Sagen angår, om ulykken ifølge Motorkøretøjsforsikringsdirektivets bestemmelser skal være dækket af en motorkøretøjsforsikring, jf. direktivets artikel 3, og i bekræfte... Vis mere
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Almindelige emner;
Erstatning uden for kontrakt;
Forsikring;

/

ØSTRE LANDSRET
DOM

afsagt den 18. juni 2021

Sag BS-1626/2020-OLR
(18. afdeling)

Topdanmark Forsikring A/S
(advokat Nicolai Mailund Clan)

mod

Gjensidige Forsikring, dansk filial af
Gjensidige Forsikring ASA, Norge
(advokat Jesper Ravn)

Landsdommerne Ulla Staal, Julie Arnth Jørgensen og Morten Petersen Broberg
(kst.) har deltaget i sagens afgørelse.

Sagen er den 1. juli 2019 anlagt ved Retten på Frederiksberg, der ved kendelse af
14. januar 2020 i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1, har henvist sagen til
behandling ved Østre Landsret.

En brandmand blev under slukning af en markbrand på marken påkørt af en
brandbil og afgik som følge heraf ved døden. Sagen angår, om Topdanmark
Forsikring A/S, der som motorkøretøjsforsikringsselskab for brandbilen har ud-
betalt forsørgertabserstatning til enken, har krav på refusion heraf hos Gjensidi-ge
Forsikring, dansk filial af Gjensidige Forsikring ASA, Norge, der er erhvervs-
ansvarsforsikrer for det berørte brandvæsen.

Påstande
Sagsøgeren, Topdanmark Forsikring A/S (herefter Topdanmark), har nedlagt
påstand om, at



/

2

sikring ASA, Norge (herefter Gjensidige), skal betale 906.719,58 kr. med proces-
rente fra sagens anlæg.

Gjensidige har påstået frifindelse.

Sagsfremstilling
Østjyllands Brandvæsen har hos Topdanmark indgået en specialaftale om mo-
torkøretøjsforsikring bl.a. dækkende brandbilen, som forvoldte ulykken.

Østjyllands Brandvæsen har hos Gjensidige tegnet en erhvervsansvarsforsik-ring
bl.a. dækkende føreren af pågældende brandbil.

Den 19. juli 2018 kl. 18.27 modtog Sydøstjyllands Politi telefonisk en anmeldelse
om et færdselsuheld med personskade, der netop havde fundet sted. Af anmel-
delsesrapporten fremgår bl.a.:

”Kort beskrivelse af uheldet
I forbindelse med slukning af naturbrand på stubmark, bakkede part 1,
brandbil (tankvogn) med 5-10 km/t mod nord, hvorved den ramte og kørte
henover part 2, som var indsat som brandmand og var til fods på stedet.
Part 2 afgået ved døden.
…

Uheldsstedet er en kvadratisk ny-høstet mark på ca. 120x120 meter i til-
knytning til Adresse, Område, udenfor bymæssig bebyggelse. Selve
ulykken er indtruffet ca. 100 meter sydøst for ejendommen på Adresse.
Mod hhv. øst, syd og vest grænser marken op til tilsvarende markarealer.
Mod vest er marken afgrænset af et lavt trådhegn, og i de øvrige retninger
er den naturligt afgrænset. Mod nord grænser marken op til Vej, og der er
indkørsel til marken fra Vej, umid-delbart øst for ejendommen nr. 80.
…

På undersøgelsestidspunktet var det tørt, og markens stubbe var høstet i
ca. 15 cm. højde. Desuden var et bælte på ca. 5 meters bredde fra syd mod
nord harvet, umiddelbart øst for uheldsstedet. Flere stedet om-kring
uheldsstedet var stubbene afsvedne, som følge af branden på ste-det.
Underlaget var – for både den harvede og øvrige del – ujævnt og der lå
flere løse sten på størrelse med knytnæver. Solen stod i sydvest. Al trafik
på marken var indstillet.”

Af politirapport af samme dato vedrørende afhøring af føreren af brandbilen
(tankvognen) fremgår bl.a.:

”Afhørte forklarede, at de havde styr på branden. De havde netop kørt
frem mod syd for at assistere nogle folk, som var til fods, og som
sprøjtede manuelt med en slange. Dermed kunne folkene til fods hvile lidt,
imens afhørte og hans kollegaer assisterede.



/

3

Efterfølgende begyndte afhørte at bakke tilbage mod nord, mod Vej,
imens de sprøjtede ekstra vand på et ellers slukket område. Inden afhørte
begyndte at bakke, kontrollerede han begge sidespejle samt bilens
bakkamera.

Afhørte var sikker på, at der ikke var nogen i kameraets eller sidespejle-
nes vinkel, og afhørte begyndte at bakke. Han mente bestemt at have haft
frit udsyn, men kunne ikke afvise, at solen måske gik i bakkamera-et. Han
bakkede ca. 10 meter, da han mærkede et bump. Afhørte tænkte ikke
videre over dette, da marken var meget ujævn, og det sandsynlig-vis bare
var noget jord. Han bakkede med ca. 5 km/t. Afhørte var ret sikker på, at
der ikke var tale om højere hastighed, da det ikke vil være muligt at bakke
hurtigere med bilen over så ujævnt underlag. Bilen var udstyret med
bakkealarm. Afhørte kunne dog ikke afgøre, om det var aktiveret under
bakning, idet de sprøjtede med vandkanon, hvilket var en del larm i
kabinen.”

Den 20. juli 2018 aflagde Arbejdstilsynet besøg hos Østjyllands Brandvæsen og
gav i ”Besøgsrapport” af samme dato brandvæsenet ”strakspåbud” om at sørge for,
at arbejde med efterslukning af markbrande blev udført sikkerhedsmæssigt fuldt
forsvarlig.

I bilinspektørerklæring af 22. august 2018 hedder det bl.a.:

”1. Indledende beskrivelse:
I forbindelse med en personpåkørsel torsdag den 19. juli 2018, kl. 18:27,
hvor en lastbil under bakning påkørte en person på en mark syd for
Adresse, By, blev undertegnede rekvireret.

Ved ankomst ca. 1 time efter uheldet påbegyndtes undersøgelse og op-
måling af uheldsstedet. Undersøgelse og erklæring er følgende udfær-
diget for fastlæggelse af den formodede årsag, hastighed og eventuelle
andre tekniske forhold, som kunne have haft betydning for uheldets
opståen.

2. Konklusion:
- Påkørselsstedet var en delvist afbrændt stubmark.

- Oversigtsforholdende var på uheldsstedet gode.

- Lastbilen havde tilfredsstillende indstillede spejle.

- Lastbilen var forsynet med bakkamera, bakkameraet var højt placeret
og indstillet således at området i jordplan 3 til 4 m bag køretøjet var
synligt i display.

- Lastbilens hastighed i påkørselsøjeblikket var ca. 9 km/h, hvilket må
anses værende normal hastighed for manøvren med godt udsyn i spejle
og bakkamera.



/

4

- Den påkørte person kan have haft nedsat mulighed for at erkende den
bakkende lastbil, grundet støj og indsatsbeklædning med hjelm og
radiogarniture.

…

5.0 Årsagsanalyse.
Der blev ikke konstateret køretøjstekniske fejl som kan antages at have
været medvirkende årsag til påkørslen.

Tilsmudsning af spejle vurderes ikke som årsag til manglende erkendel-se
af personen.

Udsynet via bakkamera var tydelig i jordplan 3 til 4 meter bag lastbilen,
med den aktuelle maksimale hastighed under manøvren på 9 km/h (2,5
m/s) var personen højst synlig i bakkamera ca. 2 sekunder. I henhold til
fund på uheldsstedet er det overvejende sandsynligt at den påkørte person
havde brandhjelm på med radiogarniture (Sineterminal til be-
redskabskommunikation) dette kan have nedsat personens mulighed for
erkende at lastbilen kom bakkende.
…

[ Billede udeladt pga. personfølsomme oplysninger ]

- Referencelinje: Sydlig kant af kørebane på Vej umiddelbart øst for
nummer 80.

- Lastbil placeret i slutposition med fronten imod syd ca. 157,5 m syd for
referencelinje.

- Lastbilens baghjul var i slutpositionen umiddelbart nord for den på-
kørte person.

- Lastbilen påbegyndte kørsel baglæns ca. 13 m før påkørslen.”



/

5

Den 21. maj 2019 udbetalte Topdanmark forsørgertabserstatning til afdødes en-ke
med 887.920 kr. samt renter fra den 17. februar 2019, eller i alt 906.719,58 kr.

I et brev samme dag til Gjensidige anmodede Topdanmark om refusion af det
udbetalte beløb med henvisning til, at der var tale om et erhvervsansvar, for hvilket
der var tegnet forsikringsdækning hos Gjensidige. I en mail af 23. maj 2019 afviste
Gjensidige under henvisning til tidligere mails at yde refusion.

I et brev af 29. september 2020 har Østjyllands Brandvæsen besvaret en række
spørgsmål om tankvogn SK-V1, Iveco Eurocargo 4x3 årgang 2014 (Brandbil), som
forårsagede ulykken. I brevet hedder det bl.a.:

”Vedr. ulykken den 19. juli 2018, Adresse
…

1. Skulle brandbilens motor være tændt for at benytte vandkanonens vand
til

brandslukning?
Ja, brandbilens motor skal være i gang for at kunne levere drivkraft til
vandkanon. Kraften overføres via kraftudtag (PTO) til brandpum-pen,
der er monteret på bilen. Brandpumpen leverer således vand til
vandkanonen, eller andre udgange for vand på brandbilen.

2. Leverer brandbilens motor drivkraft til vandkanonen?
Ja. Brandbilens motor leverer drivkraft til vandkanonen.

3. Hvorfra betjentes vandkanonen i forbindelse med brandslukning?
I forbindelse med anvendelse af vandkanonen til brandslukning så
betjenes vandkanonen fra en fjernbetjening i førerhuset på brandbi-len.

4. Indeholder brandbilen en vandtank, og forsyner denne vandkanonen
og/eller

øvrige slukningsredskaber med vand?
Brandbilen indeholder en vandtank, og det er vandtanken, der forsy-ner
vandkanonen via brandpumpen til slukningsarbejde.

5. Er brandbilen monteret med hjælpemotor til brug for selve brugen af
brand-

bilens vandkanon/brandsprøjte?
Nej, brandbilen er ikke forsynet med en hjælpemotor. Som i svar 1, så
er det bilens motor der via PTO leverer kraft til brandpumpen, der så
leverer vandtryk til vandkanonen.

6. Er det nødvendigt, at brandbilens motor og/eller en eventuel
hjælpemotor er

tændt for at benytte vandkanonens vand til brandslukning?
Ja. Det er brandbilens motor, der leverer drivkraften til brandpum-pen,
der så leverer vand og tryk. Der er ikke monteret hjælpemotor.”

Anbringender
Topdanmark har navnlig anført, at stedet, hvor ulykken fandt sted, ikke er om-
fattet af færdselslovens geografiske område, jf. færdselslovens § 1, hvorfor
færdselsloven ikke finder anvendelse. Allerede derfor er den i sagen omhandle-



/

6

de ulykke ikke et ”færdselsuheld” omfattet af færdselslovens §§ 101 eller 102.
Hertil kommer, at der ikke var fejl og mangler ved den pågældende brandbil, som i
øvrigt blev ført med minimal hastighed og i overensstemmelse med sæd-vanlig
manøvrering i forbindelse med slukningsarbejder. Uanset at brandbilen er et
”motordrevet køretøj” , var den i ulykkesøjeblikket i det hele i brug som et
arbejdsredskab i forbindelse med udførelsen af arbejdet med slukning af bran-den,
og således ikke i brug i forbindelse med almindelig færdsel eller transport fra et
sted til et andet, jf. herved FED1998.6 og FED1998.1027. EU-retten støtter, at da
brandbilen var ”i brug som et arbejdsredskab” , skal dækning af ansvaret ske under
den tegnede erhvervsansvarspolice hos Gjensidige. I EU-Domstolens dom af 4.
september 2014 i sag C-162/13 (Vnuk) adskilte forholdene sig på væ-sentlige
punkter fra nærværende sag, da der i den pågældende sag var tale om færdsel på en
gårdsplads, der må antages at være betydeligt mere ”befærdet” end marken i
nærværende sag, ligesom der på en gårdsplads generelt er lettere adgang for
almindelig trafik, dvs. offentlig færdsel. Gårdspladsens belægning må i øvrigt
antages at være betydeligt mere egnet til ærindekørsel eller almin-delig færdsel end
en mark. Forholdene i EU-Domstolens dom af 28. november 2017 i sag C-514/16
(Rodrigues de Andrade) er i videre omfang sammenlignelig med nærværende sag,
og dommen har i øvrigt højere præjudikatsværdi, da den er afsagt efterfølgende.
Rodrigues de Andrade-dommen angik en ulykke på en plan jordvej ved et
skrånende terræn med vinstokke, dvs. som i nærværende sag på landsbrugsarealer.
Karakteren af landbrugsarealer frembyder i sagens natur ikke til almindelig trafikal
kørsel, men der forekommer kørsel med moto-riserede køretøjer fremstillet til
arbejdsbrug. I Rodrigues de Andrade-dommen og i nærværende sag var
køretøjerne i brug i forbindelse med henholdsvis ukr-udtsspredning og
brandslukning, og begge var således tændt og i brug som midler til at udføre
arbejdsopgaver. EU-Domstolens generelle udtalelse om, at begrebet ”færdsel”
”ikke er begrænset til situationer med færdsel på veje, dvs. færdsel på offentlige
veje, men at enhver anvendelse af et køretøj, der er i over-ensstemmelse med dette
køretøjs almindelige brug, er omfattet af dette begreb” , jf. Rodrigues de Andrade-
dommen præmis 34, taler måske for, at Topdanmark skal dække
erstatningsansvaret under motoransvarsforsikringen. Dette skal dog sammenholdes
med Rodrigues de Andrade-dommens præmis 42, hvoraf fremgår, ”at begrebet
»[færdsel med] køretøjer« som omhandlet i denne be-stemmelse ikke omfatter en
situation, hvor en landbrugstraktor er involveret i en ulykke, når dens vigtigste
funktion på tidspunktet for ulykkens indtræden ikke var at tjene som
transportmiddel, men bestod i som arbejdsmaskine at ge-nerere den drivkraft, der
var nødvendig for at aktivere pumpen på en ukrudts-middelsprøjte” . I nærværende
sag var brandbilens vigtigste funktion at slukke branden, og dette skete dels ved
kørsel, dels ved styring af vandsprøjte fra brandbilen. Der var således ikke tale om
transport fra A til B – fra et sted til et andet på marken. Det er ikke afgørende,
hvorvidt brandbilen var i bevægelse eller stationær på uheldstidspunktet, eftersom
brandbilens vigtigste funktion da var at slukke branden. Vandkanonen var tændt og
i brug, da brandbilen var i



/

7

bevægelse, idet der var tale om målrettet slukning, som krævede bevægelse. I
ulykkesøjeblikket var brandbilen således ikke i brug som et ”motorkøretøj” , men
som et ”arbejdsredskab” og dermed i et erhvervsmæssigt øjemed. Arbejds-tilsynets
”strakspåbud” blev givet i henhold til Arbejdsmiljølovens regler og understøtter
dermed, at der var tale om en ”arbejdssituation” . Ifølge Østjyl-lands Brandvæsen
var det nødvendigt, at brandbilens motor var tændt for at le-vere drivkraft til
brandpumpen, som forsynede vandkanonen med vand på ulykkestidspunktet. Det
er rigtigt, at brandbilen bakkede i selve uheldsøjeblik-ket, men det er funktionen,
der er afgørende, jf. Rodrigues de Andrade-dom-men præmis 39, hvoraf fremgår,
”at den omstændighed, at køretøjet, der var in-volveret i ulykken, stod stille på
tidspunktet for ulykkens indtræden, ikke i sig selv udelukker, at anvendelsen af
dette køretøj på det pågældende tidspunkt kan være omfattet af dets funktion som
transportmiddel og dermed af begrebet »[færdsel med] køretøjer« som omhandlet i
første direktivs artikel 3, stk. 1.” Så-fremt ulykken var sket i forbindelse med
transport fra eksempelvis mark A til mark B eller på vejen tilbage fra en endt
slukningsopgave, da ville ansvaret ef-ter en konkret vurdering formentlig skulle
placeres på den lovpligtige ansvars-forsikring, fordi der alene var tale om en
transportfunktion i overensstemmelse med køretøjets almindelige brug og ikke
udførelse af arbejdsopgaven som så-dan. Der er på denne baggrund ”harmoni”
mellem dansk lov og retspraksis og EU-retten/EU-praksis ved vurderingen af, om
en ulykke skal kategoriseres som et ”færdselsuheld” eller i forbindelse med
køretøjets ”brug som et arbejdsred-skab” . Direktivet og Kommissionens opfattelse
heraf understøtter i øvrigt, at nærværende sag ikke falder inden for direktivets
anvendelsesområde, idet brandbilen ikke blev anvendt med et transportformål for
øje, men med et for-mål om brandslukning via sprøjtekanonen, som var placeret på
brandbilen. Herunder må det generelle formål i motorkøretøjsforsikringsdirektivet
om at sikre et højt niveau af beskyttelse for ofre for trafikulykker tillægges vægt
ved vurderingen af placeringen af erstatningsbyrden i nærværende sag. Nærværen-
de sag er imidlertid ikke en ”klassisk” trafikulykke, men en arbejdsulykke, som
skete på en mark, hvor en frivillig brandmand deltog i slukningsarbejdet. Nær-
værende sag er heller ikke ”alt eller intet” til de efterladte, idet Topdanmark al-
lerede har udbetalt fuld erstatning til de efterladte. Placering af erstatnings-ansvaret
på Gjensidige erhvervsansvarsforsikring er dermed ikke i strid med formålet i
motorkøretøjsforsikringsdirektivet og Kommissionens opfattelse af samme.

Gjensidige har navnlig anført, at selskabet er enig i, at ulykken ikke indtraf på
færdselslovens område, at ulykken skete, mens brandbilen bakkede, da brand-bilen
var i færd med at slukke en markbrand ved anvendelsen af brandbilens sprøjte, og
at bakkemanøvren skete i forbindelse med slukningsarbejdet på mar-ken og ikke i
forbindelse med f.eks. kørsel væk fra marken. Selskabet er endvi-dere enig i, at en
forudsætning for anvendelse af brandbilens vandkanon under slukningsarbejdet
var, at brandbilens motor var tændt, da motoren (samtidig)



/

8

skulle agere pumpeapparat for vandkanonen, at der består et culpaansvar for
føreren af brandbilen i anledning af dødsfaldet, og at en skade forvoldt på den
skete måde (under slukningsarbejde på et område, der ikke henhører under
færdselsloven) efter hidtil gældende dansk praksis må anses for forvoldt, mens
brandbilen var i brug som arbejdsredskab, hvorfor skaden − som udgangspunkt –
efter hidtil gældende dansk ret vil skulle dækkes under den hos Gjensidige tegnede
erhvervsansvarsforsikring. Hidtil gældende dansk ret kan imidlertid ikke
opretholdes, idet skaden – efter de angivne omstændigheder – må anses for
forvoldt, mens brandbilen var under anvendelse som et naturligt led i an-vendelsen
af brandbilen som ”færdsel med køretøj” , og uheldet indtraf dermed under
omstændigheder, der skal omfattes af den lovpligtige motoransvarsfor-sikring, jf.
artikel 3, stk. 1, i direktiv 2009/103 og EU-Domstolens praksis, idet Danmark har
implementeret (og er forpligtet til at implementere) samtlige mo-
torkøretøjsforsikringsdirektiver. Det gøres således gældende, at begrebet
"færdselsuheld" og ”anvendelse som trafikmiddel” i den forstand, som disse be-
greber traditionelt anvendes i færdselslovens § 101 og dansk ret, må fortolkes i
overensstemmelse med artikel 3, stk. 1,'s definition af, hvad der er omfattet af
begrebet "[færdsel med] køretøjer" og EU-Domstolens praksis, jf. EU-Domsto-lens
dom af 4. september 2014 i sag C-162/13 (Vnuk) og efterfølgende domme. Det er
ved Vnuk-dommen principielt fastslået, at enhver skade forvoldt af et køretøj inden
for køretøjets ”almindelig anvendelse som motorkøretøj” er og skal være omfattet
af den lovpligtige ansvarsforsikring for køretøjet og dermed tillige af begreberne
”færdselsuheld” og ”anvendelse som trafikmiddel” . Dette gælder, uanset om
køretøjet på skadestidspunktet i det væsentligste må anses for at have udført en
arbejdsopgave, som det var tilfældet i Vnuk-dommen, hvor skaden blev forvoldt af
en traktor, der var i færd med at læsse halmballer, og uanset om skaden er indtrådt
på færdselslovens område, jf. EU-Domstolens dom af 20. december 2017 i sag C-
334/16 (Torreiro). Det er ved EU-Domstolens dom af 20. juni 2019 i sag 100/18
(Línea) endnu en gang fastslået, at enhver ska-de forvoldt af et køretøj ved dets
forventelige (almindelige) anvendelse må an-ses for omfattet af begrebet "færdsel
med køretøjet" i artikel 3, stk. 1,'s forstand, idet EU-Domstolen også udstrakte
dækningsområdet for den lovpligtige motor-ansvarsforsikring til at omfatte en
brand fra en bil, efter at bilen havde holdt stille i 24 timer. EU-Domstolens dom af
28. januar 2017 i sag C-514/16 (Rodrigu-es de Andrade) er ikke i strid med disse
konklusioner eller for den sags skyld sammenlignelig med nærværende sag. I
Rodrigues de Andrade-dommen refe-rerer EU-Domstolen for det første
udtrykkeligt til Vnuk-dommens præmisser i relation til fortolkningen af artikel 3,
stk. 1, men angiver herefter, at den konkre-te skade ikke omfattedes af begrebet
”færdsel med køretøjer” i artikel 3, stk. 1, idet ulykken skete som følge af, at
motorkøretøjet (traktoren) holdt stille med motoren tændt for at virke som
"driftsmotor" i forbindelse med oppumpningen af ukrudtsmiddel. Som følge heraf
konkluderede EU-Domstolen, at den konkret forvoldte skade (hvor køretøjet uden
nogen former for forbindelse til kørsel el-ler brugen af køretøjet som motorkøretøj,
mens traktoren stod på ”terrassen” på



/

9

vinmarken) skred på grund af jord, der var opfugtet under udpumpningen af
ukrudtsmidlet, var uden forbindelse til brugen af køretøjet som motorkøretøj, men
lige så vel kunne være sket, hvis en løsstående motor havde været opstillet på
marken som drivkraft for udpumpningen. Omstændighederne i Rodrigues de
Andrade-dommen er på ingen måde sammenlignelige med omstændighe-derne i
nærværende sag, hvor ulykken indtraf, da brandbilen bakkede under
slukningsarbejdet, og dermed skete i umiddelbar tilknytning til og som følge af
brandbilens (naturlige) anvendelse som motorkøretøj. Ulykken skete således som
en direkte konsekvens af, at brandbilen foretog en bakkemanøvre – og der-ved
kørsel – i forbindelse med slukningsarbejdet på marken, hvorved brandbi-len må
anses for at have været i anvendelse som trafikmiddel (”færdsel med kø-retøj”), da
skaden indtrådte. Det forhold, at brandbilens motor (også) på ska-destidspunktet
fungerede som drivkraft for selve vandpumpen, der blev an-vendt i forbindelse
med slukningsarbejdet på marken, ændrer ikke på, at ulyk-ken indtrådte som følge
af brandbilens kørsel og ikke som følge af selve anven-delsen af brandsprøjten i
forbindelse med brandbilens slukning af branden. Det var således en
nødvendighed, at brandbilen kunne køre rundt på marken og tje-ne som
trafikmiddel for at nå alle afkroge af de 200-300 m  mark, som brændte. På dette
punkt adskiller sagen sig væsentligt fra Rodrigues de Andrade-dom-men, hvor
traktorens motor (alene) blev anvendt som drivkraft for den tilslutte-de pumpe til
ukrudtsmiddel, da skaden skete ved, at traktoren skred og faldt ned fra den
”terrasse” , hvor traktoren var placeret, som følge af erodering af jorden. Traktoren
var med andre ord ikke i bevægelse eller anvendelse som mo-torkøretøj på
skadestidspunktet, men derimod alene i anvendelse som arbejds-redskab (ved
motorens brug som drivkraft for pumpen), og ulykken skyldtes alene udslip af
ukrudtsmiddel fra pumpen og ikke kørsel eller anden brug af traktoren til færdsel.
Dermed står faktum i nærværende sag i modsætning til faktum i Rodrigues de
Andrade-dommen, hvor motorens tænding og maski-nens væsentligste funktion
var "at generere den drivkraft, der var nødvendig for at aktivere pumpen på en
ukrudtsmiddelsprøjte", hvorimod brandbilens bakkemanøvre (og drivkraften fra
motoren i forbindelse med bakkemanøvren) var uden forbindelse til det forhold
eller en nødvendig forudsætning for, at der skulle ske udpumpning af vand til brug
for brandsprøjtning under slukningsar-bejdet. Ulykken skal derfor dækkes under
den hos Topdanmark tegnede lov-pligtige motoransvarsforsikring, idet ulykken må
anses for omfattet af det ob-jektive ansvar for brandbilen efter færdselslovens §
101 alternativt det culpaan-svar, der (tillige) skal dækkes og være omfattet af den
lovpligtige motor-ansvarsforsikring efter færdselslovens § 102, uanset om ulykken
– ubestridt – er sket uden for færdselslovens område. Topdanmark har dermed ikke
hjemmel til at gøre regres mod Gjensidige for det af Topdanmark under den
lovpligtige motoransvarsforsikring udbetalte erstatningsbeløb.

2

Retsgrundlaget
1. Færdselsloven



/

10

Færdselsloven indeholder følgende bestemmelser bl.a.:

”§ 1. Loven gælder, hvor andet ikke er bestemt, for færdsel på vej,
som benyttes til almindelig færdsel af en eller flere færdselsarter.

…

§ 101. Den, der er ansvarlig for et motordrevet køretøj, skal erstatte
skader, som køretøjet volder ved færdselsuheld eller ved eksplosion el-ler
brand, der hidrører fra brændstofanlæg i køretøjet.

…

§ 102. Hvis et motordrevet køretøj volder skade på anden måde end
nævnt i § 101, stk. 1, skal den, der er ansvarlig for køretøjet, betale er-
statning efter lovgivningens almindelige regler.

…

§ 105. Krav om erstatning for skader forvoldt af motordrevne køretø-
jer skal være dækket af en forsikring i et ansvarsforsikringsselskab, der
har Finanstilsynets tilladelse (koncession) til at drive forsikringsvirk-
somhed. …

Stk. 2. Forsikringen skal dække personskade eller tab af forsørger på
indtil 50 mio. kr. og tingsskade på indtil 10 mio. kr. for den ved en en-kelt
begivenhed forårsagede skade.

Stk. 3. De i § 105, stk. 2, nævnte beløb reguleres hvert år pr. 1. januar
med 2 pct. tillagt tilpasningsprocenten for det pågældende finansår, jf. lov
om en satsreguleringsprocent. De herefter fremkomne beløb anven-des
uafrundet som grundlag for reguleringen af beløbene det følgende år. De
årlige beløb afrundes til nærmeste med 1 million delelige krone-beløb.
Transport-, bygnings- og boligministeren kan med henblik på at
gennemføre Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11.
maj 2005 (femte motorkøretøjsforsikringsdirektiv) foretage yderligere
regulering af de i § 105, stk. 2, nævnte beløb. Transport-, bygnings- og
boligministeren bekendtgør hvert år, hvilke reguleringer der skal finde
sted.”

Færdselslovens § 1 fik sin nuværende affattelse ved lov nr. 123 af 24. maj 1955 om
færdsel, hvorved den hidtil gældende færdselslov og loven om motorkøretøjer blev
skrevet sammen til én lov. Af bemærkningerne til lovforslaget fremgår bl.a., jf.
Folketingstidende 1954-55, tillæg A, sp. 261, at lovforslaget byggede på
betænkning nr. 91/1954 angående revision af færdselsloven og loven om motor-
køretøjer, afgivet i juni 1955 af det af Justitsministeriet i 1949 nedsatte udvalg
(færdselsudvalget). Af lovforslagets bemærkninger fremgår endvidere, jf. sp. 262-
263, at man kan tiltræde færdselsudvalgets bemærkninger om fortolknin-gen af
passussen ”som benyttes til almindelig færdsel af en eller flere færdsels-arter” .
Om denne passus anføres i betænkningen bl.a., jf. s. 38:

”… det afgørende for, om der er tale om en vej i lovens forstand, er, om
den benyttes til almindelig færdsel af en eller flere færdselsarter; der må
altså lægges vægt på de faktiske forhold, og der må kræves en mere al-
mindelig benyttelse, men det er tilstrækkeligt, at et enkelt af færdselse-



/

11

lementerne (fodgængere, cyklister, bilister) benytter vejen. Med hensyn til
den nærmere betydning af, at vejen benyttes til almindelig færdsel, kan
udvalget tiltræde den i domspraksis fastslåede fortolkning. Man er enige
om, at der næppe kan gives nogen absolut entydig fortolkning; … ”

Færdselslovens § 101, stk. 1, om objektivt ansvar for trafikskader forvoldt af køre-
tøjer, fik sin nuværende affattelse ved lov nr. 495 af 27. november 1985 om æn-
dring af færdselsloven (Erstatning og forsikring). Af lovforslagets bemærknin-ger
til bestemmelsen fremgår (nr. L 7 af 2. oktober 1985), at bestemmelsen sva-rer til §
1, nr. 1, i lovudkastet i betænkning nr. 1036/1985 om erstatning og for-sikring for
skader opstået ved benyttelse af motordrevne køretøjer afgivet af det af
Justitsministeriet i 1975 nedsatte trafikerstatningsudvalg. I lovudkastets be-
mærkninger til bestemmelsen anføres bl.a., jf. betænkningen s. 160:

”Det objektive erstatningsansvar for kørselsuheld finder, jfr. færdselslo-
vens § 1, kun anvendelse, hvor skaden indtræder på vej, som benyttes til
almindelig færdsel af en eller flere færdselsarter, jfr. nærmere kapitel
3.2.4.”

I betænkningens kapitel 3.2.4, Færdsel på vej, jf. s. 39-40, hedder det bl.a.:

”Færdselslovens regler gælder kun på vej, som benyttes til almindelig
færdsel af en eller flere færdselsarter, jfr. færdselslovens § 1. Der skal ef-
ter bestemmelsen lægges afgørende vægt på de faktiske forhold på ste-det,
og der synes i retspraksis at være en tendens til en udvidende for-tolkning
for så vidt angår sager vedrørende grovere færdselsforseelser og sager om
erstatningsansvar. Færdselslovens særlige ansvarsgrund-lag omfatter efter
praksis skader indtruffet under færdsel på private ve-je og gårdspladser,
blot de er åbne for almindelig færdsel, jfr. f.eks. U1967/467 H (skovvej
taget i brug i forbindelse med byggearbejde i sko-ven) …”

2. EU-ret – Motorkøretøjsforsikringsdirektivet mv.
Flere af færdselslovens regler om erstatning og forsikring bygger på fem EU-di-
rektiver om ansvarsforsikring for motorkøretøjer, jf. henholdsvis Rådets direk-tiv
72/166/EØF af 24. april 1972, Rådets direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983,
Rådets direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990, Europa-Parlamentets og Rådets di-
rektiv 2000/26/EF af 16. maj 2000 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv
2005/14/EF af 11. maj 2005, idet sidstnævnte direktiv (femte direktiv) indeholder
ændringer til de fire første direktiver. Det femte direktiv blev implementeret i
dansk ret ved lov nr. 1560 af 20. december 2006 om ændring af færdselsloven
(Behandling af erstatning efter færdselsuheld m.v.), hvorved bl.a. lovens § 105, stk.
3, blev ændret. De fem direktiver er ophævet ved og erstattet af Europa-
Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103/EF af 16. september 2009 om ansvars-
forsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdel-



/

12

se, som er en kodificeret (konsolideret) udgave af de fem direktiver (herefter
”Motorkøretøjsforsikringsdirektivet”).

Af Motorkøretøjsforsikringsdirektivet fremgår bl.a.:

”Kapitel 1
Almindelige bestemmelser

Artikel 1
Definitioner

I dette direktiv forstås ved:

1) ”køretøj” ethvert motordrevet køretøj, der er bestemt til trafik til
lands, og som ikke kører på skinner, såvel som påhængskøretøjer, selv
om de ikke er tilkoblede

…

Artikel 3
Lovpligtig forsikring af motorkøretøjer

Hver medlemsstat træffer med forbehold af artikel 5 passende foran-
staltninger til at sikre, at erstatningsansvaret for køretøjer, der er hjem-
mehørende i det pågældende land, er dækket af en forsikring.

Der træffes inden for rammerne af de i stk. 1 omhandlede foranstaltnin-ger
bestemmelse om, hvilke skader der dækkes samt om forsikringens
nærmere vilkår.

Hver medlemsstat træffer passende foranstaltninger til at sikre, at for-
sikringskontrakten i øvrigt dækker følgende skader:

a) skader, der forårsages i andre medlemsstater, i overensstemmelse
med disse staters lovgivning

b) skader, der kan ramme personer, som er hjemmehørende i en af
medlemsstaterne, på en strækning, der direkte forbinder to områder,
hvor traktaten finder anvendelse, når der ikke findes et nationalt for-
sikringsbureau i det passerede område; i dette tilfælde skal skaden
dækkes i overensstemmelse med reglerne om lovpligtig ansvarsfor-
sikring i den medlemsstat, hvor køretøjet er hjemmehørende.

Den forsikring, der er omhandlet i stk. 1, skal dække tingsskade såvel som
personskade.
…

Kapitel 5
Særlige kategorier af skadelidte, eksklusionsklausuler, enkelt præmie,
køretøjer

sendt fra en medlemsstat til en anden

Artikel 12
Særlige kategorier af skadelidte



/

13

1. Med forbehold af artikel 13, stk. 1, andet afsnit, skal den i artikel 3
omhandlede forsikring dække ansvaret for personskader, der ved færdsel
med et køretøj forvoldes på andre passagerer end føreren.
…

3. Den forsikring, der er omhandlet i artikel 3, skal dække person- og
tingsskade på fodgængere, cyklister og andre ikke-motoriserede trafi-
kanter, der som følge af en ulykke, hvori et motorkøretøj er involveret, har
ret til erstatning i henhold til den nationale civilret.

Nærværende artikel berører hverken erstatningsansvaret eller skades-
beløbet.”

Motorkøretøjsforsikringsdirektivets artikel 3, stk. 1, har været genstand for EU-
Domstolens fortolkning i en række sager.

Af EU-Domstolens dom af 4. september 2014 i sag C-162/13 (Vnuk) fremgår bl.a.:

” 33 Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt op-lyst,
om første direktivs artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at om-
stændigheder som de i hovedsagen omhandlede, nemlig en traktorma-
nøvre på en gårdsplads, som foretages for at placere den anhænger, som
traktoren er udstyret med i en lade, er omfattet af begrebet »[færdsel med]
køretøjer«.

…

37    Begrebet køretøj er præciseret i direktivets artikel 1, nr. 1), hvorefter der
ved »køretøj« i dette direktiv forstås »ethvert motordrevet køretøj, der er
bestemt til trafik til lands, og som ikke kører på skinner, såvel som
påhængskøretøjer, selv om de ikke er tilkoblede«.

…

41     Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt en traktormanøvre på en gårds-
plads, som foretages for at placere den anhænger, som traktoren er ud-
styret med, i en lade, skal betragtes som henhørende under begrebet
»[færdsel med] køretøjer« i denne bestemmelse eller ej, bemærkes ind-
ledningsvis, at dette begreb ikke kan være overladt til hver enkelt med-
lemsstats vurdering.

42     Hverken første direktivs artikel 1, dette direktivs artikel 3, stk. 1, eller
nogen anden bestemmelse heri eller i andre direktiver vedrørende lov-
pligtig ansvarsforsikring henviser således til medlemsstaternes ret ved-
rørende dette begreb. Ifølge fast retspraksis følger det såvel af kravene om
en ensartet anvendelse af EU-retten som af lighedsprincippet, at indholdet
af en EU-retlig bestemmelse, som ikke indeholder nogen ud-trykkelig
henvisning til medlemsstaternes ret med henblik på at fast-lægge dens
betydning og rækkevidde, normalt i hele Den Europæiske Union skal
undergives en selvstændig og ensartet fortolkning, som skal søges under
hensyntagen ikke alene til bestemmelsens ordlyd, men li-



/

14

geledes til dens kontekst og de formål, der forfølges med den ordning,
som bestemmelsen er en del af (jf. i denne retning dom Omejc, C-536/09,
EU:C:2011:398, præmis 19 og 21 og den deri nævnte retsprak-sis).

…

48     … ingen af direktiverne om lovpligtig forsikring indeholder en defini-
tion af, hvad der skal forstås ved begreberne »ulykke«, »skadestilfæl-de«,
»færdsel«, eller hvad der skal forstås ved »anvendelse af køretøjer« i disse
direktivers forstand.

49     Disse begreber skal imidlertid forstås i lyset af det dobbelte formål om
beskyttelse af ofrene for ulykker forvoldt af et motorkøretøj og liberali-
seringen af personers og varers bevægelighed i forbindelse med gen-
nemførelse af det indre marked, som direktiverne forfølger.

50 … Skønt Domstolen gentagne gange har fastslået, at det fremgår af be-
tragtningerne til første og andet direktiv, at deres formål er at sikre den
frie bevægelighed både for køretøjer, der er hjemmehørende på Unio-nens
område, og for personer, som kører i dem, har den imidlertid lige-ledes
gentagne gange fastslået, at de også har til formål at sikre perso-ner, der
lider skade ved ulykker forvoldt af disse køretøjer, ensartet be-handling,
uanset hvor i Unionen ulykken finder sted (jf. bl.a. i denne retning domme
Ruiz Bernáldez, C-129/94, EU:C:1996:143, præmis 13, og Csonka m.fl.,
C-409/11, EU:C:2013:512, præmis 26 og den deri nævnte retspraksis).

…

52     Udviklingen af EU-lovgivningen vedrørende lovpligtig ansvarsforsik-
ring viser endvidere, at dette formål om beskyttelse af ofrene for ulyk-ker
forvoldt af motorkøretøjer konstant er blevet forfulgt og forstærket af EU-
lovgiver.

…

56     Henset til samtlige ovenstående bemærkninger og navnlig det formål
om beskyttelse, som forfølges med første til tredje direktiv, kan det ikke
antages, at EU-lovgiver har ønsket at udelukke skadelidte ved en ulyk-ke
forvoldt af et køretøj fra den beskyttelse, der ydes af direktiverne, med
henvisning til køretøjets anvendelse, når denne anvendelse er i
overensstemmelse med dette køretøjs almindelige brug.

…

58     … For det andet fremgår det af den forelæggende rets oplysninger, at
den ulykke, der har givet anledning til tvisten i hovedsagen, blev for-voldt
af et køretøj, der bakkede for at placere sig på et bestemt sted, og følgelig
ses at være forvoldt ved en anvendelse af et køretøj, der er i
overensstemmelse med dettes almindelige brug, hvilket imidlertid til-
kommer den forelæggende ret at undersøge.

59     Under disse omstændigheder, og henset til samtlige ovenstående be-
mærkninger, skal det forelagte præjudicielle spørgsmål besvares med, at
første direktivs artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at enhver an-
vendelse af et køretøj, der er i overensstemmelse med dette køretøjs al-



/

15

mindelige brug, er omfattet af begrebet »[færdsel med] køretøjer« som
omhandlet i denne bestemmelse. En traktormanøvre på en gårdsplads som
den i hovedsagen omhandlede, som foretages for at placere den anhænger,
som traktoren er udstyret med, i en lade, kan således være omfattet af
dette begreb, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.”

I EU-Domstolens dom af 28. november 2017 i sag C-514/16 (Rodrigues de An-
drade) hedder det bl.a.:

” 25 Den forelæggende ret ønsker med det første og det andet spørgsmål, der
skal behandles samlet, nærmere bestemt oplyst, om første direktivs artikel
3, stk. 1, skal fortolkes således, at begrebet »[færdsel med] køre-tøjer«
som omhandlet i denne bestemmelse omfatter en situation, hvor en
traktor, der står stille på en jordvej på en landbrugsejendom, og som har
motoren tændt med henblik på at aktivere pumpen til en ukrudts-
middelsprøjte, der er tilkoblet denne traktor, bliver revet med af et jord-
skred, der opstår som følge af en kombination af flere faktorer, herun-der
traktorens vægt, motorens og pumpens vibrationer og kraftig regn, hvilket
medfører, at en person, der arbejder på denne ejendom, afgår ved døden.

…

28     Det bemærkes indledningsvis, at en landbrugstraktor som den i hoved-
sagen omhandlede henhører under begrebet »køretøj« som omhandlet i
nævnte direktivs artikel 1, nr. 1), idet der er tale om, et »motordrevet
køretøj, der er bestemt til trafik til lands, og som ikke kører på skinner,
såvel som påhængskøretøjer, selv om de ikke er tilkoblede«.

29     Det skal i denne henseende bemærkes, at denne definition er uafhængig
af den brug, der gøres eller kan gøres af det pågældende køretøj. Den
omstændighed, at en traktor under visse omstændigheder kan anven-des
som landbrugsmaskine, er følgelig uden betydning for konstaterin-gen af,
at et sådant køretøj er omfattet af begrebet »køretøj« i første di-rektivs
artikel 1, nr. 1) (dom af 4.9.2014, Vnuk, C-162/13, EU:C:2014:2146,
præmis 38).

…

33     Endvidere følger det af udviklingen af EU-lovgivningen vedrørende
lovpligtig ansvarsforsikring, at dette formål om beskyttelse af ofrene for
ulykker forvoldt af motorkøretøjer konstant er blevet forfulgt og for-
stærket af EU-lovgiver (jf. i denne retning dom af 4.9.2014, Vnuk, C-
162/13, EU:C:2014:2146, præmis 52-55).

34     Domstolen har i denne sammenhæng nærmere bestemt fastslået, at før-
ste direktivs artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at begrebet »[færdsel
med] køretøjer« i denne bestemmelse ikke er begrænset til situationer med
færdsel på veje, dvs. færdsel på offentlige veje, men at enhver an-vendelse
af et køretøj, der er i overensstemmelse med dette køretøjs al-mindelige
brug, er omfattet af dette begreb (jf. i denne retning dom af 4.9.2014,
Vnuk, C-162/13, EU:C:2014:2146, præmis 59).



/

16

35     Det følger af ovenstående betragtninger for det første, at rækkevidden
af begrebet »[færdsel med] køretøjer« ikke afhænger af egenskaberne ved
det terræn, hvorpå motorkøretøjet anvendes.

…

37     Det skal for det andet påpeges, at de motorkøretøjer, der er omhandlet i
første direktivs artikel 1, nr. 1), uafhængigt af deres betegnelse alminde-
ligvis anvendes som transportmiddel.

38     Det følger heraf, at begrebet »[færdsel med] køretøjer« som omhandlet i
dette direktivs artikel 3, stk. 1, omfatter enhver anvendelse af et køretøj
som transportmiddel.

39     I denne henseende bemærkes, at den omstændighed, at køretøjet, der
var involveret i ulykken, stod stille på tidspunktet for ulykkens indtræ-
den, ikke i sig selv udelukker, at anvendelsen af dette køretøj på det på-
gældende tidspunkt kan være omfattet af dets funktion som transport-
middel og dermed af begrebet »[færdsel med] køretøjer« som omhand-let
i første direktivs artikel 3, stk. 1. Desuden er spørgsmålet om, hvor-vidt
motoren var tændt på tidspunktet for ulykkens indtræden, ikke af-gørende
i denne forbindelse.

40     Efter denne præcisering skal det for så vidt angår køretøjer, der som
den omhandlede traktor ud over deres almindelig brug som transport-
middel ligeledes under visse omstændigheder kan anvendes som ar-
bejdsmaskiner, afgøres, om denne traktor i forbindelse med ulykken blev
anvendt hovedsagelig som transportmiddel, i hvilket tilfælde an-vendelsen
vil kunne henhøre under begrebet »[færdsel med] køretøjer« som
omhandlet i første direktivs artikel 3, stk. 1, eller blev anvendt som
arbejdsmaskine, i hvilket tilfælde den omhandlede anvendelse ikke er
omfattet af dette begreb.

41     I det foreliggende tilfælde fremgår det af de oplysninger, som den fore-
læggende ret har fremlagt, at da ulykken indtraf, blev den omhandlede
traktor anvendt som generator for den drivkraft, der var nødvendig for at
aktivere pumpen til ukrudtsmiddelsprøjten, der var tilkoblet trakto-ren
med henblik på spredning af dette ukrudtsmiddel på en landbrugs-
ejendoms vinstokke. Med forbehold af de undersøgelser, som det til-
kommer den forelæggende ret at foretage, synes en sådan anvendelse
således hovedsagelig at knytte sig til denne traktors funktion som ar-
bejdsmaskine og ikke som transportmiddel, hvorfor denne anvendelse
ikke henhører under begrebet »[færdsel med] køretøjer« som omhand-let i
første direktivs artikel 3, stk. 1.

42     Under hensyn til ovenstående betragtninger skal det første og det andet
spørgsmål besvares med, at første direktivs artikel 3, stk. 1, skal fortol-kes
således, at begrebet »[færdsel med] køretøjer« som omhandlet i denne
bestemmelse ikke omfatter en situation, hvor en landbrugstrak-tor er
involveret i en ulykke, når dens vigtigste funktion på tidspunktet for
ulykkens indtræden ikke var at tjene som transportmiddel, men be-stod i
som arbejdsmaskine at generere den drivkraft, der var nødvendig for at
aktivere pumpen på en ukrudtsmiddelsprøjte.



/

17

Af EU-Domstolens dom af 20. december 2017 i sag C-334/16 (Núñez Torreiro)
fremgår bl.a.:

11 Den 28. juni 2012 deltog José Luis Núñez Torreiro, officer i den spanske
hær, i nogle natlige militærøvelser på et militært træningsanlæg i Chin-
chilla (Spanien), da det militære hjulkøretøj af typen »Aníbal« (herefter
»det omhandlede køretøj«), der var forsikret af AIG med en lovpligtig
forsikring, og hvori han var passager, væltede, hvilket påførte ham ska-der
af forskellig karakter. Køretøjet kørte ikke i et område, der var be-regnet til
hjulkøretøjer, men i et terræn beregnet til bæltekøretøjer.

…

27     Endvidere fremgår det af udviklingen af EU-lovgivningen vedrørende
lovpligtig ansvarsforsikring, at dette formål om beskyttelse af ofrene for
ulykker forvoldt af motorkøretøjer konstant er blevet forfulgt og styrket af
EU-lovgiver (jf. i denne retning dom af 4.9.2014, Vnuk, C-162/13,
EU:C:2014:2146, præmis 52-55, og af 28.11.2017, Rodrigues de Andrade,
C-514/16, EU:C:2017:908, præmis 33).

28     Det følger af ovenstående betragtninger, at artikel 3, stk. 1, i direktiv
2009/103 skal fortolkes således, at begrebet »færdsel med køretøjer« som
omhandlet i denne bestemmelse ikke er begrænset til situationer med
færdsel på veje, dvs. færdsel på offentlige veje, men at enhver an-vendelse
af et køretøj, der er i overensstemmelse med dette køretøjs al-mindelige
brug, er omfattet af dette begreb (jf. i denne retning dom af 4.9.2014,
Vnuk, C-162/13, EU:C:2014:2146, præmis 59, og af 28.11.2017,
Rodrigues de Andrade, C-514/16, EU:C:2017:908, præmis 34).

29     I denne forbindelse har Domstolen præciseret, at for så vidt som de mo-
torkøretøjer, der er omhandlet i første direktivs artikel 1, nr. 1), hvis
ordlyd svarer til ordlyden af artikel 1, nr. 1), i direktiv 2009/103, uaf-
hængigt af deres betegnelse almindeligvis anvendes som transportmid-del,
henhører enhver anvendelse af et køretøj som transportmiddel un-der dette
begreb (dom af 28.11.2017, Rodrigues de Andrade, C-514/16,
EU:C:2017:908, præmis 37 og 38).

30     Domstolen har endvidere fastslået, at rækkevidden af det pågældende
begreb ikke afhænger af egenskaberne ved det terræn, hvorpå motorkø-
retøjet anvendes (dom af 28.11.2017, Rodrigues de Andrade, C-514/16,
EU:C:2017:908, præmis 35).

…

32     I det foreliggende tilfælde er det ubestridt, at det omhandlede køretøj
på det tidspunkt, hvor det væltede og således påførte José Luis Núñez
Torreiro nogle skader, blev anvendt som transportmiddel.

33     En sådan anvendelse henhører derfor under begrebet »færdsel med kø-
retøjer« som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i direktiv 2009/103.

34     Den omstændighed, at det omhandlede køretøj, da det væltede, kørte
på et militært træningsanlæg, hvortil der ikke var adgang for ikke-mili-
tære køretøjer, og i et område på dette terræn, som ikke var egnet til



/

18

færdsel med hjulkøretøjer, således som det fremgår af forelæggelsesaf-
gørelsen, kan ikke påvirke denne konklusion og begrænser derfor ikke den
lovpligtige forsikring, der følger af bestemmelsen.

…

36     Henset til ovenstående betragtninger skal det første og det andet
spørgsmål besvares med, at artikel 3, stk. 1, i direktiv 2009/103 skal for-
tolkes således, at den er til hinder for en national ordning såsom den i
hovedsagen omhandlede, som giver mulighed for at udelukke skade, der
indtræffer i forbindelse med kørsel med et motorkøretøj på veje el-ler
områder, der ikke er »egnet til færdsel«, fra den lovpligtige forsik-rings
dækning med undtagelse af veje eller områder, der, selv om de ik-ke er
egnet til færdsel, alligevel er »til offentlig brug«.

I EU-Domstolens dom af 20. juni 2019 i sag C-100/18 (Línea Directa Asegura-
dora) hedder det bl.a.:

”29  Med de præjudicielle spørgsmål, som skal behandles samlet, ønsker
den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 3, stk. 1, i di-
rektiv 2009/103, skal fortolkes således, at en situation som den i hoved-
sagen omhandlede, hvor et køretøj parkeret i en bygnings private gara-ge
er brudt i brand med udspring i køretøjets elektriske kredsløb og har
startet en ildebrand, hvorved denne bygning blev beskadiget, er omfat-tet
af begrebet »[færdsel med] køretøjer« som omhandlet i denne be-
stemmelse, selv om nævnte køretøj havde holdt stille i mere end 24 ti-mer
inden brandens opståen.

…

36     Domstolen har præciseret, at for så vidt som de motorkøretøjer, der er
omhandlet i artikel 1, nr. 1), i direktiv 2009/103 uafhængigt af deres be-
tegnelse almindeligvis anvendes som transportmiddel, henhører enhver
anvendelse af et køretøj som transportmiddel under det nævnte begreb
(dom af 20.12.2017, Núñez Torreiro, C-334/16, EU:C:2017:1007, præmis
29).

37     I denne henseende bemærkes for det første, at den omstændighed, at
det i uheldet implicerede køretøj stod stille på tidspunktet for uheldets
indtræden, ikke i sig selv udelukker, at anvendelsen af dette køretøj på det
pågældende tidspunkt kan være omfattet af dets brug som trans-
portmiddel og dermed af begrebet »[færdsel med] køretøjer« som om-
handlet i artikel 3, stk. 1, i direktiv 2009/103 (jf. i denne retning dom af
15.11.2018, BTA Baltic Insurance Company, C-648/17, EU:C:2018:917,
præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).

38     Spørgsmålet om, hvorvidt motoren på det pågældende køretøj var
tændt på tidspunktet for uheldets indtræden, er heller ikke afgørende (jf. i
denne retning dom af 15.11.2018, BTA Baltic Insurance Company, C-
648/17, EU:C:2018:917, præmis 39 og den deri nævnte retspraksis).

…

40     Heraf følger, at rækkevidden af begrebet »[færdsel med] køretøjer« som
omhandlet i artikel 3, stk. 1, i direktiv 2009/103 ikke afhænger af egen-



/

19

skaberne ved det terræn, hvorpå motorkøretøjet anvendes, og navnlig ikke
af den omstændighed, at det pågældende køretøj holdt stille og be-fandt
sig på en parkeringsplads på uheldstidspunktet (jf. i denne ret-ning dom af
15.11.2018, BTA Baltic Insurance Company, C-648/17, EU:C:2018:917,
præmis 37 og 40).

41     På denne baggrund skal det fastslås, at parkering og perioder, hvor et
køretøj holder stille, er naturlige og nødvendige faser, som udgør en in-
tegrerende del af køretøjets anvendelse som transportmiddel.

42     Et køretøj anvendes således i overensstemmelse med dets brug som
transportmiddel, når det kører, men principielt også når det er parkeret i
tiden mellem to køreture.

43     I det foreliggende tilfælde bemærkes, at parkering af et køretøj i en pri-
vat garage udgør en anvendelse af køretøjet, der er i overensstemmelse
med dets brug som transportmiddel.

44     Denne konklusion berøres ikke af den omstændighed, at nævnte køretøj
havde været parkeret i garagen i over 24 timer. Parkeringen af et køretøj
forudsætter nemlig, at køretøjet holder stille, nogle gange i længere tid,
frem til sin næste køretur.

45     Hvad angår den omstændighed, at det i hovedsagen omhandlede uheld
skyldtes en brand forårsaget af et køretøjs elektriske kredsløb, bemær-kes,
at såfremt det køretøj, som har forårsaget dette uheld, henhører un-der
begrebet »køretøj« som omhandlet i artikel 1, nr. 1), i direktiv 2009/103,
er det hverken fornødent nøjagtigt at angive, hvilken del af køretøjet der lå
til grund for den skadevoldende begivenhed, eller at fastlægge, hvilken
funktion denne del har.

46     En sådan fortolkning er i overensstemmelse med formålet om beskyttel-
se af ofrene for uheld forvoldt af motorkøretøjer, der konstant er blevet
forfulgt og styrket af EU-lovgiver som anført i nærværende doms præ-mis
34.

…

48     Henset til ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besva-
res med, at artikel 3, stk. 1, i direktiv 2009/103 skal fortolkes således, at
en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor et køretøj parke-ret i
en bygnings private garage, som anvendes i overensstemmelse med
køretøjets brug som transportmiddel, er brudt i brand med ud-spring i
køretøjets elektriske kredsløb og har startet en ildebrand, hvor-ved denne
bygning blev beskadiget, er omfattet af begrebet »[færdsel med]
køretøjer« som omhandlet i denne bestemmelse, selv om nævnte køretøj
havde holdt stille i mere end 24 timer inden brandens opståen.”

Den 24. maj 2018 har Europa-Kommissionen fremsat forslag til ændring af Mo-
torkøretøjsforsikringsdirektivet (COM(2018) 336 final).

Af forslaget, som endnu ikke er færdigbehandlet, fremgår bl.a.:



/

20

”Artikel 1
I direktiv 2009/103/EF foretages følgende ændringer:

1) I artikel 1 indsættes følgende som nr. 1a):
”1a) ”færdsel med køretøj” : færdsel med et sådant køretøj, der normalt

er bestemt til at tjene som transportmiddel, som er i overensstem-
melse med nævnte køretøjs almindelige brug, uanset køretøjets
karakteristika og uanset det terræn, hvorpå motorkøretøjet anven-
des, og uanset om det er stationært eller i bevægelse.”

Om baggrunden for forslaget er anført bl.a.:

” 5) Direktivets anvendelsesområde 
Den Europæiske Unions Domstol har i en række domme, hovedsagelig i sa-
gerne ”Vnuk” , ”Andrade” og ”Torreiro” , præciseret direktivets anvendelses-
område. Ved Vnuk-dommen fra september 2014 præciseres det, at forpligtel-sen
i direktivets artikel 3 til at have en ansvarsforsikring for motorkøretøjer omfatter
enhver aktivitet, som er i overensstemmelse med et køretøjs ”almin-delige brug”
, uanset hvor køretøjet anvendes. Ved Rodrigues de Andrade-dommen af 28.
november 2017 præciseres det, at ansvarsforsikringen for mo-torkøretøjer kun
bør omfatte ”almindelig brug af køretøjet som et transport-middel” og ”uanset
terræn” , undtaget ulykker, hvor køretøjet udelukkende anvendes til
landbrugsformål. …

For at sikre retssikkerhed og klarhed kodificerer dette forslag derfor rets-praksis
i EU-lovgivningen. Derved sikres der ensartet gennemførelse af rets-praksis i
national lovgivning.”

Landsrettens begrundelse og resultat
Sagens baggrund og spørgsmål
En brandbil indrettet med vandtank og vandkanon deltog i slukningen af en brand
på en stubmark. På marken bakkede brandbilen, mens vandkanonen var i funktion,
og påkørte herunder en brandmand, der som følge heraf afgik ved døden.
Topdanmark har som motorkøretøjsforsikringsselskab for brandbilen udbetalt
forsørgertabserstatning til enken, men har rejst krav om refusion heraf hos
Gjensidige, der er erhvervsansvarsforsikrer for det berørte brandvæsen. Gjensidige
anerkender, at ulykken efter hidtil gældende dansk ret skal dækkes under
erhvervsansvarsforsikringen, men gør gældende, at denne retstilstand ik-ke kan
opretholdes som følge af EU-Domstolens fortolkning af Motorkøretøjs-
forsikringsdirektivet, der er implementeret i dansk ret.

Sagen angår, om ulykken ifølge Motorkøretøjsforsikringsdirektivets bestemmel-ser
skal være dækket af en motorkøretøjsforsikring, jf. direktivets artikel 3, og i
bekræftende fald om en direktivkonform fortolkning af færdselsloven fører til, at
ulykken er omfattet af færdselslovens bestemmelser om lovpligtig ansvars-
forsikring for motorkøretøjer.

Færdselslovens regler



/

21

Det fremgår af færdselslovens § 1, at loven gælder, hvor andet ikke er bestemt, for
færdsel på vej, som benyttes til almindelig færdsel af en eller flere færdsels-arter.
Efter lovens forarbejder skal der ved vurderingen heraf lægges vægt på de faktiske
forhold, og der må kræves en mere almindelig benyttelse, men det er tilstrækkeligt,
at et enkelt af færdselselementerne (fodgængere, cyklister, bili-ster) benytter vejen.

Efter færdselslovens § 101 skal den, der er ansvarlig for et motordrevet køretøj,
erstatte skader, som køretøjet forvolder ved færdselsuheld eller ved eksplosion
eller brand, der hidrører fra brændstofanlæg i køretøjet. Ifølge færdselslovens §
105, stk. 1, skal krav om erstatning for skader forvoldt af motordrevne køretøjer
være dækket af en ansvarsforsikring. Da andet ikke er bestemt i relation til
færdselslovens §§ 101 og 105, gælder disse bestemmelser alene for færdsel på vej,
som benyttes til almindelig færdsel af en eller flere færdselsarter, jf. lovens § 1.

Der er enighed om, at stubmarken, hvorpå ulykken fandt sted, ikke benyttes til
almindelig færdsel af en eller flere færdselsarter.

Ulykken er herefter utvivlsomt ikke omfattet af færdselslovens bestemmelser om
lovpligtig ansvarsforsikring for motordrevne køretøjer, jf. §§ 101 og 105.

Motorkøretøjsforsikringsdirektivets bestemmelser
Det følger af direktivets artikel 3, stk. 1, om lovpligtig forsikring af motorkøre-
tøjer, at hver medlemsstat træffer passende foranstaltninger til at sikre, at erstat-
ningsansvaret for køretøjer, der er hjemmehørende i det pågældende land, er
dækket af en forsikring. Af direktivets artikel 1 om definitioner fremgår, at der ved
”køretøj” forstås ethvert motordrevet køretøj, der er bestemt til trafik til lands, og
som ikke kører på skinner, såvel som påhængskøretøjer, selv om de ikke er
tilkoblede.

EU-Domstolen har i dom af 4. september 2014 i sag C-162/13 (Vnuk) om fortolk-
ningen af direktivets artikel 3 udtalt bl.a., at begreberne ”ulykke” , ”skadestilfæl-
de” , ”færdsel” og ”anvendelse af køretøjer” skal forstås i lyset af det dobbelte
formål, som motorkøretøjsforsikringsdirektiverne forfølger, om liberalisering af
personers og varers bevægelighed i forbindelse med gennemførelse af det indre
marked og om beskyttelse af ofrene for ulykker forvoldt af et motorkøretøj, her-
under sikre sådanne personer ensartet behandling, uanset hvor i Unionen ulyk-ken
finder sted (præmis 48-50). Udviklingen i EU-lovgivningen vedrørende lov-pligtig
ansvarsforsikring viser endvidere, at formålet om beskyttelse af ofrene for ulykker
forvoldt af motorkøretøjer konstant er blevet forfulgt og forstærket af EU-lovgiver
(præmis 52). I sagen, der angik en traktormanøvre på en gårds-plads, som blev
foretaget for at placere den anhænger, som traktoren var udsty-ret med, i en lade og
herved forvoldte personskade, udtalte Domstolen endvi-



/

22

dere, at enhver anvendelse af et køretøj, der er i overensstemmelse med dette
køretøjs almindelige brug, er omfattet af begrebet ”[færdsel med] køretøjer” som
omhandlet i direktivets artikel 3, stk. 1 (præmis 59).

EU-Domstolens dom af 28. november 2017 i sag C-514/16 (Rodrigues de Andra-
de) angik en ulykke, der indtraf, da en traktor blev anvendt som generator for den
drivkraft, der var nødvendig for at aktivere pumpen til en ukrudtsmid-delsprøjte,
der var tilkoblet traktoren med henblik på spredning af ukrudtsmid-let. Domstolen
udtalte bl.a., at direktivets artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at begrebet
”[færdsel med] køretøjer” ikke er begrænset til situationer med færdsel på veje og
ikke afhænger af egenskaberne ved det terræn, hvorpå mo-torkøretøjet anvendes
(præmis 34 og 35), og begrebet omfatter enhver anven-delse af et køretøj som
transportmiddel (præmis 38). Den omstændighed, at kø-retøjet holder stille på
tidspunktet for ulykkens indtræden, udelukker ikke i sig selv, at anvendelsen af
køretøjet på det pågældende tidspunkt kan være omfat-tet af dets funktion som
transportmiddel, og i denne forbindelse er det ikke af-gørende, om motoren er
tændt på tidspunktet for ulykkens indtræden (præmis 39). Om køretøjer, der ud
over deres almindelige brug som transportmiddel un-der visse omstændigheder
tillige kan anvendes som arbejdsmaskiner, udtalte Domstolen endvidere, at
direktivets artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at be-grebet ”[færdsel med]
køretøjer” ikke omfatter en situation, hvor en landbrugs-traktor er involveret i en
ulykke, når dens vigtigste funktion på tidspunktet for ulykkens indtræden ikke var
at tjene som transportmiddel, men bestod i som arbejdsmaskine at generere den
drivkraft, der var nødvendig for at aktivere pumpen på en ukrudtsmiddelsprøjte
(præmis 42).

I EU-Domstolens dom af 20. december 2017 i sag C-334/16 (Núñez Torreiro), som
vedrørte et militært hjulkøretøj, der væltede under kørsel på et militært
træningsanlæg i et område, der ikke var egnet til færdsel med hjulkøretøjer, ud-
talte Domstolen bl.a., at direktivets artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at be-
stemmelsen er til hinder for en national ordning, som giver mulighed for at
udelukke skade, der indtræffer i forbindelse med kørsel med et motorkøretøj på
veje eller områder, der ikke er ”egnet til færdsel” , fra den lovpligtige forsik-
ringsdækning (præmis 32-34).

I dom af 20. juni 2019 i sag C-100/18 (Línea Directa Aseguradora) udtalte EU-
Domstolen endvidere bl.a., at et køretøj anvendes i overensstemmelse med dets
brug som transportmiddel, når det kører, men principielt også når det er parke-ret i
tiden mellem to køreture (præmis 42). I sagen, hvor et køretøj parkeret i en
bygnings private garage brød i brand med udspring i køretøjets elektriske kredsløb
og antændte en ildebrand, hvorved garagebygningen blev beskadiget, udtalte
Domstolen tillige, at direktivets artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at den
pågældende situation var omfattet af begrebet »[færdsel med] køretøjer«,



/

23

selv om køretøjet havde holdt stille i mere end 24 timer inden brandens opståen
(præmis 48).

EU-Domstolens afgørelser om fortolkningen af Motorkøretøjsforsikringsdirekti-
vets artikel 3, stk. 1, indebærer således, at et køretøj omfattet af definitionen i ar-
tikel 1, nr. 1, som det klare udgangspunkt skal være dækket af en lovpligtig an-
svarsforsikring, når køretøjet anvendes i overensstemmelse med dets brug som
transportmiddel, uanset egenskaberne ved det terræn, hvorpå motorkøretøjet
anvendes. Undtaget er navnlig tilfælde, hvor køretøjets vigtigste funktion på
tidspunktet for ulykkens indtræden ikke er at tjene som transportmiddel, men som
arbejdsmaskine.

På denne baggrund og i lyset af de formål, som Motorkøretøjsforsikringsdirek-tivet
forfølger, herunder navnlig beskyttelse af ofre for ulykker forvoldt af mo-
torkøretøjer, finder landsretten, at et tilfælde som det foreliggende, hvor en
brandbil i overensstemmelse med dets almindelige funktion som transportmid-del
under slukning af en brand på en stubmark bakkede og herunder forvoldte skade,
efter Motorkøretøjsforsikringsdirektivets artikel 3, stk. 1, skal være dæk-ket af en
lovpligtig ansvarsforsikring. Det forhold, at brandbilens vandkanon var i funktion
under kørslen kan ikke føre til et andet resultat.

Direktivkonform fortolkning
Som nævnt anerkender Gjensidige, at ulykken efter hidtil gældende dansk ret skal
dækkes under erhvervsansvarsforsikringen, men har anført, at denne ret-stilstand
ikke kan opretholdes som følge af EU-Domstolens fortolkning af Mo-
torkøretøjsforsikringsdirektivet, som er implementeret i dansk ret.

Det fremgår af EU-Domstolens dom af 19. april 2016 i sag C-441/14 (Ajos), jf.
herved Højesterets dom 6. december 2016, gengivet i UfR 2017.824, at EU-Dom-
stolen gentagne gange har fastslået, at et direktiv i en tvist mellem private ikke i sig
selv kan skabe forpligtelser for private og derfor ikke som sådan kan på-beråbes
over for sådanne parter, men at den forpligtelse for medlemsstaterne, der følger af
et direktiv, til at virkeliggøre dets mål og deres pligt til at træffe al-le almindelige
eller særlige foranstaltninger for at sikre opfyldelsen af denne forpligtelse, påhviler
alle myndighederne i medlemsstaterne, herunder også domstolene inden for
rammerne af deres kompetence (præmis 30). Det fremgår endvidere, at det følger
heraf, at de nationale domstole ved anvendelsen af na-tional ret er forpligtede til at
tage hensyn til samtlige bestemmelser i denne ret og til at benytte sig af de
fortolkningsmetoder, der er anerkendt i denne, for i vi-dest muligt omfang at
fortolke den nationale ret i lyset af det pågældende di-rektivs ordlyd og formål med
henblik på at opnå det resultat, der tilsigtes med direktivet, og således handle i
overensstemmelse med TEUF artikel 288, stk. 3, (præmis 31). Det fremgår
dernæst, at forpligtelsen til overensstemmende for-



/

24

tolkning begrænses af generelle retsprincipper, og at den ikke kan tjene som
grundlag for en fortolkning contra legem af national ret (præmis 32).

Den konkrete sag
Som nævnt er ulykken utvivlsomt ikke omfattet af færdselslovens bestemmel-ser
om lovpligtig ansvarsforsikring for motordrevne køretøjer, da ulykken ikke indtraf
på vej, som benyttes til almindelig færdsel af en eller flere færdselsarter, jf. lovens
§§ 101 og 105, jf. § 1.

Som ligeledes anført finder landsretten, at et tilfælde som det foreliggende, hvor en
brandbil med vandtank og vandkanon under slukning af en brand på en stubmark
bakker på marken, mens vandkanonen er i funktion, og herunder foretager
personpåkørsel, efter Motorkøretøjsforsikringsdirektivets artikel 3, stk. 1, skal
være dækket af en lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer.

Ved anvendelse af dansk rets anerkendte fortolkningsprincipper er det imidler-tid
ikke muligt at nå til et resultat, hvorefter færdselslovens §§ 101 og 105 også skal
omfatte tilfælde, hvor færdslen foregår andre steder end på vej, som benyt-tes til
almindelig færdsel af en eller flere færdselsarter, jf. færdselslovens § 1. Så-fremt
bestemmelserne skulle fortolkes således, at den lovpligtige ansvarsforsik-ring for
motordrevne køretøjer også skulle dække tilfælde, der falder uden for
færdselslovens anvendelsesområde, ville det være en tilsidesættelse af færdsels-
lovens klare bestemmelser og et brud på retssikkerheden og den forudsigelig-hed i
rettens anvendelse, som må kræves. En sådan fortolkning ville således være contra
legem af dansk ret og tillige betyde, at EU-retten blev tillagt direkte virkning i en
tvist mellem to private parter.

På denne baggrund, og da ulykken er omfattet af den hos Gjensidige tegnede
erhvervsansvarsforsikring, finder landsretten, at Gjensidige endeligt skal dæk-ke
den af Topdanmark udbetalte forsørgertabserstatning.

Konklusion
Gjensidige skal til Topdanmark betale 906.719,58 kr. med procesrente fra sagens
anlæg.

Sagsomkostninger
Under hensyn til sagens karakter og videregående betydning finder landsret-ten, at
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger til den anden part.

THI KENDES FOR RET:



/

25

Gjensidige Forsikring, dansk filial af Gjensidige Forsikring ASA, Norge, skal in-
den 14 dage til Topdanmark Forsikring A/S betale 906.719,58 kr. med proces-rente
fra den 1. juli 2019.

Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger til den anden part.



/