Landsrettens domme stadfæstes i de sager, der omhandler ledninger, som alle er anbragt på vilkår, der indebærer, at Vejdirektoratet som arealejer skal afholde udgifterne til lednin... Vis mere
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Almindelige emner;
Forvaltningssag;

HØJESTERETS DOM
afsagt mandag den 14. marts 2022

Sag BS-8087/2021-HJR
(1. afdeling)

Vejdirektoratet
(advokat Sarah Jano)

mod

N1 A/S
(advokat Anne Sophie Kierkegaard Vilsbøll)

Biintervenient til støtte for N1 A/S:
Dansk Energi
(advokat Anne Sophie Kierkegaard Vilsbøll)

Sag BS-8095/2021-HJR

Vejdirektoratet
(advokat Sarah Jano)

mod

TDC NET A/S
(advokat Anne Sophie Kierkegaard Vilsbøll)

og

Sag BS-8602/2021-HJR

Vejdirektoratet
(advokat Sarah Jano)

mod



2

Vestforsyning Spildevand A/S,
Vestforsyning Vand A/S
og
Vestforsyning Varme A/S
(advokat Anders Julius Tengvad for alle)

I tidligere instans er afsagt domme af Vestre Landsrets 7. afdeling den 29. janu–
ar 2021 (BS-44723/2018-VLR, BS-44725/2018-VLR og BS-30445/2019-VLR).
Sa-gerne har været sambehandlet i landsretten.

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Thomas Rørdam, Vibeke Rønne, Jan
Schans Christensen, Kurt Rasmussen og Søren Højgaard Mørup.

Påstande
Appellanten, Vejdirektoratet, har gentaget sine påstande, dog således at forbe-
holdet i sidste led af påstandene over for Vestforsyning Spildevand A/S, Vest–
forsyning Vand A/S og Vestforsyning Varme A/S, hvorefter påstandene var
nedlagt for det tilfælde, at Vestforsyning A/S måtte blive frifundet i Vestre
Landsrets sag BS-44722/2018-VLR, er udeladt.

De indstævnte, N1 A/S, TDC NET A/S, Vestforsyning Spildevand A/S, Vest–
forsyning Vand A/S og Vestforsyning Varme A/S, har påstået stadfæstelse.

Supplerende sagsfremstilling
Det er for Højesteret om ledningen VF53 oplyst, at det kun er den del af lednin-
gen, som er reguleret af deklarationer tinglyst den 2. marts 1984, der er berørt af
anlægget af motorvejen.

Højesterets begrundelse og resultat

Sagernes baggrund og problemstilling
I forbindelse med Vejdirektoratets etablering af motorvej mellem Herning og
Holstebro i henhold til lov nr. 1608 af 26. december 2013 var det nødvendigt at
gennemføre arbejder vedrørende eksisterende ledninger, som ejes af N1 A/S
(ledningerne ENM04, ENM10, ENM17, ENM26, ENM35, ENM42, ENM43,
ENM44, ENM49, ENM54, ENM56 og ENM57), TDC NET A/S (ledningerne
TDC122 og TDC133), Vestforsyning Spildevand A/S (ledningerne VF24 og
VF25) , Vestforsyning Vand A/S (ledningerne VF26, VF41, VF48 og VF53) og
Vestforsyning Varme A/S (ledningen VF23).

Ledningerne er anbragt i henhold til deklarationer, der alle er stiftet på privat-
retligt grundlag.



3

Sagerne angår, om de respektive ledningsejere eller Vejdirektoratet som areal-ejer
endeligt skal afholde udgifterne til ledningsarbejderne. Vejdirektoratet har henvist
til det ulovbestemte gæsteprincip til støtte for, at ledningsejerne skal af-holde
udgifterne.

Gæsteprincippet
Som anført senest i Højesterets dom af 15. februar 2022 (Sag BS-47737/2020-
HJR) er gæsteprincippet betegnelsen for en udfyldende regel, som finder
anvendelse i tilfælde, hvor der uden vederlag er givet tilladelse til at anbringe en
ledning på en ejendom. Reglen indebærer, at ledningsejeren som ”gæst” skal
bekoste ledningsarbejder, der er nødvendiggjort af arealejerens ændrede
benyttelse af det areal, hvor ledningen er anbragt.

Som ligeledes anført i dommen er det ulovbestemte gæsteprincip udviklet i
retspraksis med sigte på tilfælde, hvor tilladelsen til ledningsejeren beror på en
aftale med arealejeren, og må ses i lyset af det gavemoment, der kan ligge i en
sådan aftale. Som anført er gæsteprincippet en udfyldningsregel, og det finder
derfor kun anvendelse, hvis andet ikke fremgår eller kan udledes af den pågæl-
dende aftale.

Vestforsyningsledningerne VF23, VF24, VF25 og VF26
Fire af de ledninger, som denne sag angår, er anbragt af den daværende led-
ningsejer Holstebro Kommune i et areal, som kommunen selv ejede. Den dekla-
ration, der er tinglyst den 26. august 1993 på arealet, beror således ikke på en af-
tale mellem ejeren af de nævnte ledninger og ejeren af arealet, men på en ensi-dig
ejerdisposition. Højesteret finder, at de hensyn, der ved aftaler mellem led-
ningsejer og arealejer kan begrunde anvendelse af det ulovbestemte gæsteprin-cip
– herunder det nævnte gavemoment – ikke i almindelighed kan overføres på
sådanne tilfælde. Det er uden betydning, at deklarationen gav samme rettigheder
for flere andre ledningsejere end Holstebro Kommune.

Højesteret finder, at der i sådanne tilfælde normalt er en formodning for, at på-
læggelse af en deklaration om sikring af ledninger har til formål bl.a. at fastslå, at
ledningsejeren ikke skal betale for ledningsomlægninger, der sker på areal-ejerens
foranledning, hvis der på et senere tidspunkt ikke længere er identitet mellem
ledningsejeren og arealejeren. Det må således kræve særlige holde-punkter, hvis
dette udgangspunkt skal fraviges.

Det fremgår af deklarationen bl.a., at det omfattede areal er udlagt til ”lednings-
areal og kabelbælte” , at der til enhver tid uden vederlag må foretages opgrav-
ning for reparation eller fornyelse af ledninger og etableres nye ledninger i area-
let, og at der på arealet intet må iværksættes, som kan være til hinder for led-
ningernes beståen.



4

Højesteret finder, at deklarationen – i overensstemmelse med den ovenfor nævnte
formodning – indebærer, at arealejeren selv skal afholde udgifterne til
ledningsarbejder, der sker på arealejerens foranledning.

Den retsstilling, der følger af deklarationen, findes i overensstemmelse med det
ovenfor anførte ikke at være ændret som følge af, at ledningerne i forbindelse
med stiftelsen af vestforsyningsselskaberne er overdraget fra Holstebro Kom-
mune til selskaberne.

Vejdirektoratet skal derfor afholde udgifterne til arbejderne vedrørende lednin-
gerne VF23 tilhørende Vestforsyning Varme, VF24 og VF25 tilhørende Vestfor-
syning Spildevand og VF26 tilhørende Vestforsyning Vand.

De øvrige 17 ledninger
De øvrige ledninger er anbragt i henhold til aftaler mellem de daværende led-
ningsejere og de daværende arealejere. Spørgsmålet er bl.a., om arealejerne har
givet tilladelse til ledningsanbringelsen mod vederlag, herunder om et eventu-elt
vederlag er givet som kompensation for, at ledningerne ikke ligger som ”gæ-ster”
.

Højesteret bemærker, at det må anses for at være uden betydning, om det på
nuværende tidspunkt kan godtgøres, at et eventuelt vederlag faktisk blev be-talt.

Vestforsyningsledningerne VF41, VF48 og VF53
Ledningerne VF41, VF48 og VF53 er anbragt i henhold til aftaler, hvorefter der
skal udbetales erstatning til ”fuld og endelig afgørelse” for ledningernes place-
ring.

Højesteret finder, at det i en sådan situation påhviler arealejeren at godtgøre, at
betalingen ikke udgør vederlag for, at en ledning ikke skal ligge på gæstevilkår.

Det fremgår af aftaler af 6. august 1979 vedrørende ledningen VF41, at der er
betalt erstatning med nærmere angivne beløb, men ikke hvorledes erstatningen er
udmålt. Dette fremgår heller ikke af andre oplysninger i sagen. Det er heref-ter
ikke godtgjort, at denne ledning er omfattet af gæsteprincippet som udfyl-dende
regel.

Det fremgår af aftaler af 13. januar og 13. december 1989 vedrørende ledningen
VF48 og aftaler af 12. marts 1984 vedrørende ledningen VF53, at der er betalt
”deklarationserstatning” foruden erstatning for andet tab. Højesteret finder, at når
der er aftalt erstatning for selve anbringelsen af ledninger, er tilladelsen til



5

at anbringe ledninger givet mod vederlag, og gæsteprincippet finder således ikke
anvendelse som udfyldende regel.

Af deklarationerne vedrørende alle tre ledninger fremgår bl.a., at ledningsejeren
har ret til at have en ledning liggende i jorden, at arealejeren må dyrke deklara-
tionsarealet med normale markredskaber, og at andre arbejder i nærheden af
ledningen f.eks. dræning, plantning, opførelse af bygninger og de dermed for-
bundne jordarbejder, hvorved der kan være fare for beskadigelse af ledningen,
skal anmeldes til ledningsejeren, som så for egen regning træffer de nødvendige
foranstaltninger til sikring af ledningen.

Højesteret finder herefter, at deklarationerne vedrørende ledningerne VF41, VF48
og VF53 indebærer, at arealejeren selv skal afholde udgifterne til arbejder
vedrørende ledningerne, der sker på arealejerens foranledning, og som rækker
videre end sikring af ledningerne mod beskadigelse.

Vejdirektoratet skal derfor afholde udgifterne til omlægningen af ledningerne
VF41, VF48 og VF53 tilhørende Vestforsyning Vand.

TDC-ledningerne TDC122 og TDC133
For så vidt angår ledningerne TDC122 og TDC133 er der fremlagt udbetalings-
bilag i form af blanketter, hvoraf det fremgår, at der i alle tilfælde er ydet en en-
gangserstatning bestående dels af et grundbeløb, dels af et beløb pr. løbende
meter og i visse tilfælde desuden erstatning for afgrødetab og strukturskader.

Højesteret finder, at en sådan engangserstatning må anses for at være erstatning
for selve anbringelsen af ledninger, og at tilladelsen til at anbringe ledninger
derfor er givet mod vederlag. Gæsteprincippet finder således ikke anvendelse som
udfyldende regel i disse tilfælde.

Af deklarationerne fremgår bl.a., at ledningsejeren har ret til at have nærmere
angivne ledninger liggende i jorden, at arealejeren frit må bearbejde jorden om-
kring ledningerne med markredskaber, der ikke går dybere end 60 cm, og at ar-
bejder i nærheden af ledningerne i større dybde f.eks. grubning, dræning, plant-
ning af træer, opførelse af bygninger og de dermed forbundne jordarbejder,
hvorved der kan være fare for beskadigelse af ledningerne, skal anmeldes til
ledningsejeren, som så for egen regning træffer de nødvendige foranstaltninger til
sikring af ledningerne.

Højesteret finder herefter, at deklarationerne vedrørende ledningerne TDC122 og
TDC133 indebærer, at arealejeren selv skal afholde udgifterne til arbejder
vedrørende ledningerne, der sker på arealejerens foranledning, og som rækker
videre end sikring af ledningerne mod beskadigelse.



6

Vejdirektoratet skal derfor afholde udgifterne til omlægningen af ledningen
TDC122, og direktoratet kan ikke få medhold i, at ledningen TDC133, der ikke
blev omlagt i forbindelse med etableringen af motorvejen, nu er omfattet af vej-
lovens gæsteprincip.

N1-ledningerne ENM04, ENM10, ENM17, ENM26, ENM35, ENM42, ENM43,
ENM44, ENM49, ENM54 og ENM56
I deklarationerne vedrørende ledningerne ENM04, ENM10, ENM17, ENM26,
ENM35, ENM42, ENM43, ENM44, ENM49, ENM54 og ENM56 er det anført, at
ledningsejeren yder ejeren en erstatning for tilladelsen til at anbringe ledningen
”en gang for alle” .

Højesteret finder, at det i en sådan situation påhviler arealejeren at godtgøre, at
betalingen ikke udgør vederlag for, at en ledning ikke skal ligge på gæstevilkår.

I deklarationerne vedrørende disse ledninger er det endvidere anført, at erstat-
ningen ydes i henhold til landsaftalen med landbrugsorganisationerne.

Ifølge de landsaftaler, der er fremlagt for Højesteret, ydes der erstatning dels for
anbringelsen af ledninger og servitutpålæggelsen, dels for forskelligt andet tab.

Som anført finder Højesteret, at når der er aftalt erstatning for selve anbringel-sen
af ledninger, er tilladelsen til at anbringe ledninger givet mod vederlag.
Gæsteprincippet finder således ikke anvendelse som udfyldende regel for så vidt
angår ledningerne ENM04, ENM10, ENM17, ENM26, ENM35, ENM42,
ENM43, ENM44, ENM49, ENM54 og ENM56.

Af deklarationerne vedrørende disse ledninger fremgår bl.a., at ledningsejeren
bl.a. har ret til at etablere ledninger på ejendommen, at arealejeren må dyrke
jorden med normale markredskaber, og at andre arbejder i nærheden af lednin-
gerne f.eks. dræning, opførelse af bygninger og de dermed forbundne jordarbej-
der, hvorved der kan være fare for beskadigelse af ledningen, skal anmeldes til
ledningsejeren, som så for egen regning træffer de nødvendige foranstaltninger til
sikring eller frilægning af ledningen.

Højesteret finder herefter, at deklarationerne vedrørende ledningerne ENM04,
ENM10, ENM17, ENM26, ENM35, ENM42, ENM43, ENM44, ENM49,
ENM54 og ENM56 indebærer, at arealejeren selv skal afholde udgifterne til
arbejder vedrørende ledningerne, der sker på arealejerens foranledning, og som
rækker videre end frilægning eller sikring af ledningerne mod beskadigelse.

Vejdirektoratet skal derfor afholde udgifterne til omlægningen af ledningerne
ENM04, ENM10, ENM17, ENM26, ENM35, ENM42, ENM43, ENM44,
ENM49, ENM54 og ENM56 tilhørende N1.



7

N1-ledningsanlægget ENM57
Ledningsanlægget ENM57 er en luftledning. Ifølge deklaration vedrørende led-
ningsanlægget tinglyst den 20. oktober 1942 har arealejeren modtaget et veder-
lag, der er betalt ”en gang for alle” .

Højesteret finder, at det i en sådan situation påhviler arealejeren at godtgøre, at
betalingen ikke udgør vederlag for, at ledningsanlægget ikke skal ligge på gæ-
stevilkår.

Der fremgår ikke nærmere oplysninger af sagen om vederlaget, og det er såle-des
ikke godtgjort, at ledningsanlægget er omfattet af gæsteprincippet som ud-
fyldende regel.

Af deklarationen fremgår bl.a., at ledningsejeren har fået en ”uopsigelig tilla-
delse” til at anbringe anlægget, og at arealejeren skal tage fornødent hensyn til
masterne med tilbehør ved udnyttelsen af sin ejendom.

Højesteret finder herefter, at deklarationen vedrørende ledningsanlægget ENM57
indebærer, at arealejeren selv skal afholde udgifterne til arbejder vedrø-rende
ledningsanlægget, der sker på arealejerens foranledning.

Vejdirektoratet skal derfor afholde udgifterne til arbejderne vedrørende led-
ningsanlægget ENM57 tilhørende N1.

Samlet konklusion
De i sagerne omhandlede ledninger er alle anbragt på vilkår, der indebærer, at
Vejdirektoratet som arealejer skal afholde udgifterne til ledningsarbejderne i
forbindelse med etableringen af motorvejen.

Højesteret stadfæster derfor dommene.

THI KENDES FOR RET: 

Landsrettens domme stadfæstes.

I sagsomkostninger for Højesteret skal Vejdirektoratet betale 130.000 kr. til N1
A/S, 50.000 kr. til TDC NET A/S og i alt 130.000 kr. til Vestforsyning Spildevand
A/S, Vestforsyning Vand A/S og Vestforsyning Varme A/S.

De idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne høje-
steretsdoms afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.