Landsrettens kendelse om parts erstatning for sagsomkostninger som følge af aflyst hovedforhandling på grund af Covid-19-foranstaltninger stadfæstet
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Administrative anmodninger
Sagsemner: Erstatning uden for kontrakt;
Retspleje og civilproces;

/

 HØJESTERETS KENDELSE
afsagt torsdag den 7. april 2022

Sag BS-13934/2021-HJR

Kærende (Ejerforening) kærer Østre Landsrets kendelse om erstatning efter
retsplejelovens § 320 i sagen: Kærende mod Sagsøgte A/S og KANT Arkitekter
A/S.

I tidligere instanser er der truffet beslutning af Københavns Byret den 14. de-
cember 2020 (J.nr. 8099.2020.29) og afsagt kendelse af Østre Landsrets 12. afde-
ling den 16. februar 2021 (BS-105/2021-OLR).

I påkendelsen har deltaget fem dommere: Vibeke Rønne, Henrik Waaben, Lars
Hjortnæs, Jan Schans Christensen og Søren Højgaard Mørup.

Påstand
Kærende har nedlagt påstand om, at statskassen pålægges at be-tale 25.000 kr. inkl.
moms til Kærende.

Sagsfremstilling
Kærende havde anlagt sag ved Københavns Byret mod Sagsøgte A/S og
arkitektfirmaet KANT Arkitek-ter A/S med krav om erstatning i forbindelse med
nogle ombygningsarbejder.

Retten havde den 12. juli 2019 berammet hovedforhandlingen til den 11. og 18.
marts 2020.

Den 11. marts 2020 blev forelæggelsen gennemført, og der blev afgivet forkla-
ringer.

Den 13. marts 2020 meddelte retten, at retsmødet den 18. marts 2020 var aflyst på
grund af covid-19-situationen.



/

2

Retsmødet blev senere omberammet til den 7. september 2020, hvor sagen blev
procederet.

Den 5. oktober 2020 afsagde byretten dom i sagen.

Af et brev af 19. november 2020 fra Kærendes advokat til byretten frem-går:

”I ovennævnte sag skal jeg med henvisning til retsplejelovens § 320 høf-
ligst anmode retten beslutte, at Statskassen skal erstatte min klients ri-
melige merudgifter til advokatbistand som følge af, at den fortsatte ho-
vedforhandling den 18. marts i år udsattes som en konsekvens af dom-
stolenes nedlukning pga. Covid-19.

Der var i sagen berammet hovedforhandling den 11. og 18. marts i år.

Efter gennemførelse af 1. dagen meddelte retten den 13. marts, at 2. da-
gen af hovedforhandlingen aflystes og sagen udsat som følge af Covid-19.
Den fortsatte hovedforhandling blev herefter først gennemført den 7.
september i år.

Henset til den forløbne tid måtte hovedforhandlingen reelt forberedes på
ny i september. Retsbog med de afgivne forklaringer fra 1. retsdag forelå
først den 13. august 2020.

I modsætning til afgørelsen trykt i UfR2020.4066Ø har der været et reelt
merarbejde forbundet med at skulle opsummere og forberede hoved-
forhandlingen på ny 1/2 år efter den første retsdag.

Et merarbejde, der ikke ses taget særskilt hensyn til ved fastsættelsen af
sagens omkostninger i den afsagte dom, hvorom det alene bemærkes, at
"sagen har været hovedforhandlet over 2 retsdage".

Jeg er opmærksom på, bestemmelsen i retsplejelovens § 320 er fakulta-tiv
og alene ment at finde undtagelsesvis anvendelse. Men på linje med
hensynene bag de øvrige kompensationsordninger, som er indført, bør
domstolene – særligt og som minimum i civile sager med flerdages ho-
vedforhandlinger, som er blevet udsat midt i – vælge at dække parter-nes
meromkostninger til advokat.

Dækker Statskassen ikke, og når der ikke tages hensyn til meromkost-
ningerne ved fastsættelsen af sagsomkostningerne inter parter mellem
sagens parter, er der kun én til at betale – klienten – og det er næppe ri-
meligt eller grundlæggende foreneligt med princippet udtrykt i retsple-
jelovens § 316.



/

3

Henset til sagens genstand og med skelen til landsretspræsidenternes
takster for straffesager, samt da fornyet forberedelse af hovedforhand-
lingen inkl. praktikken heri var forbundet med mindst én hel dags mer-
arbejde, skal jeg indstille, at Statskassen godtgør min klients merudgif-ter
til advokat med 20.000 kr. med tillæg af moms.”

Ved brev af 14. december 2020 meddelte Københavns Byret ejerforeningens ad-
vokat, at anmodningen om erstatning efter retsplejelovens § 320 ikke blev imø-
dekommet. Af brevet fremgår bl.a.:

”De har ved brev af 19. november 2020 rettet henvendelse til Køben-
havns Byret i sagerne BS-9522/2018-KBH og BS-46554/2018-KBH. Jeg
forstår Deres henvendelse således, at De anmoder om erstatning af De-res
klients rimelige merudgifter til advokatbistand i medfør af retspleje-
lovens § 320.

Det fremgår af Deres henvendelse, at sagen var berammet til hovedfor-
handling den 11. og 18. marts 2020. Efter gennemførelse af den første
retsdag den 11. marts 2020, meddelte retten den 13. marts 2020, at ho-
vedforhandlingen den 18. marts 2020 var aflyst, og sagen udsat som følge
af Covid-19. Den fortsatte hovedforhandling blev gennemført den 7.
september 2020.

Domstolene lukkede som bekendt ned for personligt fremmøde den 13.
marts 2020, bortset fra kritiske sager, på grund af Covid-19. Der var så-
ledes tale om en helt ekstraordinær situation, som ikke kan tilskrives
rettens forhold. Jeg kan derfor ikke imødekomme Deres anmodning om,
at Statskassen godtgør Deres klients merudgifter til advokat, jf.
retsplejelovens § 320.”

Ejerforeningen kærede byrettens beslutning til Østre Landsret, der ved ken-delse af
16. februar 2021 stadfæstede beslutningen. I kendelsen hedder det bl.a.:

”Efter retsplejelovens § 320 kan retten beslutte, at statskassen skal er-
statte udgifter, som en part uden egen skyld er blevet påført som følge af,
at sagen helt eller delvist har måttet gå om eller ikke har kunnet be-
handles.

Bestemmelsen, der blev indsat i retsplejeloven ved lov nr. 554 af 24. juni
2005 om ændring af retsplejeloven og forskellige andre love (Sagsom-
kostninger, retshjælp og fri proces), bygger på overvejelserne i betænk-
ning nr. 1436/2004 om reform af den civile retspleje III (Adgang til dom-
stolene) afgivet af Retsplejerådet.



/

4

I de specielle bemærkninger til lovforslagets § 320 er anført følgende
(lovforslag nr. L 132, Folketingsåret 2004-05 (2. samling)):

”Bestemmelsen giver retten mulighed for at bestemme, at stats-
kassen skal erstatte udgifter, som en part uden egen skyld er ble-
vet påført som følge af, at sagen helt eller delvis har måttet gå om.
Bestemmelsen lovfæster dermed en praksis, der har udviklet sig,
hvorefter Domstolsstyrelsen udbetaler erstatning, eksempel-vis når
en sag har måttet gå om på grund af en dommers inhabi-litet eller
død.

Bestemmelsen kan anvendes både, når eksempelvis domsfor-
handlingen helt eller delvis må gå om, og når en afgørelse ophæ-
ves efter appel og sagen hjemvises til fornyet behandling.

Bestemmelsen giver endvidere retten mulighed for at bestemme, at
statskassen skal erstatte udgifter, som en part uden egen skyld er
blevet påført som følge af, at sagen helt eller delvis ikke har
kunnet behandles. Bestemmelsen udvider dermed statskassens
erstatningspligt til situationer, der er nært beslægtede med de til-
fælde, hvor der i forvejen efter praksis udbetales erstatning, og
hvor tilsvarende hensyn gør sig gældende.

Som det vigtigste eksempel kan nævnes tilfælde, hvor parterne
påføres merudgifter som følge af, at domsforhandlingen aflyses og
udsættes med meget kort varsel på grund af en dommers pludselige
sygdom eller andre forhold, der kan henføres til ret-ten.
Bestemmelsen kan derimod ikke anvendes, hvis aflysningen
skyldes en parts eller en rettergangsfuldmægtigs pludselige syg-
dom eller andre forhold, der ikke kan henføres til retten.

Det er en forudsætning, at parten er uden skyld i, at sagen må gå
om. Bestemmelsen kan således for eksempel ikke anvendes, hvis
parten på et tidligere tidspunkt burde have henledt rettens op-
mærksomhed på en mulig inhabilitet.

Bestemmelsen giver mulighed for at erstatte begge parters mer-
udgifter ved, at sagen må gå om eller ikke har kunnet behandles.

Bestemmelsen er fakultativ og forudsættes anvendt i forholdsvis
begrænset omfang. Hovedeksemplerne vil være de nævnte situa-
tioner, hvor en dommer dør eller viser sig at være inhabil, såle-des
at sagen må gå om, eller hvor en domsforhandling aflyses med
meget kort varsel på grund af rettens forhold.



/

5

Når retten har bestemt, at udgifter skal erstattes af statskassen,
medregnes disse udgifter ikke, når retten beslutter, om en part skal
betale sagsomkostninger til modparten og med hvilket be-løb.”

I en periode i foråret 2020 behandlede domstolene, bortset fra enkelte
sager, ikke retssager med personligt fremmøde. Efter statsministerens
meddelelse den 11. marts 2020 om begrænsning af aktiviteterne i sam-
fundet som følge af den helt særlige Covid 19-situation skete der såle-des
aflysning af en lang række retssager. Domstolene foretog i den for-
bindelse en gennemgang af retslokalerne, og hvilke tiltag der ville kunne
sikre disse, ligesom der blev foretaget en gennemgang af de ver-serende
sager. Det blev herefter besluttet, hvilke sager der ville kunne
gennemføres med personligt fremmøde (såkaldt kritiske sager).

Hovedforhandlingen i de konkrete civile sager, der er genstand for kæ-
remålet, var berammet til den 11. og 18. marts 2020. Hovedforhandlin-gen
blev indledt den 11. marts 2020, mens retsmødet den 18. marts 2020 blev
aflyst den 13. marts 2020. Efter omberammelse blev hovedforhand-lingen
herefter fortsat den 7. september 2020, hvorunder sagerne blev procederet.
Der blev afsagt dom af byretten i de konkrete sager den 5. oktober 2020.
Byrettens dom er anket til Østre Landsret, hvor sagerne er under
behandling.

Dommerne Henrik Bitsch og Ib Hounsgaard Trabjerg udtaler: Efter
indholdet af de ovenfor gengivne forarbejder finder vi, at aflysnin-gen af
den fortsatte hovedforhandling i de konkrete civile sager den 18. marts
2020 på grund af den helt særlige Covid 19-situation, der ramte det
danske samfund bredt, ikke er en omstændighed, der kan henføres til
retten, og som dermed ligger inden for rammerne af den i retsplejelo-vens
§ 320 forudsatte snævre erstatningsadgang.

Vi tiltræder derfor, at byretten har afvist at tilkende sagsomkostninger fra
statskassen.

Dommer Bloch Andersen udtaler:
Selv om pandemien ramte bredt, og således ikke kun domstolene, fin-der
jeg, at aflysningen af retsmøder som følge heraf må anses for at bero på
domstolenes forhold som anført i retsplejelovens § 320. En sådan for-
ståelse er både i overensstemmelse med bestemmelsens ordlyd og for-
arbejder. Jeg bemærker i den forbindelse, at domstolene heller ikke kan
siges at have egentligt ansvar ved de i forarbejderne angivne eksempler,
der anses for omfattet af bestemmelsen – en dommers pludselige syg-dom
eller død. Jeg finder ikke, at det forhold, at bestemmelsen er til-



/

6

tænkt et snævert anvendelsesområde, medfører, at denne helt særlige
Covid 19-situation, som ingen kunne forudse, falder udenfor.

Jeg finder således, at statskassen i medfør af retsplejelovens § 320 som
udgangspunkt skal erstatte parterne de udgifter, de er blevet påført som
følge af, at en sag ikke har kunnet behandles som planlagt.

Om den konkrete sag bemærker jeg herefter, at hovedforhandlingens
første dag den 11. marts 2020 blev gennemført med forelæggelse og be-
visførelse i form af seks vidneforklaringer og afhjemling af en skøns-
mand. Der manglede herefter alene procedure, der skulle ske under den
fortsatte hovedforhandling, der var berammet til den 18. marts 2020.
Denne blev imidlertid aflyst den 13. marts 2020 og senere berammet til
den 7. september 2020, hvor den blev gennemført. Sagen blev således
udsat i knapt ½ år.

Jeg finder under disse omstændigheder, at der har været forbundet et vist
merarbejde for advokat Anders Lindquist med at genopfriske sin
hukommelse med henblik på sit procedureindlæg den 7. september 2020,
som han er berettiget til at få erstattet efter retsplejelovens § 320.

Dette merarbejde må anses for uafhængigt af sagsgenstandens størrelse og
må således vederlægges på timebasis. Der må herved tages ud-gangspunkt
i timetaksten for beskikkede advokater.

Efter sagens karakter og omfang finder jeg herefter, at advokat Anders
Lindquist må anses for at have haft et merarbejde på to timer som følge af
den udsatte hovedforhandling, og at han således skal have erstattet 3.780
kr. med tillæg af moms af statskassen.

Jeg vil således tage advokat Anders Lindquists anmodning til følge med
dette beløb.”

Anbringender
Kærende har anført navnlig, at ejerforeningen bør tilkendes erstatning i
overensstemmelse med ordlyden i retsplejelovens § 320, idet det hverken skyldtes
foreningen eller dens advokat, at den fortsatte hovedforhandling, der var berammet
til den 18. marts 2020, måtte aflyses og først kunne gennemføres den 7. september
2020. Det lange tidsrum mellem hovedforhandlingens første dag den 11. marts
2020 og den 7. september 2020 gjorde det nødvendigt for ejer-foreningens advokat
at genopfriske sagen og forberede hovedforhandlingen igen.



/

7

Det ville være i strid med de almindelige principper for udmåling af sagsom-
kostninger, sådan som disse er kommet til udtryk i retsplejelovens kapitel 30, at
lade ejerforeningen bære meromkostningerne.

Ved vurderingen af, hvad der har været rimeligt og nødvendigt til forberedelse af
procedureindlægget, skal det indgå, at der var tale om en civil sag af en ikke
ubetydelig kompleksitet med tre parter og en sagsgenstand på over 1 mio. kr., hvor
der var foretaget syn og skøn, og at der den 11. marts 2020 var afgivet syv
forklaringer.

Henset hertil og til landsretspræsidenternes takster for straffesager vil en erstat-
ning på 25.000 kr. inkl. moms være passende.

Højesterets begrundelse og resultat
Københavns Byret havde berammet en sag mellem ejerforeningen Kærende,
Sagsøgte A/S og arkitektfirmaet KANT Arkitekter A/S om erstatning for mangler
ved ombygningen af en ejendom til hovedforhandling den 11. og 18. marts 2020.

Hovedforhandlingen den 11. marts 2020 blev gennemført som planlagt, idet sa-gen
blev forelagt, og der blev afgivet en række forklaringer.

Den 13. marts 2020 besluttede byretten at aflyse den fortsatte hovedforhandling
den 18. marts 2020 som følge af den indtrådte covid-19-situation. Den fortsatte
hovedforhandling blev gennemført den 7. september 2020.

Sagen angår, om statskassen skal erstatte ejerforeningen de merudgifter, der har
været forbundet med, at foreningens advokat har brugt tid på at forberede sa-gen
på ny forud for hovedforhandlingen den 7. september 2020.

Højesteret tiltræder af de grunde, som landsrettens flertal har anført, at der ikke er
tilkendt ejerforeningen erstatning efter retsplejelovens § 320.

Højesteret stadfæster derfor landsrettens kendelse.

THI BESTEMMES:

Landsrettens kendelse stadfæstes.



/