Byrettens dom i sag om modregning af en i Fillipinerne udbetalt kompensation og erstatning for erhvervsevnetab ændres således, at Ankestyrelsens afgørelse ophæves, og at Ankestyrelsen... Vis mere
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Arbejdsskade og arbejdsmiljø;
Forsikring;

/

ØSTRE LANDSRET
DOM

afsagt den 20. marts 2020

Sag BS-5552/2019-OLR
(3. afdeling)

Ulykkesforsikringsforbundet for Dansk Søfart
og
Assuranceforeningen SKULD (Gjensidig) Filial København (Filial af
Assuranceforeningen SKULD (Gjensidig), Norge) (begge ved advokat Peter
Appel)
Biintervenient: Danske Rederier
(selv)

mod

Ankestyrelsen
(advokat Karsten Hagel-Sørensen)
Biintervenient: Dansk Metal som mandatar for Person 1 (advokat Mikkel Nøhr)

Københavns Byret har den 26. november 2018 afsagt dom i 1. instans (sag BS-
26B-5311/2017-KBH).

Landsdommerne Ejler Bruun, Mohammad Ahsan og Louise Pansa Lauemøller
(kst.) har deltaget i ankesagens afgørelse.

Påstande
Appellanterne, Ulykkesforsikringsforbundet for Dansk Søfart og Assurancefor-
eningen SKULD (Gjensidig) Filial København (Filial af Assuranceforeningen
SKULD (Gjensidig), Norge), har nedlagt påstand om, at Ankestyrelsens afgørel-se
af 28. juli 2016 i j.nr. 2015-5014-47153 ophæves, og at Ankestyrelsen tilpligtes at
anerkende, at Ulykkesforsikringsforbundet for Dansk Søfart skulle have ud-



/

2

betalt et beløb svarende til 10.075 USD til Assuranceforeningen SKULD (Gjen-
sidig) Filial København (Filial af Assuranceforeningen SKULD (Gjensidig), Nor-
ge) som arbejdsgivers forsikringsselskab. Subsidiært at Ankestyrelsens afgørel-se
af 28. juli 2016 i j.nr. 2015-5014-47153 ophæves, og sagen hjemvises til fornyet
behandling hos Ankestyrelsen.

Indstævnte, Ankestyrelsen, har påstået dommen stadfæstet.

Danske Rederier har som biintervenient støttet påstandene nedlagt af appellan-
terne.

Dansk Metal som mandatar for Person 1 har som biintervenient støttet
Ankestyrelsens påstand.

Supplerende sagsfremstilling
Person 1's ansættelsesmæssige og helbredsmæssige forhold mv.
Person 1's ansættelseskontrakt med rederiet Torm A/S var ud-færdiget på en
standardblanket for ansættelseskontrakter, der var udstedt af Philippine Overseas
Employment Administration (POEA). Af ansættelseskon-trakten – der den 4.
marts 2010 blev underskrevet dels af Person 1 dels af arbejdsgiveren Torm A/S’
repræsentant, og som den 25. marts 2010 blev verificeret og godkendt af POEA –
fremgår bl.a.:

”Republic of The Philippines
Department of Labor and Employment

PHILIPPINE OVERSEAS EMPLOYMENT ADMINISTRATION

CONTRACT OF EMPLOYMENT
…

2. The herein terms and conditions in accordance with Department Order No. 4 and
Memorandum Circular No. 09 both Series of 2000, shall be strictly and faithfully
observed.

3. Any alterations or changes, in any part of this Contract shall be evaluated, verified,
processed and approved by the Philippine Overseas Employment Administration (POEA).
Upon approval, the same shall be deemed an integral part of the Standard Terms and
Condition Governing the Employment of Filipino Seafarers On Board Ocean-Going
Vessels.

4. Violations of the terms and conditions of this Contract with its approved addendum shall
be a ground for disciplinary action against the erring party.

…” .

Den 19. september 2010 under udførelsen af sit arbejde som bådsmand for rede-
riet Torm A/S pådrog Person 1 som følge af en ulykke et brud på tredje og femte
finger på højre hånd, hvilket af den af rederiet anviste læge



/

3

blev bedømt som ”Grade 10 – loss of grasping power for small objects between
the fold of the finger of one hand” .

Arbejdsskadestyrelsen traf den 29. august 2011 afgørelse om, at den nævnte skade
skulle anerkendes som en arbejdsskade og fastsatte méngraden til 12 pro-cent
(méngodtgørelse på 83.648 kr.), hvilken Ankestyrelsen ved afgørelse af 2.
december 2011 forhøjede til 15 procent, hvorefter Arbejdsskadestyrelsen den 30.
december 2011 forhøjede méngodtgørelsen med yderligere 20.912 kr.

Republic of the Philippines Court of Appeal, Manila, Third Division, traf den 4.
oktober 2013 afgørelse om, at Person 1 efter POEA-reglerne var berettiget til en
kompensation på 10.075 USD (og ikke 60.000 USD som Person 1 havde krævet).
Appeldomstolen lagde i den forbindelse vægt på bl.a., at Person 1's ”disability
cannot be deemed total and permanent because the company-designated
physician’s Grade 10 permanent partial disability assessment was made within the
extended 240-day period, and it bears more weight than that of petitioner’s
physician of choice” . Rederiet Torm A/S’ forsikringsselskab SKULD udbetalte
herefter den 29. september 2014 10.075 USD til Person 1.

Østre Landsret traf den 4. november 2014 (sagsnr. B-193-14) afgørelse om, at
Person 1's erhvervsevnetab – som følge af arbejdsskaden den 19. september 2010
– udgjorde 85 procent (og omgjorde derved afgørelser, der var truffet af de
administrative myndigheder). I forlængelse af dommen forhøjede
Arbejdsskadestyrelsen den 30. december 2014 Person 1's må-nedlige erstatning
for tab af erhvervsevne til 4.233 kr.

Da Person 1 havde anmodet om at få kapitaliseret det størst mulige beløb af den
løbende erstatning for tab af erhvervsevne, traf Arbejdsska-destyrelsen den 4.
marts 2015 afgørelse om, at kapitalbeløbet udgjorde 115.830 kr., og at beløbet
ville blive udbetalt af Ulykkesforsikringsforbundet for Dansk Søfart senest om 4
uger. Endvidere traf Arbejdsskadestyrelsen afgørelse om, at den månedlige
erstatning for tab af erhvervsevne fra den 1. april 2015 blev ned-sat til 2.964 kr.

Ulykkesforsikringsforbundet for Dansk Søfart, der som nævnt skulle udbetale
erstatningen for tab af erhvervsevne til Person 1, stillede Ar-bejdsskadestyrelsen et
generelt spørgsmål om, hvorvidt det ville være i over-ensstemmelse med
arbejdsskadesikringslovens § 29, stk. 2, hvis Ulykkesforsik-ringsforbundet for
Dansk Søfart udbetalte det nævnte erstatningsbeløb til SKULD, der som Torm
A/S’ forsikringsselskab havde udbetalt POEA-kompen-sationen på 10.075 USD
til Person 1. Arbejdsskadestyrelsen traf den 13. maj 2015 afgørelse om, at
Ulykkesforsikringsforbundet for Dansk Søfart



/

4

ikke kunne udbetale erstatningen for tab af erhvervsevne til SKULD, hvilken af-
gørelse Ankestyrelsen tiltrådte den 28. juli 2016.

De filippinske regler mv., der var gældende for Person 1's ansættelses-mæssige
forhold
Som det fremgår ovenfor, blev det i pkt. 2 i Person 1's ansættel-seskontrakt anført,
at betingelserne og vilkårene i ”Department Order No. 4 and Memorandum
Circular No. 09 both Series of 2000, shall be strictly and faithfully observed” .

I Department Order No. 4, Series of 2000, der er udstedt den 31. maj 2000 af det
filippinske Beskæftigelsesministerium, anføres bl.a., at der skal foretages en æn-
dring af “Standard Terms and Conditions Governing the Employment of Filipi-no
Seafarers On Board Ocean-Going Vessels” , og at POEA skal formulere ret-
ningslinjerne for implementeringen af den ændrede kontrakt.

I cirkulære nr. 9 af 14. juni 2000, der er udstedt af POEA, hedder det bl.a.:

”Pursuant to Department Order No 4, Series of 2000, the following guidelines on the
implementation of the Amended Standard Terms and Conditions Governing the Employment
of Filipino Seafarers on Board Ocean-Going Vessels are hereby issued:

1. The terms and conditions provided therein are the minimum requirements acceptable to
the POEA for the employment of Filipino seafarers on board ocean-going vessels. The
parties to the contract may therefore improve on the minimum terms and conditions
provided such improvements shall be made in writing and appended to the contract of
employment. Such improvements in the contract shall have prospective application.

2. Effective 25 June 2000, manning agencies shall use and submit to the POEA the full text
of the seafarer’s employment contract herein attached including improvements, if any, for
approval and processing.

…

All Circulars and issuances inconsistent herewith are hereby repealed and superseded
accordingly.”

Den standard-ansættelseskontrakt, der var vedhæftet cirkulære nr. 9, var i øv-rigt
den, der blev anvendt i forbindelse med Person 1's ansættel-se. Med det nævnte
cirkulære var som Annex A vedhæftet ”Standard Terms and Conditions
Governing the Employment of Filipino Seafarers On Board Ocean-Going Vessels”
. Af disse standardbetingelser fremgår bl.a.:

“STANDARD TERMS AND CONDITIONS
GOVERNING THE EMPLOYMENT OF FILIPINO SEAFARERS

ON-BOARD OCEAN GOING VESSELS
…



/

5

SECTION 20. COMPENSATION AND BENEFITS

A. COMPENSATION AND BENEFITS FOR DEATH
…

B. COMPENSATION AND BENEFITS FOR INJURY OR ILLNESS

The liabilities of the employer when the seafarer suffers work-related injury or ill-ness during
the term of his contract are as follows:

1. The employer shall continue to pay the seafarer his wages during the time he is on board
the vessel.

…

3. Upon sign-off from the vessel for medical treatment, the seafarer is entitled to sickness
allowance equivalent to his basic wage until he is declared fit to work or the degree of
permanent disability has been assessed by the company-desig-nated physician but in no
case shall this period exceed one hundred twenty (120) days.

For this purpose, the seafarer shall submit himself to a post-employment medi-cal
examination by a company-designated physician within three working days upon his
return except when he is physically incapacitated to do so, in which case, a written notice
to the agency within the same period is deemed as compliance. Failure of the seafarer to
comply with the mandatory reporting re-quirement shall result in his forfeiture of the right
to claim the above benefits.

If a doctor appointed by the seafarer disagrees with the assessment, a third doctor may be
agreed jointly between the Employer and the seafarer. The third doctor’s decision shall be
final and binding on both parties.

…

6. In case of permanent total or partial disability of the saefarer caused by either injury or
illness the seafarer shall be compensated in accordance with the sched-ule of benefits
enumerated in Section 32 of this Contract. Computation of his benefits arising from an
illness or disease shall be governed by the rates and the rules of compensation applicable
at the time the illness or disease was con-tracted.

…

SECTION 32. SCHEDULE OF DISABILITY OR IMPEDIMENT FOR INJURIES
SUFFERED AND DISEASES INCLUDING OCCUPATIONAL DISEASES OR ILL-NESS
CONTRACTED.
…

FACE
…

2. Moderate facial disfigurement involving partial ablation of the nose with big scars on face
or head……………………………………………………………..Gr. 5

…



/

6

6. Slight disorder of mastication and speech function due to traumatic injuries to jaw or
cheek bone………………………………………………………...…...…Gr. 12

…

URINARY AND GENERATIVE ORGANS

1. Total loss of penis…………………………………………………………….….Gr. 7
2. Total loss of both testicles…………………………………………………….…Gr. 7
…

HANDS
…

4. Loss of grasping power for small objects between the fold of the finger of one
hand………………………………………………………………………………Gr. 10

…

SCHEDULE OF DISABILITY ALLOWANCES

Impediment Grade Impediment
1 US$50.000 x 120.00%

…

10 US$50.000 x 20.15%
…”

Det er oplyst, at der generelt på Filippinerne indgås kollektive overenskomster
mellem filippinske søfarendes forbund og udenlandske rederiforeninger, som
inkorporerer minimumskravene i POEA-reglerne, og at det rent praktisk fore-går
på den måde, at POEA gennemgår de forskellige overenskomster, og hvis
overenskomsterne overholder og inkorporerer POEA-reglerne, stemples de som
godkendt af POEA. Herefter vil den filippinske søfarende og den konkrete ar-
bejdsgiver blot ”vedhæfte” den godkendte overenskomst inkl. POEA stempler til
standard-ansættelseskontrakten.

For filippinske søfarende på danskflagede skibe er der i overensstemmelse med
det anførte, indgået en overenskomst mellem Danske Rederier og The Associa-ted
Marine Officers and Seamen’s Union of the Phillipines, der i bl.a. artikel 10, litra
B, nr. 4, inkorporerer bl.a. POEA-reglerne. Den dagældende overenskomst (den
såkaldte CBA) var vedhæftet Person 1's ansættelseskon-trakt. I CBA’en hedder det
bl.a.:

”COLLECTIVE BARGAINING AGREEMENT

between

DANISH SHIPOWNERS’ ASSOCIATION (DSA)
and



/

7

THE ASSOCIATED MARINE OFFICERS’ AND SEAMEN’S
UNION OF THE PHILIPPINES (AMOSUP)

Valid as from February 01, 2008
…

ARTICLE 9 – SICKNESS AND INJURY
…

(3)
…

b. In case a seafarer is suffering from illness or injury at the time of
termination of the employment his wages (basic pay) shall continue to run as long
as he is thus incapacitated, always provided that they shall not run for more than
120 days. …

…

ARTICLE 10 – DEATH AND DISABILITY COMPENSATION
…

No claim for compensation according to POEA Rules can be settled prior to a final decision
concerning compensations according to the Danish Industrial Injuries Act has been made.

When meting out compensations according to POEA Rules, any entitlements according to the
Danish Industrial Act should be set off. The set off is based on a conversion of any running
benefits into a lumpsum according to specific rules laid down by the Danish Minister of Social
Affairs.
…

A. Death compensation

(1) By accident

In the event of death of a seafarer due to an accident while serving on board or while travelling
to and from the ship on request of the shipowner, or due to an accident occurred due to marine
peril/casualty, the seafarer’s widow … children, or parents in that preferential order, will
receive a total compensation of US$ 60.000 in which sum is included compensation provided
under POEA Rules and the Danish Industrial Injuries Act in force at the time of question …
…

B. DISABILITY COMPENSATION

(4) By accident

If the Seafarer’s ability to work is reduced to similar reasons mentioned above in Article 10 A
(1) the seafarer will receive a disability compensation as described in the above mentioned
rules, regulations and legislation.
…

ARTICLE 17 – APPLICABLE LAW



/

8

The AMOSUP and the DSA have observed that according to the DIS-ACT this agreement
should be subject to Danish law
…” .

Afgørelser truffet af de filippinske domstole vedrørende POEA-reglerne
Den filippinske Højesteret afsagde den 28. februar 2001 dom i en sag (G.R. No.
123891) mellem et rederi, der var appellant, og bl.a. en filippinsk søfarende. Det
fremgår af dommen, at POEA den 16. marts 1995 havde afsagt en dom, der på-
lagde rederiet og dettes forsikringsselskab at betale den søfarende bl.a. USD
21.000, fordi den søfarende led af hjertesvigt og kardiomyopati. Efterfølgende
havde National Labor Relations Commission (herefter NLRC) den 25. septem-ber
1995 afsagt dom i sagen, hvorved NLRC i det store hele stadfæstede POEA-
dommen. Rederiet indbragte NLRC-dommen for den filippinske Højesteret, der
stadfæstede NLRC’s dom, og i den forbindelse anførte bl.a.:

”Petitioner [rederiet] admits that private respondent [den søfarende] suffered illness which
rendered him unfit for work. However, it points out that private respondent did not submit
proof of the extent of his disability as required by section C (4) [b] and [c] of the POEA
Standard Contract for Seamen. Without this proof, petitioner argues that the NLRC gravely
abused its discretion when it affirmed the findings of the POEA.

[…]

… Two licensed physicians examined and diagnosed private respondent and both of them had
issued similar findings, that private respondent was afflicted with congestive heart failure and
cardiomyopathy making him unfit to work.

Strict rules are not applicable in claims for compensation. …

Consistently the Court has ruled that disability should not be understood more on its medical
significance but on the loss of earning capacity. Permanent total disability means disablement
of an employee to earn wages in the same kind of work, or work of similar nature that [he] was
trained for or accustomed to perform, or any kind of work which a person of [his] mentality
and attainment could do. It does not mean absolute helplessness. In disability compensation,
we likewise held, it is not the injury which is compensated, but rather it is the incapacity to
work resulting in the impairment of ones earning capacity.
…” .

Republic of the Philippines Court of Appeal, Manila, Third Division, traf den 4.
oktober 2013 afgørelse i en sag (CA-G.R. SP No. 126897), som Person 1 havde
anlagt mod bl.a. Torm A/S. Det fremgår af sagen, at den af Torm A/S udpegede
læge i sin endelige erklæring havde fundet Person 1's ”disability grading” til at
være på grad 10, mens en læge, som han selv havde opsøgt, havde ”recommended
a total permanent disability grading” . I overensstemmelse med den sidstnævnte
erklæring havde en voldgiftsdommer i en kendelse af 29. juli 2011 tilkendt Person
1 en kompensation



/

9

på 60.000 USD svarende til grad 1 diability, mens NLRC i en dom af 30. april
2012 fandt, at han skulle have en kompensation på 10.075 USD svarende til grad
10 disability. Appeldomstolen stadfæstede NLRC’s dom og anførte i den forbin-
delse bl.a.:

”In accordance with the avowed policy of the State to give maximum aid and full protection to
labor, the Labor Code concept of permanent total disability has been applied to Filipino
seafarers, on the notion that disability is intimately related to the worker’s capacity to earn, and
what is compensated is not his injury or illness but his inability to work resulting on the
impairment of his earning capacity. In other words, disability should be understood less on its
medical significance but more on the loss of earning capacity.”

Den filippinske Højesteret har i en dom af 27. februar 2017 (sag G.R. No. 223035)
udtalt sig om POEA-reglerne, og hvor Højesteret i øvrigt gav den søfa-rende
appellant medhold. I dommen anføres bl.a. følgende:

”As petitioner [den søfarende] was actually unable to work even after the expiration of the
240-day period and there was no final and conclusive disability assessment made by the third
doctor on his medical condition, it would be inconsistent to declare him as merely permanently
and partially disabled. It should be stressed that a total disability does not require that the
employee be completely disabled, or totally paralyzed. In disability compensation it is not
the injury which is compensated, but rather it is the incapacity to work resulting in the
impairment of one’s earning capacity.

In view of the foregoing circumstances, petitioner is considered permanently and totally
disabled, and should be awarded the corresponding disability benefits.”

Forklaring
Der er afgivet supplerende forklaring af Vidne 2, der har forklaret bl.a., at hun for
byretten rettelig har forklaret, at 25 pct. af den internationale handelsflåde har
filippinske besætningsmedlemmer, og at en P&I-forsikring ik-ke som sådan er en
forsikring. Der er ikke tale om en forsikring for det enkelte besætningsmedlem,
men den tegnes af rederiet.

Når de modtager en anmeldelse, undersøger de faktum og jus, ligesom de vur-
derer bl.a. lægeerklæringerne. . Hvis der er udbetalt ASL-kompensation til den
enkelte sømand, vil de ikke have kendskab til det. En sådan oplysning kan i gi-vet
fald fås fra rederiet. Når SKULD har udbetalt POEA-kompensationen, går de ikke
efter rederiet, hvis SKULD ikke har fået oplysning fra rederiet om en al-lerede
udbetalt ASL-kompensation.

POEA-kompensationen udbetales efter, at der er afsagt en eksigibel dom af en
filippinsk domstol. De modtager ikke som sådan en udbetalingsanmodning fra
rederiet, da der er tale om et samarbejde. De udbetaler POEA-kompensationen
hurtigt pga. princippet om de 120 dage.



/

10

Det er Ulykkesforsikringsforbundet for Dansk Søfart, der foretager udbetaling af
ASL-kompensation for erhvervsevnetab og for varigt mén. SKULD har ikke et
samarbejde med Ulykkesforsikringsforbundet for Dansk Søfart, idet rederiet er
fællespunktet.

SKULD forsikrer de forpligtelser der følger af den samlede POEA-aftale, herun-
der f.eks. almindelig sygdom. Der er således ikke tale om, at SKULD kun forsik-
rer tilskadekomst på et skib. Med andre ord er alt omfattet af forsikringsordnin-
gen.

SKULD er ikke et privat uafhængigt aktieselskab, men SKULD (P&I-klubben)
ejes af rederierne, der tegner forsikring i SKULD. Vidnet har ikke tænkt over,
hvem der ejer Ulykkesforsikringsforbundet for Dansk Søfart.

Anbringender
Parterne har gjort anbringender gældende som angivet i deres påstandsdoku-
menter og i det væsentlige procederet i overensstemmelse hermed.

Appellanterne har i deres sammenfattende processkrift anført bl.a.:

”Til støtte for de nedlagte påstande om at Ankestyrelsen skulle have truffet afgø-relse om, at
ASL-kompensationen skulle udbetales af arbejdsskadeforsikringssel-skabet (UFDS) til det
ansvarsforsikringsselskab, (SKULD), der har udbetalt POEA-kompensation, gør UFDS og
SKULD gældende, at

(1) efter en ordlydsfortolkning samt (2) efter en formålsfortolkning/analogi fin-der ASL §
29, stk. 2, anvendelse, da POEA-kompensation som lovpligtig so-cial sikringsordning
er af ”samme art” som ASL-kompensation, og

(3) at det ulovbestemte dobbeltforsørgelsesprincip og almindelige erstatnings-regler også
fører til, at der skal ske modregning.

(4) Som subsidiært anbringende gøres det gældende, at POEA-kompensation er af ”samme
art” som ASL-kompensation for erhvervsevnetab.

Disse anbringender uddybes som følger:

1 ASL § 29, stk. 2 finder efter en ordlydsfortolkning anvendelse, da POEA- 
kompensation som lovpligtig social sikringsordning er af ”samme art” som ASL-
kompensation

1.1 ASL-kompensationerne og POEA-kompensationen er af ”samme art”  
Det afgørende for anvendelsen af ASL § 29, stk. 2, er, hvorvidt kompensationerne, der søges
modregnet, er af ”samme art” . Der må ved anvendelsen af bestemmelsen tages højde for, at
kompensation, der opgøres efter regelsæt fra to forskellige lan-de, af naturlige årsager ikke vil
være helt identiske. Ved udtrykket ”samme art” har lovgiver valgt en generisk betegnelse, der
tillader, at forskellige ydelser skøns-mæssigt kan sidestilles.



/

11

Allerede fordi både POEA-kompensationen og ASL-kompensationen er lovpligtige sociale
sikringsordninger, der følger af national lovgivning, og som skal kompen-sere arbejdstageren
for den samme arbejdsskade, er betingelsen om ”samme art” opfyldt. Det faktum, at man
under dansk ret har valgt at opdele ASL-kompensatio-nerne i andre kategorier, og at størrelsen
på kompensationerne opgøres forskelligt efter ASL-reglerne og POEA-reglerne, har derfor
ikke nogen betydning. Såfremt dette var tilfældet, ville man aldrig kunne modregne
arbejdsskadekompensation fra andre lande i den danske ASL-kompensation.

Dette understøttes af responsum af 19. december 2019 fra professor Person 2…

1.2 POEA-kompensationen er ikke en summa-forsikring 
Det bestrides, som anført af Arbejdsskadestyrelsen, at POEA-kompensationen er en
summaforsikring, som f.eks. en livs- eller ulykkesforsikring. SKULD er et an-
svarsforsikringsselskab for rederen og dækker dennes ansvar for bl.a. besætnin-gens
arbejdsskader, herunder hvad der følger af lovpligtigt objektivt ansvar. Der-for dækker
SKULD rederens ansvar under POEA-reglerne for filippinske søfaren-de. En ansvarsforsikring
er ikke en summa-forsikring, jf. Person 2's Responsum …: ” Udbetaling under en
summaforsikring afhænger således af, hvilket beløb den individuelle forsikringstager har valgt
at tegne forsikring for” .

En ”ekstra” forsikring tegnet for en enkeltperson – ligegyldigt om denne er tegnet som en
privat forsikring (ulykkesforsikring) eller som led i en pensionsordning – er således på ingen
måde sammenlignelig med en lovbestemt sikring af arbejdstagere såsom ASL-kompensationen
og POEA-kompensationen. En ulykkesforsikring og/ eller en pensionsforsikring er netop
kendetegnet ved, at en enkeltperson ønsker en yderligere forsikring i tilfælde af skade eller
død mv., og at der indbetales præmie til et forsikringsselskab. Såfremt en sådan forsikring
skulle modregnes i en lovbe-stemt forsikring, ville hele incitamentet bag sådanne frivillige
forsikringstyper for-svinde.

1.3 Det gør ikke nogen forskel, at POEA-reglerne håndhæves (og udvides) igen- 
nem en kollektiv overenskomst (CBA)

POEA-reglerne er fastsat som en minimumssikring af filippinske søfarende, der ar-bejder
ombord på udenlandske skib. Da filippinsk lovgivning som udgangspunkt ikke har
retsvirkning i andre lande, bliver reglerne håndhævet ved, at de filippin-ske myndigheder
sikrer, at POEA-reglerne er inkorporeret i den filippinske søfa-rendes ansættelseskontrakt
inden det tillades, at den filippinske søfarende rejser ud af landet, jf. POEA-reglernes pkt. 1-4
og POEA-standard-kontrakt pkt. 2-3 (…).

At POEA-reglerne inkorporeres i ansættelseskontrakterne gennem en henvisning dertil og
gennem en kollektiv overenskomst (CBA) ændrer ikke på, at POEA-kom-pensationen er et
lovkrav.

1.4. Østre Landsrets dom af 16. september 2004 i sag B-1052-04 viser, at bereg- 
ningen af de forskellige kompensationer ikke er relevant for spørgsmålet om
modregning, men at det afgørende er, hvilket tab der søges kompenseret

I Østre Landsrets dom af 16. september 2004 i sag B-1052-04 (…) tillod Østre Landsret, at en
udbetalt ASL-kompensation i anledning af en arbejdstagers død blev modregnet i en
efterfølgende POEA-kompensation, der ligeledes kom til ud-betaling på baggrund af
arbejdstagerens død.



/

12

I sagen bestod ASL-kompensationen af både et tabsafhængigt og et tabsuafhængigt beløb, og
Østre Landsret tillod, at begge beløb kunne modregnes ved udbetalingen af POEA-
kompensationen, således at der alene skulle udbetales POEA-kompensa-tion med et beløb, der
oversteg de to kompensationer modtaget efter ASL. Anke-styrelsens anbringende om, at det er
afgørende for modregning, om tabene opgø-res tabsafhængigt eller tabsuafhængigt, er således
afvist af Østre Landsret. Der henvises til denne fortolkning af dommen i Person 2's
Responsum side 3 (…).

2 Selv hvis Retten ikke finder, at ASL § 29, stk. 2, finder anvendelse ud fra 
en ordlydsfortolkning, finder bestemmelsen anvendelse i medfør af en
formålsfortolkning og/eller analogi

2.1 Formålet med ASL § 29, stk. 2, er at undgå dobbeltkompensation, og praksis 
viser, at bestemmelsen fortolkes i overensstemmelse hermed

Det fremgår direkte af forarbejderne til ASL § 29, stk. 2, at ” [b]estemmelsens sigte er
undgåelse af dobbelterstatning”  (…), og bestemmelsen skal fortolkes herefter.

Tidligere praksis viser, at ASL § 29, stk. 2, fortolkes i overensstemmelse med for-målet om at
undgå dobbeltkompensation, og bestemmelsen er således tidligere blevet anvendt som
hjemmel til modregning, selvom den konkrete modregning umiddelbart synes at være imod
selve ordlyden af bestemmelsen. Der kan i denne forbindelse henvises til blandt andet
Arbejdsskadestyrelsens notat af 5. november 2012 i sag 2011-0001733 (…),
Arbejdsskadestyrelsens afgørelse af 29. november 2012 i sag 0030348-0137/01/60/A (…),
samt Ankestyrelsens afgørelse af 16. oktober 2014 i samme sag (2014-5014-49036) (…). Der
henvises generelt til teori og praksis vedrørende formålsfortolkning og analogi, herunder FED
2014.5, FED 2014.14 og 1993.472H (…).

2.2 De danske sociale sikringsordninger er generelt indrettet efter at hindre dob- 
beltkompensation, jf. bl.a. reglerne om refusion ved sygedagpenge og udgif-ter til
medicin, sygebehandling, genoptræning mv.

Et andet eksempel på, at dobbeltkompensation ikke tillades i dansk ret, er reglerne om
sygedagpenge og refusion af medicinudgifter, sygebehandling, genoptræning mv. Således sker
der under dansk ret refusion til arbejdsgiveren af sygedagpenge, i det omfang denne har
udbetalt ”løn under sygdom” til den søfarende. Ligeledes får arbejdsgiveren refunderet betalte
udgifter til den søfarendes medicinudgifter, sygebehandling, genoptræning mv. fra UFDS som
arbejdsskadeforsikringsselskab. Refusion til arbejdsgiveren (rederen) sker, når denne i første
omgang har udbetalt i henhold til POEA-reglerne. Der henvises til:

1. §§ 17, stk. 2 og 18, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 728 af 29. juni 2012 om sygedag-penge til
søfarende (…),

2. POEA-reglernes § 20(B)(2) og (3) (…),

3. CBA’en Artikel 9(2) 9(3)(a-b) (…),

3. ASL § 15 (…).

2.3 Såfremt ALS § 29, stk. 2, ikke fortolkes i overensstemmelse med sit formål, 
vil det medføre vilkårlig forskelsbehandling mellem filippinske søfarende ombord på
danske skibe



/

13

I nærværende sag har Person 1 som nævnt modtaget POEA-kompensation før ASL-
kompensation, men i den omvendte situation, hvor en filippinsk søfarende måtte have
modtaget ASL-kompensation før POEA-kompensationen, tillades det på Filippinerne, at ASL-
kompensationen modregnes i POEA-kompensationen. Der henvises til den filippinske
domstols (NRLC) dom af 15. marts 2019 i Mr. Gestiada-sagen (…). Denne
modregningsadgang er tillige anerkendt og fastslået af Østre Landsret i dom af 16. september
2004 i sag B-1052-04 (og Retten i Svendborgs dom af 16. marts 2004 i samme sag (BS
1683/2002)) (…).

Såfremt Retten ikke måtte give UFDS og SKULD medhold i nærværende sag, vil det medføre
en retstilstand, hvor den filippinske søfarendes kompensation for en arbejdsskade bliver
fuldstændig vilkårlig alt efter, hvilken kompensation der tids-mæssigt kommer til udbetaling
først. Dette betyder således, at der vil ske en vilkår-lig forskelsbehandling af de filippinske
søfarende, der arbejder ombord på de dan-ske skibe. Tillige vil den filippinske søfarende
modtage dobbeltkompensation, ens de danske kollegaer kun modtager ASL-kompensation.

3 Det ulovbestemte dobbeltforsørgelsesprincip og de almindelige erstatnings- 
retlige regler fører også til, at der skal tillades modregning

UFDS og SKULD gør gældende, at selv hvis Retten ikke finder, at ASL § 29, stk. 2, finder
anvendelse på ASL-kompensationerne for både erhvervsevnetab og varigt mén, så medfører
det ulovbestemte dobbeltforsørgelsesprincip (i overensstemmel-se med de generelle principper
i dansk ret), at der burde være sket modregning i nærværende sag. Nedenfor redegøres for
dobbeltforsørgelsesprincippet, ligesom der kort redegøres for andre eksempler i dansk ret
vedrørende forbud mod dob-beltkompensation.

3.1 Dobbeltforsørgelsesprincippet 
Princippet om dobbeltforsørgelse er et generelt socialretligt princip, der har samme formål som
ASL § 29, stk. 2 – netop at sikre, at der ikke sker dobbeltkompensation. I tilfælde af
dobbeltforsørgelse sikrer princippet således ulovbestemt hjemmel til, at der skal ske
tilbagebetaling af ydelser.

Dobbeltforsørgelse er blandt andet defineret af ombudsmanden (FOB2001.78, …):

” Dobbeltforsørgelse antages at foreligge, hvis flere ydelser kommer til udbetaling som
en direkte følge af den samme begivenhed, hvis ydelserne dækker den samme
tidsmæssige periode, og hvis ydelserne må antages at dække samme behov eller for-
mål.”

I den nærværende sag er alle disse tre betingelser opfyldt: Både POEA-kompensa-tionen og
ASL-kompensationen er kommet ”til udbetaling som en direkte følge af den samme
begivenhed” (arbejdsskaden), POEA-kompensationen og ASL-kom-pensationen dækker ”den
samme tidsmæssige periode” , og ydelserne har netop til hensigt at ”dække samme behov eller
formål” .

Der henvises i øvrigt til generel retspraksis og teori om dobbeltforsørgelsesprincip-pet,
herunder U.2003.1075V (…).

3.2 ” Compensatio lucri cum damno” og Forsikringsaftalelovens § 39, stk. 1 
Til støtte for modregning fremhæves endelig det generelle erstatningsretlige prin-cip om
”compensatio lucri cum damno” samt forsikringsaftalelovens § 39, stk. 1.



/

14

Efter princippet ”compensatio lucri cum damno” skal man i opgørelse af skadelid-tes
erstatningskrav modregne eventuelle indtægter og fordele, som skadelidte har haft som følge
af hændelsen, der giver anledning til tabet. Skadelidte skal stilles som om, at skaden ikke var
sket, og skadelidte er derfor afskåret fra at få erstattet mere end det faktiske lidte tab. Der
henvises blandt andet til TfS.1996.317 (…).

Det samme princip om forbud mod dobbelterstatning gælder for skadeserstatning efter
forsikringsaftalelovens § 39, stk. 1 : ”Selskabet er, selv om andet er aftalt, ikke for-pligtet til at
udrede større erstatning end, hvad der kræves til den lidte skades dækning” . Der henvises
blandt andet til Henning Jønsson og Lisbeth Kjærgaard, Dansk forsik-ringsret, side 459 (…).

4 Subsidiært gøres det gældende, at POEA-kompensationen er af ”samme art”  
som ASL-kompensationen for erhvervsevnetab

Dersom retten måtte mene, at ASL § 29, stk. 2, ikke kan benyttes som generel hjem-mel til at
modregne POEA-kompensation i ASL-kompensation på grundlag af, at der foreligger ”samme
art” ved to lovpligtige sociale sikringsordning, gøres det subsidiært gældende, at POEA-
kompensation i hvert fald må sidestilles som væ-rende ”samme art” som ASL-kompensationen
for erhvervsevnetab.

POEA-kompensationens størrelse bliver fastsat på baggrund af arbejdsskadens for-modede
påvirkning på arbejdstagerens indtjeningsevne, og ”graden” af den skade-lidtes ”varige
erhvervsudygtighed” bliver vurderet og fastsat af en læge, jf. POEA-reglernes §20(B)(2)(3)(6)
og § 32 (…). Allerede af denne grund er POEA-kompensa-tionen af ”samme art” som ASL-
kompensationen for erhvervsevnetab.

Derudover fremgår det tydeligt af retspraksis fra Filippinerne, at POEA-kompen-sationen
netop er fastsat med det formål at dække arbejdstagerens evne til at er-hverve indkomst. Der
henvises til den fremlagte og ovenfor gennemgåede rets-praksis fra Filippinerne (…), herunder
Court of Appeals afgørelse i Person 1's egen sag (…):

” erhvervsudygtighed har en nøje tilknytning til arbejdstagerens evne til at erhverve
indkomst, og det, der bliver kompenseret, er ikke hans skade eller sygdom, men hans
manglende evne til at arbejde, resulterende i forringelse af hans evne til at erhverve
indkomst. Med andre ord skal erhvervsudygtighed forstås mindre i sin medicinske
betydning, og mere som tab af evne til at erhverve indkomst.”

Ifølge Person 2's Responsum … (…) skal netop formålet med den udenlandske kom-pensation
tillægges betydning ved fastlæggelsen af, om der kan modregnes efter ASL § 29, stk. 2.

Hertil kommer, at POEA-kompensationen varierer alt efter hvilken stilling (og der-med
indtjening) den enkelte søfarende har, jf. for eksempel forskellen mellem stør-relsen på
maksimalkompensationen til en menig søfarende (USD 60.000) og en offi-cer (USD 80.000)
(…). POEA-kompensationen tager således indirekte højde for den søfarendes tab, og det er
således ikke korrekt, når Ankestyrelsen i den for domsto-lene indbragte afgørelse af 28. juli
2016 anfører, at POEA-kompensationen er tabsu-afhængig (…).

Dette understøttes tillige af, at Ankestyrelsen, ved sin fastlæggelse af de filippinske søfarendes
erhvervsevnetab, lægger standardbetragtninger til grund. Således vur-deredes tre forskellige
søfarendes erhvervsevnetab til 85 % på baggrund af en for-



/

15

udsætning om at de alle tre kunne tjene DKK 15.000 efter skaden. Dette på trods af, at
Arbejdsskadestyrelsen tidligere havde vurderet deres erhvervsevnetab forskel-ligt (henholdsvis
15 %, 25 % og 60 %), at de havde været udsat for forskellige ska-der, og havde haft forskellig
lønindkomst før arbejdsskaden (DKK 86.000 og 103.000). I øvrigt var de alle tre tilldelt
forskellig méngrad (henholdsvis 0 %, 10 % og 15 %) (…).

Til støtte for dette anbringende gøres det igen gældende, at POEA-kompensatio-nen ikke er en
summa-forsikring.”

Ankestyrelsen har i sit sammenfattende processkrift anført bl.a.:

”Til støtte for påstanden om stadfæstelse gøres det gældende, at Københavns Byret med rette
har foretaget en bedømmelse af forsikringsselskabernes krav om adgang til modregning med
den betalte POEA-erstatning ud fra ordlyden af og forarbej-derne til
arbejdsskadesikringslovens (ASL) § 29, stk. 2. Efter ordlyden kan der kun foretages
modregning i krav på erstatning for erhvervsevnetab eller godtgørelse or mén, hvis der er tale
om ”erstatnings- og godtgørelsesbeløb af samme art” , som ar-bejdsskadeforsikringsselskabet
har pligt til at betale på det tidspunkt, hvor kravet fremsættes.

Efter forarbejderne skal dette forstås bogstaveligt, idet der skal være tale om sam-me
erstatningsart, dvs. erhvervsevnetabserstatning contra erhvervsevnetabserstat-ning,
méngodtgørelse contra méngodtgørelse osv.

Det gøres gældende, at der ikke er grundlag for en ændret fortolkning ud fra andre hensyn,
herunder at når der er tale om en ydelse, der er reguleret af udenlandsk ret og derfor er
anderledes, bør det være tilstrækkeligt, at der dog er tale om en ydelse i anledning af en
arbejdsulykke. Også en argumentation ud fra overvejelser om dobbeltkompensation må vige
for lovens klare ordlyd.

Jeg henviser herved til Østre Landsrets dom af 4. november 2014 i Person 1's sag mod
Ankestyrelsen (…). I denne sag havde Ankestyrelsen fastsat erhvervsev-netabet under hensyn
til det almindelige lønniveau i Filippinerne, fordi en anven-delse af det lønniveau, der ydes på
danske skibe, ville medføre en overkompensa-tion og dermed et urimeligt resultat. Østre
Landsret underkendte dette synspunkt som uhjemlet og fastsatte erhvervsevnetabet efter ASL’s
almindelige regler. Anke-styrelsen er selvsagt bundet af denne dom også i sin praksis efter §
29, stk. 2.

Det bestrides, at det beløb, Assuranceforeningen SKULD var forpligtet til at udbe-tale
tilskadekomne som POEA-kompensation, er af samme art som en ydelse efter ASL, jf. lovens
kapitel 4. Når ydelserne ikke er af samme art, kan der hverken fore-ligge overkompensation
eller dobbeltforsørgelse.

POEA-ordningen er en kompensationsordning, der dækkes af en forsikring, som tegnes af
rederen til sikring af arbejdstagerne. Ordningen kan sammenlignes med en ulykkesforsikring,
hvor nærmere beskrevne forhold udløser udbetaling, uden at der (nødvendigvis) skal påvises et
tab. Der er således rettelig tale om en summa-forsikring, som er karakteriseret ved, at selskabet
skal udbetale en aftalt forsik-ringssum ved den pågældende forsikringsbegivenheds indtræden,
uanset hvilket økonomisk tab der konkret er tale om. Dette står i modsætning til skadelidtes er-



/

16

statning for tab af erhvervsevne efter arbejdsskadesikringslovens § 17, der er tabs-afhængigt,
jf. bestemmelsens kriterier.

At POEA-ordningen ikke er en kompensationsordning, der beror på en konstate-ring af et
erhvervsevnetab, der beregnes ud fra en hidtidig årsløn og en anslået fremtidig indtjening,
illustreres af den … fremlagte dom af 4. oktober 2013 fra den filippinske Court of Appeals,
Third Division, Manila, i en sag mellem Person 1 og bl.a. Torm A/S (…).

Det fremgår således af dommen, at kompensation for "disability" ydes baseret på varigheden
af en tilskadekommens (fuldstændige) uarbejdsdygtighed, således at "total disability" er
"temporary", hvis den har en varighed af mindre end 120 dage, og "permanent" hvis den
udstrækker sig til mere end 120 dage (eller efter omstæn-dighederne 240 dage). Hvis
"disability" under disse omstændigheder skulle svare til erhvervsevnetab efter ASL, ville det
indebære, at en tilskadekommen skulle til-kendes erstatning for 100 % erhvervsevnetab, hvis
han efter en skade var ude af stand til arbejde i 120 (eller 240) dage. En sådan fortolkning
savner ethvert holde-punkt i dansk ret.

Hertil kommer, at erhvervsudygtigheden i POEA-ordningen fastsættes af en læge ud fra en
gradueringsskala fra 1-14, hvor Person 1's tilfælde blev henført til grad 10 ud fra følgende
observation (…): ”grad 10 – tab af gribeevne om små objek-ter i leddet på fingeren på den ene
hånd.” Denne konstatering modsvarer POEA-reglernes tabel, …, Hænder, pkt. 4, og
tilsvarende …, samt …, hvoraf det fremgår, at skaden takseres til 20,15 pct af det maksimale
erstatningsbeløb på USD 50.000, og derfor udløste en kompensation på USD 10.075. Der blev
ikke herved taget hen-syn til Person 1's hidtidige eller skønnede fremtidige indkomst, hans
alder, mu-lighed for rehabilitering osv. At ordningen har til formål at kompensere for er-
hvervsudygtighed er ikke nok til at sidestille ordningen med erstatning for er-hvervsevnetab.
De fleste ulykkesforsikringer kan siges at have samme formål, selv om der er tale om
summaforsikringer.

Appellanterne har gjort gældende, at POEA-erstatningen subsidiært må sidestilles med
méngodtgørelse, og at forsikringsselskabet derfor måtte kunne foretage modregning i den
udbetalte godtgørelse, der havde en størrelse, der oversteg mod-værdien af USD 10.075. Dette
bestrides. Det anføres således i den ovennævnte dom fra den filippinske Court of Appeal, …,
at POEA-beløbet ikke skal kompensere ”hans skade eller sygdom, men hans manglende evne
til at arbejde, resulterende i forringelse af hans evne til at erhverve indkomst. Med andre ord
skal erhvervsu-dygtighed (disability) forstås mindre i sin medicinske betydning og mere som
tab af evne til at erhverve indkomst.”

Det må således lægges til grund, at POEA-beløbet ikke har samme formål som en
méngodtgørelse. Og uanset om POEA-beløbet kan siges at dække over både er-hvervsevnetab
og visse former for mén (vansiring) (…), er pointen netop, at ASL i forarbejderne til § 29, stk.
2, skelner mellem erhvervsevnetab og méngodtgørelse, altså ”enten-eller” . Appellanternes
argumentation, der må forstås som et anbrin-gende om, at POEA-beløb er ”både-og” , kan
derfor ikke begrunde en modreg-ningsadgang.

Ankestyrelsen er ikke enig i, at en indretning af det filippinske retssystem, som medfører, at
POEA-kompensationen i visse tilfælde kommer til udbetaling før ud-betalingen af ydelser
efter ASL, i sig selv kan medføre, at der er adgang til modreg-



/

17

ning efter ASL § 29, stk. 2, i nærværende sag. Modregningsreglerne i Filippinerne er uden
retsvirkning ved en bedømmelse efter ASL.

Det gøres gældende, at de synspunkter, der er anført af biintervenienten Danske Rederier om
konsekvenserne for rederiernes konkurrencedygtighed, ikke kan på-virke fortolkningen af
ASL § 29, stk. 2, idet argumentationen snarere er af interesse i forbindelse med en lovændring.
Det samme gælder en henvisning til et ønske om at undgå dobbeltkompensation. Landsretten
kan ikke i medfør af et sådant hensyn fravige lovens ordlyd og klare forarbejder. I den
forbindelse henviser jeg til det for-slag til ændring af ASL § 29, der er medtaget i … Forslaget
gik ud på at indføre en modregningsadgang for at undgå dobbeltkompensation, men forslaget
blev opgi-vet under Folketingets behandling, …, fordi problemstillingen skulle overvejes
nærmere. Den vedtagne, reducerede lovændring er medtaget i ….

Den af appellanterne påberåbte dom af 16. september 2004 i Østre Landsrets sag B-1052-04
(…) vedrørte et krav i anledning af en sikrets død, hvorfor ydelsen var af samme art som
overgangsbeløb efter arbejdsskadesikringslovens § 19 (dengang § 35).

De af appellanterne påberåbte domme FED.2014.5Ø og FED.2014.14Ø (…) kan ikke
begrunde et andet resultat i denne sag, da der i begge domme er tale om ydelser af
samme art som efter ASL (erstatning for tab af erhvervsevne). Det gør derfor ingen
forskel, at udbetalingerne fulgte af en frivillig udvidelse af lovens dækningsområ- 
de.”

Danske Rederier har som biintervenient i sit indlæg til støtte for de påstande, som
appellanterne har nedlagt, anført bl.a.:

”KOLLEKTIV OVERENSKOMST
På skibe, der er indregistreret i Dansk Internationalt Skibsregister, bruges filippin-ske
søfarende i så stort omfang, at Danske Rederier som interesseorganisation for de danske
redere, har indgået en kollektiv overenskomst (CBA) med det filippin-ske sømandsforbund
“Associated Marine Officers’ and Seamen’s Union of the Phi-lippines (AMOSUP)” .

CBA’en stammer helt tilbage fra 1988, og den regulerer generelt arbejdsforholdene for
filippinske søfarende, der arbejder ombord på dansk indregistrerede skibe. Da de danske
arbejdsskaderegler gælder for filippinske søfarende og alle andre natio-naliteter, der arbejder
ombord på de danskflagede skibe, tager CBA’en blandt an-det højde for sammenspillet mellem
den danske og den filippinske lovgivning om kompensation for arbejdsskader (henholdsvis
ASL-kompensation og POEA-kom-pensation). I takt med ændringer i de danske og filippinske
regler har CBA’en såle-des gennem tiden undergået mange ændringer og opdateringer. Den
nyeste ver-sion af CBA’en trådte i kraft den 1. april 2019.

I forbindelse med de løbende forhandlinger af CBA’en har det konsekvent været begge parters
klare intention, at der ikke må opstå situationer, hvor filippinske sø-farende, der arbejder
ombord på danske skibe, modtager dobbelt kompensation for arbejdsskader.

Til trods for, at dobbeltkompensation umiddelbart kan virke som en positiv ting for AMOSUPs
enkelte medlemmer, har AMOSUP således arbejdet sammen med



/

18

Danske Rederier for at afværge dobbeltkompensationen. AMOSUP’s interesse heri er at sikre
konkurrencedygtighed for redernes samlede omkostninger ved at an-sætte filippinske
søfarende

På baggrund af parternes enighed om at undgå dobbeltkompensation, er det be-sluttet at
forsøge at løse problemstillingen ved at aftale, at POEA-kompensationen skal udbetales efter
ASL-kompensationen, og udbetalt ASL-kompensation modreg-nes derefter i den POEA-
kompensation, der efterfølgende kommer til udbetaling, jfr.CBA’ens artikel 10:

” Intet krav på kompensation efter POEA Reglerne kan fastlægges inden en endelig
afgørelse om kompensationer efter den danske arbejdsskadesikringslov er blevet truf-
fet.

Ved udmåling af kompensationer efter POEA Reglerne, skal alle ydelser efter den
danske arbejdsskadesikringslov modregnes.”

Denne bestemmelse har ikke i alle tilfælde hindret udbetaling af dobbeltkompensa-tion. Dette
skyldes Arbejdsmarkedets Erhvervssikrings lange sagsbehandlingstid sammenholdt med, at
POEA-kompensationen som udgangspunkt udbetales senest efter 120 eller 240 dage efter
arbejdsskadens indtræden. POEA-kompensationen kommer (trods CBA’ens vilkår) til
udbetaling først og herefter opstår spørgsmålet om den senere udbetaling af ASL-
kompensationen skal ske til søfareren, eller til den som har udbetalt POEA-kompensationen.

Efter Danske Rederiers opfattelse bør nærværende sag medføre en retstilstand, hvor POEA-
kompensation og ASL-kompensation modregnes uanset i hvilken ræk-kefølge
kompensationerne udbetales således, at vilkårlig udbetaling af dobbelt-kompensation til
filippinske søfarende undgås.

SAGENS IMPLIKATIONER FOR DANMARK SOM MARITIM NATION
Hvis Ankestyrelsen får medhold i sin påstand om, at UFDS ikke har ret til at kom-pensere
SKULD for den udbetalte POEA-kompensation, vil det i sidste ende med-føre, at Danmarks
konkurrenceevne som flagstat påvirkes negativt.

En retstilstand, hvor redere med dansk indregistrerede skibe i visse tilfælde skal udbetale
dobbeltkompensation (eller have højere forsikringsudgifter), vil gøre det mindre attraktivt for
redere at registrere deres skibe under dansk flag.

En sådan forringelse af konkurrenceevnen er stik imod de politiske visioner og am-bitioner for
Danmark som flag stat og som maritim nation. Som eksempel kan nævnes, at Regeringen i
maj 2016 nedsatte “Vækstteamet for Det Blå Danmark” be-stående af 10 medlemmer, som
repræsenterer den danske maritime sektor, der har fremsat en række anbefalinger til regeringen
om hvordan de danske rederiers kon-kurrenceevne kan forbedres. Så sent som 1.januar 2020
trådte en ændring af DIS-loven i kraft, hvorved denne nu også omfatter offshore aktiviteter
knyttet til havvind. Regeringens ambition om at give de danske rederier de bedst mulige
konkurrencevilkår fremgår af bemærkningerne til lovforslaget, der blev fremsat 20 november
2019 (Lovforslag L72):

“Forslaget skal derfor medvirke til, at arbejdsgiverne kan nedsætte deres lønomkostninger for
i højere grad at kunne matche omkostningsniveauet for skibe, som er registreret med hjem sted
i tredjelande...”



/

19

Danske Rederier har igennem sine medlemmer forhørt sig hos nogle af de interna-tionale P&I-
klubber vedrørende deres erfaringer med andre landes lovgivning, og ingen af de adspurgte
P&I-klubber er bekendt med, at der eksisterer tilsvarende ri-siko for dobbeltkompensation for
deres medlemmer, der har registreret skibe un-der andre flag.

Ifølge de tilbagemeldinger Danske Rederier har fået, er begrundelsen tilsyneladen-de, at de
andre landes nationale arbejdsskaderegler enten ikke omfatter udenland-ske søfarende, eller at
lovgivningen tillader modregning. Som eksempel kan næv-nes Norge, hvor søfarende, som i
forvejen er dækket af en ordning, der er fastsat i en overenskomst eller i de søfarendes
nationale lovgivning, er undtaget fra yderli-gere norsk arbejdsskadedækning.

En ting er, at man i Danmark har valgt, at udenlandske søfarende ombord på dan-ske skibe
skal være dækket lige så godt som danske søfarende, men at de søfaren-de skal modtage
dobbeltkompensation kan ikke have været hen sigten og må anses for et sådant utidssvarende
og unødvendigt særkrav.

Som det fremgår, er der i folketinget og i regeringen fokus på at styrke Dan marks
konkurrenceevne som maritim nation, og det vil være stik imod denne udvikling og lovgivers
hensigt, hvis Ankestyrelsen får medhold i styrelsens påstand i denne sag.”

Dansk Metalarbejderforbund har som biintervenient i sit indlæg til støtte for
Ankestyrelsens påstand anført bl.a.:

”Person 1's ret til POEA-kompensation var bundet op på hans an-sættelseskontrakt og på
overenskomstbestemmelse. Ordningen er ganske vist en ratificering af minimumsvilkår, som
filippinske sømænd skal tilbydes i overens-stemmelse med filippinsk lovregulering, men der er
grundlæggende tale om en af-talebaseret, overenskomstbestemt sikring af
kompensationsbetaling blandt andet ved mere alvorlig tilskadekomst, medførende død eller
sygdom.

POEA-kompensationen skal læses og forstås i nær sammenhæng med de øvrige rettigheder og
forpligtelser, der følger af overenskomsten og ansættelseskontrakten samt det filippinske
sociale sikringssystem eller manglen på samme.

Det er i øvrigt helt almindeligt, at lønmodtagere er omfattet af en eller flere ordnin-ger, der
sikrer kompensation ved invaliditet eller erhvervsudygtighed. Sådanne ordninger kan være
rent forsikringsmæssige eller knyttet til pensionsordninger, der følger overenskomstmæssige
bestemmelser. Ordningerne kan desuden helt el-ler delvist have til formål at kompensere
lønmodtageren for en nedgang i indtje-ningsevnen.

Danske sømænd er qua overenskomstbestemmelser omfattet af sådanne forsik-ringsordninger,
konkret hos PFA Pension […].

Det følger således heraf, at danske sømænd er omfattet af en ordning, som tilgode-ser dem
bl.a. med løbende ”erhvervsevnetab” med et fastsat årligt beløb, hvis stør-relse er afhængig af
sømandens løn, såfremt man opfylder betingelserne i den afta-lebaserede ordning. Denne
aftalebaserede ordning forudsætter dels en nedsættelse



/

20

af den generelle erhvervsevne med 50%, dels et konstateret økonomisk tab på mindst 10%,
[…].

Det forhold, at en sådan kompensation ydes, og at den eventuelt ydes som led i en
aftalebestemmelse knyttet til et ansættelsesforhold betyder imidlertid ikke, at ord-ningen er
omfattet af arbejdsskadesikringslovens § 29, stk. 2 eller en analogi heraf.

Appellanterne har gjort gældende, at der skal kunne indtrædes/modregnes i er-
hvervsevnetabserstatning eller subsidiært i godtgørelse for varigt mén.

Afgørelsen om godtgørelse for varigt mén blev truffet den 2. december 2011, og godtgørelsen
er udbetalt. Der er således i den konkrete sag ikke mulighed for at udbetale méngodtgørelsen
til Assuranceforeningen SKULD.

Søgsmålsfristen (forældelsesfristen) var den 2. december 2014, jf. arbejdsskadesik-ringslovens
§ 36, stk. 4.

I spørgsmålet om, hvorvidt appellanten, SKULD, kan indtræde/foretage modreg-ning i Person
1's ret til erhvervsevnetabserstatning efter arbejdsska-desikringslovens § 17, stk. 1, er det bl.a.
et krav, at den udbetalte kompensation skal være af samme art som den erstatning, der ønskes
indtræden i.

Det er i den sammenhæng ikke tilstrækkeligt, at det er den samme begivenhed, der har udløst
kompensationen, som giver anledning til erstatning efter arbejdsska-desikringsloven. Det er
heller ikke tilstrækkeligt, at det bagvedliggende formål med kompensationen henholdsvis
erstatningen helt eller delvist måtte være den samme.

Det er alene en blandt flere forudsætninger for ret til indtræden, at den POEA-kompensation,
Person 1 har modtaget, er af samme art, som den erhvervsevnetabserstatning, han er berettiget
til efter arbejdsskadesikringsloven.

Erhvervsevnetabserstatning efter arbejdsskadesikringsloven er konkret tabsafhæn-gig
erstatning for netop erhvervsevnetabserstatning, rettere bestemt det faktisk lid-te indtægtstab,
og det er POEA-kompensationen ikke.

POEA-kompensationen udmåles på baggrund af en standardiseret tabellariske fastsættelse,
hvor forskellige typer af skader gradueres mellem 1 og 14, […].

Tabellen har visse lighedspunkter med det invaliditetsgradsystem, som det danske regelsæt om
arbejderskader var opbygget efter frem til 1976, ulykkesforsikringslo-ven, på hvilket tidspunkt
man i stedet indførte det tabsafhængige erhvervsevne-tabsbegreb.

Det fremgår af dommen af 4. oktober 2013 fra filippinernes Court of Appeal i Ma-nila
vedrørende Person 1, at han efter POEA-ordningen har fået en kompensation på USD 10.075
ud fra en såkaldt ” grade 10 disability – loss of gripping power of small objects between the
fold of the fingers and one hand” .

Person 1's indtjening før og efter skaden har ingen selvstændig be-tydning haft for den
udbetalte POEA-kompensation, og kompensationen har såle-des alle de karaktertræk, der er
knyttet til en summaforsikring.



/

21

Mere generelt bemærkes det, at POEA-kompensationssystemet ikke indebærer et krav om
sygdom/uarbejdsdygtighed udover 120 eller under særlige omstændighe-der 240 dage, og
således er renset for det varighedskrav, som er en grundlæggende betingelse for at opnå
erhvervsevnetabserstatning efter arbejdsskadesikringslovens § 17, stk. 1.

Dertil gælder, at POEA-kompensationen i tilfælde af fortsat manglende afklaring af
invaliditetsniveauet efter 240 dage automatisk fastsættes til fuld invaliditet (120 %), uanset
skadens nærmere karakter eller dens eventuelle indvirkning på den fremtidige erhvervsevne.

Erhvervsevnetabserstatning efter arbejdsskadesikringslovens § 17, stk. 1 fastsættes derimod
ikke ud fra skadelidtes fysiske skade eller ud fra en betingelse om syg-dom/uarbejdsdygtighed
i 120 eller 240 dage, men ud fra hvorledes skadelidtes er-hvervsevne har udviklet sig med
udgangspunkt i dennes konkrete indtægt før og efter skaden. Dette stemmer helt overens med
indholdet af Østre Landsrets dom af 4. november 2014 vedrørende Person 1's erhvervsevnetab.

Det er ud fra en sammenligning af den konkrete indtjening før og efter skaden, at
erhvervsevnetabsprocenten efter arbejdsskadesikringsloven fastsættes, og det er også
indtjeningen før skaden, der er afgørende for, hvilket konkret erstatningsbe-løb, der udmåles
på baggrund af erhvervsevnetabsprocenten. Der er ikke tale om en standardiseret
erstatningsudmåling, som appellanten synes at gøre gældende
…, men derimod en individuel tabsafhængig udmåling af indtægtstabet udtrykt i
erhvervsevnetabsprocenten.

Erhvervsevnetabserstatningens direkte tabsrelaterede karakter er yderligere un-derstøttet af
arbejdsskadesikringslovens § 42, der omhandler genoptagelse af et er-statningsspørgsmål, hvis
der sker væsentlige ændringer i de forhold, der er lagt til grund for den oprindelige afgørelse.
Bestemmelsen fastsætter bl.a. en forpligtelse til, at modtageren af en løbende
erhvervsevnetabserstatning skal underrette forsik-ringsselskabet eller Arbejdsmarkedets
Erhvervssikring om enhver forandring i sine forhold, som kan medføre en nedsættelse eller
bortfald af den løbende erhvervsev-netabsydelse.

Den POEA-kompensation, Person 1 har modtaget, er således ikke af samme art som
erhvervsevnetabserstatningen efter arbejdsskadesikringsloven. Det bemærkes i den forbindelse
også, at ændringen i erhvervsevnetabsprocenten efter arbejdsskadesikringsloven ingen
betydning har haft for Person 1's ret til yderligere kompensation efter POEA-aftalen.

POEA-kompensationen adskiller sig også fra arbejdsskadesikringslovens méngodt-gørelse.
POEA-kompensationen fordrer således et længerevarende sygdomsforløb og i hvert fald en
midlertidig indvirkning på evnen til at varetage arbejdet som sø-mand. Sådanne betingelser er
ikke en del af arbejdsskadesikringslovens méngodt-gørelsessystem.

Dertil kommer, at der som ovenfor anført gælder en regel om juridisk fuld invali-ditet (120 %),
såfremt der ikke er sket en lægelig fastsættelse af invaliditetsgraden indenfor 240 dage efter
tilskadekomsten.

Dermed er der ikke hjemmel til den af appellanterne ønskede modregning/udbeta-ling til
SKULD.



/

22

Det er i den sammenhæng irrelevant, at der i øvrigt heller ikke er tale om dobbelt-
kompensation, ligesom dobbeltkompensation som følge af overenskomstindgåede
erhvervsudygtighedsforsikringer/aftaler er almindeligt forekommende, uden at det derved får
betydning for ydelserne efter arbejdsskadesikringsloven, idet der netop ikke er tale om ydelser
af samme art.

Sygedagpengeloven, der har et midlertidigt forsørgelsesmæssigt sigte, er uden be-tydning for,
om en lønmodtager via overenskomst eller aftale kan opnå kompensa-tion udløst af
arbejdsskade udover den i arbejdsskadesikringsloven fastsatte erstat-ning.

Dertil kommer, at hverken arbejdsskadesikringsloven eller erstatningsansvarslo-ven tilsigter en
samordning af erstatningssystemet med det sociale sikringssystem eller med private
forsikringsordninger.

Dette har været et tema i det lovforberedende arbejde og udvalgsarbejde i relation til såvel
arbejdsskadesikringsloven som erstatningsansvarsloven stort set siden dis-ses indførelser, uden
at der har været et ønske eller vilje fra lovgivningsmagten til at iværksætte en sådan
samordning mellem de lovfæstede erstatninger og andre ydelser.

Østre Landsret skal i nærværende sag hverken fortolke eller håndhæve aftalen mellem Person
1 og arbejdsgiveren Torm A/S og den dertil høren-de forsikrngsaftale med
Assuranceforeningen SKULD, men derimod alene afgøre, om der er hjemmel i den
beskyttelsespræceptive arbejdsskadesikringslovens § 29, stk. 2 til at foretage modregning i
ydelser efter arbejdsskadesikringsloven, fordi der er udbetalt kompensation under POEA-
ordningen.

En sådan hjemmel er der ikke i arbejdsskadesikringsloven.”

Retsgrundlaget
Bestemmelsen i arbejdsskadessikringslovens § 29, stk. 2, lyder således:

”Stk. 2. Den erstatningsansvarlige skadevolder eller dennes ansvarsforsikringssel-skab har
krav på at få godtgjort erstatning og godtgørelse fra arbejdsskadeforsik-ringsselskabet eller
Arbejdsmarkedets Erhvervssikring af bidrag, jf. § 55, når der er udbetalt erstatning eller
godtgørelse som følge af arbejdsskaden til tilskadekomne eller dennes efterladte. Kravene fra
den erstatningsansvarlige skadevolder eller dennes ansvarsforsikringsselskab omfatter
erstatnings- og godtgørelsesbeløb af samme art, som arbejdsskadeforsikringsselskabet eller
Arbejdsmarkedets Er-hvervssikring har pligt til at betale på det tidspunkt, hvor kravet
fremsættes.”

Den citerede bestemmelse blev som § 40, stk. 2, indført ved lov nr. 390 af 20. maj
1992 og fik følgende affattelse:

”Stk. 2. Er der som følge af arbejdsskaden udbetalt skadelidte eller dennes efterlad-
te erstatning af en erstatningsansvarlig skadevolder eller dennes forsikringssel-
skab, har skadevolderen henholdsvis forsikringsselskabet krav på af arbejdsskade-
forsikringsselskabet at få godtgjort det erstatningsbeløb af samme art, som arbejds-
skadeforsikringsselskabet har pligt til at betale på det tidspunkt, hvor kravet frem-
sættes.”



/

23

I det lovforslag, der lå til grund for den nævnte lov – jf. lovforslag nr. L 168 af 18.
december 1991 – hedder det følgende i de specielle bemærkninger til be-
stemmelsen:

”Bestemmelsens stk. 2, som er ny, må ses i sammenhæng med den gældende lovs § 55, efter
hvilken skadelidtes krav mod en erstatningsansvarlig skadevolder ned-sættes svarende til
arbejdsskadeerstatningen. Den foreslåede bestemmelse tager højde for de situationer, hvor
skadelidte eller de efterladte har modtaget erstat-ningsbeløb fra skadevolderen eller dennes
ansvarsforsikringsselskab, men endnu ingen eller kun delvis erstatning efter
arbejdsskadesikringsloven. Bestemmelsens sigte er undgåelse af dobbelterstatning. Ved
bestemmelsen pointeres, at erstat-ningskravet og erstatningsforpligtelsen skal vedrøre samme
erstatningsart (er-hvervsevnetabserstatning contra erhvervsevnetabserstatning, méngodtgørelse
con-tra méngodtgørelse og så videre). Endvidere pointeres, at arbejdsskadeforsikrings-
selskabet kun kan forpligtes indenfor det beløb, der på tidspunktet for kravets fremsættelse
stadig er pligtigt at betale efter arbejdsskadesikringsloven. Har skade-lidte på dette tidspunkt
eksempelvis fået udbetalt erhvervsevnetabserstatning som engangskapital, skal
arbejdsskadeforsikringsselskabet naturligvis ikke godtgøre et fremsat krav for tab af
erhvervsevne.”

Bestemmelsen i arbejdsskadesikringslovens § 17, stk. 1 og 2, om tab af erhverv-
sevne lyder således:

”§ 17. Har arbejdsskaden nedsat tilskadekomnes evne til at skaffe sig indtægt ved arbejde, har
den pågældende ret til erstatning for tab af erhvervsevne. Der ydes ik-ke erstatning, hvis tabet
af erhvervsevne er mindre end 15 pct.
Stk. 2. Ved bedømmelsen af tabet af erhvervsevne tages hensyn til tilskadekomnes muligheder
for at skaffe sig indtægt ved sådant arbejde, som med rimelighed kan forlanges af den
pågældende efter dennes evner, uddannelse, alder og muligheder for erhvervsmæssige
omskoling og optræning.”

Erstatning for tab af erhvervsevne blev indført som en selvstændig erstatnings-art
i § 27 i lov nr. 79 af 8. marts 1978 om arbejdsskadeforsikring. Bestemmelsens stk.
1 og 2 havde følgende affattelse:

”§ 27. Har en arbejdsskade medført nedsættelse af skadelidtes evne til at skaffe sig indtægt ved
arbejde, tilkommer der ham erstatning for tab af erhvervsevne. Erstat-ning ydes dog ikke,
såfremt erhvervsevnetabet er mindre end 15 pct. Stk. 2. Ved bedømmelsen af
erhvervsevnetabet skal sikringsstyrelsen tage hensyn til skadelidtes muligheder for at skaffe
sig indtægt ved sådant arbejde, som med ri-melighed kan forlanges af ham efter hans evner,
uddannelse, alder og muligheder for erhvervsmæssig omskoling og optræning.”

Arbejdsskadeforsikringsloven fra 1978 afløste ulykkesforsikringsloven fra 1933.
Med arbejdsskadeforsikringsloven blev invaliditetserstatning opdelt i méner-
statning og erhvervsevnetabserstatning, jf. side 8 i betænkning nr. 792/1977 ved-
rørende arbejdsskadeforsikring, som arbejdsskadeforsikringsloven fra 1978 var
udarbejdet på grundlag af. Af betænkningen fremgår i øvrigt følgende om be-



/

24

dømmelsen af erstatning for erhvervsevnetab efter ulykkesforsikringsloven og den
foreslåede arbejdsskadeforsikringslov, jf. betænkningen side 16 f.:

”b) Erstatning for varigt mén og erstatning for tab af erhvervsevne.
1  Indledning
Efter gældende lov kan skadelidte tilkendes invaliditetserstatning, såfremt hans er-hvervsevne
varigt nedsættes. Efter lovens ordlyd kunne man tro, at invaliditets-procenten herefter blev
fastsat på grundlag af en vurdering af skadelidtes indtje-ningsevne før og efter skadens
indtræden.

o

I praksis har man imidlertid ved vurderingen af, hvor meget – med hvor mange procent –
erhvervsevnen må anses for forringet i det enkelte tilfælde, siden den første
ulykkesforsikringslov lagt afgørende vægt på skadens medicinske art og om-fang og dermed
dens gennemsnitlige forventede indflydelse på skadelidtes er-hvervsevne og i mindre grad
taget hensyn til, hvilken faktisk betydning skaden har haft for skadelidtes erhvervsmuligheder.

Der er udarbejdet tabeller med angivelse af procentsatser for en række typiske ska-der, og man
har i overensstemmelse hermed f. eks. fastsat samme invaliditets- (er-hvervsevnetabs-) procent
– 30 – ved tab af en fod uanset tabets betydning for den skadelidtes fremtidige
indtjeningsevne. …
…

3  Erstatning for tab af erhvervsevne
Erstatning for tab af erhvervsevne bør efter udvalgets opfattelse være en erstatning for den af
skaden forvoldte forringelse af skadelidtes indtjeningsevne eller er-hvervsmuligheder. En
korrekt erstatningsudmåling forudsætter herefter en vurde-ring af skadelidtes erhvervsmæssige
muligheder, såfremt skaden ikke var sket, sammenholdt med en vurdering af hans
erhvervsmuligheder den skete skade taget i betragtning.

o 

Efter udvalgets opfattelse bør den medicinske følge af arbejdsskaden, som efter gældende lov
har afgørende betydning for erhvervsevnetabsprocentens fastsættel-se, ikke have nogen
selvstændig indflydelse på denne fastsættelse, men alene til-lægges betydning for fastsættelsen
af den ovenfor omtalte ménerstatning. …” .

De principper for bedømmelsen af erstatning for tab af erhvervsevne, som blev
indført ved lov nr. 79 af 8. marts 1978, er ikke ændret efterfølgende.

Landsrettens begrundelse og resultat
Sagens baggrund og problemstilling
Person 1 fik i løbet af 2011 som følge af den arbejdsskade, han pådrog sig den 19.
september 2010 under udførelsen af sit arbejde som båds-mand for rederiet Torm
A/S, tilkendt en méngodtgørelse på i alt 104.560 kr. Den 29. september 2014 fik
han som følge af den nævnte arbejdsskade af Torm A/S’ forsikringsselskab
SKULD udbetalt 10.075 USD i såkaldt POEA-kompensation, der blev udbetalt i
fortsættelse af en dom af 4. oktober 2013 afsagt af en filip-pinsk appeldomstol.



/

25

Østre Landsret traf den 4. november 2014 afgørelse om, at Person 1's
erhvervsevnetab – som følge af den nævnte arbejdsskade – udgjorde 85 procent,
hvorefter Arbejdsskadestyrelsen den 30. december 2014 forhøjede hans månedlige
erstatning for tab af erhvervsevne til 4.233 kr. Den af 4. marts 2015 traf styrelsen
afgørelse om bl.a., at kapitalbeløbet udgjorde 115.830 kr., og at be-løbet ville blive
udbetalt af Torm A/S’ forsikringsselskab Ulykkesforsikringsfor-bundet for Dansk
Søfart.

Henset til appellanternes endelige anbringender angår sagen for landsretten
spørgsmålet om, hvorvidt Ulykkesforsikringsforbundet for Dansk Søfart i med-før
af arbejdsskadesikringslovens § 29, stk. 2, kunne modregne den allerede ud-
betalte POEA-kompensation på 10.075 USD, der var udbetalt af SKULD, i den
erhvervsevnetabserstatning, som blev udbetalt i fortsættelse af Østre Landsrets
dom af 4. november 2014, således at Ulykkesforsikringsforbundet for Dansk Sø-
fart med frigørende virkning kunne udbetale et beløb svarende til 10.075 USD af
erhvervsevnetabserstatningen til SKULD.

Vurdering
Det følger af arbejdsskadesikringslovens § 29, stk. 2, at et ansvarsforsikringssel-
skab (SKULD) har krav på at få godtgjort erstatning eller godtgørelse fra ar-
bejdsskadeforsikringsselskabet (Ulykkesforsikringsforbundet for Dansk Søfart),
når der er udbetalt erstatning eller godtgørelse (POEA-kompensationen) som følge
af en arbejdsskade til tilskadekomne. Dette gælder under betingelse af, at kravet
fra ansvarsforsikringsselskabet omfatter erstatnings- eller godtgørelses-beløb af
samme art, som arbejdsskadeforsikringsselskabet har pligt til at betale på det
tidspunkt, hvor kravet fremsættes.

Spørgsmålet er herefter, om POEA-kompensationen kan betragtes som erstat-ning
for tab af erhvervsevne og derved er ”af samme art” som erhvervsevnetab-
serstatningen efter arbejdsskadesikringsloven.

Landsretten finder, at det forhold, at POEA-kompensationen ligesom erhverv-
sevnetabserstatningen måtte være en lovpligtig social sikringsordning, ikke
medfører, at der allerede af denne grund er tale om erstatnings- eller godtgørel-
sesbeløb af samme art, da det må bero på en konkret bedømmelse af de pågæl-
dende erstatnings- eller godtgørelsesbeløb. Dette gælder, uanset at der er tale om
kompensation eller erstatning som følge af den samme arbejdsskade.

Heller ikke det forhold, at det af artikel 10 i Collective Bargaining Agreement
følger, at alle ydelser efter arbejdsskadesikringsloven skal modregnes ved ud-
måling af kompensation efter POEA-reglerne, har betydning ved bedømmelsen af,
om der kan ske modregning i POEA-kompensationen efter arbejdsskadesik-
ringslovens § 29, stk. 2.



/

26

Ved den konkrete bedømmelse af, om POEA-kompensationen – der i den fore-
liggende sag vedrører ”disability compensation” , jf. de dagældende POEA-reg-
lers artikel 20, litra B, nr. 6, jf. artikel 32 – kan betragtes som erstatning for tab af
erhvervsevne, må der lægges afgørende vægt på, hvordan POEA-kom-pensa-
tionen karakteriseres af de filippinske domstole. Det følger af domme afsagt af de
filippinske domstole, herunder den filippinske Højesteret, vedrøren-de POEA-
reglerne, at “disability should not be understood more on its medical significance
but on the loss of earning capacity” , og at “[i]n disability compensation it is not
the injury which is compensated, but rather it is the incapacity to work resulting in
the impairment of one’s earning capacity” .

Herudover må der lægges vægt på, at det af forarbejderne til lov nr. 79 af 8. marts
1978, hvorved tab af erhvervsevne blev indført som en selvstændig er-
statningsart, følger, at den medicinske følge af arbejdsskaden ikke skal have
nogen selvstændig indflydelse på fastsættelsen af erhvervsevnetabsprocenten, og
at erstatning for tab af erhvervsevne er en erstatning for den af skaden for-voldte
forringelse af skadelidtes indtjeningsevne eller erhvervsmuligheder, jf.
betænkning nr. 792/1977 vedrørende arbejdsskadeforsikring side 16 ff.

På den anførte baggrund – herunder navnlig i lyset af formålet med POEA-
kompensationen – finder landsretten, at POEA-kompensationen må betragtes som
kompensation for den tilskadekomnes tab af erhvervsevne.

Det forhold, at beregningen af POEA-kompensationen er standardiseret og såle-
des i modsætning til erstatning for tab af erhvervsevne efter arbejdsskadesik-
ringsloven ikke er konkret tabsafhængig, kan herefter ikke føre til et andet re-
sultat. I den forbindelse har landsretten også lagt vægt på, at modregningsad-
gangen efter arbejdsskadesikringslovens § 29, stk. 2, jf. § 2, stk. 4, tillige gælder i
forhold til personer, der arbejder på et dansk skib, og at det ikke kan kræves, at en
godtgørelse eller erstatning, der er udbetalt efter udenlandske regler i alle
henseender skal være fuldstændig identisk med den godtgørelse eller erstat-ning,
der udbetales efter arbejdsskadesikringsloven. Endelig har landsretten lagt vægt
på, at formålet med arbejdsskadesikringslovens § 29, stk. 2, er at und-gå
dobbelterstatning.

Landsretten finder således, at Ulykkesforsikringsforbundet for Dansk Søfart med
frigørende virkning kunne have udbetalt et beløb svarende til 10.075 USD af
erhvervsevnetabserstatningen til SKULD.

Henset til sagens principielle karakter og betydning for appellanterne findes
sagsomkostningerne efter omstændighederne at burde ophæves for begge in-
stanser. Såvel parterne som biintervenienter skal herefter bære egne omkostnin-
ger.



/

27

THI KENDES FOR RET:

Byrettens dom ændres således, at Ankestyrelsens afgørelse af 28. juli 2016 i j.nr.
2015-5014-47153 ophæves, og at Ankestyrelsen tilpligtes at anerkende, at Ulyk-
kesforsikringsforbundet for Dansk Søfart skulle have udbetalt et beløb svarende til
10.075 USD til Assuranceforeningen SKULD (Gjensidig) Filial København
(Filial af Assuranceforeningen SKULD (Gjensidig), Norge) som arbejdsgivers
forsikringsselskab.

Ingen af parterne eller biintervenienterne skal betale sagsomkostninger for by-
retten eller landsretten til nogen anden part eller biintervenient.



/