Byrettens afgørelse stadfæstes i sag om, hvorvidt den fælles forældremyndighed kan bevares
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Forældreansvarssag
Sagsemner: Familieret og personlige forhold;

/

ØSTRE LANDSRET
DOM

afsagt den 20. januar 2022

Sagen er behandlet for lukkede døre.

Sag BS-41532/2021-OLR
(7. afdeling)

Far
(advokat Gert Dyrn)

mod

Mor
(beskikket advokat Lars Nauheimer)

Familieretten i Odense har den 18. oktober 2021 afsagt dom i 1. instans (sag
BS-45975/2020-ODE).

Ankesagen er på baggrund af parternes anmodning behandlet og afgjort på
skriftligt grundlag jf. retsplejelovens § 387.

Landsdommerne Finn Morten Andersen, Jacob Waage og Thomas Petersen
(kst.) har deltaget i ankesagens afgørelse.

Påstande
Appellanten, Far, har gentaget sin påstand for familieretten om, at den
fællesforældremyndighed over Barn, født den 26. maj 2014, bevares.

Indstævnte, Mor, har påstået dommen stadfæstet.

Mor har fri proces under anken.



/

2

Anbringender
Far har i sine afsluttende bemærkninger navnlig 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

anført, at det vil være bedst for Barn, at den fælles forældremyndighed bevares.
Fælles forældremyndighed kræver ikke, at forældrene er enige om samtlige
spørgsmål om barnet. Det centrale er, om forældrene er i stand til at håndtere
deres eventuelle uenigheder på en sådan måde, at det ikke går ud over barnet.
Selvom det før har været en besværlig proces, og selvom parterne skal arbejde
på, at deres kommunikation bliver bedre, så kan parterne godt blive enige om,
hvad der er bedst for Barn. Far er indstillet på et konstruktivt samarbejde
fremadrettet, og der er ikke holdepunkter for at antage, at parterne ikke kan
samarbejde om væsentlige forhold til Barns bedste. Der er derfor ikke er
grundlag for at ophæve den fælles forældremyndighed, idet der heller ikke er
noget, der tilsiger, at faderen ikke kan varetage sin forældrerolle. Det er i øvrigt
ikke hensigtsmæssigt, at moderen tildeles den fulde forældremyndighed alene,
idet kommunen har vurderet, at Barn ikke kan tage ophold hos hende, hvorfor
han er anbragt uden for hjemmet. Faderen er enig i anbringelsen, hvorfor det
ikke er til skade for Barn, at faderen har del i forældremyndigheden. Hertil
kommer, at moderen ikke vil være i stand til at sikre en positiv og kontinuerlig
relation mellem Barn og faderen, som hun nærer et voldsomt had til.

Mor har henholdt sig til de afsluttende bemærkninger for familieretten, således
som disse fremgår af et processkrift af 19. september 2021. Det er heri navnlig
anført, at Far er idømt en længerevarende fængselsstraf for blandt andet
overtrædelse af straffelovens § 216 over for Mor. Uanset at dommen er anket til
landsretten skal afgørelsen træffes efter forældreansvarslovens § 4a, hvorfor den
fælles forældremyndighed skal ophæves, idet det ikke er påvist af faderen, at
det er bedst for Barn, at der fremover fortsat skal være fælles forældremyn-
dighed. En afgørelse efter forældreansvarslovens § 11, fører til samme resultat,
idet der er holdepunkter for at antage, at forældrene ikke kan samarbejde om
Barn til hans bedste. Forældrene har begge bekræftet, at Far ikke er biologisk
far til Barn, og han har som følge heraf anmodet Familieretshuset om en
genoptagelse af faderskabssagen. Denne sag er endnu ikke afgjort. Der har
siden samlivsophævelsen ikke været noget samarbejde mellem forældrene, og
fremadrettet vil der heller ikke være noget samarbejde omkring Barn. Det kan i
den forbindelse lægges til grund, at der udstedt politi-tilhold for en periode på 5
år, og at Barn er anbragt i familiepleje. Far, der ikke har haft samvær med Barn
siden februar 2020, søger at modarbejde og chikanere Mor. I modsætning til
faderen har moderen et godt samarbejde med kommunen og deltager i relevante
møder om Barn.



/

3

Landsrettens begrundelse og resultat
Landsretten er enig i familierettens begrundelse og resultat. Det, der er kommet
frem for landsretten, kan ikke føre til et andet resultat. Landsretten stadfæster
derfor familierettens dom.

THI KENDES FOR RET:

Familierettens dom stadfæstes.

Ingen af parterne betaler sagsomkostninger for landsretten til den anden part
eller til statskassen.