Sag om, hvorvidt den ulykke, som sagsøger var udsat for, var en arbejdsskade og dermed omfattet af lov om arbejdsskadesikring.
Ret: Retten i Esbjerg (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Arbejdsskade og arbejdsmiljø;
Retspleje og civilproces;

RETTEN I ESBJERG

DOM

Afsagt den 13. december 2017 i sag nr. BS 50-1164/2016:

Sagsøger
Adresse
6800 Varde
mod
Ankestyrelsen
Teglholmsgade 3
2450 København SV

Sagens baggrund og parternes påstande

Denne sag, der er anlagt den 2. december 2016, drejer sig om, hvorvidt den
ulykke, som Sagsøger, var udsat for den 15. februar 2009 var en
arbejdsskade og dermed omfattet af lov om arbejdsskadesikring.

Sagsøgeren har påstået, at sagsøgte, Ankestyrelsen tilpligtes at anerkende, at
skaden som overgik Sagsøger den 15. februar 2009, er omfattet af ar ‐
bejdsskadesikringsloven, og derfor skal anerkendes som en arbejdsskade § 5
i jf. lov om arbejdsskadesikring.

Sagsøgte har principalt påstået frifindelse, subsidiært hjemvisning.

Oplysningerne i sagen

Sagsøger kom søndag den 15. februar 2009 ca. kl. 07.30 til skade i et
trafikuheld. I anmeldelsesrapporten fra færdselsuheldet af 15. februar 2009
er det oplyst, at Sagsøger mistede kontrollen over sin personbil på grund af
glat føre og endte i grøften. Der skete personskade samt store materielle
skader. Sagsøger var på uheldstidspunktet ansat som
social- og sundhedsassistentvikar ved Virksomhed ApS. Sagsøger var på
ulykkestidspunktet på vej fra sit hjem til arbejde i sin bil. Ved ulykken
brækkede Sagsøger nakken 2 steder og pådrog sig alvorligt brud på venstre
ben samt brud på venstre hånd. Den 29. juni 2011 blev ulykken anmeldt som
en arbejdsskade til Arbejdsskadestyrelsen. Ved afgørelse af 30.
december 2011 afviste Arbejdsskadestyrelsen at anerkende ulykken som en
arbejdsskade. Den 24. januar 2012 påklagede Sagsøger afgørelsen til
Ankestyrelsen. Ankestyrelsen stadfæstede Arbejdsskadestyrelsens afgørelse
den 21. juni 2012. Den 15. januar 2013 anmodede Sagsøger
Arbejdsskadestyrelsen om, at genoptage sagen på grundlag af nye
oplysninger vedrørende kørselsgodtgørelse. Ved afgørelse af 11. februar
2013 fastholdt Arbejdsskadestyrelsen sin afgørelse. Den 5. marts 2013



indbragte Sagsøger afgørelsen for Ankestyrelsen. Ved afgørelse af 5.
december 2013 afviste Ankestyrelsen at anerkende ulykken som en
arbejdsskade.

Det hedder i Ankestyrelsens afgørelse af 5. december 2013 blandt andet:

Begrundelsen for afgørelsen

Vi har tidligere ved afgorelse af 21. juni 2012 vurderet, at du ikke var
omfattet af loven, da du kom til skade. Vi lagde vagt pt, at du var på
vej fra dit hjem til et midlertidigt arbejdssted, da skaden skete. Skader,
der sker under transport mellem hjem og arbejdsplads, er notmalt ikke
omfattet af loven. Vi fandt, at der ikke var grundlag for at fravige
hovedreglen i dit tilfælde.

Arbejdsskadestyrelsen har genoptaget din sag, idet du har oplyst, at du
fik kørselsgodtgørelse.

Vi vurderer fortsat, at din skade ikke er en følge af arbejdet eller de
forhold, arbejdet er foregået under, idet skaden skete under
omstændigheder, som må sidestilles en privat handling. Din transport
mellem hjem og arbejde har ikke haft karakter af egentligt arbejde i
din arbejdsgivers interesse. Det forhold, at du fik kørselsgodtgørelse,
kan ikke fore til et andet resultat.

Vi henviser i denne sammenhang til praksis, som er beskrevet i
Principafgorelse U-7-89. Denne sag omhandlede en lignende situation,
hvor føreren af en bil kom til skade på vej hjem efter arbejdstids
ophor. Skaden var ikke omfattet af loven. Vi tog samtidig stilling til, at
det var uden betydning, at skadelidte modtog vederlag under
transporten.

Arbejdsskadeloven omfatter personer, som er antaget til at udføre
arbejde her i landet eller på dansk skib. Loven gælder også for
personer, der midlertidigt er udstationeret af en arbejdsgiver her i
landet.

Bemærkninger til klagen

Advokat Person har ved klage af 5. marts 2013 anført, at
det på baggrund af dokumenteret kørselsgodtgørelse må udledes, at
arbejdet blev påbegyndt, da du kørte hjemmefra.

Vi bemærker, at dine oplysninger er indgået i vores vurdering af
sagen, men at de ikke kan medføre en andren afgørelse. Vi henviser i



øvrigt til begrundelsen for afgørelsen ovenfor."

Det er i ansættelsesaftale mellem Virksomhed ApS og Sagsøger af 23. maj
2008 blandt andet anført:

Kørselsgodtgørelse:
Når vikaren bruger sin egen bil skal der laves kørselsregnskab.
Vikaren føre alle kørte km til og fra hjemmet på timesedlen. Der
udbetales kørselsgodtgørelse efter skattevæsenets
fastsatte satser. Vikaren får godtgørelse for alle km.

Timesedler:
Vikaren skal udfylde en timeseddel med navn, stilling samt
arbejdssted. Det er vigtigt at påføre lønnummer.

Timesedlen skal altid underskrives af en ansat på arbejdsstedet. Inden
denne underskrives, skal de kørte km skrives på timesedlen. Til sidst
underskriver vikaren timesedlen. Har vikaren siddet fast vagt, skal
timerne også skrives på linjen "Fast vagt antal timer"."

Sagsøger har navnlig forklaret, at hun i 2009 var ansat som vikar hos
Virksomhed ApS som social- og sundhedsassistent. Hun ringede til sin
arbejdsgiver hver morgen for at høre, om der var arbejdsopgaver til hende.
Derefter kørte hun direkte fra sit hjem til sin arbejdsplads. Hun modtog
dagens opgaver, når hun nåede frem. Hun kørte i egen bil. Der var ikke
mulighed for at få en firmabil. Hun fik godtgørelse for kørsel mellem hjem
og arbejdsplads. Da hun blev ansat, spurgte Vidne, om hun havde bil. Det
job, hun havde den 15. februar 2009, havde hun haft i ca. 3
måneder. Hun skulle tilse en patient på Esbjerg Sygehus. Hun havde kun
kontakt med Vidne, når hun skulle have en ny opgave. Hun talte derfor ikke
med Vidne om morgenen den 15. februar 2009. Det er muligt, at køre med
bus til Esbjerg Sygehus. Hun havde ikke fået instruktion om transporten
mellem hjem og arbejde. Hun modtog ikke anden godtgørelse end
kørselsgodtgørelse .

Vidne har navnlig forklaret, at hun driver Virksomhed ApS. 
Hun udlejer vikarer til Esbjerg Sygehus og Psykiatrisk afdeling.
Sagsøger var ansat som løs vikar. Vikarerne skal ofte møde med kort varsel,
da det som regel er ved sygdom eller lignende, at der er behov for
midlertidig arbejdskraft. Derfor er det hensigtsmæssigt, hvis vikarerne har
egen bil. Ved kørsel i egen bil får vikarerne kørselsgodtgørelse. Det er ikke
noget krav, at hendes medarbejdere har bil. Dem, der kunhar en cykel, får job
i Esbjerg. Der er ikke nogen af hendes ansatte, der bruger offentlig



transport. Det vigtigste er, at vikarerne møder til tiden. Hun betaler
kørselsgodtgørelse efter statens takster.

Parternes synspunkter

Sagsøgeren har gjort gældende, at der foreligger fornødent sikkert grundlag
for at tilsidesætte sagsøgtes afgørelse af den 5. december 2013.

Det gøres herudover gældende, at sagsøgers tilskadekomst den 15. februar
2009 er omfattet af arbejdsskadesikringslovens § 5.

Befordring mellem hjem og arbejdsplads er som udgangspunkt ikke sikret
arbejde, idet transporten anses at være arbejdsforholdet
eller virksomheden uvedkommende. Der gælder dog visse undtagelser til
dette udgangspunkt, som er udmøntet i bekendtgørelse nr. 939 af den 26.
november 2003 jf. arbejdsskadesikringslovens § 4, stk. 3, samt praksis.

Det følger af bekendtgørelsens § 1, stk. 1, 1. pkt. at;

"Befordring til og fra fast eller midlertidig arbejdsplads er sikret under
loven, og skade, der opstår under sådan befordring, kan anerkendes som
arbejdsskade, hvis tjenesteforholdet til arbejdsgiveren eller hensynet til
virksomhedens interesser har indflydelse på befordringen."

Idet sagsøger var ansat som vikar og havde skiftende arbejdssteder, må
kørslen til de forskellige arbejdssteder anses at ske i arbejdsgiverens
interesse.

Sagsøger blev hver morgen ringet op af vikarbureauet, som herefter tilbød
hende arbejde ved forskellige arbejdssteder. Sagsøger skulle herefter selv
sørge for at komme ud til de forskellige kunder, og skulle ikke forinden møde
ind ved arbejdsgiveren.

Som det fremgår af både ansættelsesaftalen og lønsedlerne modtog sagsøger
skattefri kørselsgodtgørelse fra arbejdsgiveren for al kørsel
mellem sit hjem og de forskellige kunder/arbejdssteder.

Selvom arbejdstiden ikke begyndte ved kørsel fra hjemmet eller ved
arrangeret kørsel fra arbejdsgiverens side, må kørslen anses at være sket i
arbejdsgiverens interesse.

Et vikarbureau lever af at stille arbejdskraft til rådighed i form af vikarer,
som træder ind som midlertidig hjælp på forskellige arbejdspladser. Det er
derfor i bureauets interesse, at de tilknyttede vikarer står til rådighed og kan
møde ind på skiftende arbejdssteder med kort varsel efter behov. For
vikarbureauet må det derfor anses som den bedste løsning, at de tilknyttede
vikarer kan transportere sig i egen bil.



Sagsøgte har i sin afgørelse henvist til en principafgørelse U-7-89. I denne
sag kom den ansatte til skade i sin bil på vej hjem fra arbejdsstedet. Der var
tale om en ferieafløser, som i en periode skulle udføre arbejde på et fast
arbejdssted. Arbejdet foregik på en lille ø, og det var aftalt at den ansatte
skulle benytte egen bil til transport til og fra arbejdsstedet mod et aftalt
vederlag, og det var derudover aftalt, at transporttiden blev indregnet i
arbejdstiden.

Denne sag adskiller sig på afgørende punkter fra ovennævnte praksis. Først
og fremmest er der for sagsøger ikke tale om et fast arbejdssted, men
skiftende arbejdssteder. I den pågældende sag må de særlige aftaler
vedrørende kørselsgodtgørelse og indregning af transporttiden i arbejdstiden
anses at være et udslag at den forventelige ulempe for den ansatte ved at
møde ind i en ferieperiode på et fast arbejdssted på en ø. Afgørelsen er derfor
begrundet i meget konkrete forhold.

I denne sag, må den skattefri kørselsgodtgørelse til sagsøger anses at være et
udslag af, at kørslen skete i arbejdsgiverens interesse.

Dette understøttes også af de skattemæssige regler omkring skattefri
kørselsgodtgørelse.

Denne godtgørelsesordning kan alene anvendes, når der er tale om
erhvervsmæssig kørsel. Hovedreglen er i øvrigt, at der som udgangspunkt
kun kan ydes skattefri kørselsgodtgørelse for kørsel mellem hjem og en
arbejdsplads i maksimalt 60 dage. Hvis antallet af arbejdsdage på samme
arbejdsplads overstiger 60 dage anses arbejdspladsen for fast - og
befordringen er dermed privat.

Der er derudover indført en formodningsregel for at lette hverdagen for de
personer, som har mange forskellige arbejdspladser. Efter denne regel gælder
der en formodning for at lønmodtagerens befordring er erhvervsmæssig, hvis
vedkommende har et kørselsmønster med befordring til så mange forskellige
arbejdspladser, at det ikke er sandsynligt, at vedkommende kører mellem sin
sædvanlige bopæl og en af sine
arbejdspladser i mere end 60 dage inden for de forudgående 12 måneder.

Privat kørsel mellem hjem og arbejdsplads udløser alene et skattemæssigt
fradrag for det antal km. der køres ud over 24 km. om dagen. Denne
fradragsordning er udtryk for en skattemæssig fordel for lønmodtagere, som
er villige til transportere sig længere væk for at komme på arbejde.

Ankestyrelsen har ikke ved afgørelsen taget højde for principafgørelse 26-
10, hvor landsretten kom frem til, at en håndværkers kørsel mellem hans
bolig og den byggeplads, hvor han på det tidspunkt var beskæftiget, var
omfattet af arbejdsskadesikringsloven. Kørsel skete i arbejdsgiverens



interesse, selvom kørslen ikke i detaljer var fastsat af arbejdsgiveren.

Landsretten lagde vægt på, at skadelidte i overensstemmelse med hvad der
måtte antages at være almindeligt på bygningsområdet som led i en effektiv
udnyttelse af arbejdstiden, ikke mødte på virksomhedens adresse, men på den
byggeplads, hvor han på det tidspunkt var beskæftiget.

Videre lagde landsretten vægt på, at det i overenskomsten var aftalt, at
medarbejderen blev kompenseret for kørsel mellem sin bopæl og
arbejdsstedet uden for den aftalte arbejdstid med kørepenge ved kørsel i eget
befordringsmiddel.

I forhold til principafgørelse 26-10 skal det bemærkes, at det her fremgår, at
man fraviger udgangspunktet hvis kørslen er tilrettelagt af
arbejdsgiver eller hvis kørslen sker i firmabil. Sagsøgte afviser herefter, at
afgørelsen finder anvendelse idet kørslen ikke skete i firmabil. Der er dog
ikke tale om kumulerede betingelser som ordlyden af afgørelsen fremstår og
det er derfor tilstrækkeligt, hvis arbejdsgiver har tilrettelagt kørslen.

Som det fremgår af sagens bilag 16, havde arbejdsgiver
tilrettelagt virksomheden således at medarbejderne kørte fra deres bopæl og
direkte til
arbejdspladsen af hensyn til planlægning og økonomi i
virksomheden. Det var således arbejdsgiver som havde tilrettelagt
arbejdsgangen således. På den baggrund gøres det derfor gældende, at
undtagelsen i principafgørelse 26-10 fortsat finder anvendelse .

Det gøres sammenfattende gældende, at transporten til og fra arbejde skete i
arbejdsgivers interesse. Det fremgår således af sagens bilag 16, at Sagsøger
kørte direkte fra hjemmet og ud til de virksomheder hvor
hun skulle vikariere, var således den måde hvorpå arbejdsgiveren havde
indrettet arbejdsgangen i virksomheden. Det fremgår ligeledes at
indretningen var sket med henblik på at optimere virksomheden både
planlægningsmæssigt og økonomisk. Skaden skete således under
forhold som må anses for at være i arbejdsgiversinteresse.

Sagsøgers kørsel på vej fra hendes hjem til arbejdsstedet i Esbjerg må derfor
anses at være erhvervsmæssig kørsel i arbejdsgiverens interesse, som er
sikret under arbejdsskadesikringsloven.

Ulykken som skete i forbindelse med denne transport er derfor omfattet af
arbejdsskadesikringslovens § 5 og bør anerkendes som arbejdsskade.

Sagsøgte har gjort gældende, at der er ikke grundlag for at tilsidesætte An 
kestyrelsens afgørelse af 5. december 2013, hvor Ankestyrelsen afviste at
anerkende den anmeldte hændelse af 15. februar 2009, som omfattet af lov
om arbejdsskadesikring .



Ulykkestilfælde, der indtræffer på vej til og fra arbejde, er som udgangspunkt
ikke omfattet af arbejdsskadesikringsloven.

Undtagelsen i bekendtgørelse nr. 939 af 26. november 2003 om
arbejdsskadesikring under befordring til og fra arbejde (dagældende) giver
ikke grundlag for at fravige lovens udgangspunkt i den foreliggende
situation.

Sagsøgers arbejdsgiver har hverken haft indflydelse på eller ansvar
for, hvorledes transporten foregik, og hændelsen den 15. februar 2009 er
dermed ikke en følge af arbejdet eller de forhold, som arbejdet er foregået
under. Skaden skete i forbindelse med Sagsøgers transport mellem hjem og
arbejde, og transporten mellem hjemmet og arbejdet har ikke karakter af
egentligt arbejde i arbejdsgiverens interesse. Skaden skete derimod under
omstændigheder, som må sidestilles med en privat handling.

Skiftende arbejdspladser
Det forhold, at Sagsøger var vikar og af den grund havde skiftende
arbejdssteder, medfører ikke i sig selv, at kørslen fra hjemmet til det
pågældende arbejdssted skete "i arbejdsgiverens interesse",jf.V 1991.962
H. I den sag var skadelidte på vej hjem fra et midlertidigt arbejdssted
(et kursusophold), hvortil skadelidte var bevilget tjenestefrihed og
kørselsgodtgørelse, og her kom Højesteret frem til, at skaden ikke var
omfattet af arbejdsskadesikringsloven.

I overensstemmelse hermed er afgørelsen fra Direktoratet for
Ulykkesforsikringen, D.f.U 7979/62 (gengivet i Mikael Kielberg,
Arbejdsskadesikringsloven med kommentarer, 6. udg. 2016, side 159), hvor
skadelidte nedlagde telefonkabler og derfor skiftede arbejdssted jævnligt.
Han kom til skade under kørslen til arbejde, og skaden var ikke dækket.

Som Mikael Kielberg også anfører på side 173 i den kommenterede
arbejdsskadesikringslov (2016), har en meget stor gruppe medarbejdere
skiftende arbejdspladser, fx håndværkere og personer, som deltager i mange
møder. Vikararbejde, som Sagsøgers, indebærer på samme måde skiftende
arbejdssteder. Hertil anfører Kielberg i overensstemmelse med gældende
praksis:

"Uanset om sådanne personer tager direkte fra deres hjem til sådant
arbejdssted eller fra et sådant arbejdssted til deres hjem, vil de ikke
være dækket under denne færden. "

Kørselsgodtgørelse
Det forhold, at Sagsøger modtog kørselsgodtgørelse, kan heller ikke
føre til et andet resultat, jf. herved principafgørelse 23-14 (som erstatter
principafgørelse U-7-89). Af begrundelsen for afgørelsen fremgår følgende:



 

 

 

 

"Vi har ved afgørelsen lagt til grund, at du var ansat som butiksflyver
i X forsikringsselskab den 28. februar 2012, hvor du var udsat for et
trafikuheld, hvor du kom til skade med din nakke (forvridning). Du har
oplyst, at kontrakten mellem dig og din arbejdsgiver, lyder på, at du er
ansat som butiksflyver, hvor du i løbet af en arbejdsdag kan blive
kaldt ud til forskellige forretninger. Det er derfor aftalt, at din
arbejdsdag starter, fra du kører hjemmefra, til du igen er hjemme
på din private adresse.

Ved en arbejdsskade forstås en ulykke, der er en følge af arbejdet eller
de forhold, det er foregået under.

Vores udgangspunkt er, at en ulykke, der sker under transport mellem
arbejdssted og hjemmet, ikke er omfattet af loven. Det er sikredes
risiko, at der opstår en skade på vej til eller fra en fast eller
midlertidig arbeidsvlads.

Vi fraviger udgangspunktet, hvis arbejdsgiveren for eksempel har
tilrettelagt kørslen, eller at der er tale om kørsel i firmabil, der er
særligt indrettet til at medbringe værktøj, redskaber eller lignende.

Der gælder særlige regler for personer, der som led i arbejdets
udførelse færdes på gader og veje, det vil sige, at man er ambulant
medarbejder. Her gælder dækningen for arbejdsskader fra det
tidspunkt, hvor man forlader sin bolig og begynder på arbejdet.

En aftale om, at en arbejdsgiver betaler Løn i transporttiden eller
afholder alle udgifterne ved den ansattes transport, kan ikke i sig selv
føre til, at en ulykke er forårsaget afarbeidets forhold.

Vi har lagt vægt på, at du var på vej hjem fra arbejde, og at du havde
afsluttet din arbejdsdag og ikke var i tilkaldevagt eller lignende.
Transporten, under hvilken ulykken indtrådte, mellem sidste
arbejdssted og hjemmet, har ikke haft karakter af egentligt arbejde i
din arbejdsgivers interesse.

Vi har endvidere lagt vægt på, at det er uden betydning for
sagens udfald, at transporttiden er indregnet i arbejdstiden, og at
transporten efter aftale med din arbejdsgiver foregik i egen bil mod
særligt vederlag ".

Kørselsgodtgørelse medfører i overensstemmelse med praksis ikke i sig
selv, at kørslen til arbejde er omfattet af arbejdsskadesikringsloven.

Principafgøre/se 26-10
Sagsøger har yderligere henvist til principafgørelse 26-10. Det er
korrekt, at Ankestyrelsen (som refereret ovenfor i principafgørelse 23-14)



''fraviger udgangspunktet, hvis arbejdsgiveren for eksempel har tilrettelagt
kørslen, eller at der er tale om kørsel i firmabil, der er særligt indrettet til at
medbringe værktøj, redskaber eller lignende."

Forskellen på principafgørelse 26-10 og denne sag er bl.a., at
Sagsøger kørte i egen bil og ikke i en firmabil (fx en værkstedsbil som i
principafgørelse 26-10). Herudover er der ikke støtte for Sagsøgers
synspunkt, hvorefter hendes arbejdsgiver tilrettelagde kørslen. Det forhold, at
man får anvist et bestemt mødested, er ikke ensbetydende med, at
arbejdsgiver har tilrettelagt kørslen.

Faktum i sagen i principafgørelse 26-10 og faktum i denne sag angående
Sagsøger er ikke sammenlignelig, hvorfor begrundelsen i principafgørelsen
ikke er relevant for denne sag.

Der er på baggrund af ovenstående ikke grundlag for at tilsidesætte
Ankestyrelsens afgørelse af 5. december 2013 (bilag 15).

Subsidiære påstand
Til støtte for den subsidiære påstand gøres gældende, at såfremt retten måtte
give Sagsøger medhold i, at hændelsen skyldtes arbejdet eller de forhold,
hvorunder dette er foregået, må sagen hjemvises til Ankestyrelsen til fornyet
behandling med henblik på, at Ankestyrelsen træffer afgørelse
om, hvilken skade Sagsøger ved hændelsen måtte være påført.

Rettens begrundelse og afgørelse

Efter bevisførelsen lægger retten til grund, at Sagsøger om morgenen
den 15. februar 2009, ca. kl. 07.30 blev udsat for et ulykkestilfælde under
kørsel fra sin bopæl til Esbjerg Sygehus, der var hendes midlertidige
arbejdsplads . Det lægges videre til grund, at Sagsøger ikke var på vagt på
ulykkestidspunktet, og at hendes arbejdsgiver ikke i øvrigt havde instrueret
hende i at udføre arbejdsopgaver, inden det tidspunkt, hvor hun skulle møde
på Esbjerg Sygehus.

På dette grundlag findes transporten, uanset at Sagsøger i henhold til
ansættelsesaftalen fik kørselsgodtgørelse, herefter overvejende at være
foretaget i hendes egen interesse og ikke begrundet i tjenesteforholdet til
Virksomhed ApS.

Retten har herved lagt vægt på, at Sagsøger ikke har fået løn i transporttiden,
og at det ikke har været en betingelse for ansættelsesforholdet hos
Virksomhed ApS, at hun havde egen bil.

Under disse omstændigheder kan Sagsøgers ulykke ikke anses for en
arbejdsskade omfattet af arbejdsskadesikringslovens § 5. Retten tager derfor
Ankestyrelsens frifindelsespåstand til følge .



Efter sagens resultat skal Sagsøger betale sagsomkostninger til
Ankestyrelsen. Under hensyn til sagens karakter og omfang, herunder at
Sagsøger har fastsat sagens værdi til 500.000 kroner, fastsættes
sagens omkostninger til 31.250 kr., der udgør Ankestyrelsens udgift til
advokatbistand inclusiv moms.

Thi kendes for ret:

Sagsøgte, Ankestyrelsen, frifindes.

Sagsøger skal inden 14 dage betale sagens omkostninger til
Ankestyrelsen med 31.250 kr.

Dommer