Højesterets stillingtagen til forældelse af eventuelt krav i sag om erstatningsansvar for forsvundet gods under godstransport
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Almindelige emner;
Forsikring;
International ret;
Transport og søfart;

/

HØJESTERETS KENDELSE
afsagt torsdag den 24. februar 2022

Sag BS-28670/2021-HJR
(2. afdeling)

British American Tobacco Exports Limited (tidligere British American Tobacco
Western Europe Commercial Trading Limited)
(advokat Jakob Rosing)

mod

HDI-Gerling Verzekeringen N.V.
(advokat Jes Anker Mikkelsen)

I tidligere instanser er afsagt dom af Sø- og Handelsretten den 6. juni 2019 (BS-
1522/2016-SHR) og af Østre Landsrets 21. afdeling den 11. januar 2021 (BS-
57450/2019-OLR).

I påkendelsen har deltaget fem dommere: Poul Dahl Jensen, Jens Peter
Christensen, Henrik Waaben, Hanne Schmidt og Ole Hasselgaard.

Påstande
Appellanten, British American Tobacco Exports Limited, har nedlagt påstand om,
at indstævnte, HDI-Gerling Verzekeringen N.V., skal anerkende, at British
American Tobaccos eventuelle krav mod HDI-Gerling ikke er forældet.

HDI-Gerling har påstået stadfæstelse.

Spørgsmålet om lovvalg og – såfremt dansk ret finder anvendelse – spørgsmå-let
om forældelse er for Højesteret udskilt til forlods behandling og afgørelse, jf.
retsplejelovens § 253, stk. 1. Parterne er efterfølgende blevet enige om, at
spørgsmålet om forældelse skal afgøres efter dansk ret. De er desuden enige



/

2

om, at det er Højesteret, som skal behandle sagens øvrige spørgsmål, hvis Bri-tish
American Tobacco får medhold i, at et eventuelt krav ikke er forældet.

Supplerende sagsfremstilling
Af offentlig konkursrapport af 19. januar 2018 udarbejdet i henhold til den hol-
landske konkurslov fremgår om konkursbehandlingen af Udenlandsk virksomhed
1 bl.a. (dansk oversættelse):

”Udenlandsk virksomhed 1 var forsikret mod denne type hændelser, og
forsikringsselska-bet har i mellemtiden ved dets advokat cand. jur. [Mr.]
Advokat fra Rotterdam gjort indsigelser på Udenlandsk virksomhed 1's
vegne. Der verserer en pro-cedure i Danmark og en procedure i England.
…

I proceduren i London er det den skade, som er opstået under transporten af
cigaretterne, foretaget af Udenlandsk virksomhed 1 fra Ungarn til Danmark,
som står centralt.
…

BAT-selskabernes standpunkt bestrides af forsikringsselskabet og dettes
forsikrede, Udenlandsk virksomhed 1, via cand. Jur. [Mr.] Advokat i
Holland, og
advokaten i London, som han har inddraget i sagen. […] Retten i første
instans har taget forsikringsselskabets svarskrift til følge, men appelretten
har omstødt dommen og anset sig selv som kompetent til at behandle sa-gen.
…

I rapportperiode 14 er der truffet afgørelse af Supreme Court, nemlig 27.
oktober 2015, og her vurderet, at den engelske ret ikke har kompetence til at
behandle påstanden, fremsat af BAT-selskaberne.
…

I rapportperiode 15 har der ikke været nogen udvikling af betydning. Der er
et antal gange talt med forskellige parter for at se om der kunne indgås et
forlig, eftersom retten i højeste instans har fralagt sig kompetence til at
behandle BAT’s erstatningspåstand. BAT har genoptaget proceduren i
Danmark, som var sat i bero i forbindelsen med sagen i England. Cand. Jur.
[mr.] Advokat har på vegne af forsikringsselskabet gjort indsigelser
herimod.”

Retsgrundlag
Forsikringsaftalelovens § 95
Forsikringsaftalelovens § 95, stk. 1 og 2, er sålydende:



/

3

”§ 95 . Når den sikredes erstatningspligt overfor den skadelidte er fastslået
og erstatningens størrelse bestemt, indtræder den skadelidte i den sikre-des
ret imod selskabet, for så vidt han ikke er fyldestgjort.

Stk. 2. Den skadelidte indtræder endvidere i den sikredes ret imod selska-bet,
hvis skadelidtes krav på erstatning er omfattet af sikredes konkurs,
tvangsakkord eller gældssanering. I det omfang skadelidtes krav ikke er
blevet dækket, kan det fulde krav på erstatning rettes mod selskabet. Sel-
skabet skal i de i 1. pkt. nævnte tilfælde uden ugrundet ophold underrette
den sikrede om, at det har modtaget et krav på erstatning.”

Forsikringsaftalelovens § 95, stk. 2, er indsat ved lov nr. 434 af 10. juni 2003. I de
almindelige bemærkninger til lovforslaget hedder det bl.a. (Folketingstidende
2002-03, tillæg A, lovforslag nr. L 169, side 4375):

”Almindelige bemærkninger
. . .
4.5. Direkte krav ved ansvarsforsikringer
4.5.1. Gældende ret
Ved ansvarsforsikringer indtræder skadelidte efter forsikringsaftalelovens §
95 i skadevolderens/sikredes ret mod ansvarsforsikringsselskabet, når
skadevolderens erstatningspligt og erstatningens størrelse er fastslået. Er-
statningspligten og erstatningens størrelse kan fastslås ved dom over ska-
devolderen, eller ved at skadevolderen anerkender skadelidtes erstat-
ningskrav.

Skadelidte ”indtræder” i sikredes ret, dvs. at skadelidte kan rette sit krav
direkte mod ansvarsforsikringsselskabet, men skadelidte kan dog ikke få en
bedre retsstilling over for selskabet, end skadevolderen/sikrede ville have
haft, hvis den pågældende selv havde betalt erstatningen til skade-lidte og
derefter havde gjort kravet gældende mod selskabet. Om og i gi-vet fald i
hvilket omfang skadelidte har et krav mod forsikringsselskabet, afhænger
således af, i hvilket omfang sikrede/skadevolderen har et krav mod
selskabet. Forsikringsselskabet kan gøre de samme indsigelser gæl-dende
over for skadelidte som over for skadevolderen/sikrede, f.eks. at
forsikringsdækningen er ophørt på grund af manglende præmiebetaling
(lovens § 14), eller at sikrede forsætligt har fremkaldt forsikringsbegiven-
heden (lovens § 18).”

Af bemærkningerne til § 95, stk. 2, i samme lovforslag fremgår bl.a. (s. 4396):

”Til nr. 14 (§ 95, stk. 2)
Det foreslås, at det udtrykkeligt kommer til at fremgå af § 95, at skadelidte i
tilfælde af skadevolderens/sikredes konkurs har et direkte krav mod ska-



/

4

devolderens ansvarsforsikringsselskab, jf. 1. pkt. Dette er i overensstem-
melse med gældende ret, jf. Højesterets dom gengivet i Ugeskrift for Rets-
væsen 2001, side 1303. Det foreslås samtidig, at dette også gælder, hvis
skadevolderen har fået tvangsakkord eller gældssanering, idet skadelidte
heller ikke i disse tilfælde har mulighed for at få sit fulde erstatningskrav
betalt af skadevolderen.

Den foreslåede regel omfatter skadelidtes krav på erstatning, hvis kravet er
omfattet af skadevolderens konkurs, tvangsakkord eller gældssanering.
…

Ligesom efter det gældende stk. 1 ”indtræder” skadelidte i sikredes ret imod
selskabet. Dette indebærer bl.a., at forsikringsselskabet også i til-fælde af
skadevolderens konkurs mv. kan gøre de samme indsigelser gæl-dende over
for skadelidte som over for skadevolderen/sikrede.”

Forsikringsaftalelovens § 29
Forsikringsaftalelovens § 29, stk. 1, 4 og 5, er sålydende:

”§ 29. Krav i anledning af forsikringsaftalen forældes efter reglerne i foræl-
delsesloven, jf. dog stk. 2-6.
…

Stk. 4. Hvis en skadelidt inden udløbet af forældelsesfristen for et krav mod
en sikret indtræder i den sikredes ret imod selskabet i medfør af § 95,
forældes skadelidtes krav mod selskabet tidligst 1 år efter indtrædelsen.

Stk. 5. Er en skade inden forældelsesfristens udløb anmeldt til selskabet,
indtræder forældelse af krav, som skaden giver anledning til, tidligst 1 år
efter selskabets meddelelse om, at det helt eller delvis afviser kravet. Hvis
selskabet anerkender, at der foreligger en dækningsberettiget skade, men
anmoder om yderligere oplysninger med henblik på opgørelse af kravets
størrelse, indtræder forældelse 3 år efter selskabets meddelelse herom.”

Bestemmelserne fik deres nuværende affattelse ved lov nr. 523 af 6. juni 2007. I
de almindelige bemærkninger til lovforslaget hedder det bl.a. (Folketingsti-dende
2006-07, tillæg A, lovforslag nr. L 166, s. 5665-5668 og 5670-5671):

”3.2. Ændring af forsikringsaftaleloven
3.2.1. Gældende ret
…

Det er i retspraksis uafklaret, hvornår forældelsesfristen regnes fra, når en
skadelidt indtræder i en skadevolders ret mod et selskab i medfør af § 95.



/

5

Det er således uafklaret, om fristen regnes fra indtrædelsen, eller om ska-
delidtes krav mod selskabet forældes på samme vis som skadevolders krav
mod selskabet. Det er Justitsministeriets opfattelse, at det på bag-grund af
almindelige principper om indtrædelse må antages, at skadelid-tes krav mod
selskabet forældes på samme vis som skadevolders krav mod selskabet.
Skadelidte kan således i visse tilfælde risikere, at et krav mod selskabet vil
være forældet på det tidspunkt, hvor skadelidte får mu-lighed for at rejse et
krav over for selskabet.
…

3.2.2. Lovforslagets udformning
…

Justitsministeriet er enig med FAL-udvalget i, at der alene bør gælde sær-
lige forældelsesregler på forsikringsområdet, hvis der er et særligt behov
herfor. Herved sikres bl.a., at i tilfælde, hvor en person kan rette et krav mod
såvel et forsikringsselskab som mod en anden person, forældes kra-vene
som udgangspunkt efter de samme regler. Justitsministeriet er dog også enig
med udvalget i, at dette udgangspunkt bør fraviges i visse til-fælde, jf.
nedenfor.
…

Justitsministeriet er enig i, at forsikringsområdets karakter tilsiger en sær-lig
nem adgang til afbrydelse af forældelsen ved krav mod forsikringssel-skaber
i anledning af skader. Det er således ikke hensigtsmæssigt, at for-
sikringstagere og sikrede skal være opmærksomme på, at der kan ind-træde
forældelse, mens en sag er under behandling ved et forsikringssel-skab.
…

Justitsministeriet foreslår på den baggrund, at der indsættes en bestem-melse
i forsikringsaftaleloven, hvorved det fastlægges, at hvis en skade in-den
forældelsesfristens udløb er anmeldt til selskabet, forældes krav som følge af
skaden tidligst et år efter selskabets meddelelse om, at det helt el-ler delvist
afviser kravet.
…

Den gældende forsikringsaftalelovs § 29, stk. 2, bestemmer, at ved an-
svarsforsikring, hvor selskabet hæfter umiddelbart over for skadelidte,
forældes skadelidtes krav mod selskabet efter de samme regler, som gæl-der
for skadelidtes krav mod skadevolderen.
…



/

6

Forsikringsaftalelovens § 29, stk. 2, omfatter ikke den situation, at der ved
ansvarsforsikringer sker indtrædelse i den sikredes ret imod selskabet ef-ter
forsikringsaftalelovens § 95. Det er uafklaret i retspraksis, om forældel-
sesfristen i disse tilfælde skal regnes fra indtrædelsen, eller om skadelidtes
krav mod selskabet forældes på samme måde som skadevolders krav mod
selskabet. Hvis det antages, at skadelidtes krav mod selskabet forældes på
samme måde som skadevolders krav mod selskabet, kan et krav mod sel-
skabet allerede være forældet på det tidspunkt, hvor skadelidte får mulig-hed
for at rejse det over for selskabet, jf. ovenfor under pkt. 3.2.1.

Det foreslås derfor, at skadelidtes krav mod selskabet i disse tilfælde, hvor
selskabet ikke hæfter direkte over for den skadelidte, forældes tidligst et år
efter indtrædelsen i skadevolders krav mod selskabet. Herved får den
skadelidte rimelig mulighed for at rejse sit krav over for selskabet. Det vil
naturligvis være en betingelse, at indtrædelsen er sket inden udløbet af
forældelsesfristen for skadelidtes krav mod den sikrede.”

Af bemærkningerne til § 29 i samme lovforslag fremgår bl.a. (s. 5694-5696):

”Til § 2 (forsikringsaftaleloven)
…

Til nr. 2 (§ 29)
Det foreslås, at krav i anledning af forsikringsaftalen som udgangspunkt
forældes efter reglerne i forældelsesloven, jf. stk. 1. ”Krav i anledning af
forsikringsaftalen” omfatter alle krav, der vedrører og/eller udspringer af
aftalen. Reglen har således et videre anvendelsesområde end den gæl-dende
§ 29, stk. 1, der alene omfatter krav, der er »grundede i forsikrings-aftalen«.
Den foreslåede regel omfatter også krav, der opstår i kraft af lov-givningen
og støttes på indholdet af forsikringsaftalen. Som eksempel på krav, der
opstår i kraft af lovgivningen, kan nævnes skadelidtes krav mod
ansvarsforsikringsselskabet efter færdselslovens § 108, stk. 1.

Der foreslås i stk. 2-6 en række undtagelser til stk. 1, hvorved forældelses-
lovens almindelige regler fraviges.
…

Med stk. 4 foreslås en særregel vedrørende ansvarsforsikringer, når der sker
indtrædelse i den sikredes ret imod selskabet efter forsikringsaftalelo-vens §
95. Den skadelidtes krav mod selskabet forældes i sådanne tilfælde tidligst et
år efter indtrædelsen, når indtrædelsen er sket inden udløbet af
forældelsesfristen for kravet med den sikrede.
…



/

7

Det foreslås, at forældelsesfristen for så vidt angår krav mod et forsik-
ringsselskab afbrydes foreløbigt allerede på det tidspunkt, hvor skaden, der
ligger til grund for kravet, anmeldes til selskabet, jf. stk. 5, 1. pkt.”

Anbringender
British American Tobacco har anført navnlig, at kravet ikke er forældet, idet sel-
skabet efter forsikringsaftalelovens § 95, stk. 2, er indtrådt i Udenlandsk
virksomhed 1's retsstil-ling over for HDI-Gerling også i henseende til forældelse
og derfor kan støtte ret på, at der i forholdet mellem Udenlandsk virksomhed 1 og
HDI-Gerling er sket afbrydelse af forældelsesfristen ved, at Udenlandsk
virksomhed 1 anmeldte skaden til HDI-Gerling, jf. forsik-ringsaftalelovens § 29,
stk. 5. Da HDI-Gerling ikke har afvist kravet, er foræl-delse fortsat afbrudt.

Princippet om indtræden efter forsikringsaftalelovens § 95 er i overensstem-melse
med almindelige indtrædelsesprincipper, sådan at skadelidte ikke opnår bedre,
men heller ikke dårligere ret end skadevolderen (den sikrede), jf. herved også
princippet i gældsbrevslovens § 27 samt forsikringsaftalelovens forarbej-der. De
forudgående instansers afgørelser hviler derfor på en fejlagtig opfattelse af
forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5, samt af dommene i UfR 2017.1787 H og UfR
2018.1506 H.

Bevismæssigt er det i første række mailen af 20. september 2011 fra Udenlandsk
virksomhed 1 til British American Tobacco, der understøtter, at Udenlandsk
virksomhed 1 foretog anmeldelse til HDI-Gerling. Det understøttes desuden af, at
HDI-Gerling i overensstemmelse med forsikringsbetingelserne udpegede
advokater i sagen, og at HDI-Gerling ikke har søgt at føre modbevis.

Der er endvidere sket afbrydelse af forældelse som følge af, at retssagen i Eng-
land i realiteten blev ført imod HDI-Gerling og ikke mod Udenlandsk virksomhed
1. Af oplys-ningerne fra Udenlandsk virksomhed 1's konkursbo fremgår, at det
reelt var HDI-Gerling, som repræsenterede Udenlandsk virksomhed 1 ved sagen i
England. Dette er i overensstemmelse med Udenlandsk virksomhed 1's
forsikringsbetingelser, hvorefter forsikringsselskabet (HDI-Ger-ling) ved
behandling af skadesager tager stilling til opgørelse af skaden, udpeg-ning af
advokater, indledning af procedurer mv.

Alternativt skal HDI-Gerling anses for at være blevet procesunderrettet om
retssagen i England efter forældelseslovens § 22 eller princippet heri, sådan at
kravet af den grund ikke er forældet. Betingelserne i forældelseslovens § 22 er
opfyldt, idet Udenlandsk virksomhed 1 under konkurs og HDI-Gerling er
solidarisk ansvarlige for kravet, og HDI-Gerling var fuldt ud bekendt med
retssagen i England og va-retog de facto sine interesser under sagen.

HDI-Gerling har anført navnlig, at British American Tobacco først ved
Udenlandsk virksomhed 1 konkurs den 18. september 2012 fik et krav mod HDI-
Gerling efter forsik-



/

8

ringsaftalelovens § 95, stk. 2. Dette krav er forældet efter forældelseslovens § 3,
stk. 1, jf. forsikringsaftalelovens § 29, stk. 1, idet British American Tobacco ikke
forud for sagsanlægget i Danmark har afbrudt eller suspenderet forældelse over
for HDI-Gerling.

British American Tobacco indtrådte i henhold til forsikringsaftalelovens § 95, stk.
2, alene i Udenlandsk virksomhed 1's ret over for HDI-Gerling i henhold til den
indgåede forsikringsaftale og ikke i Udenlandsk virksomhed 1's retsstilling
generelt, herunder i forhold til spørgsmålet om forældelse. British American
Tobacco kan derfor ikke støtte ret på en eventuel afbrydelse af forældelse efter
forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5, ved Udenlandsk virksomhed 1's påståede
anmeldelse af kravet til HDI-Gerling, idet kravet hviler på et særligt grundlag
(Udenlandsk virksomhed 1's konkurs) og dermed forældes særskilt. Hvis
Højesteret måtte finde, at udgangspunktet, som gælder for en regresberettigets
krav mod en skadevolder, finder anvendelse, gøres det gældende, at der er tale om
et særligt tilfælde, sådan at udgangspunktet om indtræden også i forældel-sesretlig
henseende skal fraviges. Den almindelige 3-årige forældelsesfrist be-gyndte derfor
at løbe på tidspunktet for Udenlandsk virksomhed 1's konkurs og udløb den 18.
september 2015.

British American Tobacco har desuden ikke løftet bevisbyrden for, at Udenlandsk
virksomhed 1 anmeldte skaden til HDI-Gerling. Det kan ikke pålægges HDI-
Gerling at føre bevis for, at anmeldelse ikke er sket.

Sagsanlægget i England kan ikke anses for fristafbrydende over for HDI-Ger-ling
efter forældelseslovens § 16 og § 20, idet HDI-Gerling ikke var part ved ud-
tagelsen af stævningen i den engelske retssag og heller ikke blev inddraget i sa-
gen efter Udenlandsk virksomhed 1's konkurs. British American Tobacco-
selskaberne procesun-derrettede ikke HDI-Gerling, jf. forældelseslovens § 22, stk.
1 og 2. Hverken ak-tiv deltagelse i en retssag eller interesse i og viden om en
retssag fører til afbry-delse af forældelse, hvis vedkommende ikke er part eller
skriftligt procesunder-rettet.

Højesterets begrundelse og resultat

Sagens baggrund og problemstilling
Under transport fra Ungarn til Danmark af et parti cigaretter, der tilhørte Bri-tish
American Tobacco Exports Limited, forsvandt en del af cigaretterne i Dan-mark
den 19. september 2011, inden transporten nåede bestemmelsesstedet. Transporten
blev foretaget af det hollandske firma Udenlandsk virksomhed 1, som havde
tegnet ansvarsforsikring i HDI-Gerling Verzekeringen N.V.

British American Tobacco-selskaberne anlagde den 21. september 2011 sag ved de
engelske domstole mod bl.a. Udenlandsk virksomhed 1, som i september 2012
blev erklæret



/

9

konkurs. Den 28. oktober 2015 afviste The Supreme Court i England sagen på
grund af manglende værneting.

British American Tobacco har efterfølgende den 25. oktober 2016 anlagt denne
sag mod HDI-Gerling med krav om betaling af erstatning for de bortkomne ci-
garetter. Spørgsmålet om kravets forældelse er for Højesteret udskilt til forlods
behandling og afgørelse. Parterne er for Højesteret enige om, at spørgsmålet skal
afgøres efter dansk ret.

Indtræden efter forsikringsaftalelovens § 95, stk. 2
Efter forsikringsaftalelovens § 95, stk. 2, indtræder skadelidte i sikredes ret imod
selskabet, hvis skadelidtes krav er omfattet af sikredes konkurs.

Højesteret finder, at indtræden efter § 95, stk. 2, i overensstemmelse med be-
stemmelsens ordlyd, og hvad der må anses for forudsat i forarbejderne til lo-vens
§ 29 om forældelse (Folketingstidende 2006-07, tillæg A, lovforslag nr. L 166, s.
5665 ff. og 5694 ff.), indebærer, at skadelidte indtræder i skadevolderens (den
sikredes) forældelsesretlige stilling over for forsikringsselskabet.

Hvis skadevolderen har anmeldt skaden til forsikringsselskabet, sådan at foræl-
delse af skadevolderens krav mod selskabet er afbrudt, jf. forsikringsaftalelo-vens
§ 29, stk. 5, indebærer skadelidtes indtræden efter § 95, stk. 2, derfor, at skadelidte
også indtræder i denne forældelsesretlige virkning af anmeldelsen. En sådan
situation adskiller sig fra situationen i Højesterets dom af 23. januar 2018 (UfR
2018.1506), som angik spørgsmålet om, hvem der ved anmeldelse kan afbryde
forældelse efter § 29, stk. 5, og ikke spørgsmålet om indtræden ef-ter § 95, stk. 2, i
den forældelsesretlige virkning af en anmeldelse foretaget af den forsikrede
skadevolder.

Den konkrete sag
Af mail af 20. september 2011 fra Udenlandsk virksomhed 1 til British American
Tobacco frem-går bl.a.:

”Our insurance has been notified and the case is in the hands of the loss
adjusters “Udenlandsk virksomhed 2” . Person 7 is this morning with Person
6 in Hamburg to obtain info from Person 6 about the technical side and he
will be present when the vehicle will be in-spected there by Person 6 as on
my request.

Person 7 (Tlf nr.) visited me this afternoon in By 1 and your name was
mentioned too. He will certainly contact you.”

Højesteret finder på baggrund af mailen og det oplyste om sagsanlægget i Eng-
land, at det er tilstrækkeligt sandsynliggjort, at Udenlandsk virksomhed 1 i
september 2011 fore-



/

10

tog anmeldelse af skaden til HDI-Gerling. Udenlandsk virksomhed 1 har herved
afbrudt foræl-delse af sit eventuelle krav mod HDI-Gerling, jf.
forsikringsaftalelovens § 29, stk. 5, og British American Tobacco er efter
forsikringsaftalelovens § 95, stk. 2, ved Udenlandsk virksomhed 1's konkurs
indtrådt i denne forældelsesretlige virkning af anmel-delsen.

Højesteret tager herefter British American Tobaccos påstand om, at et eventuelt
krav ikke er forældet, til følge.

Der vil blive taget stilling til spørgsmålet om sagsomkostninger i forbindelse med
Højesterets afgørelse af sagens øvrige spørgsmål.

THI BESTEMMES:

HDI-Gerling Verzekeringen N.V. skal anerkende, at British American Tobacco
Exports Limiteds eventuelle krav ikke er forældet.



/