Sag om, hvorvidt sagsøgers eventuelle krav efter klage- og erstatningsloven er forældet.
Ret: Retten i Næstved (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Almindelige emner;
Erstatning uden for kontrakt;
Sociale forhold og sundhedsforhold;

RETTEN I NÆSTVED
DOM

afsagt den 27. september 2019

Sag BS-34566/2018-NAE

Sagsøger
(advokat Mikael Skou Skjoldager)

mod

Ankenævnet for Patienterstatningen
(advokat Mette Ramm-Larsen)

Denne afgørelse er truffet af Dommer.

Sagens baggrund og parternes påstande
Sagen er anlagt den 17. september 2018. Sagen drejer sig om, om hvorvidt
Sagsøgers eventuelle krav efter klage- og erstatningsloven er foræl-det.

Sagsøger, har fremsat følgende påstand: Ankenævnet for Patienterstatningen skal
anerkende, at Sagsøgers erstatningskrav i anledning af behandlingen på Herlev
Hospital den 3. ja-nuar 2013 samt behandlingen hos Læge Praksis fra den 13.
februar 2013 og frem ikke er forældet.

Sagsøgte, Ankenævnet for Patienterstatningen, har fremsat påstand om princi-palt
frifindelse, subsidiært hjemvisning til prøvelse af spørgsmålet, om Sagsøger er
påført en behandlingsskade, og om han i givet fald er berettiget til erstatning eller
godtgørelse i medfør af lov om klage- og erstat-ningsadgang inden for
sundhedsvæsenet.



2

Dommen indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retsplejelovens §
218 a.

Oplysningerne i sagen
Sagsøger var den 3. januar 2013 udsat for et fald. I den forbin-delse henvendte
han sig på skadestuen på Herlev Hospital. Det fremgår af ska-denotatet s.d.:

”…
Der er mistanke om fibersprængning som følge af traume.
Ingen tegn på quadricepsseneruptur.
Patienten får is på samt smertebehandling.
Informeres om den gode prognose, bør holde sig i ro med kompression intermitterende de næste
4-5 dage.
Patienten er informeret om og accepterer ovenstående.
…”

Den 13. februar 2013 var Sagsøger til behandling hos Læge Praksis, Næstved. Af
journalnotatet fremgår:

”…
For over en måned siden traume ve lår. Stor på ½ m høj stige og mister fodfæstet med hø fod og
får derved vredet i ve ben. Intet contusionstraume og beskrivelse lyder som udpræget lav energi
traume. Vurderet umiddelbart efter traumet på skadestue hvor mna mener at der er tale om en
fibersprængning. Bedring over tid men fortsat smerter sv.t. bagside af ve lår. Obj ve lår:
upåfaldende ved inspektion. Omfang = modsidige lår. Let palpationsømhed dif-fust sv.t.
muskulatur på bagside af lås samt glutealmuskulatur. Knæ undersøgt uden positi-ve fund og der
findes heller ingen ømhed sv.t. bøkken/lændecolumna. Normal bevægelig-hed.
Rp NSAID og paracetamol samt fys
Arbejdsskaden er anmeldt af arbejdsgiver
”

Sagsøger konsulterede i den følgende periode adskillige gange læger og fysiote-
rapeut pga. fortsatte gener.

Sagsøger anmeldte den 22. maj 2017 skade til Patienterstatningen, der den 16.
oktober 2017 traf afgørelse i sagen om, at sagen ikke kunne behandles, idet er-
statningskrav først var anmeldt mere end 3 år efter, at sagsøger fik eller burde
have fået kendskab til skaden, jf. § 59, stk. 1, i klage- og erstatningsloven. Afgø-
relsen blev af sagsøger indbragt for Ankenævnet for Patienterstatning, der den 13.
april 2018 stadfæstede afgørelsen med følgende begrundelse:

”…



3

Erstatningskrav skal anmeldes til Patienterstatningen senest 3 år efter, at den, der har ret til
erstatning, har fået eller burde have fået kendskab til skaden. Det følger af § 59, stk. 1, i kla-ge- og
erstatningsloven.

Ankenævnet for Patienterstatningen vurderer, at Sagsøgers krav vedrøren-de behandlingen Herlev
Hospital den 3. januar 2013 og hos Læge Praksis fra den 13. februar 2013 til den 30. maj 2013 er
forældet. Derfor stadfæster anke-nævnet Patienterstatningens afgørelse af 16. oktober 2017 om, at
sagen ikke kan behandles.

Sagsøger har anmeldt sit erstatningskrav til Patienterstatningen mere end 3 år efter, at han fik eller
burde have fået kendskab til, at der eventuelt var opstået en skade som følge af behandlingen.

Ankenævnet bemærker følgende til afgørelsen:

Sagsøger blev behandlet på Herlev Hospital den 3. januar 2013. Man vur-derede, at han havde
pådraget sig en fiberspringning, og man anbefalede ham at holde sig i ro de næste 4-5 dage.

Endvidere blev Sagsøger behandlet hos Læge Praksis fra den 13. februar 2013 til den 30. maj
2013. Man fortsatte den konservative be-handling med smertestillende medicin samt henviste
Sagsøger til fysiotera-pi. Da der den 30. maj 2013 fortsat ikke var bedring, henviste man Sagsøger
til videre undersøgelse hos en speciallæge i ortopædkirurgi.

Patienterstatningen modtog anmeldelsen fra Sagsøger den 22. maj 2017.

Ankenævnet vurderer, at Sagsøger den 12. juli 2013 blev eller burde være blevet bekendt med, at
der eventuelt var opstået en skade som følge af behandlingen på Herlev Hospital og hos Læge
Praksis.

Ankenævnet har herved lagt vægt på, at man ved kontrol den 12. juli 2013 på Privathospita-let
Valdemar oplyste Sagsøger om, at MR-scanningen foretaget den 9. juli 2013 viste en
hamstringsseneruptur, og at denne forklarede Sagsøgers symptomer gennem de seneste 6
måneder. Endvidere oplyste man Sagsøger om, at det på grund af skadens alder formentlig ikke
længere var muligt at fortage ope-ration.

Herudover har ankenævnet lagt vægt på, at Privathospitalet Valdemar ved brev af 15. juli 2013 til
Sagsøger bekræftede, at det ikke længere var muligt at fortage ope-ration.

Ankenævnet vurderer således, at Sagsøger på baggrund af oplysningerne fra Privathospitalet
Valdemar blev eller burde være blevet bekendt med, at man på Herlev Hospital og hos Læge
Praksis ikke havde stillet den rette di-agnose, og at dette havde medført et ændret
behandlingsforløb.

På denne baggrund vurderer ankenævnet, at der er gået mere end 3 år, fra Sagsøger fik eller burde
have fået kendskab til den eventuelle skader til han anmeldte ska-den til Patienterstatningen.

Sagen afvises derfor som forældet.
…”



4

Af journalnotat af 12. juli 2013 fra speciallæge i ortopædkirurgi Speciallæge,
hvortil der henvises i Ankenævnets afgørelse, fremgår:

”…
MR_skanningen viser seq. i højre knæ men let ødem og fedtdegeneration af semimembrano-se
samt følger efter quadricepssenereruptur sutur.
Derudover finde på MR-skanning af bækken og lår hamstringsseneruptur med 6 cm´s re-traktion
af semitendinose og biceps femoris senen.
Derudover findes semimembranosus med sandsynligvis mindre partiel ruptur, muskelødem og let
atrofi.
Skaden er 6 måneder gammel. Den forklarer godt pt.s symptomer med noget nedsat kraft og den
kraftige smerter, han havde på bagsiden af låret.
Umiddelbart er skaden så gammel, at reinsertion vil give for stramme forhold.
Pt. har en rimelig gangfunktion og jeg vil konf. pt. til fælleskonf. på onsdag mhp. om der er
yderligere behandlingstilbud ud over fysioterapitræning.
…”

Speciallæge sendte den 16. juli 2013 følgende brev til sagsøger:

”Kære Sagsøger.
Jeg har konfereret din muskelskade med kollega. Finder ikke at der, som jeg sagde til dig, er
mulighed for at bedre din funktion af musklerne ved operation, idet man opnår for meget
strammen.
Jeg medsender hermed fysioterapihenvisning til træning.
Træningen retter sig mod styrketræning og stabilitetstræning.
Med venlig hilsen
Speciallæge
Speciallæge i ortopædkirurgi
Hospitalet Valdemar”

Efter undersøgelse hos Speciallæge i neurologi Vidne sendte denne den 18. marts
2014 følgende brev til sagsøger:

”…
Vi har modtaget beskrivelse af den neurofysiologiske undersøgelse, du fik udført den 11/3.
Undersøgelsen kunne ikke dokumentere skade på nervesystemet, hverken sv.t. lænderyg-gen eller
venstre ben.

Jeg må herefter antage, at dine gener i høj grad skyldes dårlig funktion af de muskler, som i sin tid
blev revet i stykker, foruden mulig påvirkning af nogle af de ganske små fibre i ner-verne, hvilket
ikke altid afsløres ved neurofysiologisk undersøgelse.

Der er således ikke påvist læsioner, som kan/skal behandles, udover at man må foreslå, at du
selvfølgelig fortsat træner din gangfunktion.



5

Såfremt du vurderer, at smerte udgør en betydelig del af dine problemer, kan man overveje at
behandle imod ”nerversmerter” – dette er formentlig velkendt for din egen læge, som ud-mærket
kan stå for den behandling.

For nærværende afsluttes du herfra.
…”

Sagsøger er dækket af retshjælpsforsikring og opfylder betin-gelserne for fri
proces.

Forklaringer
Der er afgivet forklaring af Sagsøger og speciallæge Vidne.

Sagsøger har forklaret, at han er 67 år og har arbejdet som murer hele sit liv. Han
har aldrig tidligere haft rygproblemer. I 2003 var han ud-sat for en arbejdsskade,
hvor han fik revet en sene over i venstre ben over knæet efter et fald.
Behandlingen tog over 1 år.

Den 3. januar 2013 skulle han op på et stillads. Idet han gik ind på stilladset, skred
han ud og faldt. Det gjorde ondt, og han kom på Herlev Skadestue. Han kunne
ikke sidde, fordi det gjorde så ondt i baglåret. Skadestuen anså det ikke for noget
alvorligt og mente, at det var en fibersprængning og sendte ham hjem med besked
om, at han skulle hold sig ro. Den 13. februar 2013 var han hos egen læge, der
sagde, at det kunne tage tid pga. hans alder, og at han bare skul-le tage det med ro.
Smerterne gik dog ikke væk. I starten havde han ondt i hele bagsiden af benet og
ud i storetåen. Det aftog, men der var stadig dårlig funk-tion i benet.
Fysioterapeuten sagde efter 5 – 6 behandlinger, at han ikke kunne hjælpe ham.
Han fik på intet tidspunkt en forklaring på, hvorfor benet ikke fun-gerede. Også i
år har han været til flere scanninger og til neurolog. På intet tids-punkt har en læge
nævnt noget om patientskade over for ham. Først sidste år nævnte en
sygeplejerske fra Pension Danmark, at der kunne være en pa-tientskade. Det var
første gang, nogen nævnte noget om det.

Baggrunden for, at han til sidst kontaktede advokaten, var, at han var frustreret
over, at lægerne hele tiden gav op uden at henvise ham videre.

Ingen læge har nævn eller indikeret noget om, at der skulle være diagnosticeret for
sent.

Den 12. juli 2013 var han på Privathospitalet Hamlet hos Speciallæge, der sagde,
at der var mange, der levede med den slags skade uden problemer, og at det skulle
genoptrænes. Han anså det for en positiv tilbagemelding. Det var det, han hæftede
sig ved.



6

Han blev henvist til genoptræning i fysioterapi, der lavede en træningsplan, men
der skete ingen forbedringer. Derfor blev han på ny henvist til Privathospi-talet
Valdemar og var den 18. marts 2014 hos læge Vidne. Under kon-sultationen sagde
Vidne, at de ikke fandt noget.

På skadestuen 3. januar 2013 var han nervøs for, at der var sket det samme, som
ved arbejdsskaden i 2003. Skaden fra 2003 blev syet sammen, da de efter 6 uger
fandt ud af, at senen var sprunget. Herefter fik han genoptræning.

Ved lægekonsultationen 30. maj 2013 følte han, at der var noget, der ikke virke-de
i benet.

Under konsultationen med Speciallæge talte de om, at hun skulle undersøge noget,
og derefter vende tilbage til ham. Han huskede ikke, om hun sagde, at det ikke
kunne opereres. Hun sagde, at det kunne genoptrænes. Han havde sta-dig funktion
i benet, men nedsat funktion. Det var en helt anden type skade, end arbejdsskaden
i 2003.

Vidne har forklaret, at han er neurolog og arbejder med sygdom-me, der hidrører
fra nervesystemet, men er i dag gået på pension.

Sagsøger blev henvist, idet fysioterapeuten ikke opnåede bed-ring, hvorfor vidnet
skulle undersøge eventuelle nerveskader. Hverken MR scanning eller
neurofysiologisk undersøgelse påviste skader.

Når han modtager en ny patient, gennemgår han primært det oplæg, han mod-
tager. Han tror ikke, at han læste noget om en hamstringsseneruptur vedrøren-de
Sagsøger.

Nogen af nerverne er meget tynde, og skader på disse kan ikke måles. Skader på
disse små nerver, kan hverken afvises eller bevises. Konklusionen er derfor et gæt,
idet de ikke kan finde en skade.

Når der i notat af 24. januar 2014 står: ”orienteres om” betyder det, at det skri-ves
i journalen og fortælles til patienten.

Parternes synspunkter
Sagsøger har i sit påstandsdokument anført følgende:

”…..

ANBRINGENDER OG ARGUMENTATION:



7

Til støtte for den nedlagte påstand gøres det overordnet gældende, at
anmeldelsen er rettidigt anmeldt, og at sagen derfor ikke er forældet.

Det følger af lov om klage- og erstatningsadgang inden for sundheds-
væsenet § 59, stk. 1, at erstatningskrav skal være anmeldt til Patienter-
statningen senest 3 år efter, at den erstatningsberettigede har fået eller
burde have fået kendskab til skaden.

Den 3-årige forældelsesfrist regnes fra det tidspunkt, hvor den erstat-
ningsberettigende har fået, eller burde have fået, kendskab til skaden jf.
U.2003.0H. Ved ”skaden” forstås der ikke alene selve skaden. Der skal
tillige foreligge et kendskab til, at skaden kunne have været forårsaget af
en autoriseret sundhedsperson, og at skaden muligvis kunne have været
undgået, hvis denne var diagnosticeret rettidigt.

Det er Ankenævnet for Patienterstatningen som har bevisbyrden for, at
anmeldelsen ikke er indgivet rettidigt, og at Sagsøger havde, el-ler burde
have haft kendskab til skaden, før den 22. maj 2014.

Ankenævnet for Patienterstatningen skal løfte bevisbyrden for, at
Sagsøger før den 22. maj 2014 havde kendskab, eller burde have haft
kendskab til:

(1) at hamstringssenerupturen var diagnosticeret for sent og at dette
skyldtes forhold hos Herlev Hospital og/eller Læge Praksis, og

(2) at en tidligere diagnosticering af hamstringssenerupturen kunne
have medført et andet behandlingsforløb, og at han derfor kunne
have undgået de nu beskrevne skader.

Denne bevisbyrde er ikke løftet, og afgørelsen fra Ankenævnet for Pa-
tienterstatningen skaber ikke i sig selv en formodning herfor.

Der kan ikke lægges afgørende vægt på journalnotat af 12. juli 2013 fra
Privathospitalet Valdemar. Det bemærkes i den forbindelse, at det ene-ste
der kan udledes af notatet er, at MR-skanningen gav en mulig for-klaring
på Sagsøgers symptomer, og at operation ikke var mulig.

Det bestrides i øvrigt, at Sagsøger i forbindelse med behandlingen på
Privathospitalet Valdemar fik oplyst, at der ikke var grundlag for en
operation da der var tale om en ”gammel” skade. Pa-tientjournalen er et
arbejdsredskab, som autoriserede sundhedsperso-ner benytter som et
internt kommunikationsmiddel mellem det perso-nale, der deltager i
behandlingen af en patient.

Den oplysning, som fremgår af journalnotat af 12. juli 2013, adskiller sig
fra den information, som Sagsøger modtog i brevet af 16. juli 2013, og
der er ikke grundlag for at antage, at indholdet i brevet af 16. juli 2013
skulle give Sagsøger mistanke om, at der skulle være grundlag for at
anmelde en sag til Patienterstatningen.



8

I det brev, der efterfølgende er sendt til Sagsøger den 16. juli 2013, er der
ikke nævnt forhold, som kunne give Sagsøger grundlag for at mistænke,
at der var tale om en for sen diagnosticering af skaden, eller at en for sen
diagnosticering har haft betydning for behandlingsforløbet, herunder om
en del af skaden kun-ne have været undgået.

Det gøres gældende, at det ved vurderingen skal tillægges betydning, at
Sagsøger har haft et komplekst sygdoms- og udred-ningsforløb med en
tidligere skade i samme område og at det i øvrigt ikke er nærliggende for
en person uden lægelig fagkundskab at vurde-re, hvilke dele af smerterne
der skyldes grundsygdommen og hvilke der eventuelt kan skyldes en
eventuelt forsinket diagnosticering eller eventuelt noget helt tredje.

Der er heller ikke i brev af 18. marts 2014 til Sagsøger nævnt forhold,
som over for ham kunne indikere, at hamstringsse-nerupturen var for sent
diagnosticeret, eller at en tidligere diagnose kunne have medført, at en del
af skaden kunne have været undgået. Tværtimod, idet der alene henvises
til, at generne skyldtes hamstrings-senerupturen i sig selv (dvs.
grundsygdommen).

Den omstændighed, at egen læge den 24. marts 2014 anmeldte kompli-
kation til Arbejdsskadestyrelsen, men ikke Patienterstatningen, støtter
tillige Sagsøgers synspunkt.

Sagsøgers gener i venstre ben kunne således potentielt stamme fra en
tidligere skade der var brudt op, grundsygdommen i form af forventelige
følger af skaden alene samt en muligt forsinket di-agnosticering.

Det gøres gældende, at Sagsøger ikke kan have haft en sådan mistanke
om årsagssammenhæng mellem en muligt forsinket di-agnosticering og
de beskrevne følger, da der var andre årsager til gener-ne som var mere
nærliggende og da der består en formodning for opti-mal behandling i
sundhedsvæsenet.

Herudover stoppede udredningsforløbet ikke efter juli 2013 eller marts
2014, idet der fortsat var mulige forklaringer på generne. Der er efter juli
2013 og marts 2014 lavet diverse undersøgelser for at afdække, hvad
generne skyldtes.

Endvidere skal sagen vurderes i lyset af, at det i henhold til klage- og
erstatningslovens § 23, stk. 1 påhviler enhver autoriseret sundhedsper-
son, som i sin virksomhed bliver bekendt med skader, som må antages at
kunne give ret til erstatning efter lovens kapitel om behandlingsska-der,
at informere skadelidte derom samt i fornødent omfang at bistå med
anmeldelse til Patienterstatningen.

Ingen autoriseret sundhedsperson har informeret Sagsøger om, at han
muligvis havde krav på erstatning efter patienterstat-ningsordningen.



9

Da Sagsøgers mulige krav ikke er forældet, skal sagen hjemvises til
fornyet behandling.

…”

Ankenævnet for Patienterstatningen har i sit påstandsdokument anført følgen-
de:

”…

3. ANBRINGENDER

3.1 Overordnet

Til støtte for påstanden om frifindelse gøres det gældende, at der ikke er
grundlag for at tilsidesætte ankenævnets afgørelse om, at kravet var
forældet.

I sagen skal der således foretages en prøvelse af ankenævnets afgørelse.

De t er Sagsøger, der har bevisbyrde n for, at der er grundlag for at
tilsidesætte denne afgørelse, og Sagsøger er ikke under sagen
fremkommet med synspunkter eller dokumen-tation, som kan føre til en
tilsidesættelse af den indbragte afgørelse.

Det følger af KEL § 59, stk. 1, at erstatningskrav efter kapitel 3 i KEL
skal være anmeldt til Patienterstatningen senest 3 år efter, at den erstat-
ningsberettigede har fået eller burde have fået kendskab til, at der mu-
ligvis er sket en behandlingsskade. Heraf følger, at hvis et erstatnings-
krav anmeldes til Patienterstatningen efter, at fristen er udløbet, er kra-vet
forældet.

lfølge retspraksis skal den skadelidte have kendskab eller burde-kend-
skab om symptomer fra skaden men også til skadens mulige sammen-
hæng med behandlingen. Der kræves dog ikke positiv viden om årsags-
forbindelse, men alene kendskab eller burde-kendskab til, at
skaden muligvis kunne være forårsaget af behandlingen. Kendskab til
skadens konkrete omfang og følgevirkninger er uden betydning for
spørgsmålet om forældelse .

Ankenævnet har i den indbragte afgørelse - ligesom Patienterstatningen
- med rette vurderet, at kravet på erstatning er forældet som følge af, at
sagen blev anmeldt til Patienterstatningen mere end 3 år efter, at
Sagsøger fik kendskab eller burde-kendskab til, at der mu-ligvis var
opstået en skade som følge af behandlingen.

3. 2 Faktum

Sagsøger blev ved kontrol 12. juli 2013 på Privathospi-
tal Valdemar oplyst om, at MR-skanningen foretaget 9. juli 2013 viste en
hamstringsseneruptur, og at denne forklarede
Sagsøgers symptomer gennem de seneste 6 måneder. Han blev endvidere
op-



10

lyst om, at det som følge af skadens alder formentligt ikke længere var
muligt at foretage en operation (bilag 3, s . 3 0. ). Ved brev af 16. juli
2013 til Sagsøger bekræftede Privathospitalet Valdemar, at
det ikke længere var muligt at foretage en operation (samme bilag, s . 3 
n. ).

Ankenævnet har således med rette vurderet, at
Sagsøger på dette tidspunkt havde en viden eller burde - viden om, at
man på 
Herlev Hospital og hos Læge Praksis ik-ke havde stillet den rigtige
diagnose, og at dette havde medført et æn-dret behandlingsforløb. Det er
derfor ankenævnets synspunkt, at Sagsøger 12. juli 2013 eller 16. juli
2013 havde kend-skab eller burde have kendskab til, at der muligvis var
sket en skade, og at skaden muligvis kunne være en følge af
behandlingen/den manglen-de behandling .

I hvert fald har Sagsøger senest efter modtagelsen af Privathospital
Valdemars brev af 18. marts 2014 (bilag 3, s. 7) fået den relevante
viden/burde-viden, idet han nu var blevet informeret om, der ikke var
fundet en nerveskade, men at hans gener i høj grad skyldtes dårlig
funktion af de muskler, som blev revet i stykker ved traumet i januar
2013 .

Der kan endvidere henvises til, at egen læge kort tid efter 24. marts 2014
(bilag 2, s . 3) sendte kopi af journalen og epikriser til Arbejdsskadesty-
relsen og Tryg vedrørende generne fra benet . 

Det må lægges til grund, at journaloplysningerne (12. juli og 16. juli 2013
samt 18 . marts 2014) er retvisende, da oplysningerne blev noteret på det
tidspunkt , hvor behandlingen fandt sted. Journaloplysningerne er i øvrigt
indbyrdes overensstemmende, og ankenævnet har derfor med rette lagt
disse til grund.

Det forhold, at Sagsøger tidligere har haft en skade i samme område, og
at han ikke har lægefagligt kendskab, har ikke be-tydning.

Patienterstatningen modtog anmeldelsen 22. maj 2017 (bilag 5).

Sagsøger har ikke kunnet redegøre nærmere for tids-punktet for, hvornår
han fik kendskab eller burde have fået kendskab
til skaden og dens mulige sammenhæng med behandlingen. Dette må 
betyde, at Sagsøger ikke har afkræftet eller svækket det ovenfor
anførte, hvorefter den relevante viden er tilgået ham mere end 3 år efter
anmeldelsen .

3.3 Subsumption mv.

På denne baggrund gøres det således gældende, at Sagsøgers eventuelle
krav på erstatning efter KEL er forældet, da anmel-delsen til
Patienterstatningen – uanset om retten måtte lægge 12. juli 2013, 16. juli
2013 eller 18 . marts 2014 til grund som begyndelsestids-punkt - er
modtaget mere end 3 år efter, at Sagsøger



11

fik kendskab eller burde-kendskab til, at der i forbindelse med behand-
lingen muligvis var sket en skade, jf. KEL § 59, stk . 1.

Det forhold, at lægepersonalet ikke har informeret Sagsøger om, at han
kunne anmelde en skade til Patienterstatningen, har ikke betydning ved
fastlæggelse af begyndelsestidspunktet for foræl-delsen.
Forældelsesfristen efter KEL § 59, stk. 1, regnes fra kendskabet (eller
burde - kendskabet) til skaden, også selvom en sundhedsperson ik-ke har
overholdt informationspligten i KEL § 23, stk. 1.

Da Sagsøger på baggrund af de ovennævnte faktiske op l ysninger
således havde kendskab eller burde-kendskab til, at der muligvis var sket
en skade, som muligvis var forårsaget af behandlin-gen inden
skæringstidspunktet 22. maj 2014, er det underordnet , hvad han
eventuelt senere måtte have fået at vide.

Det er ligeledes uden betydning, at Sagsøgers sympto-mer udviklede sig
og måtte udredes yderligere, inden en konkret viden om
årsagsforbindelsen manifesterede sig, idet tidspunktet for kendska-bet til
skadens fulde omfang og følgevirkninger er uden betydning for
spørgsmålet om forældelse.

4. HJEMVISNINGSPÅSTANDEN

Til støtte for den subsidiære påstand om hjemvisning gør ankenævnet
gældende, at hvis retten giver Sagsøger medhold i, at Sagsøgers
eventuelle krav ikke er forældet efter KEL , må sagen hjemvises med
henblik pa ankenævnets fornyede vurdering af, om Sagsøger er berettiget
til erstatning eller godtgørelse i medfør af KEL.

…”

Parterne har under hovedforhandlingen nærmere redegjort for deres opfattelse af
sagen.

Rettens begrundelse og resultat

Det følger af § 59, stk. 1, i lov om klage- og erstatningsadgang inden for sund-
hedsvæsenet, at et erstatningskrav skal være anmeldt senest 3 år efter, at den
erstatningsberettigede har fået eller burde have fået kendskab til skaden, herun-der
at skaden muligvis kunne være undgået ved en anden behandling, og at der derfor
kan være grundlag for et erstatningskrav.

Det fremgår af journalnotat af 12. juli 2013 fra Speciallæge, at hun finder, at
skaden umiddelbart er så gammel, at reinsertion vil give for stramme forhold. Det
fremgår ikke af journalnotatet, at denne oplysning er vi-deregivet til sagsøger
under konsultationen, hvilket sagsøger har bestridt. Speciallæge har ikke afgivet
forklaring i retten. Imidlertid fremgår det af



12

Speciallæges brev af 16. juli 2013, at hun henviser til, at hun under konsultationen
oplyste sagsøger om, at hun ikke mente, at der var mulighed for at bedre funk-
tionen af musklerne ved operation. Retten finder ikke, at det ved journalnotatet
sammenholdt med brevet er godtgjort, at Speciallæge under konsultationen
oplyste sagsøger om, at det var pga. skadens alder, at reinsertion ville give for
stramme forhold. Det er derfor ikke på den baggrund bevist, at sagsøger efter
konsultationen hos Speciallæge vidste eller burde vide, at en tidligere diag-
nosticering muligt kunne have medført et andet behandlingsforløb, og at han
derved eventuelt kunne have undgået de følgende gener.

For så vidt angår brev af 18. marts 2014 fra speciallæge Vidne og sammenholdt
med dennes forklaring for retten finder retten endvidere ikke, at sagsøger ved
denne konsultation har fået eller burde have fået kendskab til, at der kunne være
sket en erstatningsberettigende skade ved behandlingen på hhv. Herlev Hospital
eller hos Læge Praksis.

Det findes herefter ikke godtgjort, at der ved anmeldelsen af patientskaden den 22.
maj 2017 var gået mere end 3 år fra det tidspunkt, hvor sagsøgeren vidste el-ler
burde have fået kendskab til den mulige fejl i forbindelse med diagnostice-ringen,
jf. § lov om klage- og erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet § 59, stk. 1.
Sagsøgers eventuelle krav er derfor ikke forældet, hvorfor sagsøgers påstand tages
til følge, således at sagen hjemvises til Ankenævnet for Patienter-statning.

Efter sagens udfald skal sagsøgte betale sagens omkostninger. Sagsomkostnin-
gerne er efter sagens værdi og omfang, herunder hovedforhandlingens varig-hed,
fastsat til dækning af advokatudgift med 80.000 kr. inkl. moms, og af rets-afgift
med 4.000 kr. Det er oplyst, at Sagsøger ikke er momsre-gistreret.

T H I  K E N D E S  F O R  R E T :

Ankenævnet for Patienterstatningen skal anerkende, at Sagsøgers erstatningskrav i
anledning af behandlingen på Herlev Hospital den 3. ja-nuar 2013 samt
behandlingen hos Læge Praksis fra den 13. februar 2013 og frem ikke er forældet.

Ankenævnet for Patienterstatningen skal til Sagsøger betale sagsomkostninger
med 80.000 kr. og til Statskassen med 4.000 kr.

Beløbet skal betales inden 14 dage.

Sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.







Vejledning

 

Vejledning