være undgået, hvis der forinden alene var blevet rejst et
krav sva-rende til det vundne beløb. Desuden indgår bl.a. sagens karakter, og
hvilket ar-bejde der har været forbundet med sagens enkelte dele.

I den foreliggende sag blev der rejst krav navnlig om erstatning og
godtgørelse for personskade. Landsretten har i sin omkostningsafgørelse
anført, at Appelindstævnte, tidligere Appellant har fået medhold for et beløb
på 59.263 kr. af det beløb på 1.701.988,99 kr., som han nedlagde påstand om i
landsretten, og at hver part så-ledes for en del har vundet og for en del tabt
sagen. Desuden har landsretten anført, at det har været nødvendigt for ham at
anlægge sagen, idet Allianz Se-guros har bestridt den generelle
årsagssammenhæng mellem ulykken og hans helbredsmæssige gener.
Landsretten har lagt til grund, at dette spørgsmål om årsagssammenhæng har
indebåret en væsentlig del af det arbejde, der har været forbundet med sagens
forberedelse.

Tre dommere – Vibeke Rønne, Anne Louise Bormann og Ole Hasselgaard –
udtaler:

Vi lægger efter det af landsretten anførte til grund, at tyngdepunktet i sagen
må anses for at have ligget på spørgsmålet om årsagssammenhæng.

Herefter finder vi, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte landsrettens afgø-
relse om, at ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for byretten eller
landsretten til den anden part.

Vi stemmer derfor for at stadfæste dommens afgørelse om sagsomkostninger.

To dommere – Thomas Rørdam og Henrik Waaben – udtaler:

Allianz Seguros udbetalte forud for sagsanlægget 100.000 kr. til
Appelindstævnte, tidligere Appellant. Ved landsrettens dom blev Allianz
Seguros dømt til at betale yderli-gere 59.263 kr. af de beløb på 701.988,99 kr.
og 1.701.988,99 kr., som Appelindstævnte, tidligere Appellant havde nedlagt
påstand om for henholdsvis byret og landsret. I påstandsbeløbene indgik krav
på godtgørelse og erstatning for varigt mén, svie og smerte, tabt
arbejdsfortjeneste, pasning, tingsskade og for landsretten tillige tab af
erhvervsevne. Der har været tvist og særskilt bevisførelse om hver af disse
poster, som har krævet hver sine procedurebemærkninger, og der skete
frifindelse fuldt ud for så vidt angår tre af posterne, hvor det samlede
påstands-beløb var ca. 1,5 mio. kr. Landsretten har som nævnt anført, at
spørgsmålet om årsagssammenhæng har indebåret en væsentlig del af det
arbejde, der har været



/

5

forbundet med sagens forberedelse, men det fremgår også af landsrettens be-
grundelse, at Appelindstævnte, tidligere Appellant ikke fik fuldt ud medhold i
dette spørgs-mål.

Efter en samlet vurdering af forholdet mellem de nedlagte påstande og det
vundne beløb og af de nævnte omstændigheder vedrørende sagens problem-
stillinger finder vi, at Allianz Seguros nærmest har vundet sagen, og vi
stemmer derfor for at pålægge Appelindstævnte, tidligere Appellant at betale
i alt 75.000 kr. i delvise sagsomkostninger for byret og landsret til Allianz
Seguros.

Der træffes afgørelse efter stemmeflertallet.

Højesteret stadfæster herefter landsrettens afgørelse om sagsomkostninger.

THI KENDES FOR RET:

Landsrettens afgørelse om sagsomkostninger stadfæstes.

I sagsomkostninger for Højesteret skal Allianz Seguros betale 7.500 kr. til
Appelindstævnte, tidligere Appellant.

Det idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsi-
gelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.



/