Højesteret frifinder i sag om tiltale for erhvervsmæssig personbefordring uden tilladelse
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Straffesag — Bødesag
Sagsemner: Færdsel;

UDSKRIFT
AF

HØJESTERETS DOMBOG

HØJESTERETS DOM
afsagt tirsdag den 11. marts 2008

Sag 354/2007

(1. afdeling)

Rigsadvokaten

mod

Tiltalte 1

(advokat Ole Olsen, e.o.)

I tidligere instanser er afsagt dom af Retten i Gråsten den 17. marts 2006 og af Vestre Lands-

rets 3. afdeling den 22. november 2006.

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Poul Sørensen, Per Sørensen, Per Walsøe, Poul

Søgaard og Henrik Waaben.

Påstande

Dommen er anket af Tiltalte 1 med påstand om frifindelse, subsidiært strafbortfald og mere

subsidiært formildelse.

Anklagemyndigheden har påstået skærpelse.

Supplerende sagsfremstilling

I lov nr. 115 af 29. marts 1978 om buskørsel hed det i § 1 bl.a.:

” § 1. Kørsel med motorkøretøjer, indrettet til befordring af flere end 9 personer, føre-ren
medregnet, kræver tilladelse i henhold til denne lov.
…



- 2 -

Stk. 3. Undtaget fra kravet i stk. 1 er kørsel, der ikke udføres erhvervsmæssigt. …”

I bemærkningerne i forslaget til bestemmelsen anføres bl.a. (Folketingstidende 1977-78, til-læg

A, spalte 1122 f.):

”På buskørselsområdet taler de trafikpolitiske hensyn for at skabe størst mulig samling
om passagergrundlaget for den kollektive trafik – jfr. det herom anførte under de almin-
delige bemærkninger. Bl.a. derfor gælder der efter dette lovforslag en snævrere af-
grænsning af den ikke-erhvervsmæssige kørsel, d.v.s. den kørsel, der skal kunne udføres
frit, end den der gælder på hyrekørselsområdet, hvor en så snæver afgrænsning som den,
der anvendes på buskørselsområdet, vil kunne komme til at virke urimelig.

Som personbefordring, hvortil der ikke kræves tilladelse efter dette lovforslag, betragtes
kørsel, hvor passagererne har en nærmere tilknytning til den, der er registreret som ejer af
motorkøretøjet. Kørslen, for hvilken der ikke må kræves vederlag, skal udføres som led i
anden virksomhed af ejeren af motorkøretøjet eller en hos denne ansat chauffør. Udover,
hvad man i daglig tale forstår ved ”privat kørsel” , d.v.s. kørsel med familie-medlemmer
o.lign., falder – på samme måde som efter forslaget til lov om hyrekørsel – således også
kørsel med busser, der tilhører f.eks. en skole eller en fabrik, hvor der udelukkende sker
befordring af skolens elever eller fabrikkens personale, uden for tilla-delseskravet.”

Med hjemmel i loven om buskørsel var der senest udstedt bekendtgørelse nr. 33 af 15. januar

1997 om buskørsel, der i § 1, stk. 4, bestemte:

”Stk. 4. Kørslen anses for ikke-erhvervsmæssig personbefordring, hvis følgende betin-
gelser er opfyldt:
…

4) Der befordres udelukkende personer med nærmere tilknytning til den pågæl-dende
person, virksomhed eller sammenslutning, der udfører eller lader kørslen udføre.”

Ved lov nr. 399 af 2. juni 1999 om ændring af bl.a. lov om buskørsel blev § 1, stk. 1 og 4,

affattet således:



- 3 -

” § 1. Den, der er etableret på dansk område og udfører erhvervsmæssig personbefor-
dring med dansk indregistreret motorkøretøj indrettet til befordring med flere end 9 per-
soner, føreren medregnet, skal have tilladelse hertil. …

Stk. 4. Ved erhvervsmæssig personbefordring forstås kørsel med de i stk. 1 nævnte
køretøjer

1) med personer uden en nærmere tilknytning til den person, virksomhed eller sam-
menslutning, der udfører eller lader kørslen udføre,

2) som udføres mod vederlag, eller

3) som udgør den pågældende persons, virksomheds eller sammenslutnings pri-mære
formål.”

I forslaget til lovændringen anføres i de almindelige bemærkninger bl.a. (Folketingstidende

1998-99, tillæg A, side 4421):

” 4. Trafikministeriets overvejelser vedrørende en revideret buslov:

Buslovgivningen skal varetage flere funktioner. Den skal bl.a. sikre, at buskørsel kan
foregå under betryggende former af hensyn til færdselssikkerheden. Dette sikres gen-nem
lovgivningens angivelse af økonomiske, vandelsmæssige, faglige og uddannelses-
mæssige krav, der skal være opfyldt, forinden der kan udstedes en tilladelse – samt gen-
nem fastlæggelse af bestemmelser for tilbagekaldelse af tilladelser og øvrige sanktioner,
såfremt der udføres buskørsel i strid med lovgivningen.

Buslovgivningen skal endvidere fastlægge rammerne for den erhvervsmæssige og der-
med tilladelsesbaserede kørsel i forhold til den ikke-erhvervsmæssige buskørsel, der kan
udføres tilladelsesfrit. Afgrænsningen er af betydning for konkurrenceforholdene på
busområdet.

Afgrænsningen mellem den erhvervsmæssige og ikke-erhvervsmæssige buskørsel frem-
går i dag af busbekendtgørelsen. Imidlertid foreslås det, at denne afgrænsning indføres i
selve loven, således at det her klart kommer til at fremgå, hvad der forstås ved erhvervs-
mæssig buskørsel.”

I bemærkningerne til den foreslåede bestemmelse i § 1, stk. 4, hedder det bl.a. (Folketings-

tidende 1998-99, tillæg A, side 4429):

”Med bestemmelsen i stk. 4, der er ny, tages der initiativ til, at afgrænsningen mellem
erhvervsmæssig og ikke-erhvervsmæssig personbefordring fastlægges direkte i loven.



- 4 -

Som nævnt i de almindelige bemærkninger, afsnit 4, regulerer buslovens bestemmelser i
første række den erhvervsmæssige personbefordring og dermed den personbefordring,
som er baseret på et krav om tilladelse, jf. herved både den gældende og den foreslåede
bestemmelse i stk. 1. Den ikke-erhvervsmæssige personbefordring kan derimod udføres
tilladelsesfrit. Den nærmere afgrænsning mellem den erhvervsmæssige og den ikke-er-
hvervsmæssige personbefordring er derfor afgørende for lovens anvendelsesområde.

Den gældende afgrænsning er i henhold til bemyndigelsen i den gældende lov fastlagt i
Trafikministeriets bekendtgørelse nr. 33 af 15. januar 1997 om buskørsel (busbekendt-
gørelsen). Det findes imidlertid rigtigst, at afgrænsningen mellem den erhvervsmæssige
og den ikke-erhvervsmæssige personbefordring – og dermed lovens anvendelsesområde –
fremgår direkte af lovens tekst.
…

Den nu foreslåede afgrænsning i stk. 4, nr. 1, betyder at kravet om en nærmere tilknyt-
ning til den pågældende person, virksomhed eller sammenslutning, der udfører eller la-der
kørslen udføre, opretholdes, såfremt kørsel skal kunne udføres uden tilladelse. Be-
fordring af nære pårørende vil som hidtil ikke kræve tilladelse. Ved ”privat kørsel” fo-
religger den nærmere tilknytning således med hensyn til befordring af den nærmeste
familie, men ikke ved befordring af f.eks. naboer, venner og bekendte.

Endvidere vil kommunale institutioner fortsat alene kunne udføre ikke-erhvervsmæssig
buskørsel for den personkreds, der er tilknyttet institutionen som patienter, elever eller
lignende. Der vil fortsat kunne befordres hjemmeboende ældre, der er visiteret til akti-
viteter, som har til formål at vedligeholde den pågældendes fysiske og psykiske fær-
digheder.

En virksomhed kan som hidtil befordre virksomhedens ansatte, men ikke virksomhe-dens
kunder. Endvidere kan en forening befordre foreningens aktive medlemmer, herunder kan
en sportsforening befordre foreningens sportsudøvere, træneren og andre hjælpere til et
sportsarrangement, men ikke pårørende til de aktive, tilhængere eller lig-nende.
…

Der vil naturligvis, som det er tilfældet i dag, kunne opstå situationer vedrørende forstå-
elsen af begrebet ”nærmere tilknytning” , der ikke umiddelbart er omfattet af de her
nævnte eksempler. Som hidtil vil sådanne forhold skulle afklares ved en konkret for-
tolkning.”

I et brev af 27. marts 2006 fra Dansk Sprognævn hedder det:

”Tak for dit brev angående betydningen af ”nærmere tilknytning” . Spørgsmålet er ikke et
egentligt sprogligt spørgsmål, men snarere et juridisk. Dansk Sprognævn kan kun svare på
hvordan udtrykket bruges i almensproget. For at vide hvordan det juridisk skal forstås, må
man undersøge om der er en retspraksis på området.



- 5 -

I Den Danske Ordbog kan man se tilknytning betyder ’forbindelse der består i at noget
hører sammen med el. har berøring med noget andet’, det indgår fx i forbindelser med fx
umiddelbar, nær og tæt. I samme ordbog kan man se at nærmere er komparativ (hø-jere
grad) af tillægsordet nær (Den Danske Ordbog, bind 4 og 6, 2005). Når et tillægs-ord
bruges i komparativ (højere grad), nedtoner det ofte betydningen af tillægsordet, fx er en
yngre mand ’ikke helt så ung’, altså ældre, end en ung mand. Personer man har ’en
nærmere tilknytning til’ er altså, så vidt vi kan se, et bredere begreb end ’nær tilknyt-
ning’, og det kan derfor omfatte flere personer.

Vi er klar over at denne forklaring er vag, men det skyldes at udtrykket er vagt. Vi me-ner
dog at det i almensproget må kunne omfatte flere personer end egentlige slægtninge, altså
fx nære kolleger og venner.”

Det er ikke oplyst, hvorledes spørgsmålet til Dansk Sprognævn lød, eller af hvem og i hvilken

sammenhæng det er stillet.

Højesterets begrundelse og resultat

Ved lov nr. 399 af 2. juni 1999 blev afgrænsningen mellem erhvervsmæssig og ikke-erhvervs-

mæssig buskørsel, der tidligere kun fremgik af bekendtgørelsen om buskørsel, indsat i loven om

buskørsel. Af de almindelige bemærkninger til lovforslaget fremgår, at afgrænsningen mellem

erhvervsmæssig og ikke-erhvervsmæssig buskørsel blev foreslået indsat i selve loven, ”således

at det her klart kommer til at fremgå, hvad der forstås ved erhvervsmæssig buskør-sel” .

Herudover siges det i bemærkningerne til § 1, at den nærmere afgrænsning mellem de to former

for personbefordring er afgørende for lovens anvendelsesområde, og at man har fundet det

rigtigst, at anvendelsesområdet kom til at fremgå direkte af lovens tekst.

Ifølge § 1, stk. 4, nr. 1 (nu § 1, stk. 3, nr. 1), i lov om buskørsel forstås ved erhvervsmæssig

personbefordring kørsel med personer uden en ”nærmere tilknytning” til den, der udfører

kørslen. I lovforslagets bemærkninger til bestemmelsen anføres, at den nærmere tilknytning

foreligger ”med hensyn til befordring af den nærmeste familie, men ikke ved befordring af

f.eks. naboer, venner og bekendte” .

Højesteret finder, at begrebet ”nærmere tilknytning” – der som anført blev indsat for, at af-

grænsningen mellem erhvervsmæssig og ikke-erhvervsmæssig personbefordring klart kom til at

fremgå direkte af loven – sprogligt og begrebsmæssigt ikke kan begrænses til ”nærmeste



- 6 -

familie” . Da begrænsningen til nærmeste familie ikke fremgår af lovteksten, finder Højesteret,

at Tiltalte 1 ved at have befordret sin nabo og kollega som sket ikke har udført erhvervs-mæssig

personbefordring og derfor ikke har overtrådt § 1, stk. 1, i lov om buskørsel, jf. her-ved

straffelovens § 1.

Tiltalte 1 frifindes derfor for forhold 1 og som følge heraf også for forholdene 2 og 3.

Thi kendes for ret:

Tiltalte 1 frifindes.

Statskassen skal betale sagens omkostninger for byret, landsret og Højesteret.