Byrettens kendelse om admittering af sag om erstatning efter ekspropriation ændres således, at også den del af kærendes krav, der i kendelse er betegnet som påstand 1, admitteres. I øvrigt stadfæ... Vis mere
Ret: Vestre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Erstatning uden for kontrakt;
Fast Ejendom;

Vestre Landsret holdt den 1. februar 2013 kl. 12.00 møde på tingstedet i Viborg


Som dommer fungerede landsdommer Henrik Estrup.


VL B 306412





mod
Vejdirektoratet
0g
KMG Kliplev Motorway Group A S






Fremlagte bilag:


kæreskrift
brev af 4. december 2012 fra Retten i Sønderborg
udskrift af 'retsbogen (sag nr. BS C6-666 2012)
kæresvarskrift fra Vejdirektoratet


Ved kendclse af 19. november 2012 har Retten Sønderborg bestemt; at 
påstand / og 2 afvises, og at hendes påstand 3-5 admitteres.


Kendelsen er på vegne af  kæret af advokat Hans Henrik Wurlit-
zer med påstand om, at påstand 1 0g 2 admitteres.


Kammeradvokaten har på vegne af Vejdirektoratet nedlagt påstand om stadfæstelse af
kendelsen i det omfang; den er kæret.


Landsdommerne Henrik Estrup; Chr. Bache 0g Michael Ellehauge har behandlet sagen.


Landsretten afsagde


Kendelsc:

 har i stævningen ncdlagt påstand om bctaling af 101.000 kr. med
nærmere angivne renter.


Påstandsbeløbet fremkommer ved sammenlægning af 5 erstatningsposter, nemlig hen-
holdsvis 1) foningelse af kvaliteten af vandet i drikkevandsboringen; 2) forringelse af ad-
gangsvejen til stalden; 3) vand på indvendig side af facade i stuehuset; 4) beskadiget væg i
badeværelset 0g 5) beskadiget gavlvæg i staldbygningen.


Byretten har ved sin stillingtagen til den principale påstand om afvisning; som de sagsøgte
har nedlagt, forholdt sig til hver enkelt erstatningspost 0g i den forbindelse benævnt erstat-
ningsposteme "påstand 1-5" . Byretten har herefter bestemt; at "påstand 1-2", det vil sige
kravene vedrørende erstatning for forringet vandkvalitet 0g for forringet adgangsvej til
stalden, afvises, og at "påstand 3-5", det vil sige de 15
betalingspåstand, admitteres.


Som sagen foreligger for landsretten, skal landsretten alene tage stilling til, om det er med
rette; at byretten har afvist den del af sagen, der vedrører erstatning for forringet vandkvali -
tet og for forringet adgangsvej til stalden; Landsretten skal og kan derimod ikke forhol -
de sig til, om det er med rctte, at byrctten har admitteret den øvrige dcl af sagen, da denne
del af afgørelsen ikke er søgt inddraget under kæremålet; jf. herved retsplejelovens $ 253,
stk. 4.


Vedrørende kravet om erstatning for foningelse af adgangsvejen til stalden:


Efter redegørelsen i stævningen for baggrunden for kravet lægger landsretten til grund, at
der er tale om vejforbindelsen mellem  stald og en offentlig vej
omfattet af lov om offentlige veje (vejloven).


Det fremgår af vejlovens $ 69, stk. 2, at en ejer af en fast ejendom har ret til erstatning efter
regleme i 88 51-58, hvis der ved nye vejanlæg eller ombygning af eksisterende veje ikke
etableres fornøden forbindelse til offentlig vej eller til afskårne dele af ejendommen.


Henvisningen til vejlovens $ 51-58 indebærer, at afgørelse om erstatning skal træffes af
taksationsmyndighedeme; og det følger af vejlovens $ 65, stk. 2, der bl.a. henviser til $ 54,

at sagen ikke kan indbringes for domstolene; fer taksationsmyndighederne har truffet afgø-
relse.


Landsretten tiltræder derfor; at byretten har afvist denne del af sagen.


Vedrørendc kravet om crstatning for foningelsc af vandkvalitet:


Det fremgår af stævningen; at kravet skyldes; at kvalitcten af vandet i 
drikkevandsboring angives at være blevet forringet som følge af den grundvands-
sænkning; der har fundet sted forbindelse med motorvejsbyggeriet,


[følge vandforsyningslovens $ 28, stk. 1, er den; for hvis regning eller hvis interesse bort -
ledning mv. foretages, erstatningspligtig for skade; som voldes i bestående forhold ved
forandring af bl.a. grundvandsstanden:. Erstatningen kan nedsættes eller bortfalde; for så
vidt skaden kan tilregnes den skadelidte selv eller er en følge af særlige forhold på skade-
lidtes ejendom; som skadclidte findcs at burdc bære risikocn for. I mangel af enighed afgø-
Tes erstatningsspørgsmålet ifølge $ 28, stk. 2, af taksationsmyndighederne


Vandforsyningsloven indeholder hverken selvstændige bestemmelser om sagernes behand-
ling for taksationsmyndighederne eller en bestemmelse svarende til vejlovens $ 65 om, at
sagen ikke kan indbringes for domstolene; før taksationsmyndighederne har truffet afgørel-
se.


Erstatningssager, som efter vandforsyningsloven henhører under taksationsmyndighederne;
behandles ifølge vandforsyningslovens $ 9 efter de regler; der er fastsat i vejlovens $ 67 a.
Vejlovens $ 67 a indeholder imidlertid hverken en bestemmelse om, at et erstatningskrav
skal være afgjort af taksationsmyndighederne; før det kan indbringes for domstolene; eller
en henvisning til vejlovens $ 65,der som nævnt indeholder en sådan bestemmelse, og hen-
visningen i vandforsyningslovens $ 9 til reglere i vejlovens 67 a indebærer således ikke,
at der kan stilles et sådant krav. Vandforsyningsloven indeholder i $ 42 en yderligere be-
stemmelse om behandlingen af erstatningskrav efter vandforsyningsloven. Denne bestem -
melse er imidlertid begrænset til at angå crstatningskrav efter vandforsyningslovens $$ 32,
39 0g 40,0g selv om der i denne bestemmelse er en henvisning til vejlovens $ 65, er den
således ikke til hinder for; at et erstatningskrav i medfør af vandforsyningslovens $ 28 kan
rejses umiddelbart ved domstolene

På den anførte baggrund kan  ikke som følge af vandforsynings -
lovens regler anses for forpligtet til at rejse kravet om erstatning for forringet vandkvalitet
ved taksationsmyndighederne og afvente disse myndigheders afgørelsc, før hun rejser kra-
vet ved domstolene.


Spørgsmålet er herefter; om  på baggrund af regleme i ekspro-
priationsprocesloven er afskåret fra at gå direkte til domstolene med sit krav .


En stillingtagen til kravet om erstatning for forringelse af vandkvaliteten må antages bl.a.
at forudsætte en kemisk analyse af vandprøver m.v. Kravet må på den baggrund anses for
omfattet af den gruppe af atypiske skadetilfælde, som i forarbejderne til ekspropriations-
procesloven er forudsat ikke at skulle afgøres af taksationsmyndighedeme; jf. betænkning
nr: 330/1963 vedrørende gennemgang af ekspropriationslovgivningen, side 42. Landsretten
tager derfor med denne begrundelse  påstand om, at denne del af
hendes krav også admitteres, til følge.


Ihi_bestemnes:


Byrettens kendelse ændres , således at også den del af  krav, der i
kendelsen er betegnet som påstand 1 , admitteres.


Iøvrigt stadfæstes kendelsen i det omfang, den er kæret.


Kæreafgiften skal betales tilbage.


Sagen sluttet.


Henrik Estrup