Byrettens dom, hvorved sagen blev afvist begrundet med forbud mod dobbeltstraf, ophævet og sagen hjemvist til byretten til fornyet behandling
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Straffesag — Almindelig domsmandssag
Sagsemner: Efterforskning og straffeproces;

UDSKRIFT
AF

ØSTRE LANDSRETS DOMBOG
____________

D O M

Afsagt den 19. september 2013 af Østre Landsrets 1. afdeling (landsdommerne Birgitte

Grønborg Juul, Kåre Mønsted og Ann-Britt Belisario (kst.) med domsmænd).

1. afd. nr. S-1066-13:

Anklagemyndigheden

mod

Tiltalte

(CPR nr.)

(advokat Steen Petersen, besk.)

Retten i Glostrups dom af 4. april 2013 (15-14597/2012) er anket af

anklagemyndigheden, der endeligt har nedlagt påstand om, at dommen ophæves, og

sagen hjemvises til byretten.

Tiltalte, har påstået stadfæstelse.   

Supplerende sagsfremstilling

Afgørelserne af 6. september 2012 og 18. september 2012 om strafcelle er truffet i

medfør af straffuldbyrdelseslovens § 67, nr. 7, jf. genstandsbekendtgørelsens § 35, stk.

2, jf. § 2, stk. 1, nr. 11, og efter afholdelse af diciplinære forhør i Statsfængslet i

Vridsløselille. Afgørelserne er ikke påklaget til Kriminalforsorgen. Det fremgår af

forhørsprotokollen, at der endvidere blev truffet afgørelse om, at Tiltalte skulle

politianmeldes for besiddelsen af mobiltelefonen og usb-nøglen.



- 2 -

Supplerende om retsgrundlaget

Det følger af art. 6, stk. 1, i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention blandt

andet, at enhver har ret til en retfærdig rettergang for en uafhængig domstol, når der

skal træffes afgørelse angående en mod ham rettet anklage for en forbrydelse.   

Ifølge straffuldbyrdelseslovens § 67, stk. 1, nr. 7, kan disciplinærstraf ikendes af

institutionens leder eller den, der bemyndiges dertil, hvis den indsatte overtræder en

regel, der er fastsat af justitsministeren, når det i reglen er bestemt, at overtrædelsen

kan medføre diciplinærstraf.

Ifølge straffuldbyrdelseslovens § 70, stk. 1, fastsættes varigheden af strafcelle som

disciplinærstraf under hensyn til overtrædelsens art og omfang til et tidsrum af højst 4

uger.  Ifølge § 70, stk. 2, anbringes en indsat, der er ikendt strafcelle, i særlig afdeling

eller eget opholdsrum eller i et arresthus. Under anbringelsen er den indsatte udelukket

fra fællesskab i institutionen.

Udståelse af strafcelle afbryder ikke strafudståelsen, og tiden i strafcellen medregnes i

straffetiden. Ved beregningen heraf fradrages dog den tid, den indsatte uforskyldt måtte

være blevet anbragt i strafcelle, jf. straffuldbyrdelseslovens § 18, stk. 3.   

Af Justitsministeriets besvarelse af spørgsmål nr. 5 fra Retsudvalget vedrørende

lovforslag nr. L 201, der senere blev vedtaget som lov nr. 527 af 6. juni 2007, fremgår

om lovforslagets forhold til artikel 4 i Tillægsprotokol nr. 7 til Den Europæiske

Menneskerettighedskonvention blandt andet:

”I den af Europarådet udarbejdede forklarende rapport til den 7. tillægsprotokol
er det anført, at artikel 4 ikke er til hinder for, at der både kan rejses en straffe-
sag og en disciplinærsag mod en person for samme forhold. Pkt. 32 i den
forklarende rapport har følgende ordlyd:

”32. Article 4, since it only applies to trial and conviction of a person in
criminal proceedings, does not prevent him from being made subject, for
the act, to action of different character (for example, disciplinary action
in the case of an official) as well as to criminal proceedings.”



- 3 -

På baggrund heraf finder Justitsministeriet, at man kan anvende både
disciplinærretlig og strafferetlig sanktion for den samme lovovertrædelse uden at
krænke forbuddet mod dobbeltstraf (ne bis in idem-princippet). Om spørgs-
målet om, hvorvidt en disciplinærsag kan have karakter af en straffesag i
konventionens forstand, henvises til det nedenfor anførte.

… Efter praksis skal der ved vurderingen af, om en disci plinærsag over for
indsatte anses for en straffesag omfattet af artikel 6, bl.a. lægges vægt på
intensiteten af den sanktion, som den pågældende risikerer at pådrage sig, jf.
Engel m.fl. mod Holland, dom af 8. juni 1976, præmis 82.

Med hensyn til intensiteten af den sanktion, som den indsatte risikerer at pådrage
sig, fremgår det af lovforslagets punkt 3.1.3, at indsatte i de lukkede fængsler,
som findes i besiddelse af en mobiltelefon, i dag normalt bliver ikendt en
disciplinærstraf på 5 dages ubetinget strafcelle, og hvis den indsatte på ny bliver
fundet i besiddelse af en mobiltelefon inden for de næste 6 må- neder, ikendes
vedkommende efter praksis normalt en disciplinærstraf på 7 dages ubetinget
strafcelle.

Det bemærkes i den forbindelse, at i Pelle mod Frankrig, Menneskerettigheds-
kommissionens afgørelse af 10. oktober 1986, fandt Menneskerettighedskom-
missionen, at artikel 6 ikke var anvendelig i forhold til en afgørelse om ikendelse
af 12 dage i strafcelle, da der ikke var tale om nogen yderligere frihedsberøvelse,
men snarere en skærpelse af afsoningsformen. Den samme betragtning er lagt til
grund af Menneskerettighedskommissionen i X mod Schweiz, afgørelse af 9. maj
1977, hvor kommissionen fandt, at en disciplinær- straf på 5 dages isolation og
inddragelse af alle udgangstilladelser for den resterende del (i det konkrete
tilfælde nogle måneder) af en afsoning ikke udgjorde nogen yderligere
frihedsberøvelse og derfor ikke var af særligt indgribende karakter.

På den baggrund er det Justitsministeriets vurdering, af afgørelser om discipli-
nærstraf for ulovlig besiddelse af mobiltelefon mv. ikke vil være omfattet af
anvendelsesområdet for artikel 6 i EMRK, og allerede af den grund vil den
foreslåede ordning derfor ikke være i strid med artikel 6.”

Af Justitsministeriets besvarelse af spørgsmål nr. 7 fra Retsudvalget vedrørende samme

lovforslag fremgår blandt andet:

”Efter praksis skal der ved vurderingen af, om en disciplinærsag over for indsatte
anses for en straffesag omfattet af EMRK artikel 6, bl.a. lægges vægt på
intensiteten af den sanktion, som den pågældende risikerer at pådrage sig. Dette
er et af de tre kriterier, som første gang blev fastlagt af Den Europæiske
Menneskerettighedsdomstol (EMD) i Engel m.fl. mod Holland, dom af 8. juni
1976. De tre kriterier er siden blevet anvendt generelt ved afgrænsningen af,
hvad der skal forstås ved ”anklage for en forbrydelse” og dermed ved afgørelsen
om, hvorvidt en disciplinærsag skal behandles som en straffesag omfattet af
EMRK artikel 6. Der er tale om følgende kriterier:



- 4 -

1. Om de regler, der påstås at være overtrådt, efter det nationale system
henregnes til strafferetten eller et disciplinærsystem.

2. Overtrædelsens karakter.
3. Intensiteten af den sanktion, som den pågældende risikerer at pådrage

sig.

…

[Der er] for så vidt angår disciplinærforfølgning for uretmæssig besiddelse af en
mobiltelefon efter Justitsministeriets opfattelse ikke … tvivl om, at en sådan sag
skal kategoriseres som en disciplinærsag i henhold til dansk ret – også efter den
foreslåede ændring af straffeloven måtte være trådt i kraft – og at vurderingen af
overtrædelsens karakter ikke kan føre til et andet resultat.

…

Med hensyn til det andet kriterium lægges der vægt på anvendelsesområdet for
de pågældende nationale bestemmelser og formålet med sanktionen. Reglerne i
straffuldbyrdelsesloven og genstandsbekendtgørelsen retter sig kun mod en
afgrænset personkreds, nemlig indsatte i fængsler mv., og anvendelsesområdet er
derfor begrænset. Det fremgår af pkt. 3.3. i lovforslaget, at forslaget om at
kriminalisere uretmæssig besiddelse af mobiltelefoner mv. i kriminalforsorgens
institutioner udmønter en konkret anbefaling fra Direktoratet for
Kriminalforsorgens arbejdsgruppe om sikkerhed i kriminalforsorgens
institutioner. Det er endvidere beskrevet i pkt. 3.4.1 i lovforslaget, at
mobiltelefoner kan være med til at gøre det nemmere for indsatte at planlægge
bl.a. undvigelse fra fængsler og arresthuse samt at begå ny kriminalitet, herunder
narkokriminalitet, inden for kriminalforsorgens institutioner. Formålet med at
indlede en disciplinærsag mod en indsat, der uretmæssigt besidder en
mobiltelefon i et fængsel, er derfor at varetage vigtige sikkerhedsmæssige og
præventive hensyn. På den baggrund vil en sådan disciplinærsag efter
Justitsministeriets opfattelse også efter det andet Engel-kriterium skulle
behandles som en disciplinærsag og ikke som en straffesag.

Hvad angår intensiteten af den sanktion, som den indsatte risikerer at pådrage
sig, henvises til Justitsministeriets besvarelse af spørgsmål 5 til lovforslag nr.
201…”

Landsrettens begrundelse og resultat

Det fremgår af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis, jf. blandt andet

dom af 10. februar 2009 i sagen Zolotukhin mod Rusland (Klagesag nr. 14939/03), at

der ved vurderingen af, om en administrativ forseelse er en straffesag i artikel 4 i

Tillægsprotokol nr. 7 ’s forstand skal lægges vægt på de såkaldte ”Engel -kr iterier” (jf.

dom af 8. juni 1976 i sagen Engel m.fl. mod Holland).



- 5 -

Disse kriterier er for det første, hvorledes de bestemmelser, der udgør grundlaget for

sanktionen, er klassificeret i det nationale retssystem, for det andet karakteren af den

omhandlede forseelse, herunder navnlig om den pågældende forskrift retter sig mod

alle eller kun mod bestemte grupper, og for det tredje karakteren og intensiteten af den

sanktion, der er mulighed for at ikende.   

Det følger udtrykkeligt af straffuldbyrdelseslovens § 67 og § 70, at strafcelle i dansk

ret har karakter af en disciplinærstraf.

Bestemmelserne i genstandsbekendtgørelsen om forbud mod mobiltelefoner varetager

navnlig sikkerhedsmæssige og præventive hensyn i fængslerne, og de

disciplinærretlige sanktioner heraf i straffuldbyrdelselsloven er alene rettet mod

personer, der aktuelt er indsat i en fængselsinstitution til afsoning af en frihedsstraf.

Ved ikendelse af strafcelle bliver den allerede idømte fængselsstraf ikke forlænget, da

udståelse af strafcelle ikke afbryder selve strafudståelsen, og da tiden i strafcellen

medregnes i straffetiden. Ikendelse af strafcelle indebærer således ikke nogen

yderligere frihedsberøvelse, men vedrører alene en skærpelse af afsoningsvilkårene i

en kortere periode.

Landsretten finder på den baggrund ikke, at de disciplinære sanktioner i form af

strafcelle, som Tiltalte blev pålagt ved afgørelserne af 6. september 2012 og 18.

september 2012 kan anses for straf, jf. artikel 4 i Tillægsprotokol nr. 7. Uanset at den

disciplinære forfølgning vedrørte samme faktiske forhold som den tiltale mod Tiltalte

for overtrædelse af straffelovens § 124, stk. 4, som er til påkendelse under denne sag,

er der derfor ikke grundlag for at afvise sagen under henvisning til princippet om

forbud mod dobbeltstraf.

Anklagemyndighedens påstand om ophævelse og hjemvisning tages derfor til følge.

T h i  k e n d e s  f o r  r e t :

Byrettens dom i sagen mod Tiltalte ophæves, og sagen hjemvises til byretten.

Statskassen skal betale sagens omkostninger for landsretten.



- 6 -

(Sign.)