Sagen udsættes på forelæggelse af præjudicielt spørgsmål for EU-domstolen
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Straffesag — Bødesag
Sagsemner: Søfart;
Udlændinge;

ØSTRE LANDSRETS DOMBOG


KENDELS E




Afsagt den 20. december 2018 af Østre Landsrets 20. afdeling
(landsdommerne Henrik Bitsch, Ib Hounsgaard Trabjerg og Niels Fenger) .


20. afd. nr. S-1466-18:
Anklagemyndigheden
mod

(advokat Michael Clemmensen)




Indledning
Iden påankede dom af 4.maj 2018 blev  dømt for fire forhold vedrø-
rende overtrædelse af udlændingelovens 8 59, stk. 4,jf. stk. 5,jf. 8 61, ved som bestyrende
partsreder at have ladet skibe anløbe danske havne med udenlandske medarbejdere, selv
om dette personale ikke havde arbejdstilladelse eller var fritaget herfor.


 har gjort gældende; at landsretten bør forelægge følgende tre spørgs -
mål præjudicielt for EU-Domstolen:


1 Skal TEUF art. 49 forstås således, at den er til hinder for en medlemsstats nationale
bestemmelse om, at skibe, der er indflaget i medlemsstaten 0g ejet af skibsredere,
der er borgere i et andet EU-land end medlemsstaten; hvis besætning helt eller del -
vist består af tredjelandsstatsborgere, højst må anløbe medlemsstatens havne 25
gange (henholdsvis 28, hvoraf 3 anløb er værfts-ophold) på et år?
2. Udgør et hensyn om at undgå konkurrence på det danske arbejdsmarked, f.eks. for-
di udenlandsk arbejdskraft som følge af lønniveauet udkonkurrerer dansk arbejds -

kraft; et tvingende samfundsmæssigt hensyn; der kan begrunde en national lovmæs-
sig begrænsning, der udgør en restriktion umiddelbart i strid med TEUF art. 49,ien
situation; hvor en medlemsstats nationale bestemmelse om, at skibe i international
trafik; der er indflaget i medlemsstaten; 0g ejet af skibsredere; der er borgere i et
andet EU-land end medlemsstaten; hvis besætning helt eller delvist består af tredje-
landsstatsborgere; højst må anløbe medlemsstatens havne 25 gange (28 gange;
hvoraf 3 anløb er værtsophold) på et år?
3 Skal TEUF art. 49 og den dertil knyttede retspraksis forstås således; at en medlems -
stat kan indføre restriktioner i umiddelbart strid med TEUF art. 49, uden at kunne
påvise konkrete holdepunkter for, hvilke tvingende samfundsmæssige hensyn; der
skal begrunde restriktionen; og kan en medlemsstat i sin vurdering af restriktionens
forenelighed med TEUF art. 49 nøjes med at vurdere restriktionens egnethed, eller
skal medlemsstaten også vurdere, om restriktionen går videre end nødvendigt?


Anklagemyndigheden har med henvisning til et responsum af 3.juli 2015 fra Juridisk Spe-
cialudvalg udtalt sig imod, at der sker præjudiciel forelæggelse; 0g har subsidiært påstået
sagen forelagt for Juridisk Specialudvalg på ny, hvis landsretten finder, at Juridisk Special-
udvalgs responsum ikke dækker alle de anbringender, som er fremført for landsretten.


Byretten afviste at foretage præjudiciel forelæggelse for EU-Domstolen.


Anbringender
 har til støtte for anmodningen om præjudiciel forelæggelse anført
bl.a., at den frie etableringsret i TEUF art. 49 er til hinder for kravet om arbejdstilladelse
for beskæftigelse på skibene i udlændingelovens 8 13, stk. 1, nr. 2, smh. med, hvad der nu
er udlændingebekendtgørelse nr. 1197 af 26. september 2016 8 24, nr. 4, 0g på gemnings -
tidspunktet var udlændingebekendtgørelse nr. 270 af 22. marts 2010 $ 33, stk. 1, nr. 4.
Tiltalte Aps	<an på den baggrund ikke pålægges strafansvar i medfør af, hvad der nu

er udlændingelovens 8 59, stk. 5-6.


Ifølge  har anklagemyndigheden ikke godtgjort; at kravet om arbejds -
tilladelse er egnet 0g nødvendigt til at varetage et tvingende samfundsmæssigt hensyn. Det
følger allerede af, at det er usikkert, hvilke formål kravet om arbejdstilladelse og omfanget
af undtagelsen hertil søger at beskytte. Dels er formålet med reglerne ikke som anført af
anklagemyndigheden at sikre stabiliteten på abejdsmarkedet, dels udgør det af byretten

anførte om ønsket om at beskytte det danske arbejdsmarked ikke et tvingende hensyn efter
EU-retten.


Under alle omstændigheder har anklagemyndigheden ikke godtgjort; at reglerne i netop
den konkrete sag var nødvendige for at varetage et anerkendelsesværdigt hensyn; herunder
i forhold til det påberåbte hensyn vedrørende behovet for at undgå forstyrrelser på det dan-
ske arbejdsmarked. Tværtimod er reglerne uegnede til at varetage dette formål. Det skyldes
bl.a. 1) at reglerne ikke omfatter skibe registreret i andre landes skibsregistre; 2) at besæt-
ningen under alle omstændigheder skal have arbejdstilladelse for at arbejde på havneområ-
det eller i øvrigt på dansk landterritorium; 3) at reglerne ikke er til hinder for, at tredje-
landsstatsborgeren anløber en dansk havn mere end 25 gange, idet det afgørende alene er,
hvor ofte det pågældende skib anløber en dansk havn; og 4) at de danske visumregler i
fornødent omfang varetager det påberåbte hensyn til arbejdsmarkedets stabilitet . Det må
også indgå, at de omtvistede danske regler på den ene side har et snævert anvendelsesom-
råde 0g på den anden side er meget indgribende for skibsredere; der tvinges til at ændre
deres ansættelsespolitik.  har i den forbindelse henvist til en række
domme vedrørende den frie udveksling af tjenesteydelser.


Særligt for så vidt angår det foreslåede spørgsmål 3 har  anført, at
spørgsmålet for så vidt må anses for afklaret i retspraksis, men at det er blevet relevant som
følge af den forståelse af EU-retten, som byretten angiveligt har anlagt.


Anklagemyndigheden har gjort gældende; at der ikke er grundlag for at foretage præjudici -
el forelæggelse, idet Juridisk Specialudvalg med et responsum af 3.juli 2015 har forholdt
sig til både spørgsmålet om tvingende almene hensyn 0g proportionaliteten af de omtviste -
de danske regler og har fundet, at EU-retten ikke er til hinder for de danske regler. De øn -
skede spørgsmål 2 0g 3 er desuden unødvendige for sagens afgørelse, idet de søger at få en
efterprøvelse af byrettens præmisser.


Det fremgår af Juridisk Specialudvalgs responsum; at udvalget finder, at de omhandlede
danske regler udgør en ikke-diskriminerende restriktion for den frie etableringsret. Det an -
føres videre, at reglerne varetager de samme formål som det generelle krav om arbejdstil -
ladelse i udlændingelovens $ 13, stk. 1, 2. pkt., nemlig hensynet til at sikre stabiliteten på
arbejdsmarkedet og derved undgå forstyrrelser heraf. Ifølge udvalget er kravet om arbejds -
tilladelse en effektiv og dermed egnet måde at varetage dette hensyn. Juridisk Specialud-

- 4 - 
 
valg finder også, at de omhandlede regler ikke går videre end nødvendigt, idet tredjelands-
statsborgere, der er beskæftiget på et dansk indregistreret skib, der anløber en dansk havn 
mere end 25 ga nge årlig t, må anses for at have opnået en tilknytning til arbejdsmarkedet, 
der svarer til den tilknytning, der foreligger ved tredjelandsstatsborgeres beskæftigelse ved 
en landbaseret virksomhed.  
 
Landsrettens begrundelse og resultat  
Det følger af EU -Doms tolens praksis efter TEUF artikel 267, stk. 3, at hvis der er rejst et 
EU-retligt spørgsmål under en retssag ved en ret, hvis afgørelser ifølge de nationale rets-
regler ikke kan appelleres, er retten som udgangspunkt pligtig at forelægge sagen for EU -
Domsto len. Dette gælder dog ikke, hvis det rejste spørgsmål ikke er relevant, hvis den på-
gældende EU -retlige bestemmelse allerede er blevet fortolket i fornøden t omfang af Dom-
stolen, eller hvis EU-rettens korrekte anvendelse i øvrigt fremgår med en sådan klarhed , at 
der ikke er plads til fortolkningstvivl , jf. sag C -379/15, Association Fran ce Nature Envi-
ronnement, dom af 28. juli 2016, og sag C -416/17, Kommissionen mod Frankrig, dom af 4. 
oktober 2018. Forelæggelsespligten gælder endvidere ikke i forhold til mul ige præjudiciel-
le spørgsmål, der hviler på urigtige hypoteser eller i øvrigt ikke er relevante for sagens af-
gørelse, jf. sag C -136/12, Consiglio nazionale dei geologi, dom af 18. juli 2013.  
 
Det tilkommer udelukkende den nationale retsinstans selvstændigt  og uafhængigt at vurde-
re, om der foreligger »acte clair«, jf. forenede sager C -72/14 og C -197/14, X og T.A. van 
Dijk, dom af 9. september 2015, og sag C -160/14, Ferriere da Silva, dom af 9. september 
2015. Det forhold, at Juridisk Specialudvalg – der best år af medlemmer fra bl.a. samme 
ministerier som anklagemyndigheden og det ministerium, under hvis ressort den anfægtede 
lovgivning henhører – har udtalt, at der ikke er anledning til at forelægge præjudicielt , kan 
ikke føre til, at præjudiciel forelæggelse  undlades .   
 
Som også anført a f parterne må det lægges til grund, at kravet om arbejdstilladelse i udlæn -
dingelovens § 13, stk. 1, jf. udlændingebekendtgørelsens § 24, nr. 4, kan udgøre en restrik-
tion for den frie etableringsret som omhandlet i TEUF art. 49, og at denne bestemmelse 
bl.a. henset til ejerforholdene for de berørte skibe  finder anvendelse i den foreliggende sag.  
 
Parterne er ikke enige  om, hvilke hensyn den anfægtede danske lovgivning søger at vareta-
ge. EU -Domstolen kan imidlertid ikke i en præjudiciel sag tage stilling til, hvilke formål en 
national retsregel forfølger, jf. bl.a. C-344/13 & C -367/13, Blanco & F abretti, dom af 22.

- 5 - 
 
oktober 2014, og sag C -13/15, Cdiscount, kendelse af 8. september 2015 . Landsretten be-
mærker også, at det allerede  er afklaret i EU -Domstolens praksis, at det af anklagemyndig-
heden påberåbte hensyn til at sikre stabiliteten på arbejdsmarkedet og derved undgå for-
styrrelser heraf principielt kan begrunde indskrænkninger i den frie bevægelighed, jf. se-
nest sag C -18/17, D anieli & C. Officine Meccaniche SpA, dom af 14. november 2018.  
 
EU-Domstolen har i en række domme udtalt sig om, hvilke momenter der efter TEUFs 
regler skal indgå i en proportionalitetsbedømmelse af restriktioner på en arbejdsgivers frie 
valg af arbejdsta gere. Denne praksis angår imidlertid navnlig forholdet til reglerne om tje-
nesteydelser. EU -Domstolens hidtidige afgørelser giver på den baggrund ikke så sikre hol-
depunkter for, hvorledes forholdet mellem de omhandlede danske regler og TEUF art. 49 
om etabl eringsretten bør bedømmes, at landsretten som en sidsteinstans efter TEUF art. 
267, stk. 3, kan undlade at forelægge præjudicielt.  
 
Landsretten finder herefter, at de r er anledning til at forelægge EU -Domstolen spørgsmål 
om, hvorvidt TEUF art. 49 er til hi nder for regler svarende til de omhandlede danske regler 
om krav om arbejdstilladelse i relation tredjelandsstatsborgere, der arbejder på skibe, der er 
indflaget i Danmark  og ejet af skibsredere, der er borgere i et andet EU -land.  
 
Som anført ovenfor er de r efter TEUF art. 267 ikke anledning til at forelægge præjudicielle 
spørgsmål, hvis besvarelse ikke vil have betydning for den afgørelse, som landsretten skal 
træffe i hovedsagen. Landsretten finder, at dette er tilfældet for så vidt angår de foreslåede 
spørgsmål 2 og 3, der dels tager udgangspunkt i en formulering af den påankede dom, dels 
forudsætter, at anklagemyndigheden har gjort andre anbringender gældende, end hvad der 
rent faktisk er tilfældet. Landsretten finder derfor ikke grundlag for at forelægg e de ønske-
de spørgsmål 2 og 3 for EU -Domstolen.  
 
Landsretten finder ikke anledning til  at udsætte sagen med henblik fornye t forelæggelse for 
Juridisk Specialudvalg  i overensstemmelse med anklagemyndighedens subsidiære anmod-
ning. Juridisk Specialudvalg har ikke til opgave at rådgive landsretten – men a lene ankla-
gemyndigheden – og det tilkommer  ikke landsretten at træffe beslutning om, hvorvidt sa-
gen på ny bør forelægges Juridisk Specialudvalg.  Landsretten kan ikke have bemærkninger 
til, om anklagemyndigheden  i forbindelse med sagens fortsatte behandling måtte finde an-
ledning til at forelægge sagen for Juridisk Specialudvalg med henblik at bistå anklagemyn-
digheden hermed.

- 6 - 
 
 
Landsretten finder herefter, at der skal ske forelæggelse for EU -Domstolen i det ovenfor  
angivne omfang.  
 
T h i  b e s t e m m e s :  
 
Sagen udsættes på forelæggelse af præjudicielt spørgsmål for EU -domstolen.  
 
 
 
(Sign.)  
___  ___  ___  
Udskriftens rigtighed bekræftes. Østre Landsret, den