Byrettens dom i sagen mod den tiltalte blev stadfæstet
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Straffesag — Almindelig domsmandssag
Sagsemner: Erhvervsforhold;

ØSTRE LANDSRETS DOMBOG







Afsagt den 18.november 2016 af Østre Landsrets 7. afdeling
(landsdommerne Karen Hald, Ib Hounsgaard Trabjerg og Finn Morten Andersen med
domsmænd)_


7. afd. nr. $-2066-16:
Anklagemyndigheden
mod


(advokat Betina Hald Engmark)




Københavns Byrets dom af 8. juli 2016 (SS 2-4688/2016) er anket af 
med påstand om frifindelse.


Anklagemyndigheden har nedlagt påstand om domfældelse i overensstemmelse med byret -
tens bevisresultat og om skærpelse.


Forklaringer
Tiltalte har heller ikke i landsretten ønsket at afgive forklaring. Der er i landsretten afgivet
supplerende forklaring af vidnerne politiassistent  0g politiassistent



 har vedrørende forhold 1, 3 og 4 supplerende forklaret
blandt andet, at han spurgte passagererne i bilen; om de var Uber-kunder; hvilket de be-
kræftede. Hans mistanke blev også bestyrket ved, at der ikke var en forsædepassager. Det
ville der normalt være ved en rent privat kørsel. Han ved ikke; om de pågældende passa -

gerer betalte for turen; inden de forlod bilen. Han ved ikke, hvordan betalingen til Uber
foregår. Han kan ikke huske; om passagererne fortalte, hvor de skulle hen. Han bad ikke
om navn på passagererne, inden han bad dem om at forlade bilen. Der var på baggrund af
den forholdsordre; han havde fået, ikke behov for få passagerernes navne, fordi de nødven-
dige oplysninger ville fremgå af tiltaltes telefon; som skulle sikres til sagen, ligesom passa -
geremne heller ikke havde gjort noget galt. Han har ikke haft kontakt til Uber i sagens an-
ledning:


 har vedrørende forhold 5, 7 og 8 supplerende forklaret blandt andet; at
det var hans klare indtryk; at passagererne endnu ikke havde nået at fortælle tiltalte; hvor
de skulle hen. Bilen nåede højest at trille fem meter, inden den blev standset af  politiet.
Han sikrede sig ikke chaufførens telefon til sagen; idet de havde fået forholdsordre om, at
det ikke længere var nødvendigt. Han ved ikke; om der også var en forholdsordre om, at de
skulle tage billeder af telefonen. Han mener ikke; at han tog flere billeder ud over de bille -
der, der fremgår af fotomappen.


 har vedrørende forhold 5 forklaret blandt andet, at han om
natten den 6. februar 2016 var passager i en Uber-taxi; der blev standset af  politiet. Han
havde bestilt bilen over Uber-appen: Han kendte ikke chaufføren i forvejen: Vognen nåede
at køre ca. 20 meter, inden de blev standset af politiet. Han kan ikke huske; om han nåede
at sige til chaufføren; hvor han skulle hen. Der blev trukket penge vist nok 60 kr. på
hans konto for kørslen: Han har fået pengene igen fra Uber. Han skrev til Uber på en mail
adresse, der var oplyst i applikationen. Han bruger Uber-appen ca: en gang om måneden.
Han havde vel brugt Uber-appen to-tre gange forud for kørslen den 6. februar 2016. Man
skal godkende den chauffør, der i applikationen bliver anvist til at køre turen. Allerede i
applikationen kan man angive, hvor man skal hen, men man kan også vente med at sige det
til chaufføren.


Personlige oplysninger
Tiltalte har om sine personlige forhold forklaret; at han fortsat er under uddannelse. Der er
jobgaranti. Han får nu kontanthjælp på 7.500 kr. om måneden.


Nærmere om retsgrundlaget 2 erhvervsmæssig personbefordring
Gældende regler

- 3 - 
 
Taxikørselsloven (lovbekendtgørelse nr. 1 07 af 30. januar 2013 om taxikørsel  m.v.) bygger 
– ligesom den tidligere lovgivning i hyrevognsloven  fra 1978  – på et bevillingssystem, 
således at erhvervsmæssig personbefordring kræver bevilling i henhold til loven.  
 
Taxikørselslovens § 1, stk. 1, har føl gende ordlyd:  
 
”§ 1. Den, der udfører erhvervsmæssig personbefordring (taxikørsel, limo usi-
nekørsel, sygetransport og offentlig servicetrafik) med et dansk indregistreret 
motorkøretøj indrettet til befordring af højst 9 personer, føreren medregnet, skal 
have tilladelse hertil.”  
 
Taxikørselsloven indeholder en række bemyndigelsesbestemmelser, herunder bestem -
melsen i lovens § 12, stk. 1, nr. 2, der indeholder hjemmel til at fastsætte regler om und -
tagelse fra kravet om tilladelse, herunder afgrænsning mell em erhvervsmæssig og ikke 
erhvervsmæssig personbefordring. Taxikørselsbekendtgørelsen (bekendtgørelse nr. 405 af 
8. maj 2012 om taxikørsel mv. som ændret ved bekendtgørelse nr. 1651 af 8. december 
2015) er udstedt i medfør af blandt andet denne bemyndigels esbestemmelse. Bekendt -
gørelsen indeholder i § 1, stk. 1, følgende bestemmelse til fastlæggelse af, hvad der forstås 
ved erhvervsmæssig personbefordring:  
 
”§ 1. Ved erhvervsmæssig personbefordring (taxikørsel, limousinekørsel, sy -
getransport og offentlig servicetrafik) forstås kørsel i et dansk indregistreret 
motorkøretøj indrettet til befordring af højst 9 personer føreren medregnet  
1) med personer uden en nærmere tilknytning til den person, virksomhed eller 
sammenslutning, der udfører eller lader kørslen ud føre, jf. dog stk. 5,  
2) som udføres mod vederlag, idet godtgørelse for de med kørslen direkte for -
bundne omkostninger, f.eks. udgifter til benzin eller olie, ikke anses som 
vederlag, eller  
3) som udgør den pågældende persons, virksomheds eller sammenslutnings 
primære formål.  
Stk. 2.  Ved limousinekørsel forstås kørsel som nævnt i stk. 1, der udføres som 
repræsentationskørsel, bryllupskørsel og lignende kørsel i køretøjer med særlig 
indretning, udstyr og lignende.  
Stk. 3.  Ved sygetransport forstås befordring af pe rsoner henvist til sundhedsfag -
lig behandling og personer, der på grund af sygdom eller handicap er afskåret fra 
eller kun med besvær kan benytte almindelige befordringsmidler, herunder taxi, 
samt hastende befordring af blod - og organdonorer i forbindelse med sygdoms - og 
ulykkestilfælde. Ambulancekørsel er ikke omfattet af denne bekendtgørelse.  
Stk. 4.  Ved offentlig servicetrafik forstås kørsel i forbindelse med kontrakt med 
et trafikselskab om almindelig rutekørsel.  
Stk. 5.  Samkørselsarrangementer og kørse l ved benyttelse af køretøjer tilknyttet 
delebilsordninger anses ikke som erhvervsmæssig personbefordring, jf. stk. 1, 
såfremt der alene ydes godtgørelse for de med kørslen direkte forbundne omkost -
ninger.

- 4 - 
 
Stk. 6.  Kørsel, som en hjælper udfører for borgere n som led i borgerstyret per -
sonlig assistance efter § 96 i lov om social service eller andre ordninger efter den -
ne lov eller øvrig lovgivning, hvor der indgår hjælp til færden uden for hjemmet, 
anses ikke som erhvervsmæssig personbefordring, jf. stk. 1.”  
 
I modsætning til reglerne i buskørselsloven (lovbekendtgørelse nr. 1050 af 1 2. november 
2012 om buskørsel) gennemfører reglerne i taxikørselsloven ikke EU -retlig regulering i 
dansk ret . 
 
Forarbejder  
Taxikørselsloven blev vedtaget ved lov nr. 329 af 14. m aj 1997. Af forarbejderne til § 1, 
nr. 1, således som denne bestemmelse blev affattet ved 1997 -loven , fremgår følgende af de 
specielle bemærkninger (Lovforslag nr. L 141, Folketingsåret 1996 -97):  
 
”Til § 1  
Ved den foreslåede bestemmelse bibeholdes bevilli ngssystemet som grundlag for 
udførelse af taxikørsel. Dette betyder, som hidtil, at den, der ønsker at udføre taxi -
kørsel, skal ansøge om og erhverve bevilling hertil, forinden vedkommende får ret 
til at udføre denne form for erhvervsmæssig personbefordrin g. Der vil, som hidtil, 
blive krævet en bevilling pr. motorkøretøj, der benyttes til taxikørsel.  
Den gældende lov indeholder to undtagelser fra bevillingskravet. Bevilling er 
således ikke påkrævet, såfremt det pågældende motorkøretøj (indrettet til beford -
ring af højst 9 personer, føreren medregnet) udelukkende benyttes til sygetransport 
eller almindelig rutekørsel i henhold til § 2, stk. 2, i lov om buskørsel.  
Ifølge lovforslaget er det alene sidstnævnte undtagelse, der fortsat er gældende. 
Sygetransport g øres således tilladelsespligtig på samme måde som taxivirksom -
hed. Dette betyder, at der vil blive fastsat krav (økonomisk baggrund, faglige kva -
lifikationer og vandel m.v.) vedrørende adgang til dette erhverv. Disse krav vil 
indholdsmæssigt svare til de samtidig foreslåede adgangskrav til taxierhvervet. 
Opfylder en ansøger disse krav, kan den kompetente myndighed (kommunal besty-
relsen/Storkøbenhavns Taxinævn) udstede tilladelse til sygetransport. Der udste des 
en tilladelse pr. køretøj. .. .” 
 
Taxikørsel sloven omfattede oprindelig tre tilladelsestyper: Taxitilladelse, limousi ne-
tilladel se og tilladelse til sygetransport. Ved l ov nr. 633 af 14. juni 2011 om ændring 
af lov om taxikørsel m.v. blev § 1 nyaffattet, og der blev indført en ny tilladelsestype , 
tilladelse til offentlig servicetrafik . I forarbejderne (Lovforslag nr. L 173, Fol ketings -
året 2010 -11) er det i de specielle bemærkninger til den nyaffattede § 1 blandt andet  
anført , at der ikke på grundlag af den nye tilladelsestype vil kunne udføres  andre for -
mer for erhvervsmæssig personbefordring. V ed lov nr. 399 af 9. maj 2012 om æn -
dring af lov om taxikørsel m.v. og registre rings afgiftsloven  blev betingelsen om til -
ladelse til taxikørsel for udstedelse af tilladelse til offentlig servicetrafik ophævet.

- 5 - 
 
Af forarbejderne til bemyndigelsesbestemmelsen i lovens § 12, stk. 1, nr. 2, der ikke er 
blevet ændret siden taxikørselslovens vedtagelse i 1997, og som taxikørselsbekendt gø-
relsen blandt andet er udstedt i medfør af, fremgår følgende af de spe cielle bemærkninger  
(Lovforslag nr. L 143, Folketingsåret 1996 -97):  
 
”… 
Efter nr. 2  kan ministeren fastsætte regler om undtagelse fra kravet om tilladelse, 
herunder afgrænsningen mellem erhvervsmæssig og ikke -erhvervsmæssig person -
befordring. Der er i for arbejderne (lovbemærkningerne) til den eksisterende lov 
anført følgende vedrørende den nævnte afgrænsning:  
»Ved afgrænsningen har man valgt at referere til begrebet erhvervsmæssig per -
sonbefordring. Dette har hidtil (d.v.s. før 1978 -loven)  været anvendt i færdsels -
lovgiv ningen til fastsættelse af, hvilke særlige krav der af færdselssikkerheds -
mæssige hensyn skal stilles til køretøjets udstyr og føreren. Der har f.eks. været 
stillet krav om særligt udstyr, periodisk syn og særligt førerbevis. Det har imid -
lertid været vanskeligt at foretage en tilfredsstillende afgrænsning af erhvervs -
mæssig person befordring ud fra færdselssikkerhedsmæssige hensyn. Der er der -
for enighed mel lem justitsministeriet og ministeriet for offentlige arbejder om, 
at begrebets be tydning bør fastlægges ud fra trafikpolitiske hensyn, og Justits -
ministeriet vil fremover foretage tilsvarende fortolkning af begrebet, hvor dette 
anvendes i færdsels lovgiv ningen.  
I det samtidig forelagte forslag til lov om buskørsel er afgrænsningen af  den 
kørsel, der skal kunne udføres uden tilladelse, fordi den ikke kan anses for at 
være erhvervs mæssig, ligeledes foretaget ud fra trafikpolitiske hensyn. Disse 
hensyn fører dog ikke til, at der skal gælde samme afgrænsning på hyre - som på 
buskørsel sområdet, jfr. i øvrigt bemærkningerne til § 1 i forslaget til lov om 
buskørsel (1978 -loven).  
 Efter såvel dette lovforslag som forslaget til lov om buskørsel falder veder -
lagsfri kørsel, hvor der udelukkende befordres personer, der har en nærmere til -
knytning til den, der er registreret som ejer af køretøjet, uden for begrebet er-
hvervs mæssig personbefordring, når kørslen udføres som led i anden virksom -
hed af ejeren selv eller af en hos denne ansat chauffør. Som eksempel herpå kan 
nævnes en fabriks - eller forretningsvirksomheds kørsel med personale og en 
institutions (f.eks. en skoles eller et ungdomhjems) befordring af institutionens 
elever. Endvidere kan nævnes politiets og kriminalforsorgens kørsel med an -
holdte samt brandvæsenets kørsel med mands kab. 
I modsætning til, hvad der gælder efter lovforslaget til lov om buskørsel, anses 
efter dette lovforslag en erhvervsvirksomheds kørsel med kunder også for at 
falde uden for begrebet erhvervsmæssig personbefordring. Der stilles altså på 
hyrekør selsomr ådet ikke samme krav til tilknytningsforholdet mellem køretøjet 
og pas sagererne som på buskørselsområdet. For at kundekørsel skal kunne ud -
føres frit, kræves det ligesom ovenfor, at den skal udføres vederlagsfrit med et 
virksomheden tilhørende køretøj og med virksomhedens egen chauffør.  
Den, der er registreret som bruger, kan - såfremt brugsretten hidrører fra et 
normalt leasingforhold, det vil sige, at leasing er et normalt led i leasers erhverv 
- ligestilles med køretøjets ejer.«  
Afgrænsningen af den ikk e-erhvervsmæssige kørsel over for den erhvervsmæs -
sige personbefordring er således central for hele lovgivningen om erhvervsmæssig 
personbefordring, hvad enten der er tale om bus - eller taxikørsel. »Erhvervsmæs -
sig per sonbefordring« er det grundlæggende begreb, der udløser tilladelseskravet 
og dermed adgangskravene til at udføre en given personbefordring samt tillige

- 6 - 
 
kravet om kørekort til erhvervsmæssig personbefordring. Begrebet må således 
være gen stand for en nærmere definition og udfyldning, for at l oven skal have 
berettigelse. Den mest hensigtsmæssige måde at gøre dette på, er imidlertid at 
foretage en modsætningsvis definition af, hvad der kan betragtes som ikke -
erhvervsmæssig kørsel.  
Der er i overensstemmelse hermed fastsat nærmere retningslinjer v edrørende af -
grænsningen af den ikke -erhvervsmæssige over for den erhvervsmæssige person -
befordring (såvel taxikørsel som buskørsel). I henhold til disse anses kørslen for 
ikke-erhvervsmæssig, såfremt  
1) kørslen udføres vederlagsfrit,  
2) af den registrerede ejer  eller bruger af motorkøretøjet, eller en ansat hos denne,  
3) kørslen er led i anden virksomhed, idet der  
4) udelukkende må befordres personer med en nærmere tilknytning til ejeren eller 
brugeren.  
Det er ikke umiddelbart hensigten at ændre den eksisterende afgræ nsning mellem 
den ikke -erhvervsmæssige personbefordring og den af lovforslaget omfattede per -
sonbefordring, men bestemmelsen giver ministeren mulighed for at foretage æn -
dringer i afgrænsningen, såfremt dette findes hensigtsmæssigt.  
For så vidt angår adgan gen til at fastsætte regler om undtagelse fra tilladel seskra -
vet, henvises der til bemærkningerne til forslaget til lov om ændring af busloven 
(lov nr. 364 af 6. juni 1990), hvoraf fremgår, at ministeren kan fastsætte, at »visse 
særlige former for erhverv smæssig personbefordring undtages fra kravet om til -
ladelse, idet afgørelsen vil bero på en konkret vurdering, herunder om kørslen 
udføres i konkurrence med andre virksomheder.«  
Inden for busområdet har bemyndigelsen til at undtage fra tilladelseskravet i Per-
sontrafikrådets/Færdselsstyrelsens regi hidtil været administreret meget restriktivt, 
idet dette efter bekendtgørelsen om buskørsel kun kan finde sted i ganske særlige 
tilfælde. Denne restriktive praksis forudsættes tilsvarende anvendt på taxiområdet.  
Der kan f.eks. være tale om at undtage kørsel, der - såfremt ansøgningen om und -
tagelse fra tilladelse blev afslået - ikke ville blive overladt til andre taxivognmænd. 
Eksempler herpå kan være kørsel i forbindelse med enkeltstående private »åbent -
hus« arr angementer, hvor der er tale om en ganske særlig serviceydelse, samt kør -
sel på et lukket område med en begrænset personkreds, såsom kørsel i forlystel -
sesparker, dyreparker, inden for et aflukket lufthavnsområde m.v.  
…” 
 
Landsrettens begrundelse og result at 
Landsretten finder ikke grundlag for at udsætte sagen med henblik på nærmere belysning 
af eventuelle EU -retlige aspekter mv.  
 
Efter de afgivne forklaringer kan det lægges til grund, at tiltalte v ed de omhandlede kørsler 
den 18. november 2015 og 6. febr uar 2016 kørte i en almindelig personbil med passagerer, 
som havde bestilt tiltalte til kørslen ved brug af sel skabet Ubers internetapplikation.  Efter 
indretningen af Uber -appen skulle betaling for kørslerne afregnes direkte over for Uber og 
efter Ubers t akster, hvorefter Uber efter et fradrag , der for landsretten er oplyst til at 
udgøre på 20 % , skulle afregne betalingen for kørsle rne over for tiltalte.

Det lægges efter bevisførelsen til grund, at de omhandlede kørsler er foretaget med pas -
sagerer, der ikke har nogen nærmere tilknytning til tiltalte ud over anvendelsen af Ubers
internetapplikation; 0g at kørslerne er udført mod en betaling, der overstiger de med
kørslen direkte forbundne omkostninger til feks. benzin eller olie.


Landsretten finder under disse omstændigheder, at kørslerne må anses for erhvervsmæssig
personbefordring som nævnt i taxikørselslovens 8 1, stk. 1,jf. bekendtgørelse om taxikør -
sel 8 1, stk. 1.Der er ikke grundlag for at anse kørslerne for samkørselsarrangementer mv.
omfattet af bekendtgørelsens $ 1, stk. 5.


Herefter; 0g idet tiltalte ikke har tilladelse til at udføre erhvervsmæssig befordring, idet den
personbil, der blev anvendt under kørslerne, ikke var godkendt til og registreret til taxikør -
sel, 0g idet tiltalte ikke har erhvervet kørekort til erhvervsmæssig personbefordring, tiltræ -
des det; at tiltalte som fastslået ved byrettens dom er fundet skyldig i overtrædelse af taxi -
kørselslovens $ 16, stk. 1, nr. 1,jf. $ 1, stk. 1, færdselslovens 117 d, stk. 2,jf. 8 56, stk. 1,
1. pkt., og bekendtgørelsen om særlige krav til taxier mv. $ 18, stk. 1,jf. $ 1. Det tiltrædes
endvidere, at der ikke er grundlag for at anse en overtrædelse af taxikørselslovens 8 16, stk.
1, nr. 1,jf. $ 1, stk. 1, for omfattet af straffelovens $ 21 om forsøg i tilfælde; hvor kørslen
afbrydes undervejs ved, at føreren standses af politiet.


Straffen findes efter karakteren 0g omfanget af de begåede forhold passende udmålt til en
bøde på 6.000 kr. Der er herved navnlig taget hensyn til, at der er tale om to kørsler til
samtidig pådømmelse om kørsel i strid med taxikørselslovens $ 1, stk. 1,ien bil, der ikke
var godkendt 0g registreret hertil.


Landsretten stadfæster derfor dommen.


Thi kende s for ret:


Byrettens dom i sagen mod  stadfæstes.


Tiltalte skal betale sagens omkostninger for begge retter.