Højesteret stadfæster landsrettens afgørelse i sag vedrørende spørgsmålet om godtgørelse for ulovlig frihedsberøvelse
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Adm. frihedsberøvelse
Sagsemner: Menneskerettigheder;
Retspleje og civilproces;
Sociale forhold;
Sundhedsforhold;

HØJESTERETS DOM
afsagt onsdag den 11. januar 2023

Sag BS-14077/2022-HJR
(1. afdeling)

Appellant
(advokat Claus Allan Bonnez, beskikket)

mod

Region Hovedstaden
(advokat Henrik Perregaard)

I tidligere instanser er afsagt dom af Retten i Glostrup den 20. august 2021 (BS-
14733/2021-GLO) og af Østre Landsrets 2. afdeling den 15. februar 2022 (BS-
31986/2021-OLR).

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Jens Peter Christensen, Hanne
Schmidt, Oliver Talevski, Jan Schans Christensen og Jørgen Steen Sørensen.

Sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.

Påstande
Appellant, har påstået sagen hjemvist til byretten.

Indstævnte, Region Hovedstaden, har påstået stadfæstelse.

Supplerende anbringender
Appellant har supplerende anført navnlig, at landsrettens dom stiller ham
dårligere med hensyn til muligheden for godtgørelse, end hvis Det Psykiatriske
Patientklagenævn ikke havde givet ham medhold i, at frihedsberøvelsen var
ulovlig. I sidstnævnte tilfælde kunne han have krævet frihedsberøvelsens lov-
lighed indbragt for retten efter retsplejelovens kapitel 43 a og i den forbindelse



2

fået påkendt spørgsmålet om godtgørelse, jf. lovens § 469, stk. 6. Efter landsret-
tens dom er han i stedet henvist til at anlægge sag mod regionen efter civilpro-
cessens almindelige regler.

Et sådant resultat er udtryk for en formalistisk tilgang til anvendelsesområdet for
retsplejelovens kapitel 43 a og inddrager ikke hensigten bag det samlede
psykiatriske klagesystem, herunder psykiatrilovens § 37. Resultatet har også
mere generelt uheldige konsekvenser. F.eks. vil regionen under en sag, som pa-
tienten efter civilprocessens almindelige regler anlægger med påstand om godt-
gørelse, kunne anfægte Det Psykiatriske Patientklagenævns afgørelse, uden at
patienten har de rettigheder, der følger af kapitel 43 a.

Region Hovedstaden har supplerende anført navnlig, at det følger af ordlyden i
 
retsplejelovens § 469, stk. 6, at krav om godtgørelse som følge af ulovlig
friheds-berøvelse kun kan påkendes efter reglerne i lovens kapitel 43 a i
forbindelse med en sag om frihedsberøvelsens lovlighed. Den foreliggende sag
angår ikke frihedsberøvelsens lovlighed, idet Det Psykiatriske Patientklagenævn
har truf-fet afgørelse om, at fikseringerne af Appellant var ulovlige, og regionen
ikke har anfægtet afgørelsen.

Det anførte er i overensstemmelse med formålet bag kapitel 43 a, som er at sikre
let adgang til at anfægte en frihedsberøvelses lovlighed, men ikke til at føre sag
alene om godtgørelse. Det er derfor velbegrundet, at patienten i tilfælde, hvor
Det Psykiatriske Patientklagenævn allerede har fastslået, at frihedsberøvelsen
var ulovlig, må anlægge en sag, der alene drejer sig om godtgørelse, efter civil-
processens almindelige regler. En lettelse af patientens adgang til at føre sag
alene om godtgørelse, således at kapitel 43 a også omfatter sådanne sager, må
ske ved en ændring af lovgivningen.

Højesterets begrundelse og resultat
Som anført af landsretten har Det Psykiatriske Patientklagenævn truffet afgø-
relse om, at fikseringerne af Appellant var ulovlige. Region Hovedstaden har
ikke anfægtet nævnets afgørelse, og sagen angår alene, om Appellant som følge
af fikseringerne har krav på godtgørelse.

Med denne bemærkning og i øvrigt af de grunde, som landsretten har anført,
tiltræder Højesteret, at retsplejelovens kapitel 43 a ikke finder anvendelse i sa-
gen. Højesteret finder således, at lovens § 469, stk. 6, efter bestemmelsens ord-
lyd og forarbejder indebærer, at spørgsmål om godtgørelse kun kan behandles
efter kapitel 43 a, hvis der for retten er tvist om, hvorvidt frihedsberøvelsen er
lovlig.

Højesteret er opmærksom på, at Appellant herved er processuelt dårligere stillet
med hensyn til at opnå godtgørelse, end hvis han ikke havde fået med-



3

hold i Det Psykiatriske Patientklagenævn. Højesteret finder, at dette ikke kan
føre til et andet resultat end det anførte, og at en anden retsstilling derfor forud-
sætter en lovændring.

Højesteret bemærker, at den foreliggende sag adskiller sig fra tilfælde, hvor den
pågældende begærer sagen indbragt for retten alene med påstand om godtgø-
relse, men hvor regionen anfægter klagenævnets afgørelse og gør gældende, at
tvangsfikseringen var lovlig, og at der derfor ikke er grundlag for godtgørelse. I
sådanne tilfælde behandles sagen efter retsplejelovens kapitel 43 a, jf. herved
Højesterets domme af 31. januar 2017 (UfR 2017.1314) og 26. oktober 2022
(UfR 2023.378).

Højesteret stadfæster herefter dommen.

THI KENDES FOR RET:

Landsrettens dom stadfæstes.

Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for Højesteret til den anden part
eller til statskassen.