Landsrettens dom ændres, således at Udlændinge- og Integrationsministeriet skal anerkende, at afgørelsen om fratagelse af dansk statsborgerskab er ugyldig
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Menneskerettigheder;
Statsforfatningsret;
Udlændinge;

HØJESTERETS DOM
afsagt onsdag den 22. marts 2023

Sag BS-23360/2022-HJR
(2. afdeling)

Appellant, tidligere Sagsøger
(advokat Christian Dahlager, beskikket)

mod

Udlændinge- og Integrationsministeriet
(advokat Søren Horsbøl Jensen)

I tidligere instans er afsagt dom af Østre Landsrets 6. afdeling den 24. maj 2022
(BS-36662/2020-OLR).

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Poul Dahl Jensen, Hanne Schmidt,
Lars Apostoli, Jørgen Steen Sørensen og Søren Højgaard Mørup.

Påstande
Appellant, tidligere Sagsøger, har nedlagt påstand om, at Udlændinge-
og Integrationsministeriets afgørelse af 17. juni 2020 om fratagelse af hendes
danske statsborgerskab er ugyldig.

Indstævnte, Udlændinge- og Integrationsministeriet, har påstået stadfæstelse.

Anbringender
Appellant, tidligere Sagsøger har anført navnlig, at fratagelsen af hendes danske ind-
fødsret strider mod proportionalitetsprincippet. Hun bestrider ikke, at hun er iransk
statsborger, og at hun derfor ikke med Udlændinge- og Integrationsmini-steriets
afgørelse blev gjort statsløs. Hun bestrider heller ikke, at den handle-måde, som
hun udviste ved at rejse til Syrien og tilslutte sig terrororganisatio-nen Islamisk
Stat, var af en sådan alvor, at hun som udgangspunkt kunne frata-



2

ges sin danske indfødsret. Hun har dog ikke deltaget i kamphandlinger eller i
øvrigt deltaget i udadrettede aktiviteter.

Der er enighed om, at hun, inden hun udrejste af Danmark, havde en stærk til-
knytning til landet. På tidspunktet for ministeriets afgørelse udgjorde hendes
tilknytning til Danmark i første række hendes danske baggrund samt herbo-ende
forældre og søster, som hun bevarede kontakten til efter udrejsen. Hun er født i
Danmark og har haft en almindelig opvækst her i landet. Hun var 20 år på
udrejsetidspunktet, og udrejsen fandt sted efter påvirkning fra radikalise-rede
miljøer og personer i Danmark. Hendes udrejse var ikke udtryk for en de-finitiv
beslutning om at opgive sin tilværelse i Danmark, og hun havde ikke an-søgt om
eller ytret ønske om at blive løst fra sit danske statsborgerskab.

Hendes forbindelse til Iran er begrænset til, at hun som barn var på nogle få
kortvarige besøg hos moderens familie sammen med sin mor og søster. Hun har
ikke kontakt til sin mors søskende i Iran, og hendes bedsteforældre lever ikke
længere. Der er altid blevet talt dansk i hjemmet. Hun hverken taler eller forstår
farsi og har ikke kendskab til aserbajdsjansk.

Hendes mulighed for at skabe sig en tilknytning til Iran og etablere sig der er
stærkt begrænset. Iran er et autoritært teokratisk land med et dogmatisk shiais-
lamisk styre. Hun bekender sig til den sunnimuslimske trosretning, som i Iran ikke
har de samme rettigheder som shiamuslimer. Hendes børn taler ikke farsi. Børnene
havde på afgørelsestidspunktet ikke iransk statsborgerskab. Der er reel risiko for,
at børnene ikke kan få iransk statsborgerskab, da statsborgerskab til børn af enlige
kvinder kan afvises af de iranske myndigheder ud fra et sikker-hedshensyn. Heri
ligger, at familien risikerer at blive adskilt. Der er desuden in-gen, der kan
forsørge hende i Iran.

Hverken hun, hendes børn eller børnenes far har syrisk statsborgerskab, og hun
har ikke familiemæssige eller sociale bånd i Syrien, ligesom hun ikke behersker et
officielt sprog i Syrien. Hendes ophold i Syrien er ikke af en sådan karakter, at det
kan indgå i proportionalitetsbedømmelsen, jf. UfR 2023.34 H. Hun indrej-ste uden
tilladelse fra de syriske myndigheder, og hendes indrejse havde ikke til formål at
opnå et tilknytningsforhold til Syrien, herunder landets befolkning, institutioner,
samfundsforhold, arbejdsmarked, kultur, sprog og levevis. Hun opholdt sig
herefter i al-Raqqa-provinsen, der er et område i Syrien, som syriske myndigheder
i den relevante periode ikke har udøvet nogen faktisk myndighed over, idet
områderne var kontrolleret af Islamisk Stat. Hendes efterfølgende op-hold i al-
Hol-lejren og al-Roj-lejren, der kontrolleres af kurderne, kan heller ikke føre til, at
hun har fået en tilknytning til Syrien. Der er ikke praksis for at knytte
retsvirkninger til et ophold i en anden stat, når opholdet finder sted uden tilla-delse
fra landets myndigheder.



3

Det følger af forarbejderne til indfødsretslovens § 8 B, stk. 1 og 3, at risikoen for,
at den berørte vil lide overlast i hjemlandet, bør indgå i afvejningen, jf. udlæn-
dingelovens § 26, stk. 1, og Menneskerettighedskonventionens artikel 3. Det
samme er forudsat i Menneskerettighedsdomstolens praksis efter artikel 8.

Efter det oplyste om Irans behandling af personer associeret med Islamisk Stat,
landets deltagelse i bekæmpelse af Islamisk Stat i Syrien, den omstændighed, at
hendes far er flygtet fra Iran, samt oplysningerne om de kritisable menneskeret-
lige forhold i Iran og den udbredte anvendelse af inhumane straffe er det nær-
liggende at antage, at hun på afgørelsestidspunktet var i en forudsigelig og reel
risiko for at lide overlast i Iran. Det må herefter være op til ministeriet at rede-gøre
for og påvise, at hun ikke var i risiko for at lide overlast i Iran. Det samme gør sig
gældende, såfremt det lægges til grund, at hun måtte have tilknytning til Syrien.

Ministeriets afgørelse om fratagelse af statsborgerskabet indebærer endvidere, at
hun fortaber grundlovssikrede rettigheder samt adgang til at indrejse og tage
ophold i Danmark. Afgørelsen er også af disse grunde særligt indgribende. Det er
samtidig ikke sandsynligt, at hun ekstraordinært vil blive meddelt opholds-
tilladelse, som omtalt i forarbejderne.

Samlet set er ministeriets afgørelse ikke i overensstemmelse med det krav om
proportionalitet, der følger af indfødsretslovens § 8 B, stk. 3, og der foreligger så
afgørende hensyn, at fratagelsen af statsborgerskabet må undlades trods alvo-ren
af hendes handlemåde.

Ministeriets sagsoplysning har desuden været utilstrækkelig, og ministeriet har
ikke foretaget en afvejning af alle relevante forhold. Efter almindelige forvalt-
ningsretlige regler og Menneskerettighedskonventionens artikel 8 gælder der et
krav om en fyldestgørende, konkret og individuel sagsoplysning fra myndighe-
dernes side. De oplysninger, som ministeriet havde på afgørelsestidspunktet,
pegede på, at hun havde en meget ringe tilknytning til Iran, og ministeriet fore-tog
ikke en afvejning af spørgsmålene om, hvorvidt hun var i risiko for at lide overlast
i Iran, og om hun udgjorde en trussel for det danske samfund. De op-lysninger,
som ministeriet lagde til grund for sin afgørelse, var derfor ikke til-strækkelige til
at træffe afgørelse efter indfødsretslovens § 8 B, stk. 3. Herefter må ministeriets
afgørelse anses for ugyldig også som følge af en ufyldestgø-rende sagsoplysning
og manglende afvejning af alle relevante forhold.

Udlændinge- og Integrationsministeriet har anført navnlig, at det er ubestridt, at
Appellant, tidligere Sagsøger ikke er blevet statsløs som følge af Udlændinge- og
In-tegrationsministeriets afgørelse.



4

Efter indfødsretslovens § 8 B, stk. 3, er det desuden en betingelse, at Appellant,
tidligere Sagsøger har udvist en handlemåde, som var til alvorlig skade for landets
vitale interesser. Hun har ved sine handlinger realiseret det objektive gernings-
indhold i straffelovens § 114 e, 1. pkt., og denne betingelse er derfor også op-fyldt,
hvilket i øvrigt er ubestridt.

Det kan lægges til grund, at hun den 30. april 2015 indrejste i Tyrkiet og herefter
frivilligt indrejste i Syrien for at tilslutte sig Islamisk Stat, at hun dér giftede sig
med en mand, som kæmpede for Islamisk Stat, og som hun havde opnået kon-takt
med inden sin udrejse fra Danmark, og at hun støttede manden i kampen for
Islamisk Stat.

Ved under disse omstændigheder at have taget ophold i kalifatet og ved samli-vet
med manden og støtten til ham har Appellant, tidligere Sagsøger bidraget til at op-
retholde og konsolidere Islamisk Stats position i området, og sådanne handlin-ger
må – som fastslået af Højesteret i UfR 2023.34 – anses for omfattet af straffe-
lovens § 114 e, 1. pkt., der omfatter enhver form for støtte til terrororganisatio-ner
eller organisationer, der fremmer terrorhandlinger, selv om støtten ikke kan
henføres til konkrete terrorhandlinger.

Ifølge forarbejderne til indfødsretslovens § 8 B, stk. 3, skal der foretages en kon-
kret proportionalitetsafvejning af fratagelsens betydning for den pågældende
sammenholdt med handlemådens grovhed, og afvejningen skal være på linje med
den proportionalitetsafvejning, der foretages ved domstolene i forbindelse med
frakendelse af dansk indfødsret efter indfødsretslovens § 8 B, stk. 1. I for-
arbejderne til § 8 B, stk. 1, er det anført, at den betydning, som fratagelse af ind-
fødsretten har for en person, må bero på en konkret vurdering af den pågæl-dendes
forhold, og at der ved denne vurdering navnlig bør lægges vægt på per-sonens
tilknytning her til landet og til udlandet, herunder det eller de lande, den
pågældende tillige er statsborger i.

Af forarbejderne til indfødsretslovens § 8 B, stk. 3, fremgår endvidere, at udlæn-
dingelovens regler om inddragelse og opnåelse af opholdstilladelse og udvis-ning
”i et vist omfang” bør indgå i proportionalitetsafvejningen. Af det anførte følger
således, at den proportionalitetsvurdering, der skal foretages, ikke er
sammenfaldende med den proportionalitetsvurdering, der foretages i forbin-delse
med bl.a. inddragelse af opholdstilladelse og udvisning. Navnlig i en situ-ation
som den foreliggende, hvor der på afgørelsestidspunktet var gået fem år, siden
Appellant, tidligere Sagsøger frivilligt var udrejst fra Danmark, ville det da også
savne mening at sidestille fratagelsen af indfødsret med en udvisning.

Endelig fremgår det af forarbejderne til § 8 B, stk. 1, at der som udgangspunkt bør
ske frakendelse af dansk indfødsret i tilfælde, hvor en person dømmes for
overtrædelse af en eller flere af bestemmelserne i straffelovens kapitel 12 og 13,



5

og hvor der er tale om mere alvorlige forhold, hvorved forstås forhold, der straffes
med fængsel i 2 år eller derover, jf. også UfR 2023.34 H. Den betydning, som en
frakendelse har for den pågældende, kan dog tale afgørende herimod. Herunder
bør der ikke ske frakendelse i forbindelse med selv meget alvorlige forhold, hvis
den pågældende ikke har nogen eller alene en meget ringe tilknyt-ning til et andet
land.

Den handlemåde, som Appellant, tidligere Sagsøger har udvist ved at rejse til
Syrien og tilslutte sig Islamisk Stat, er af en sådan alvor, at hun som udgangspunkt
kan fratages sin danske indfødsret, medmindre dette udgør et uforholdsmæssigt
indgreb over for hende. Ved vurderingen af alvoren må der lægges vægt på, at det
på udrejsetidspunktet var almindeligt kendt, at Islamisk Stat udøvede en ekstrem
brutalitet og stor voldsparathed med videofilmede henrettelser mv. og hørte til på
den absolut ekstreme fløj, jf. også UfR 2023.34 H. Det er ubetænke-ligt at lægge
til grund, at hun var bekendt med dette.

Appellant, tidligere Sagsøger er født i Danmark, har sine forældre og lillesøster i
Dan-mark og fik ved fødslen både dansk og iransk statsborgerskab, da hendes far
ud over at have dansk indfødsret også er iransk statsborger. Hun har haft sin op-
vækst og skolegang i Danmark. Moderens søskende bor fortsat i Iran, og
Appellant, tidligere Sagsøger har sammen med sin søster og mor besøgt familien i
Iran et par gange. Forældrene har stadig kontakt til familien i Iran. Efter det
oplyste ta-ler Appellant, tidligere Sagsøger ikke et af de officielle sprog i Iran,
men nogle gange talte moderen aserbajdsjansk til døtrene i hjemmet. På
tidspunktet for ministeri-ets afgørelse havde hun således ikke en væsentlig
tilknytning til Iran, men var dog ikke helt uden tilknytning til landet. Det må i den
forbindelse lægges til grund, at hun i kraft af sin opvækst i en familie, hvor begge
forældre stammede fra Iran, havde et vist kendskab til iransk skik, kultur og
levevis og til aserbajd-sjansk, som tales i den nordvestlige del af Iran.

Indtil hun udrejste fra Danmark den 30. april 2015, havde hun en stærk tilknyt-
ning her til landet, men på afgørelsestidspunktet havde hun ikke længere en stærk
tilknytning til Danmark. Det må herved tillægges afgørende betydning, at hun, der
på udrejsetidspunktet var 20 år, frivilligt traf beslutning om at lægge sit liv i
Danmark bag sig, fordi hun ville leve i Islamisk Stats kalifat, at hun tog til Syrien,
blev gift og angiveligt fik tre børn og levede sammen med sin mand, som senere
blev fængslet for at have kæmpet for Islamisk Stat, at hun tilsluttede sig en
terrororganisation og støttede sin mand i kampen for Islamisk Stat, og at hun brød
båndene til Danmark, herunder til sin familie i Danmark, som hun kun havde
begrænset kontakt med i form af tekstbeskeder og periodevis slet ikke havde
kontakt med.

Da ministeriet traf afgørelse, opholdt Appellant, tidligere Sagsøger sig i al-Hol-
lejren sammen med sine to børn, der aldrig havde været i Danmark, og det fremgår
af



6

sagen, at hendes ægtefælle var fængslet for at have kæmpet for Islamisk Stat.
Afgørelsen medførte således ikke ændringer i hendes og børnenes privat- og fa-
milieliv, men den indebar, at hun ikke kan bo i Danmark med sine børn, med-
mindre hun får en opholdstilladelse.

Ministeriets afgørelse er herefter i overensstemmelse med proportionalitetskra-vet
efter indfødsretslovens § 8 B, stk. 3.

Ministeriets afgørelse er heller ikke ugyldig som følge af utilstrækkelig sagsop-
lysning. De oplysninger, som ministeriet lagde til grund for afgørelsen, var til-
strækkelige, og der var ikke usikkerhed om oplysningernes pålidelighed, der
gjorde, at det var uforsvarligt at træffe afgørelse om fratagelse af hendes ind-
fødsret. Appellant, tidligere Sagsøger har således ikke godtgjort, at ministeriets
propor-tionalitetsvurdering blev foretaget på et fejlagtigt eller utilstrækkeligt
faktuelt grundlag.

Fratagelsen af Appellants, tidligere Sagsøger indfødsret strider desuden ikke imod
Menneskerettighedskonventionens artikel 8. Som anført af Højesteret i UfR
2023.34 følger det af Menneskerettighedsdomstolens praksis, at Menneskeret-
tighedskonventionen ikke sikrer retten til et bestemt statsborgerskab, men en
vilkårlig fratagelse af statsborgerskab kan rejse spørgsmål i forhold til konventi-
onens artikel 8.

Ved vurderingen af konsekvenserne af en fratagelse af statsborgerskab skal det
indgå bl.a., om afgørelsen indebærer, at den pågældende bliver statsløs, om
vedkommende vil blive udvist af landet, og hvilke følger afgørelsen får for den
pågældendes daglige liv og for vedkommendes ægtefælle og børn, jf. UfR 2023.34
H. Det må endvidere tages i betragtning, om personen har forladt staten frivilligt,
og om fratagelsen er en konsekvens af den pågældendes egne valg og handlinger,
jf. f.eks. Menneskerettighedsdomstolens afvisningskendelse af 1. fe-bruar 2022 i
sagen Johansen mod Danmark (sag nr. 27801/19), præmis 54. Dom-stolen har
også fastslået, at en person ved f.eks. at tilslutte sig Islamisk Stat for at fremme og
støtte terrorvirksomhed i høj grad må siges at have demonstreret en manglende
tilknytning til staten og dens værdier, jf. f.eks. Domstolens afvis-ningskendelse af
22. marts 2022 i sagen Laraba mod Danmark (sag nr. 26781/19), præmis 26.

Fratagelsen af Appellants, tidligere Sagsøger danske indfødsret førte ikke til, at
hun blev statsløs. Fratagelsen førte heller ikke til, at hun blev udvist her fra landet,
idet hun allerede var udrejst. Fratagelsen havde derfor heller ingen indvirkning på
hendes daglige liv, for ægtefællen, der efter det oplyste var fængslet i Syrien, eller
for børnene, der hele deres liv har opholdt sig i Syrien sammen med hende.
Endelig var fratagelsen af indfødsretten et resultat af hendes egne valg og egen
adfærd, og ved at tilslutte sig Islamisk Stat havde hun demonstreret en



7

manglende tilknytning til Danmark og landets værdier. Herefter kan konse-
kvenserne af afgørelsen for Appellant, tidligere Sagsøger og hendes nærmeste
familie ikke føre til, at hun ikke kunne fratages sin danske indfødsret.

Højesterets begrundelse og resultat
Denne sag angår, om Udlændinge- og Integrationsministeriets afgørelse af 17. juni
2020 om at fratage Appellant, tidligere Sagsøger hendes danske statsborgerskab er
gyldig.

Ministeriet har ved afgørelsen lagt til grund, at Appellant, tidligere Sagsøger har
reali-seret gerningsindholdet i bl.a. straffelovens § 114 e, 1. pkt., og derved udvist
en handlemåde, som er til alvorlig skade for Danmarks vitale interesser.

Appellant, tidligere Sagsøger har for Højesteret ikke bestridt, at den handlemåde,
som hun har udvist ved at rejse til Syrien og tilslutte sig terrororganisationen Isla-
misk Stat, er af en sådan alvor, at hun som udgangspunkt kan fratages sin dan-ske
indfødsret. Hun har imidlertid anført bl.a., at afgørelsen under de forelig-gende
omstændigheder er i strid med proportionalitetsprincippet, og at det an-førte
udgangspunkt derfor skal fraviges.

Ministeriets afgørelse er truffet i henhold til indfødsretslovens § 8 B, stk. 3. Efter
bestemmelsen kan den, der har udvist en handlemåde, som er til alvorlig skade for
landets vitale interesser, fratages sin danske indfødsret, medmindre den på-
gældende derved bliver statsløs. Ved afgørelsen skal der ifølge forarbejderne
(Folketingstidende 2019-20, tillæg A, lovforslag nr. L 38, pkt. 2.2.2) foretages en
proportionalitetsafvejning af fratagelsens betydning for den pågældende sam-
menholdt med handlemådens grovhed. Afvejningen skal være på linje med den
proportionalitetsafvejning, der skal foretages ved domstolene i forbindelse med
frakendelse af indfødsret efter § 8 B, stk. 1.

Af forarbejderne til § 8 B, stk. 1 (Folketingstidende 2003-04, tillæg A, lovforslag
nr. L 138, pkt. 4.2.5), fremgår, at der i tilfælde, hvor en person dømmes for over-
trædelse af en eller flere af bestemmelserne i straffelovens kapitel 12 og 13, og der
er tale om mere alvorlige forhold, som udgangspunkt bør ske frakendelse af dansk
indfødsret. Den betydning, en frakendelse har for den pågældende, kan dog tale
afgørende herimod. Herunder bør der ikke ske frakendelse i forbin-delse med selv
meget alvorlige forhold, hvis den pågældende ikke har nogen eller alene har en
meget ringe tilknytning til et andet land. Det er anført, at Dan-mark i disse
situationer bør tage ansvaret for den pågældende danske statsbor-gers handlinger.

Appellant, tidligere Sagsøger er født i Danmark i 1994 af en mor med dengang
iransk statsborgerskab. Hendes far havde dobbelt statsborgerskab (dansk og
iransk). Han flygtede til Danmark i 1980’erne, og hendes mor kom til landet i
1991. Appellant, tidligere Sagsøger erhvervede både dansk og iransk indfødsret
ved fødslen. Hun



8

har haft sin opvækst og skolegang i Danmark, hvor hendes forældre og søster bor.
Hun har ikke på noget tidspunkt haft bopæl i Iran. Hun udrejste af Dan-mark i
april 2015 og bosatte sig derefter i Syrien i et område kontrolleret af Isla-misk
Stat, hvor hun opholdt sig, indtil hun blev taget til fange i marts 2019, hvorefter
hun har opholdt sig først i al-Hol-lejren og siden i al-Roj-lejren.

Hun har ifølge sin mors og søsters forklaringer været på ferie i Iran et par gange,
mens hun var barn, men har ikke haft længerevarende ophold i landet. Hun har
ingen kontakt til slægtninge i Iran. Hun forstår ikke farsi, som er Irans officielle
sprog, men hendes mor har undertiden talt til hende på aserbajd-sjansk, der tales af
en del af befolkningen i Iran.

Højesteret finder på den baggrund, at Appellant, tidligere Sagsøger må anses for
alene at have en meget ringe tilknytning til Iran.

Højesteret finder endvidere, at der ved proportionalitetsafvejningen ikke kan
lægges vægt på den tilknytning til Syrien, som Appellant, tidligere Sagsøger har
fået til dette land ved at være indrejst uden tilladelse fra de syriske myndigheder
og have opholdt sig først i et område, der dengang var kontrolleret af Islamisk
Stat, og efterfølgende i al-Hol- og al-Roj-lejrene.

Som nævnt fremgår det af forarbejderne til indfødsretsloven, at der ikke bør ske
fratagelse af indfødsret, hvis den pågældende ikke har nogen eller alene en me-get
ringe tilknytning til et andet land. Højesteret finder derfor, at ministeriets afgørelse
om fratagelse af dansk indfødsret ikke er i overensstemmelse med det krav om
proportionalitet, der gælder efter indfødsretslovens § 8 B, stk. 3, jf. stk. 1.

Højesteret tager herefter Appellants, tidligere Sagsøger påstand til følge, således at
Ud-lændinge- og Integrationsministeriets afgørelse af 17. juni 2020 om fratagelse
af hendes danske statsborgerskab ophæves som ugyldig.

Sagsomkostningerne er fastsat til dækning af salær til den beskikkede advokat for
landsret og Højesteret med 263.462,50 kr. inkl. moms samt udlæg afholdt af den
beskikkede advokat til rejseudgifter mv. med 34.475 kr.

THI KENDES FOR RET:

Udlændinge- og Integrationsministeriet skal anerkende, at ministeriets afgø-relse
af 17. juni 2020 om fratagelse af Appellants, tidligere Sagsøger danske statsbor-
gerskab er ugyldig.



9

I sagsomkostninger for landsret og Højesteret skal Udlændinge- og Integrati-
onsministeriet betale 297.937,50 kr. til statskassen.

Det idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne høje-
steretsdoms afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.