Landsrettens kendelse stadfæstes, således at Kriminalforsorgen tilpligtes at anerkende, at Kriminalforsorgens afgørelse af 21. marts 2019, hvor Kriminalforsorgen stadfæstede, at indkærede var blevet i... Vis mere
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Straffuldbyrdelse
Sagsemner: Strafferet og proces;

/

HØJESTERETS KENDELSE
afsagt fredag den 15. oktober 2021

Sag BS-4917/2021-HJR

Direktoratet for Kriminalforsorgen

mod

Indkærede, tidligere Kærende
(advokat Claus Allan Bonnez, beskikket)

I tidligere instanser er truffet afgørelse af Retten i Horsens den 27. september 2019
(BS-23441/2019-HRS) og af Vestre Landsrets 13. afdeling den 18. august 2020
(BS-4023/2020-VLR).

I påkendelsen har deltaget tre dommere: Michael Rekling, Jan Schans Christensen
og Anne Louise Bormann.

Påstande
Direktoratet for Kriminalforsorgen har nedlagt påstand om stadfæstelse af Di-
rektoratet for Kriminalforsorgens afgørelse af 19. marts 2019.

Indkærede, tidligere Kærende har nedlagt påstand om stadfæstelse af Vestre
Lands-rets kendelse.

Sagsfremstilling
Dette kæremål drejer sig om berettigelsen af Direktoratet for Kriminalforsor-gens
afgørelse af 21. marts 2019, hvorved Indkærede, tidligere Kærende bl.a. blev
ikendt 12 dages strafcelle i medfør af straffuldbyr-delseslovens § 67, nr. 7.

Den 21. november 2018, under strafafsoningen i Renbæk Fængsel, blev der un-der
en visitation af Indkærede, tidligere Kærendes celle fundet flere ulovlige gen-



/

2

stande, herunder en bonflaske under radiatoren, 1 bonflaske på toilettet og
hashmix på toilettet. Hændelsen er beskrevet i en rapport af samme dato.

Senere samme dag fremsatte han nogle bemærkninger overfor en fængselsbe-tjent,
som denne opfattede som trusler mod sig selv og sin familie. Episoden er
beskrevet i Renbæk Fængsels rapport af 22. november 2018, hvoraf fremgår:

”Rapport vedrørende:
Underlæggende trussel

Kort beskrivelse af episoden:
Den 21.11.18 kl. 14.00

Indkærede, tidligere Kærende kommer ind på kontoret, hvor Person 2
Nummer 1 og jeg Nummer 2 sidder, Indkærede, tidligere Kærende virker
irritabel.

Det første Indkærede, tidligere Kærende siger er, hvordan går det har du
det fint Person 1, han siger det på en meget provokerende måde, jeg
svarer at jeg har det fint, Indkærede, tidligere Kærende spørger hvordan
har din familie det, jeg svarer de har det fint, så spørger Indkærede,
tidligere Kærende hvordan har dine børn det, (jeg kan nu mærke at jeg
synes det bliver ubehageligt og jeg føler at det han siger, skal føles som en
trussel mod min familie og mig jeg svarer dog Indkærede, tidligere
Kærende at de har det fint, Person 3 Nummer 3 kommer ind, Indkærede,
tidligere Kærende forsætter med sin talestrøm og er nu mere ophidset og
fortæller at jeg ikke gør mit fucking arbejde som kontakt person og han
ikke vil tale med mig mere, han siger at jeg i lø-bet af det sidste dage er
kommet og spurgt 7 gange om vi ikke skal tale sammen, men om jeg ikke
fatter at han ikke gider tale med mig, vi er jo ikke kærester, men samtidig
siger han at jeg ikke i 6 uger har gjort en skid for ham eller talt med ham,
jeg prøver flere gange stille og rolig at forklare Indkærede, tidligere
Kærende min side af sagen, men Indkærede, tidligere Kærende er ikke
interesseret i at hører på man, så han forsætter med sine anklager om at
jeg fucking ikke gør mit arbejde som kontakt person, som noget at det
sidste han si-ger er at han hver kvarter vil komme og spørger hvordan jeg
har det, jeg siger til Indkærede, tidligere Kærende at han skal gå ud for vi
kommer ikke videre med vores samtale, da han ikke vil hører på min side
af sagen. Indkærede, tidligere Kærende går ud.

Person 2 siger efterfølgende til mig, at det var en meget ubehagelig sam-
tale at være vidne til.”

Fængselspersonalet politianmeldte forholdet på dagen for episoden, den 21. no-
vember 2018.



/

3

Under et disciplinært forhør den 23. november 2018 blev Indkærede, tidligere
Kærende af Renbæk Fængsel ikendt 12 dages strafcelleanbringelse i medfør af
straffuldbyrdelseslovens § 67, nr. 7, jf. § 68, stk. 1, jf. § 70.

Renbæk Fængsels afgørelse blev indbragt for Direktoratet for Kriminalforsor-gen,
som den 21. marts 2019 traf afgørelse i sagen. Af afgørelsen fremgår bl.a.:

”Vi er enige med Renbæk Fængsel.

Afgørelse om at ikende din klient strafcelle i 12 dage og tilbagekaldte din
kli-ents udgangstilladelse i 8 måneder var korrekt

Vedrørende ikendelse at strafcelle i 12 dage
Det fremgår af sagen, at din klient den 21. november 2018 under sam-tale
med en fængselsbetjent kom med nogle bemærkninger om fæng-
selsbetjents famille, hvilket var opfattet som trusler over for fængselsbe-
tjent.
…

Det fremgår desuden af sagen, at den samme dag den 21. november 2018
blev der foretaget undersøgelse af din klients celle. Under uderø-gelsen,
blev der fundet flere ulovlige genstande, herunder 1 bonflaske under
radiatoren, 1 bonflaske på toilet og hashmix på toilet.

Din klinet har under forhør den 22. november 2018 anført, at han ikke har
søgt nogen om fængselsbetjents børn, men samtidig at han har væ-ret
meget presset, og har måske sagt nogle ting, som han ikke mente.

Efter en gennemgang af sagen, har vi konkluderet, at det er korrekt, at din
klinet fremkom mod trusler over for personalet under samtalen den 21.
november 2018.

Vi har ved afgørelsen lagt vægt på, at din klinet fremkom med udtalel-ser,
der blev af involverede fængselsbetjent opfattet som trusler samt at din
klient kom med de udtalelser på provokerende måde.

Vi har desuden delvis lagt vægt på, at din klient blev fundet i besid-delse
af genstande, der kan relateres til misbrug af euforiserende stof-fer.

Vi har samtidig lagt vægt på, at ikendelse af strafcelle i 12 dage i et så-dan
tilfælde og i sammen hæng med andre overtrædelser er i overens-
stemmelse med normalreaktionsskema for Renbæk Fængsel.



/

4

For så vidt angår regler om strafcelle for trusler mod personalet, kan vi
henvise til straffuldbyrdelseslovens § 68, stk. 2, nr. 5.

For så vidt angår former for disciplinærstraf kan vi henvises til straf-
fuldbyrdelseslovens § 68, stk. 1 og 68, stk. 2, nr. 5.

For så vidt angår længen af strafcelle kan vi henvises til straffuldbyrdel-
seslovens § 70, stk. 1.”

Syd- og Sønderjyllands Politi oplyste den 29. marts 2019 Indkærede, tidligere
Kærende, at man i medfør af retsplejelovens § 721, stk. 1, nr. 2, havde besluttet at
op-give sigtelsen for de fremsatte trusler over for fængselsbetjenten i Renbæk
Fængsel med henvisning til, at man ikke forventede, at han ville blive fundet
skyldig i sigtelsen.

Indkærede, tidligere Kærende indbragte herefter Direktoratet for Kriminalforsor-
gens afgørelse for retten.

Retten i Horsens afsagde den 27. september 2019 kendelse i sagen, hvorved Di-
rektoratet for Kriminalforsorgens afgørelse af 21. marts 2019 blev stadfæstet. Af
rettens begrundelse fremgår bl.a.:

”Vedrørende ikendelse af strafcelle
Det følger af straffuldbyrdelseslovens § 67, nr. 7, at en indsat skal iken-
des disciplinærstraf ved overtrædelse af straffelovgivningen, når over-
trædelsen tillige indebærer en selvstændig krænkelse af orden eller sik-
kerhed i institutionen.

Straffuldbyrdelseslovens § 68 underbygger denne bestemmelse ved at
angive, hvilke forseelser der kan medføre disciplinærstraf i form af
strafcelle.

Det fremgår af forhørsprotokollen, at Indkærede, tidligere Kærende har
forklaret blandt andet, at han ”ikke har sagt noget om Person 1's børn” ,
og at ”Indkærede, tidligere Kærende har været meget presset, og har
måske sagt nogle ting han ikke mente” .

I rapport af 20. november 2018 har fængselsbetjent ”Person 1” beskrevet
en episode mellem ham og Indkærede, tidligere Kærende, hvor
sidstnævnte var me-get ophidset og råbte. Af rapport af 22. november
2018, udarbejdet af ”Person 1” vedrørende en episode den 21. november
2018 fremgår, at Indkærede, tidligere Kærende kom ind på kontoret,
virkede irriteret og spørger til, hvordan Person 1's familie og børn har det.
Det er ligeledes angivet, at Indkærede, tidligere Kærende spørger på en
meget provokerende måde, at fæng-



/

5

selsbetjenten synes, det bliver ubehageligt, og at han føler, at det, der
bliver sagt, skal føles som en trussel mod ham og hans familie. I rappor-
ten er herudover angivet, at Indkærede, tidligere Kærende er ophidset og
råber, og at han rå-bende beskylder den pågældende fængselsbetjent for
ikke at gøre sit ar-bejde godt nok.

Af notat af 29. august 2019 vedrørende udtalelser fra ”Person 2” og
”Person 3” fremgår, at ”Person 2” har udtalt: ”Indkærede, tidligere
Kærende henvender sig til Person 1 på en aggressiv måde og under
samtalen med Person 1 siger Indkærede, tidligere Kærende samtidig med,
at han går et skridt frem, hvordan går det med din kone, og hvor-dan går
det med dine børn” , og at Person 3 har udtalt: ”Indkærede, tidligere
Kærende spørger ind til Person 1's familie på en måde som opfattes som
truende adfærd. Der er ingen grund til at bringe Person 1's familie ind i
samtalen. Indkærede, tidligere Kærende er ophidset og har en ubehagelig
fremtræden” .

Efter indholdet af rapporten fra fængselsbetjenten ”Person 1” , de afgivne
udtalelser fra ”Person 2” og ”Person 3” sammenholdt med Indkærede,
tidligere Kærende forklaring i følge forhørsprotokollen, herunder at han
var presset og måske havde sagt noget, han ikke mente, finder retten, at
det er godt-gjort, at Indkærede, tidligere Kærende har udtalt som ovenfor
angivet vedrørende den pågældende fængselsbetjents familie og børn. Ud
fra oplysningerne om, at Indkærede, tidligere Kærende samtidig med sin
udtalelse gik frem mod den pågældende fængselsbetjent og var ophidset,
finder retten, at anstalten havde det fornødne grundlag for at anse det for
godtgjort, at Indkærede, tidligere Kærende udtalelser måtte opfattes som
trusler og omfattet af straffelo-vens § 119. Den omstændighed, at politiet
efterfølgende har opgivet på-tale i sagen kan ikke føre til et andet resultat.

Som følge af ovennævnte stadfæstes Direktoratet for Kriminalforsor-gens
afgørelse.”

Afgørelsen blev kæret til Vestre Landsret, der den 18. august 2020 ændrede by-
rettens kendelse. Af landsrettens afgørelse fremgår bl.a.:

”Kriminalforsorgens afgørelse af 21. marts 2019 henviser til straffuld-
byrdelseslovens § 68, stk. 2, nr. 5, som hjemmel for ikendelse af straf-
celle. Afgørelsen må derfor forstås således, at det er Indkærede, tidligere
Kærende udtalelser den 21. november 2018 til fængselsbetjent Person 1,
der har begrundet ikendelsen af strafcelle, ikke fundet af genstande i hans
celle, der kan relateres til misbrug af euforiserende stoffer.

Det lægges i overensstemmelse med fængselsbetjentenes rapporter til
grund, at der den 20. november 2018 var en episode, hvor Indkærede,
tidligere Kærende blev ophidset og råbte ad fængselsbetjent Person 1. Det



/

6

lægges ligeledes i overensstemmelse med rapporterne til grund, at
Indkærede, tidligere Kærende dagen efter henvendte sig til
fængselsbetjent Person 1 og spurgte, hvordan han selv og dernæst hans
familie havde det, hvortil Person 1 svarede, at de havde det fint.
Indkærede, tidligere Kærende optrådte ophidset, da han spurgte, og han
gav bl.a. udtryk for, at han var utilfreds med fængselsbetjentens arbejde
som kontaktperson.

Det lægges videre til grund, at fængselsbetjenten opfattede spørgsmå-lene
om hans familie som en trussel mod familien.

Efter straffuldbyrdelseslovens § 67, nr. 7, skal en indsat ikendes discipli-
nærstraf, hvis vedkommende overtræder straffelovgivningen, når over-
trædelsen tillige indebærer en selvstændig krænkelse af orden eller sik-
kerhed i institutionen.

Efter lovens § 68, stk. 2, nr. 5, kan strafcelle anvendes for trusler om vold
mod personale.

Indkærede, tidligere Kærendes udtalelser blev politianmeldt. Politiet
opgav sigtelsen for overtrædelse af straffelovens § 119, stk. 1, i medfør af
rets-plejelovens § 721, stk. 1, nr. 2, da man ikke forventede, at Indkærede,
tidligere Kærende ville blive fundet skyldig i sigtelsen.

Efter det, der er lagt til grund ovenfor om Indkærede, tidligere Kærendes
udtalelse og omstændighederne i forbindelse med udtalelsen, er lands-
retten enig i, at det ikke kan fastslås, at Indkærede, tidligere Kærende på
strafbar vis har truet fængselsbetjent Person 1 med vold mod ham eller
mod hans familie.

Der har således ikke været grundlag for at idømme Indkærede, tidligere
Kærende strafcelle på grund af hans udtalelser, og landsretten tager der-
for hans påstand til følge som bestemt nedenfor.

Efter kæresagens karakter skal ingen af parterne betale sagsomkostnin-ger
for landsretten til den anden part eller til statskassen.

THI BESTEMMES:

Kriminalforsorgen tilpligtes at anerkende, at Kriminalforsorgens afgø-
relse af 21. marts 2019, hvor Kriminalforsorgen stadfæstede, at
Indkærede, tidligere Kærende var blevet ikendt 12 dages strafcelle, er
ugyldig og der-for skal ophæves.”

Direktoratet for Kriminalforsorgen har herefter indbragt sagen for Højesteret.



/

7

Retsgrundlag
Straffuldbyrdelseslovens § 67, nr. 7, og § 68, stk. 1 og stk. 2, nr. 5, lyder:

”§ 67. En indsat skal af kriminalforsorgsområdet ikendes disciplinær-straf
…

7) ved overtrædelse af straffelovgivningen, når overtrædelsen tillige in-
debærer en selvstændig krænkelse af orden eller sikkerhed i institutio-nen,
…

§ 68. Som disciplinærstraf kan anvendes advarsel, bøde og strafcelle.

Stk. 2. Strafcelle kan dog kun anvendes for følgende forhold eller forsøg
herpå:
…

5) vold eller trusler om vold mod medindsatte, personale eller andre i
institutionen”

Straffuldbyrdelsesloven blev gennemført ved lov nr. 432 af 31. maj 2000. Det
følger af lovforslagets almindelige bemærkninger (Folketingstidende 1999-2000,
tillæg A, lovforslag nr. L 145, s. 3656), at lovforslaget byggede på Straffelovrå-
dets betænkning nr. 1355/1998 om en lov om fuldbyrdelse af straf mv. (1998-be-
tænkningen).

Betænkningen fra 1998 byggede på betænkning nr. 1181/1989, som var afgivet af
en arbejdsgruppe nedsat af Straffelovrådet. Denne betænkning indeholder et
lovudkast med bestemmelse som i det væsentlige svarer til straffuldbyrdelses-
lovens §§ 67 og 68. Af 1989-betænkningens s. 239-241, fremgår det bl.a.:

”Arbejdsgruppen har indledningsvis drøftet spørgsmålet om berettigel-sen
af et disciplinærstraffesystem under fuldbyrdelsen af en friheds-straf.
Under denne drøftelse har der i arbejdsgruppen været enighed om at
acceptere nødvendigheden af et disciplinærstraffesystem som en
afgørende forudsætning dels for kriminalforsorgens muligheder for at løse
sine sikkerheds- og ordensmæssige opgaver, dels for tilvejebringel-sen af
en rimelig hverdag i institutionerne. Ligesom i det almindelige samfund er
det interne disciplinærstraffesystem i kriminalforsorgens institutioner
derfor begrundet i hensyn til repression, general- og speci-alprævention.
…



/

8

Efter gældende praksis kan overtrædelser af straffelovgivningen med-føre
ikendelse af en disciplinær straf. Det er imidlertid efter det for ar-
bejdsgruppen oplyste ikke altid ganske klart, efter hvilke kriterier en så-
dan forseelse skal behandles af institutionen efter disciplinærreglerne, og
hvornår forseelsen skal behandles af politiet efter de almindelige regler
for behandlingen af anmeldelser om strafbart forhold.

Det må efter arbejdsgruppens opfattelse lægges til grund, at overtræ-
delser af straffelovgivningen kan indebære en selvstændig krænkelse af
hensynet til opretholdelsen af sikkerhed og orden i institutionen. Da
mindre alvorlige overtrædelser af straffelovgivningen ofte kun vil føre til
advarsel eller måske tiltalefrafald ved sagens behandling af politiet, kan
der derfor være fornøden begrundelse for at ikende disciplinær-straffe i
anledning af sådanne forseelser. I de tilfælde, hvor en forseelse herefter
både kan behandles efter disciplinærstraffesystemet og det al-mindelige
strafferetlige system, vil disciplinærsagen normalt blive af-gjort først.

Viser det sig senere ved sagens behandling i det almindelige strafferet-lige
system, at sagen ikke findes at kunne føres igennem til fældende
straffedom, må en tidligere ikendt disciplinærstraf for overtrædelsen af
straffelovgivningen anses for et uforskyldt indgreb og kunne føre til
spørgsmål om erstatning…”

Bestemmelsen i straffuldbyrdelseslovens § 67 er bl.a. ændret ved lov nr. 641 af 8.
juni 2016. I lovforslagets almindelige bemærkninger, jf. Folketingstidende 2015-
2016, tillæg A, lovforslag nr. L 186, s. 12, hedder det bl.a.:

” 2.3.3. Den foreslåede ordning
Det foreslås, at straffuldbyrdelseslovens § 67 ændres, således at en ind-sat
fremover skal ikendes en disciplinærstraf i de i nr. 1-8 nævnte til-fælde.
…

Det forudsættes i den forbindelse, at det på samme måde som i dag be-
vismæssigt kan lægges til grund, at den indsatte har gjort sig skyldig i det
pågældende forhold. Der tilsigtes således ingen ændringer i bevis-
vurderingen eller de proceduremæssige rettigheder, som den indsatte i dag
har efter straffuldbyrdelsesloven og disciplinærstrafbekendtgørel-sen.”

Anbringender



/

9

Direktoratet for Kriminalforsorgen har anført navnlig, at Kriminalforsorgens af-
gørelse af 19. marts 2019 blev truffet i overensstemmelse med straffuldbyrdel-
seslovens § 67, nr. 7, jf. § 68, stk. 2, nr. 5.

Indkærede, tidligere Kærende fremsatte trusler mod fængselsbetjenten den 21. no-
vember 2018, idet han spurgte til fængselsbetjentens familie og børn på en pro-
vokerende måde, og i en situation, hvor familien ikke var emne for samtalen.
Dette understøttes af, at hans udtalelser også blev opfattet som trusler af en an-den
tilstedeværende fængselsbetjent.

Uanset at politiet har opgivet sigtelsen mod Indkærede, tidligere Kærende, udgør
forholdet en selvstændig krænkelse af orden og sikkerhed i institutionen.

Det var derfor korrekt at ikende disciplinærstraffen i medfør af straffuldbyrdel-
seslovens § 67, nr. 7.

Den adfærd, som Indkærede, tidligere Kærende udviste, kan ikke accepteres eller
tolereres i Kriminalforsorgens institutioner. Direktoratet har derfor hjemmel til at
ikende disciplinærstraf efter straffuldbyrdelseslovens § 67, nr. 7, idet der i disse
tilfælde er behov for at ikende en disciplinær sanktion, hvormed der op-nås en
hurtig og mærkbar reaktion på den uacceptable adfærd. Dette begrun-des
endvidere i præventive hensyn.

Politiets påtaleopgivelse ændrer ikke herpå, da Indkærede, tidligere Kærende har
begået en disciplinær forseelse, uagtet at han ikke er blevet tiltalt for en straffe-
retlig forbrydelse.

En påtaleopgivelse medfører således ikke i sig selv, at en disciplinærstraf ikendt
efter straffuldbyrdelseslovens § 67, nr. 7, er ugyldig. Dette er særligt til-fældet,
hvor påtaleopgivelsen sker inden selve straffesagen, hvor der alene er tale om en
”forventning” fra anklagemyndighedens side, som kan være mere eller mindre
konkret begrundet. Desuden gælder der ikke de samme bevismæs-sige krav i en
sag om ikendelse af disciplinærstraf som i en straffesag.

En indsat kan derfor have gjort sig skyldig i en disciplinær forseelse for forhold,
hvor der skal ske politianmeldelse, selvom denne ikke efterfølgende udmønter sig
i en straf efter straffeloven.

Hvis Kriminalforsorgen afskæres fra at kunne fastholde en disciplinærstraf ef-ter
straffuldbyrdelseslovens § 67, nr. 7, allerede ved en påtaleopgivelse, vil dette de
facto betyde, at Kriminalforsorgen i et betydeligt antal sager ikke vil kunne
sanktionere de groveste disciplinære forseelser, f.eks. voldelig eller tru-ende
adfærd, fordi fængselspersonalet ikke har mulighed for at vurdere, om forseelsen
er grov nok til, at der med sikkerhed rejses tiltale senere hen.



/

10

Straffuldbyrdelseslovens § 67, nr. 7, forudsætter altså ikke en straffelovsover-
trædelse. Højesteret skal derfor heller ikke tage stilling til, hvorvidt straffeloven er
overtrådt, men derimod hvorvidt Indkærede, tidligere Kærende har krænket Kri-
minalforsorgens regler om orden og sikkerhed.

Indkærede, tidligere Kærende har anført navnlig, at den afgørende forudsætning
for afgørelsen om ikendelse af strafcelle er bortfaldet ved Syd- og Sønderjyl-lands
politis påtaleopgivelse af 23. marts 2019, og at afgørelsen derfor må anses for
ugyldig eller pålagt med urette. Den skal derfor ophæves.

Straffuldbyrdelseslovens § 67, nr. 7, forudsætter, at der foreligger en overtræ-delse
af straffelovgivningen, og at Direktoratet for Kriminalforsorgen i forbin-delse med
ikendelsen af en disciplinærstraf i medfør af denne bestemmelse vur-derer, om den
omhandlede forseelse er en overtrædelse af straffelovgivningen.

Der skal i en disciplinærsag efter straffuldbyrdelsesloven stilles samme krav til
bevisførelse og bevisbedømmelse som i straffesager, og Kriminalforsorgens af-
gørelse er truffet, uden at der er foretaget en tilstrækkelig bevisbedømmelse.

Direktoratet for Kriminalforsorgen har krænket hans rettigheder efter EMRK
artikel 6, stk. 2, ved at have fastholdt sin afgørelse af 21. marts 2019 trods oplys-
ninger om, at straffesagen var påtaleopgivet, og trods landsrettens kendelse af 18.
august 2020. Retsgarantierne i medfør af EMRK artikel 6, stk. 3, har endvi-dere
ikke været iagttaget i nærværende sag.

Retsvirkningen af en påtaleopgivelse er den samme som en frifindende dom. Den
person mod hvem afgørelsen retter sig er ikke skyldig.

Højesterets begrundelse og resultat
Indkærede, tidligere Kærende blev af Renbæk Fængsel, hvor han var indsat, den
23. november 2018 ikendt 12 dages anbringelse i strafcelle. Fængslets afgørelse
blev den 21. marts 2019 stadfæstet af Direktoratet for Kriminalforsorgen. Denne
sag angår, om ikendelsen af strafcelle var uberettiget.

Som anført af landsretten må afgørelsen forstås sådan, at ikendelsen af straf-celle
er begrundet i de udtalelser, som Indkærede, tidligere Kærende fremsatte over for
en fængselsbetjent, og som denne opfattede som trusler. Hjemlen til discipli-
nærstraffen var derfor straffuldbyrdelseslovens § 67, nr. 7, hvorefter en indsat skal
ikendes disciplinærstraf, hvis vedkommende overtræder straffelovgivnin-gen, når
overtrædelsen tillige indebærer en selvstændig krænkelse af orden el-ler sikkerhed
i institutionen. Det følger af forarbejderne til denne bestemmelse, at hvis det
senere ved sagens behandling i det almindelige strafferetlige system viser sig, at
sagen ikke findes at kunne føres igennem til fældende straffedom,



/

11

må en tidligere ikendt disciplinærstraf for overtrædelse af straffelovgivningen
anses for et uforskyldt indgreb.

Anklagemyndigheden har den 29. marts 2019 opgivet påtale mod Indkærede,
tidligere Kærende vedrørende sigtelsen for trusler mod den pågældende fængsels-
betjent. Påtaleopgivelsen er begrundet i, at anklagemyndigheden ikke forven-tede,
at han ville blive fundet skyldig i sigtelsen, jf. retsplejelovens § 721, stk. 1, nr. 2.
Da det således har vist sig, at det forhold, der begrundede disciplinær-straffen,
ikke fandtes at kunne føres igennem til en fældende straffedom, finder Højesteret,
at disciplinærstraffen var et uforskyldt indgreb.

Højesteret tiltræder på den anførte baggrund, at Direktoratet for Kriminalfor-
sorgens afgørelse skal ophæves og stadfæster derfor landsrettens dom.

THI BESTEMMES:

Landsrettens kendelse stadfæstes.

Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for Højesteret til den anden part
eller til statskassen.