Landsrettens dom blev stadfæstet
Ret: Højesteret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Almindelige emner;
Familieret og personlige forhold;
Forvaltningsret;

/

Ikke grundlag for at tilsidesætte Integrationsministeriets afgørelse om afslag på
familiesammenføring

Dom afsagt den 14. august 2008

Sag 146/2007

A og B
mod
Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration

A, der var født og opvokset i Tyrkiet, indrejste i maj 1998 i en alder af knap 27 år til Danmark,
hvor han blev gift med en dansk statsborger. I oktober 2002 blev han skilt fra sin ægtefælle. I
juni 2003 indgik han i Tyrkiet ægteskab med B, som han tidligere havde været gift med i
Tyrkiet, og med hvem han i 1995 havde fået et barn. Barnet havde fra december 1998 til marts
2004 boet sammen med B i Tyrkiet, men var nu bosiddende i Danmark. A havde siden
oktober 1998 haft fast arbejde som sanitør.

Integrationsministeriet havde afslået A’s ansøgning om familiesammenføring under
henvisning til, at A og B’s samlede tilknytning til Danmark ikke var større end ægtefællernes
samlede tilknytning til Tyrkiet, jf. udlændingelovens § 9, stk. 7.

A og B gjorde under sagen gældende, at Højesteret ved sin prøvelse skulle lægge det faktum
til grund, som foreligger på tidspunktet for Højesterets afgørelse.

Højesteret udtalte, at domstolsprøvelse efter grundlovens § 63 af Integrationsministeriets
afgørelse om afslag på tilladelse til familiesammenføring – jf. bl.a. UfR 2006.639 H – skal ske
på grundlag af A og B’s forhold på tidspunktet for ministeriets afgørelse. Ved denne prøvelse
kan der derfor ikke lægges vægt på den yderligere tilknytning til Danmark, de måtte have
opnået efter ministeriets afgørelse.

Højesteret fastslog endvidere, at der ikke var grundlag for at tilsidesætte det skøn, ministeriet
havde udøvet ved sagens afgørelse.

Landsretten var nået til samme resultat