Stadfæstelse af landsrettens dom om, hvorvidt indstævnte som arbejdsgiver var uberettiget til at standse appellantens lønudbetaling og til at bortvise appellanten
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Ansættelsesforhold;

/

Tilbageholdelse af løn og bortvisning berettiget

Sag BS-47627/2019-HJR

Dom afsagt den 10. august 2021

A
mod
Dansk Arbejdsgiverforening som mandatar for X

Biintervenient til støtte for A: Fagbevægelsens Hovedorganisation

Tilbageholdelse af løn og senere bortvisning af lønmodtager var berettiget, da han flere
gange afviste at deltage i en samtale med henblik på udarbejdelse af
mulighedserklæring  

A, der var funktionær, sygemeldte sig i 2017 fra sin stilling hos X. Han afviste efterfølgende
flere gange at deltage i en samtale med henblik på udarbejdelse af mulighedserklæring efter
sygedagpengelovens § 36 a. På den baggrund tilbageholdt X hans løn og ophævede senere
an-sættelsesforholdet.

Sagen angik navnlig, om X var berettiget til at iværksætte disse reaktioner.

Højesteret udtalte, at sygedagpengelovens § 36 a efter sin ordlyd og sit formål må forstås så-
ledes, at den gælder, uanset om lønmodtageren efter f.eks. funktionærlovens § 5 modtager
løn under sygdom. Bestemmelsen må endvidere forstås således, at det er arbejdsgiveren, der
af-gør, om der skal udarbejdes en mulighedserklæring og i den forbindelse afholdes en
samtale som nævnt i § 36 a, stk. 2 og 5. Arbejdsgiverens beføjelse må imidlertid anses for
undergivet almindelige principper om saglighed og proportionalitet i udøvelsen af
ledelsesretten, bl.a. så-ledes at der ikke kan indkaldes til samtale, hvis det efter de
oplysninger, der foreligger for ar-bejdsgiveren, må anses for sikkert, at lønmodtageren ikke
vil kunne varetage nogen arbejds-opgaver. Der må i den forbindelse tilkomme arbejdsgiveren
et vidt skøn. Højesteret tiltrådte, at X under de foreliggende omstændigheder var berettiget til
at indkalde A til en samtale.

Da X meddelte A, at man ville tilbageholde hans løn, havde X indkaldt A til samtale to
gange. Ved begge lejligheder havde X vejledt A om muligheden for at tage samtalen
telefonisk og samtidig taget forbehold for at tilbageholde hans løn og ophæve
ansættelsesforholdet, hvis han ikke deltog i samtalen. A havde meddelt X bl.a., at han ikke så
nogen grund til at deltage i en samtale, og at han anså en samtale for ”spild af min tid” .

Højesteret udtalte, at sygedagpengeloven ikke regulerer spørgsmål om tilbageholdelse af løn
ved uberettiget udeblivelse fra en samtale efter lovens § 36 a, stk. 2 og 5, og at spørgsmålet
derfor må bedømmes efter almindelige ansættelsesretlige regler. A havde som funktionær ret
til løn under sin sygdom, men han havde pligt til at deltage i samtalen efter de nærmere regler
i bestemmelsen. Højesteret fandt herefter, at A ved under de foreliggende omstændigheder at
udeblive fra samtalen groft misligholdt sine forpligtelser, og at X derfor på dette tidspunkt
kunne have ophævet ansættelsesforholdet. På den baggrund tiltrådte Højesteret, at X var be-
rettiget til i stedet – som en mindre indgribende reaktion – at tilbageholde A’ s løn som sket.

Højesteret tiltrådte endvidere, at X var berettiget til senere at ophæve ansættelsesforholdet, da
A udeblev fra endnu en samtale efter sygedagpengelovens § 36 a.

Landsretten var nået til samme resultat.



/