Byrettens dom stadfæstet med den ændring, at tiltalte udvises med indrejseforbud i 12 år i stedet for udvisning for bestandig
Ret: Vestre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Straffesag — Almindelig domsmandssag
Sagsemner: Betalingsmidler, dokumenter og bevismaterialer;

D O M

afsagt den 22. marts 2022 af Vestre Landsrets 7. afdeling (dommerne Chris Olesen, Karen

Foldager og Flemming Krog Bjerre (kst.) med domsmænd) i ankesag

V.L. S – 1392 – 21

Anklagemyndigheden

mod

Tiltalte

Født 1986

(advokat Louise Traberg Smidt, København)

Retten i Kolding har den 28. juni 2021 afsagt dom i 1. instans (rettens nr. 3-4587/2021).

Påstande

Tiltalte har påstået formildelse samt frifindelse for udvisningspåstanden, subsidiært at

indrejseforbuddet nedsættes til 6 år.

Anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.

Forklaringer

Tiltalte har om sine personlige forhold forklaret, at han ikke taler sproget i Pakistan, og at han

ikke kan føre en samtale punjabi. Han kan forstå enkelte vendinger, fordi pakistanske

familiemedlemmer og venner har været på besøg i barndomshjemmet. Der blev talt dansk i

hjemmet under hans opvækst. Han undlader ofte at svare på, hvor han kommer fra, og han

føler sig ikke afspejlet i den pakistanske kultur. Han har danske venner og er kulturelt

tilknyttet Danmark. Han flyttede tidligt hjemmefra, da han ikke kunne forli-ge sig med

hjemmets muslimske og pakistanske kultur. Han taler ikke længere med sin far, da faren kun

taler gebrokkent dansk. Han har dog et godt forhold til sine søskende, som



- 2 -

han ofte taler med. Han var med fra starten, da moren til hans barn blev gravid. Han var

blandt andet med til scanninger på hospitalet, og han var med til fødslen. Han har varetaget

barnets personlige behov allerede fra fødslen af. Han og barnets mor delte opgaverne ved-

rørende barnet lige, og han forsøgte i videst muligt omfang at aflaste moren. Han har ikke

været en del af datterens hverdag, siden han blev varetægtsfængslet. Datteren har været på

ugentligt besøg, mens han har været varetægtsfængslet, og han har prioriteret datterens besøg

og telefonsamtaler med hende frem for kontakt med den øvrige familie. Det er vig-tigt for

ham og for datteren, at de bevarer kontakten. Da han afsonede den sidste del af sin dom på

fængsel i 2 år og 6 måneder, var det på pensionsvilkår, der indebar, at han havde udgang fra

kl. 14-23. I denne periode var han med i datterens hverdag, da moren ofte ar-bejdede om

aftenen. Efter prøveløsladelsen var han sammen med datteren hver dag, idet han både fulgte

hende i børnehave og hentede hende igen. Barnets mors sygdom er under byretssagen blevet

forværret, og hun har stadig en funktionsnedsættelse som følge af syg-dommen. Moren kan

på grund af sin sygdom ikke længere klare andet end arbejdet, og datteren får derfor ofte

afslag på opmærksomhed, aktiviteter og legeaftaler. Det er ikke en permanent løsning med

hjælp fra datterens mormor, da hun er over 70 år gammel og har sukkersyge. Han er derfor

bange for, at de sociale myndigheder vil blive involveret, hvis han udvises. Kommunen har

allerede givet udtryk for bekymring, fordi barnets mor overså nogle indkaldelser til

børnetandplejen, og han frygter, at datteren anbringes i familiepleje.

Landsrettens begrundelse og resultat

Straffastsættelsen

Af de grunde, der er anført af byretten, og under hensyn til forholdenes organiserede og

professionelle karakter, tiltrædes det, at straffen er fastsat som en fællesstraf som sket.

Udvisning

Det tiltrædes, at betingelserne for udvisning i medfør af udlændingelovens § 22, nr. 1, 2 og 3

er opfyldt, med mindre en udvisning med sikkerhed vil være i strid med Danmarks inter-

nationale forpligtelser, jf. udlændingelovens § 26, stk. 2.

I relation til traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde (TEUF) artikel 20 som

tiltalte har påberåbt sig, bemærkes, at tiltalte ikke er unionsborger. Han har imidlertid en

datter, som er dansk statsborger og derved unionsborger, og som ikke har udnyttet sin ret til

fri bevægelighed. Som anført i Østre Landsrets dom af 22. april 2021 (gengivet i



- 3 -

U.2021.3166) kan TEUF artikel 20 og EU-Domstolens praksis herom i relation til afledet

opholdsret derfor have betydning i en sag som den foreliggende, hvor der er spørgsmål om

udvisning af en tredjelandsstatsborger, der er forælder til et mindreårigt barn, som er stats-

borger i et EU-medlemsland, og som ikke har udnyttet sin ret til fri bevægelighed. Det føl-ger

således af EU-Domstolens praksis, at TEUF artikel 20 er til hinder for en lovgivning i et

medlemsland, hvorefter en tredjelandsstatsborger, som er blevet dømt for et strafbart forhold,

skal udvises fra denne medlemsstats område til et tredjeland i tilfælde, hvor der består et

kvalificeret afhængighedsforhold mellem tredjelandsstatsborgeren og dennes mindreårige

barn, og hvor afhængighedsforholdet mellem barnet og forælderen er af en sådan karakter, at

barnet reelt vil være nødsaget til at forlade unionens område, såfremt tredjelandsstatsborgeren

udvises. En sådan bedømmelse skal baseres på en hensyntagen til barnets tarv og samtlige

sagens omstændigheder, herunder barnets alder, fysiske og følel-sesmæssige udvikling,

graden af den følelsesmæssige tilknytning til såvel den forælder, der er unionsborger, som

den forælder, der er tredjelandsstatsborger, og den risiko, som adskil-lelsen fra sidstnævnte

indebærer for barnets ligevægt. En medlemsstat kan dog i ekstraor-dinære tilfælde vedtage en

udvisningsforanstaltning, forudsat at den er begrundet i denne tredjelandsstatsborgers

personlige adfærd, som skal udgøre en reel, umiddelbar og til-strækkeligt alvorlig trussel, der

er til skade for en grundlæggende samfundsinteresse i den-ne medlemsstat, og at den er

grundet på en hensyntagen til de forskellige involverede inte-resser.

Såvel tiltaltes datter som dennes mor er danske statsborgere, og de vil således kunne blive

boende i Danmark, uanset om tiltalte udvises. Tiltalte har ikke samme bopæl som datteren og

dennes mor, og han har under længere perioder siden datterens fødsel været frihedsbe-røvet

som følge af strafbare forhold. Der er derfor ikke grundlag for at antage, at det vil påvirke

datterens forsørgelsesgrundlag nævneværdigt, hvis tiltalte udvises. Uanset det op-lyste om

tiltaltes kontakt og omsorg for datteren kan det videre lægges til grund, at datte-rens mor er

den primære omsorgsperson for datteren. Hertil kommer, at den pådømte kri-minalitet er af

en sådan art, at den udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trus-sel, der berører en

grundlæggende samfundsinteresse.

Efter en samlet vurdering tiltrædes det derfor, at en udvisning af tiltalte ikke vil være i strid

med Danmarks EU-retlige forpligtelser.

Samtlige voterende finder af de grunde, der er anført af byretten, at en udvisning af tiltalte

ikke vil være i strid med artikel 8 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.   



- 4 -

Fire af de voterende finder, at en udvisning med et indrejseforbud for bestandig, under

hensyn til tiltaltes stærke tilknytning til Danmark og svage tilknytning til hjemlandet, vil

være i strid med Danmarks internationale forpligtelser, og stemmer derfor for at fastsætte-

indrejseforbuddet til 12 år, jf. udlændingelovens § 32, stk. 5, nr. 1, jf. stk. 4, nr. 7.

To af de voterende finder ikke, at der er grundlag for at ændre indrejseforbuddet, og stem-

mer derfor for at fastsætte det for bestandig som sket.

Der afsiges dom efter stemmeflertallet, således at indrejseforbuddet nedsættes til 12 år.   

Med den anførte ændring stadfæster landsretten dommen.

Tiltalte har fortsat været frihedsberøvet under anken.

T h i  k e n d e s  f o r  r e t:

Byrettens dom stadfæstes med den ændring, at indrejseforbuddet fastsættes til 12 år.

Indrejseforbuddet regnes fra udrejsen eller udsendelsen.

Statskassen skal betale sagens omkostninger for landsretten.

Chris Olesen Karen Foldager                           Flemming Krog Bjerre
(kst.)