Højesteret ændrede landsrettens dom i sag om appellantens anvendelse af værket Den Lille Havfrue som tegning på forsiden af magasin, således at appellanten blev frifundet for påstand om a... Vis mere
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Ophavsret og eneret;
Pressen;

HØJESTERETS DOM
afsagt onsdag den 17. maj 2023

Sag BS-24506/2022-HJR
(1. afdeling)

Appellant, ansvarshavende chefredaktør, Medie
(advokat Martin Dahl Pedersen)

mod

Appelindstævnte I/S ved Vidne (advokat Frank Jørgensen)

Biintervenient til støtte for Appellant: Danske Medier
(advokat Martin Dahl Pedersen)

I tidligere instanser er afsagt dom af Københavns Byret den 23. november 2020
(BS-50268/2019-KBH) og af Østre Landsrets 10. afdeling den 9. februar 2022 (BS-
47536/2020-OLR).

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Jens Peter Christensen, Michael
Rekling, Kurt Rasmussen, Ole Hasselgaard og Peter Mørk Thomsen.

Påstande
Appellant, ansvarshavende chefredaktør, Medie, har påstået frifindelse. Han har
desuden nedlagt påstand om, at Appelindstævnte I/S ved Vidne skal betale
705.205,01 kr. med procesrente fra den 23. februar 2022 svarende til det beløb, som
Appellant har betalt til opfyldelse af landsrettens dom.

Appelindstævnte I/S ved Vidne, har påstået stadfæstelse. Over for
betalingspåstanden påstås frifindelse, subsidiært betaling af et mindre beløb.



2

Anbringender
Appellant har anført navnlig, at hverken tegningen bragt i Medie ”2. sektion” den
18. maj 2019 eller fotografiet af Den Lille Havfrue med mundbind bragt i Medie
den 22. april 2020 krænker arvingernes ophavsret til Den Lille Havfrue, som i
begge tilfælde er anvendt af Medie som symbol på Danmark, danskere og
danskhed. Anvendelsen af Den Lille Havfrue som symbol på Dan-mark bør kunne
ske i redaktionelle medier uden forudgående tilladelse fra arvin-gerne. Dette gælder
særligt karikaturtegningen. Tegningen adskiller sig væsent-ligt fra det oprindelige
værk i såvel udtryk som udformning. Hovedets positur og udtryk er helt anderledes,
og det flossede Dannebrog understreger tegningens karikerede og forvrængede
natur. Karakteren af karikaturtegningen i sammen-hæng med den artikel, den
henviser til, indebærer samtidig, at der ikke foreligger en krænkelse af respektretten
efter ophavsretslovens § 3, stk. 2. Tegningen er der-imod et selvstændigt værk efter
ophavsretslovens § 4, stk. 2, og kan derfor ikke krænke arvingernes ophavsret.

Pressen har i medfør af Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 10
og artikel 11 i EU’s Charter om grundlæggende rettigheder en betydelig grad af
redaktionel frihed til at vælge, hvilke journalistiske greb der tages i brug ved
formidlingen af kritisk journalistik. Dette gælder ikke mindst ved formidlingen af
emner af væsentlig samfundsmæssig relevans, såsom debatten i forbindelse med et
folketingsvalg og i forbindelse med COVID-19-pandemien. Både karika-
turtegningen og fotografiet havde en tilknytning til indholdet af artiklerne og bi-
drog til at understrege artiklernes budskaber vedrørende Danmark og den dan-ske
politiske kultur. Både karikaturtegningen og fotografiet udgør desuden i sig selv
politiske ytringer og er fremsat i artikler, der utvivlsomt begge behandlede emner af
væsentlig samfundsmæssig interesse. Karikaturtegningen og fotografiet må
desuden anses for ytringer af kunstnerisk karakter. Sådanne ytringer nyder en særlig
beskyttelse efter Den Europæiske Menneskerettighedskonventions arti-kel 10, og
der gælder en meget snæver adgang til at gøre indgreb i pressens yt-ringsfrihed på
dette punkt.

Der gælder efter lang tradition en ulovbestemt parodiundtagelse i dansk ophavs-ret,
og Østre Landsrets dom kan få vidtrækkende negative konsekvenser for pressens
brug af satire som virkemiddel. Det er ikke korrekt, at lovgiver i forbin-delse med
den danske implementering af EU-direktiv 2001/29 (Infosoc-direkti-vet) fravalgte
en parodiundtagelse. Bemærkningerne i forarbejderne er derimod udtryk for
lovgivers tilkendegivelse af, at en lovfæstet parodiundtagelse ikke fandtes
nødvendig, idet en sådan undtagelse alene ville udgøre en kodificering af en
allerede gældende retstilstand efter dansk ophavsret.



3

Medies anvendelse af karikaturtegningen og fotografiet er ikke en overtræ-delse af
markedsføringsloven, idet anvendelsen af tegningen og fotografiet har relation til
indholdet af artikler i Medie. Markedsføringsloven varetager hen-syn til særligt
forbruger- og erhvervsinteresser i forhold til kommercielle virk-somheders
handelspraksis i form af markedsføring og salg af produkter og tjene-steydelser.
Indholdet af redaktionelle medier er derimod underlagt den alminde-lige
straffelovgivning, og redaktionelle medier har i medfør af presse- og ytrings-
friheden helt andre og langt videre rammer for de ytringer, de viderebringer, og de
journalistiske redskaber, de benytter i den forbindelse.

Der er ikke grundlag for vederlag, erstatning eller godtgørelse for ikke-økono-misk
skade. Der er ikke sket skade på værdien af skulpturen Den lille Havfrue, ligesom
Medie ikke har haft særlige økonomiske fordele ved anvendelsen. Der er heller
ikke sket nogen skade på Den Lille Havfrues image eller renommé, og der
foreligger ikke nogen snyltning på værkets goodwill og brandværdi.

Appelindstævnte I/S ved Vidne har anført navnlig, at Appellant har krænket deres
ret efter ophavsretslovens § 2 og § 3, stk. 2, ved at bringe tegningen og fotografiet
af Den Lille Havfrue med mund-bind i Medie. Der er hverken for tegningen eller
fotografiet tale om et nyt og selvstændigt værk efter ophavsretslovens § 4, stk. 2.
Tegningen fremtræder helt åbenbart som en efterligning. Posituren, konturerne,
armenes placering og halen er identiske. Endvidere er det miljø, der omgiver
figuren, identisk. Der er tale om en fuldstændig identisk gengivelse af både værkets
helhed samt detaljer, hvilket ikke er tilladt.

Tegningen er ikke en parodi og under alle omstændigheder ikke en lovlig parodi.
Der gælder i øvrigt ikke nogen ulovbestemt parodiundtagelse, og såfremt der gør,
må denne fortolkes indskrænkende og ikke EU-konformt. Lovgiver valgte ikke at
implementere Infosoc-direktivets artikel 5, stk. 3, litra k, om en parodi-undtagelse i
dansk ophavsret, da man havde muligheden herfor i 2002. Det er en fakultativ
bestemmelse og et fravalg fra lovgivers side, som viser, at der ikke gælder en
parodiundtagelse efter dansk ret. Der kan godt laves parodier eller anvendes
ophavsretligt beskyttede værker efter et parodiprincip baseret på en
ytringsfrihedsvurdering, jf. bl.a. Den Europæiske Menneskerettigheds-konventions
artikel 10. For så vidt angår tegningen og den kontekst, hvori den er brugt, er der
dog slet ikke tale om satire, parodi, karikatur mv. Landsrettens dom begrænser ikke
mediernes adgang til at lave parodi og satire.

Det er ikke i strid med artikel 10 i Den Europæiske Menneskerettigheds-konvention
eller artikel 11 i EU’s charter om grundlæggende rettigheder at fastslå, at Appellant
har krænket arvingernes ophavsret. Appellants brug af tegningen og fotografiet
falder ikke inden for pressens frihed til valg af journa-



4

listiske virkemidler. Der er i ophavsretslovens § 23 allerede gjort op med ytrings-
friheden, og grænserne er klart defineret for, hvad man som medie må, og hvad
man ikke må.

Appellants anvendelse af tegningen og fotografiet udgør tillige en krænkelse efter
markedsføringslovens § 3 og § 22. Der er tale om en handling i strid med god
markedsføringsskik og en anvendelse af arvingernes forretningskendetegn.
Appellants anvendelse er kommerciel og må sidestilles med reklame.
Medie er en erhvervsmæssig virksomhed, og handlingen falder derfor ind under
markedsføringslovens regler.

Arvingerne har ret til vederlag, godtgørelse og erstatning efter ophavsretslovens §
83, stk. 1, nr. 1 og 2, og § 83, stk. 3, samt markedsføringslovens § 24. Der skal ved
fastsættelse af erstatning, vederlag eller godtgørelse lægges vægt på bl.a., at Den
Lille Havfrue, der er et nationalt ikon, har en markedsposition og markeds-
føringsmæssig værdi, der er enestående.

Højesterets begrundelse og resultat

Sagens baggrund og problemstillinger
Den Lille Havfrue blev skabt af Billedhugger og opsat på Lan-gelinie i København
i 1913. Skulpturen er ophavsretligt beskyttet som et kunstne-risk værk efter
ophavsretslovens § 1, og ophavsretten, der overgik til Billedhuggers arvinger efter
Billedhuggers død den 12. januar 1959, forvaltes af Appelindstævnte I/S
(”arvingerne”).

Medie bragte den 18. maj 2019 på forsiden af avisens 2. sektion” en tegning, der
forestillede bl.a. Den Lille Havfrue med et zombie-lignende ansigt. Tegningen var
påtrykt titlen ”Ondskaben i Danmark” . Under tegningen var der henvist til en
artikel i avisen om debatkulturen i forbindelse med den aktuelle valgkamp i 2019.

Forsiden med tegningen ser sådan ud:



5

[ Foto udeladt pga. af personfølsomme oplysninger (se foto i 1. instans afgørelse) ]

Den 22. april 2020 bragte Medie en artikel i avisens 3. sektion, hvor et foto-grafi af
Den Lille Havfrue med mundbind indgik. Artiklen omtalte et forsknings-projekt
om sammenhængen mellem frygten for coronasmitte og politisk obser-vans.

Artiklen med fotografiet ser sådan ud:



6

[ Foto udeladt pga. af personfølsomme oplysninger (se foto i 2. instans afgørelse) ]

Sagen angår, om Appellant ved at have bragt tegningen og fotografiet i Medie har
krænket arvingernes ophavsret til Den Lille Havfrue. Nærmere bestemt skal
Højesteret tage stilling til bl.a., om tegningen er et selvstændigt værk, som er
frembragt gennem fri benyttelse af Den Lille Havfrue efter ophavsretslovens § 4,
stk. 2, eller om tegningen på andet grundlag er en parodi eller karikatur, der ikke
krænker ophavsretten. Der skal endvidere tages stilling til, om anvendelsen af
tegningen og fotografiet indebærer en overtrædelse af markedsføringsloven.



7

Parodiprincippet i dansk ophavsret
Af forarbejderne fra 1961 til ophavsretslovens § 3, stk. 2, jf. Folketingstidende
1959-60, tillæg A, sp. 2691-2694, fremgår, at det ifølge fast tradition er tilladt at
bringe travestier og parodier. Dette har længe også været antaget i den juridiske
litteratur, ligesom parodiprincippet har været forudsat i retspraksis. Senest frem-går
det af forarbejderne til lov nr. 1121 af 4. juni 2021, der blandt andet gennem-fører
DSM-direktivet, at de undtagelser til ophavsretten, der er oplistet i direkti-vets
artikel 17, stk. 7, litra b, der henviser til Infosoc-direktivets artikel 5, stk. 3, litra k,
vedrørende brug af karikaturer, parodier eller pastiche, finder anvendelse i dansk
ret, selv om ophavsretsloven ikke indeholder en udtrykkelig angivelse af dette.

På den anførte baggrund finder Højesteret, at der i dansk ophavsret gælder et pa-
rodiprincip, der hviler på en fast dansk og fællesnordisk tradition med støtte i
forarbejderne til ophavsretsloven og retspraksis. Efter EU-Domstolens praksis om
Infosoc-direktivet og i overensstemmelse med implementeringen af DSM-di-
rektivet i dansk ret ved lov nr. 1121 af 4. juni 2021 og forarbejderne hertil, finder
Højesteret endvidere, at parodibegrebet skal forstås i overensstemmelse med EU-
retten.

Selv om respektretten, som i national dansk ret følger af ophavsretslovens § 3, stk.
2, falder uden for Infosoc-direktivets anvendelsesområde, finder Højesteret, at der
ikke er grundlag for at tillægge parodiprincippet et andet anvendelsesom-råde, når
det gælder respektretten efter § 3, stk. 2, end når det drejer sig om de økonomiske
enerettigheder efter ophavsretslovens § 2.

EU-Domstolen har i en dom af 3. september 2014 i sag C-201/13 (”Deckmyn-
dommen”) taget stilling til bl.a. indholdet af det EU-retlige parodibegreb. Det
fremgår af dommen, at begrebet ”parodi” udgør et selvstændigt EU-retligt be-greb,
der skal fortolkes ensartet på Unionens område, og at dette gælder uanset, at
undtagelsen efter direktivets artikel 5, stk. 3, litra k, er fakultativ, jf. præmis 14-17.
Af dommens præmis 33 fremgår, at en parodi som væsentligste kendetegn dels skal
vække forestilling om et eksisterende værk, samtidig med at den skal udvise
synlige forskelle i forhold til dette, dels skal være et udtryk for humor el-ler en
latterliggørelse. Det udtales i dommen endvidere, at begrebet ”parodi” ikke er
underlagt betingelser om, at en parodi skal have sin egen originale karak-ter ud
over at præsentere synlige forskelle i forhold til det parodierede original-værk, med
rimelighed skal kunne tilskrives en anden person end ophavsmanden til selve
originalværket, skal ramme selve originalværket eller skal angive kilden til det
parodierede værk. Den undtagelse fra ophavsretten, som parodiundtagel-sen i
Infosoc-direktivets artikel 5, stk. 3, litra k, er udtryk for, tilsigter at bevare en
rimelig balance mellem ophavsmændenes rettigheder og interesser på den ene



8

side og på den anden side ytringsfriheden for brugeren af et beskyttet værk, jf.
præmis 34.

Efter ophavsretslovens § 4, stk. 2, vil et nyt og selvstændigt værk, som er frem-
bragt gennem fri benyttelse af et andet værk, være selvstændigt ophavsretligt be-
skyttet.

Med hensyn til parodier af ophavsretligt beskyttede værker finder Højesteret, at det
bl.a. er kendetegnende for en parodi, at den i almindelighed opfylder et for-mål, der
er helt fremmed for originalværket. Parodier vil derfor kunne betragtes som
selvstændige værker, der falder uden for det originale værks ophavsretlige
beskyttelse. Dette gælder, selv når parodien er meget nærgående, og hvad enten
parodien retter sig mod selve originalværket eller mod noget andet. Sådanne pa-
rodier, der opfylder originalitetskravet i ophavsretslovens § 4, stk. 2, vil være
omfattet af denne bestemmelse.

Det følger af Deckmyn-dommen, at det ikke er et krav, at en parodi har sin egen
originale karakter. På denne baggrund og i øvrigt i overensstemmelse med fast
dansk tradition finder Højesteret, at der også uden for anvendelsesområdet for § 4,
stk. 2, gælder et indholdsmæssigt tilsvarende parodiprincip, hvorefter en pa-rodi,
sådan som dette begreb skal forstås efter EU-retten, kan udgøre en undta-gelse fra
ophavsretten. Også for så vidt angår sådanne parodier gælder det såle-des, at de
efter dansk ophavsret udgør undtagelser til den ophavsretlige beskyt-telse efter
både § 2 og § 3, stk. 2, uanset om parodien er meget nærgående, og hvad enten
parodien retter sig mod selve originalværket eller mod noget andet.

Afvejningen mellem ophavsretten og ytringsfriheden
Det følger som anført ovenfor af præmis 34 i Deckmyn-dommen, at det EU-ret-lige
parodiprincip tilsigter at bevare en rimelig balance mellem ophavsmænde-nes
rettigheder og interesser på den ene side og på den anden side ytringsfrihe-den for
brugeren af et beskyttet værk. Parodiprincippet skal derfor ses i sammen-hæng med
bl.a. Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 10 om ytringsfrihed.

Også i tilfælde, hvor der ikke er tale om en parodi, skal der, hvor ophavsrettighe-
der indebærer en begrænsning af andres adgang til at ytre sig, foretages en kon-kret
afvejning af hensynet til ytringsfriheden efter artikel 10 over for hensynet til
ophavsretten, der ligeledes er en beskyttet rettighed efter konventionens artikel 1 i
tillægsprotokol nr. 1, jf. bl.a. Menneskerettighedsdomstolens dom af 19. februar
2013 i sag 40397/12 (Neij og Kolmisoppi mod Sverige).

Af praksis fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol følger, at medlems-
staterne ved afvejningen har et vidt skøn, dog således at der skal tages hensyn til



9

den konkrete sags omstændigheder, herunder om den ytring, der er på tale, har
samfundsmæssig relevans, og i hvilket omfang ytringen bidrager til en debat af
offentlig interesse. Ved vurderingen af, hvorvidt en ytring har samfundsmæssig
relevans, kan der lægges vægt på hensynet til pressens funktion, ytringens politi-
ske karakter og den kunstneriske ytringsfrihed. Endvidere skal bl.a. karakteren og
alvoren af de sanktioner, som krænkelsen afføder, indgå ved vurderingen af, om der
ved håndhævelsen af den påberåbte immaterialret, sker et videre indgreb i
ytringsfriheden, end hvad der er nødvendigt i et demokratisk samfund.

Den konkrete sag – tegningen
Tegningen er ikke en identisk gengivelse af Den Lille Havfrue, men der er ingen
tvivl om, at tegningen tydeligt refererer til Den Lille Havfrue og navnlig til den
nationale symbolværdi, der knytter sig til værket. Havfruen på tegningen er såle-
des placeret på en rundet sten i samme positur og form som Den Lille Havfrue.
Armenes, kroppens og halens form, udtryk og indbyrdes placering samt place-ring
på stenen er desuden stort set identisk med Billedhuggers værk, ligesom de
indbyrdes dimensioner fremtræder ens. Der er imidlertid også betydelige for-skelle
mellem tegningen og det originale værk, allerede fordi havfruen på tegnin-gen
fremstår med et zombie-lignende ansigt med langt, pjusket hår modsat Den Lille
Havfrues kvindeansigt med flettet hår. På tegningen holder den zombie-lig-nende
havfrue desuden et iturevet dannebrogsflag, ligesom der bag havfruen er pigtråd og
to både og personer liggende omkring i vandet. Det fremgår tydeligt, at der er tale
om en karikeret udgave af havfruen som nationalt symbol. Derved fremstår
tegningen som en karikaturtegning, der med sine forskellige elementer har et
formål, der er helt fremmed for det originale værk.

Herefter og efter en samlet vurdering på grundlag af bl.a. de kriterier, der er
kommet til udtryk i EU-Domstolens praksis som gengivet ovenfor, finder Høje-
steret, at karikaturtegningen er omfattet af parodiprincippet, og at tegningen ud-gør
et selvstændigt værk efter ophavsretslovens § 4, stk. 2. Tegningen krænker således
ikke arvingernes ophavsret til Den Lille Havfrue.

Den konkrete sag – fotografiet
Anvendelsen af fotografiet er ikke sket som led i omtale af en dagsbegivenhed, jf.
ophavsretslovens § 23, stk. 2, og Appellant har ikke for Højesteret gjort gæl-dende,
at fotografiet af Den Lille Havfrue med mundbind er en parodi eller kari-katur. Han
har derimod gjort gældende, at brugen af Den Lille Havfrue i fotogra-fiet må anses
for en ytring, der er beskyttet af bl.a. artikel 10 i Den Europæiske
Menneskerettighedskonvention.

Ved den afvejning, der skal foretages af hensynet til ophavsretten på den ene side
og hensynet til pressens ytringsfrihed på den anden side, finder Højesteret, at der
må lægges vægt på, at Den Lille Havfrue har national symbolværdi.



10

Fotografiet af havfruen med mundbind blev bragt i forbindelse med en avisarti-kel,
der angik sammenhængen mellem frygten for coronasmitte og politisk ob-servans.
Fotografiet indgik således som led i pressens debatskabende dækning af et emne af
samfundsmæssig interesse. Den Lille Havfrue er i fotografiet bragt i en
sammenhæng, hvor det er Den Lille Havfrues symbolværdi, der er afgørende, mens
gengivelsen af havfruen som et kunstværk er af uvæsentlig betydning. Hø-jesteret
finder, at anvendelsen af fotografiet under disse omstændigheder ikke gik længere
end det, som formålet med artiklen kunne begrunde, og at brugen af værket efter en
samlet vurdering ikke indebærer nogen urimelig skade for arvin-gernes interesser.

På den anførte baggrund finder Højesteret, at Appellant ikke har krænket ar-
vingernes ret efter ophavsretslovens § 2 eller § 3, stk. 2, ved i Medie at be-nytte
fotografiet af Den Lille Havfrue med mundbind.

Markedsføringsloven
Det følger af markedsføringslovens § 3, at erhvervsdrivende skal udvise god
markedsføringsskik.

Medie er som kommerciel avisvirksomhed erhvervsdrivende i markedsfø-
ringslovens forstand. Højesteret finder imidlertid, at markedsføringsloven ikke
finder anvendelse for pressens redaktionelle brug af materiale.

Da både tegningen og fotografiet var en del af det redaktionelle stof, frifindes
Appellant for at have overtrådt markedsføringsloven.

Forbud, påbud og vederlag
På ovennævnte baggrund frifindes Appellant for arvingernes påstande om for-bud,
påbud og vederlag.

Konklusion og sagsomkostninger
Appellant frifindes, og hans selvstændige betalingspåstand tages til følge med
705.205,01 kr. med procesrente fra den 23. februar 2022 svarende til det beløb, som
han har betalt til opfyldelse af landsrettens dom.

Efter sagens udfald og karakter skal arvingerne betale sagsomkostninger for alle tre
instanser med i alt 323.140 kr. til Appellant. Heraf er 300.000 kr. til dækning af
advokatudgift og 23.140 kr. til dækning af retsafgift.

THI KENDES FOR RET:

Appellant, ansvarshavende chefredaktør, Medie, frifindes.



11

Appelindstævnte I/S ved Vidne skal betale 705.205,01 kr. til Appellant,
ansvarshavende chefredaktør, Medie, med pro-cesrente fra den 23. februar 2022.

I sagsomkostninger for byret, landsret og Højesteret skal Appelindstævnte I/S ved
Vidne betale 323.140 kr. til Appellant, ansvarshavende chefredaktør, Medie.

De idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.

Sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.