Byrettens kendelse blev stadfæstet
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Tvangsfjernelse
Sagsemner: Erstatning uden for kontrakt;
Familieret og personlige forhold;

ØSTRE LANDSRETS DOMBOG









Ved eventuel offentlig gengivelse af nærværende dom må der ikke ske offentliggørelse af navn; stilling eller bopæl for
nogen af de personer, der er nævnt i sagen; eller på anden måde ske offentliggørelse af de pågældendes identitet.



Afsagt den 15. april 2011 af Østre Landsrets 2 afdeling
(landsdommerne Anne Thalbitzer; Hedegaard Madsen 0g Alex Puggaard (kst;)).


2. afd. a.s. nr. B-2575-09:
1) 
(advokat Amdi Møller, besk.)
2) 
(advokat Claus Allan Bonnez, besk)
mod
Ankestyrelsen
(kammeradvokaten vladvokat Lene Damkjær Christensen)




Ankestyrelsens afgørelse af 7. april 2009, hvorved børn- og unge-udvalgets afgørelse om
anbringelse af appellanternes fællesbarn;  blev stadfæstet med en ændret genbe-
handlingsfrist; er i medfør af servicelovens 8 169 forelagt for domstolene. Ved Næstveds
Rets dom af 14. september 2009 blev Ankestyrelsens afgørelse stadfæstet. For landsretten
har sagen ud over ankebehandlingen af byrettens dom; jf. nærmere nedenfor; endvidere
drejet sig om hvorvidt der under sagen i medfør af retsplejelovens $ 469, stk. 6, kan rejses
krav om erstatning, og i bekræftende fald om Ankestyrelsen er erstatningsansvarlig i an-
ledning af den skete anbringelse.

 har anket Næstved Rets dom af 14. september
2009 (BS 23-1079/2009) med endelig påstand principalt om hjemvisning af sagen til for -
nyet behandling ved byretten; subsidiært at appellanterne tillægges erstatning på 700.000
kr. med procesrente fra 19. marts 2010, til betaling sker, eller et mindre beløb efter rettens
skøn; og mest subsidiært at Ankestyrelsens afgørelse af 7. april 2009 ophæves.


Indstævnte, Ankestyrelsen; har over for appellanternes principale 0g subsidiære påstand
principalt påstået afvisning, subsidiært frifindelse; og har over for appellanternes mest sub-
sidiære påstand påstået stadfæstelse.


Supplerende sagsfremstilling


Kammeradvokaten har den 23. februar 2010 afgivet en supplerende redegørelse med bilag
til brug for ankesagens behandling.


Der er for landsretten fremlagt en forældreevne- og børnepsykologisk undersøgelse vedrø -
rende  dateret
den 27. februar 2010, samt en række lægelige akter 0g en pædagogisk udtalelse vedrørende
 indhentet efter byrettens dom.


Forældreevneundersøgelsen; der blev iværksat efter Ankestyrelsens afgørelse af 7. april
2009, konkluderede blandt andet;, at begge forældre havde "sådanne forældreevne; og sær-
ligt for  vedkommende; sådanne yderligere potentialer for vækst på dette
område" at anbefalingen var, at  blev hjemgivet. Samtidig blev det anbefalet, at
 fortsatte sine behandlingsforløb hos henholdsvis psykiater og psykolog; til
hun fandtes færdigbehandlet af dem. Endeligt blev det anbefalet; at  blev henvist til
nærmere bømnepsykiatrisk udredning.


Med baggrund i forældreevneundersøgelsen og psykologens anbefalinger traf 
den 23. marts 2010 beslutning om at hjemgive 


Retsgrundlaget


Retsplejelovens kapitel 43 a blev indsat ved lov nr. 173 af 11.juni 1954 om ændringer i
lov om rettens pleje m.v. (I anledning af grundloven af 5.juni 1953). Ved lovændringen

- 3 - 
 
indsattes blandt andet følgende bestemmelser: 
 
”Kapitel 43 a. Prøvelse af administrativt bestemt frihedsberøvelse. 
 
§ 468.  
 
Reglerne i dette kapitel finder, når andet ikke er bestemt ved lov, anvendelse 
ved frihedsberøvelse udenfor strafferetsplejen, der ikke er besluttet af en døm-
mende myndighed, og som ikke har hjemmel i lovgivningen om udlændinge. 
 
§ 469. …  
 
Krav om erstatning af det offentlige for ulovlig frihedsberøvelse skal efter be-
gæring pådømmes under sagen om frihedsberøvelsens lovlighed. Retten kan 
dog udskyde erstatningsspørgsmålet til behandling efter afgørelsen om friheds-
berøvelsens lovlighed.”  
 
I bemærkningerne til lovforslaget (Folketingstidende 1953 /54, tillæg A, sp. 1513 ff.), der 
blev fremsat den 14. januar 1954, hedder det blandt andet: 
 
”Forslaget indeholder de ændringer af retsplejeloven, som nødvendiggøres af 
nye bestemmelser i grundloven af 5. juni 1953.  
 
Om de enkelte bestemmelser i forslagets § 1 bemærkes følgende: 
 
… 
 
Til kapitel 43 a. 
 
Grundloven bestemmer i § 71, stk. 6: 
 
“Uden for strafferetsplejen skal lovligheden af en frihedsberøvelse, der ikke er 
besluttet af en dømmende myndighed, og som ikke har hjemmel i lovgivningen 
om udlændinge, på begæring af den, der er berøvet sin frihed, eller den, der 
handler på hans vegne, forelægges de almindelige domstole eller anden døm-
mende myndighed til prøvelse. Nærmere regler herom fastsættes ved lov.”  
 
Lovforslaget tilsigter at give regler om indbringelse for de almindelige dom-
stole af sådan frihedsberøvelse, hvis lovlighed efter grundlovsbestemmelsen 
skal kunne kræves forelagt en dømmende myndighed.  
 
Grundlovsbestemmelsen omfatter følgende former for administrativt bestemt 
frihedsberøvelse: 
 
Fjernelse af børn fra hjemmet efter reglerne om børneforsorg i lov om offentli g 
forsorg, jfr. bkg. nr. 475 af 31. august 1946. 
 
…

- 4 - 
 
Til § 469. 
 
… 
 
Det er fundet mest praktisk og rimeligt at give den, som kræver frihedsberøvel-
sen forelagt for domstolene, en let adgang til samtidig at få krav om erstatning 
af det offentlige for ulovlig frihedsberøvelse pådømt, men af praktiske grunde 
foreslås det, at retten kan udskyde erstatningsspørgsmålet til behandling efter 
afgørelsen om frihedsberøvelsens lovlighed, således at denne afgørelse, der bør 
træffes snarest muligt, ikke sinkes af erstatningsspørgsmålet, hvis klarlæggelse 
kan kræve yderligere oplysninger. Der er i den foreslåede bestemmelse alene 
tale om en udsættelse af erstatningsspørgsmålets behandling efter de i dette ka-
pitel indeholdte regler, ikke om henskydelse af spørgsmålet til senere særskilt 
behandling efter den borgerlige retsplejes almindelige regler.”  
 
Under Folketingets behandling af lovforslaget afgav Østre Landsret et høringssvar, der er 
optrykt som bilag 2 til betænkningen afgivet den 29. april 1954 af Folketingets udvalg an-
gående lovforslag om administrativ frihedsberøvelse (Folketingstidende 1953/54, tillæg B, 
sp. 613 ff. ). I høringssvaret anførte Østre Landsret blandt andet, at man anså det for hen-
sigtsmæssigt, at lovgivningsmagten ikke bindende gav udtryk for den opfattelse, at sager 
om børneværnsforanstaltninger og anbringelser af personer under 18 år uden for hjemmet 
uden samtykke henhørte under grundlovens § 71, og stillede som følge heraf en række æn-
dringsforslag til lovforslagets kapitel 43 a, jf. a.st., sp. 619  ff. 
 
I et svar af 7. april 1954 fra Justitsministeriet til udvalget, der er optrykt som bilag 4 til 
betænkningen, jf. a.st., sp. 625 ff., anførte ministeriet blandt andet: 
 
”Under rigsdagsdebatten af grundloven blev det klart tilkendegivet, at man 
mente,  at disse sager [børneværnsforanstaltninger og anbringelse uden for 
hjemmet af personer under 18 år ] falder ind under grundlovsbestemmelsen, se 
f.eks. folketingets forhandlinger 1952-53, sp. 2018 og 2222-23, og den samme 
opfattelse har socialministeriet, jfr. det af dette fremsatte lovforslag. Endvidere 
har professor Erwin Munch- Petersen i ”Juristen” 1953, side 97, udtalt, at han 
finder det ganske utvivlsomt, at de omhandlede sager omfattes af grundlovens 
§ 71, stk. 6. 
 
Justitsministeriet må herefter fastho lde sit forslag.”  
 
Samtidig med ovennævnte lovforslag blev der fremsat forslag til lov om midlertidige æn-
dringer i den dagældende lov om offentlig forsorg (Folketingstidende 1953/54, tillæg A, 
sp. 1537 ff.), hvorefter spørgsmålet om lovligheden af fjernelsen eller tilbageholdelsen 
under forsorg af børn og unge under 18 år uden for hjemmet kunne forelægges for dom-
stolene i medfør af retsplejelovens kapitel 43 a.

- 5 - 
 
 
I bemærkningerne til lovforslaget (Folketingstidende 1953/54, tillæg A, sp. 153 8 f.) hedder 
det blandt andet: 
 
”Lovforslaget tilsigter at bringe forsorgslovens børneværnsafsnit i overens -
stemmelse med [grundlovens § 71, stk. 6].  
 
Beslutninger om børns og unges anbringelse udenfor deres hjem i medfør af 
forsorgslovens §§ 130, stk. 1, 131 og 153, stk. 1, må efter forarbejderne til 
grundlovsforslaget samt forhandlingerne på rigsdagen betragtes som frihedsbe-
røvelse i grundlovens forstand. Da beslutninger om sådan anbringelse træffes 
af de administrative organer, børneværnsudvalgene, og da den myndighed, 
landsnævnet for børneforsorg, for hvilke børneværnsudvalgenes beslutninger 
efter forsorgslovens § 90 kan indbringes, ligeledes er et administrativt organ, 
tilfredsstiller forsorgslovens regler ikke den nævnte grundlovsbestemmelses 
krav med hensyn til adgangen til at forelægge administrative beslutninger om 
frihedsberøvelse for dømmende myndigheder. Der må derfor i overensstem-
melse med grundlovsbestemmelsen ved lov fastsættes nærmere regler om ad-
gang til prøvelse af børneværnsudvalgenes beslutninger om anbringelse uden-
for hjemmet af børn og unge for de almindelige domstole eller anden døm-
mende myndighed. ” 
 
Den foreslåede ordning var tænkt som rent midlertidig, indtil det af et nedsat udvalg under 
Socialministeriet var undersøgt, om der burde etableres en central dømmende myndighed 
(specialdomstol), for hvilken myndighedernes afgørelser skulle kunne forelægges, jf. a.st., 
sp. 1539 f.  
 
Ved en lovændring i 1958 (lov nr. 192 af 7. juni 1958 om ændringer i lov om offentlig for-
sorg) blev den i 1954 etablerede midlertidige ord ning gjort permanent,  idet tanken om at 
oprette en specialdomstol blev forkastet. I stedet blev det bestemt, at der skulle deltage 
sagkyndige dommere ved behandlingen for de almindelige domstole. Ved lovændringen 
blev der i den dagældende lov om offentlig forsorg indsat følgende bestemmelser i § 152 
A, stk. 1 og 2 : 
 
”Stk. 1. Landsnævnets afgørelser … kan inden 8 uger … ved henvendelse til 
landsnævnet kræves forelagt domstolene til prøvelse. 
 
Stk. 2. Domstolsprøvelsen sker ved landsretten i den landsretskreds, hvor ved-
kommende barn har bopæl (hjemting), jfr. lov om rettens pleje § 235. Lands-
retten tiltrædes i disse sager af 1 børneforsorgskyndig dommer og 1 dommer, 
der er kyndig i børnepsykiatri. Sagerne behandles i øvrigt i overensstemmelse 
med de almindelige regler om borgerlige sager i lov om rettens pleje, jfr. dens 
kapitel 43 a, med de nedenfor i stk. 3- 8 angivne ændringer.”

- 6 - 
 
 
§ 152 A, stk. 3-8 , indeholdt ingen bestemmelser i relation til adgangen til samtidig at få 
pådømt krav om erstatning i medfør af retsplejelovens § 469, stk. 6.  
 
I bemærkningerne til lovforslaget, der blev fremsat den 10. december 1957 (Folketingsti-
dende 195 7/58, tillæg A, sp. 781 ff.) og genfremsat den 19. marts 1958 (Folketingstidende 
1957/58, tillæg A, sp. 150 5 ff.) hedder det blandt andet: 
 
”Inden for administrationsudvalget har det været drøftet, om bestemmelsen i 
grundlovens § 71, stk. 6, om adgangen til at forlange lovligheden af en admini-
strativt besluttet frihedsberøvelse prøvet for domstolene overhovedet omfatter 
børneværnsudvalgenes beslutninger om børns anbringelse uden for hjemmet. 8 
af udvalgets medlemmer mener således, at et børneværnsudvalgs beslutning 
om et barns tvangsmæssige anbringelse uden for hjemmet skal kunne forelæg-
ges domstolene til prøvelse, medens 6 medlemmer mener, at disse afgørelser 
som indgreb ikke i barnets frihed, men i forældrenes myndighed over barnet 
falder uden for grundlovsbestemmelsen. 
 
Uanset denne uenighed har udvalget i realiteten drøftet, hvilken ordning man 
under forudsætning af, at spørgsmålet er omfattet af grundlovens § 71, stk. 6, 
bør indføre for børneforsorgen, herunder om sagerne – som det er tilfældet nu – 
bør forelægges for de almindelige domstole, eller om der bør oprettes en anden 
dømmende myndighed (en special domstol) for dette område.”  
 
Af udvalgbetænkningen over lovforslagene,  afgivet den 22. maj 1958 (Folketingstidende 
1957/58, tillæg B, sp. 1169  ff.), fremgår det blandt andet, at udvalget indgående havde 
drøftet  spørgsmålet om, hvorvidt beslutninger om børns anbringelse uden for hjemmet var 
frihedsberøvelse i grundlovens forstand, og det er i den forbindelse anført, jf. a.st., sp. 
1170 : 
 
”Udvalget, der er enigt om, at spørgsmålet o m lovligheden af disse beslutnin-
ger skal kunne indbringes for domstolene, har ikke fundet anledning til at tage 
stilling til, om dette følger allerede af [grundlovens § 71, stk. 6]. ” 
 
Bestemmelsen i § 152 A, der blev erstattet af tilsvarende bestemmelser i den tidligere lov 
om børne- og ungdomsforsorg og senere lov om social bistand , er videreført i lov om so-
cial service (nu lovbekendtgørelse nr. 81 af 4. februar 2011 om social service), der i § 169 , 
stk. 1, og § 170, stk. 1-2 , bestemmer:

'8 169. Ankestyrelsens afgørelser efter $ 65, stk. 3, og 8 168 kan ved henven-
delse til Ankestyrelsen inden 4 uger efter, at klageren har fået meddelelse om
afgørelsen; kræves forelagt for retten.

8 170. Byretten tiltrædes under hovedforhandlingen af et retsmedlem; der er
sagkyndig i børneforsorg, 0g et retsmedlem; der er sagkyndig i børne- eller
ungdomspsykiatri eller i psykologi.

Stk. 2. Sagerne behandles efter retsplejelovens regler om borgerlige sager, her -
under kapitel 43 a om prøvelse af administrativt bestemt frihedsberøvelse med
de ændringer; der er angivet i dette kapitel:' 95

Af forarbejderne til de nævnte love følger, at de nugældende bestemmelser i serviceloven
med redaktionelle ændringer svarer til den tidligere bestemmelse i lov om offentlig forsorg
8 152 A.


Forklaringer


Der er i landsretten afgivet supplerende forklaring af 




 fortsat bor sammen;
0g at det går rigtigt godt med børnene. Da  var anbragt, stak han flere gange af fra
anbringelsesstedet og løb hjem; og det endte derfor med, at de fik lov til at beholde 
hjemme. Herefter gik det meget bedre for  og han fik blandt andet karakteren 12i
dansk Han har bestået optagelsesprøven til gymnasiet 0g går nu i 1.8 Inden hjemgivelsen
kunne  ikke undervises på 9. klasses niveau, 0g efter hjemgivelsen klarer han sig
rigtigt godt i gymnasiet. 
er kommet rigtig godt med, både fagligt 0g socialt.  startede i en ny klasse, og de
har hjulpet ham med at få en masse gode legekammerater. Han spiller også håndbold
sammen med en kammerat i  går ikke til behandling i øjeblikket; 0g han
er ikke udredt endnu. Kommunen trækker sagen i langdrag. De arbejder selv på at få 
henvist til en psykiater; så han kan blive udredt. Det går godt med afhørtes virksomhed, og
økonomien er god. Han går ikke længere til behandling eller tager medicin.  er ble -
vet udredt for  0g får lidt medicin herfor. Hun har opfølgende samtaler hver tredje
måned. Deres indbyrdes forhold er rigtigt godt. Istore træk går det rigtigt godt for hele
familien. De har ikke længere kontakt til forvaltningen; da forvaltningen ikke svarer på
deres henvendelser. De har fastholdt retssagen; da de mener, at de er blevet meget uretfær -

digt behandlet af  Man kan ikke sætte et beløb på den krænkelse, som de
har været udsat for, men det er nødvendigt at få fastslået, at der er begået fejl, 0g at der skal
betales erstatning herfor.


 ikke længere har problemer socialt i
skolen. Der er ikke længere konflikter i hverken skolen eller klubben. Han er faldet mere
til ro efter hjemgivelsen; og han er blevet en gladere dreng. Han vil stadig gerne sove inde
hos  er bange for at blive
tvangsanbragt igen; 0g  har ikke
haft gavn af at være tvangsanbragt. Skolen har vurderet, at  udvikling gik i stå, da
han blev anbragt, og at hans udvikling først gik i gang igen; da han blev hjemgivet. Dette
udtalte en leder på skolen under et møde i januar 2010, hvor der muligvis også var en re-
præsentant fra kommunen til stede. Det er ikke rigtigt, at hun lider af 
og hun har aldrig gjort det. Det fastslog hendes egen psykiater;  i marts
måned 2010.


Procedure


Parterne har gentaget deres anbringender for byretten og procederet i overensstemmelse
hermed.


 har for landsretten supplerende gjort gældende,
at servicelovens processuelle regler ikke indeholder fravigelser fra retsplejelovens $ 469
stk. 6, 0g at adgangen til at få prøvet krav om erstatning i medfør af 8 469, stk. 6, derfor
finder anvendelse i sager om anbringelse af børn uden for hjemmet uden samtykke. Til
støtte for påstanden om hjemvisning er det gjort gældende; at erstatningskravet bør be -
handles i to instanser, 0g til støtte for det nedlagte krav om godtgørelse; er det gjort gæl -
dende, at afgørelsen om anbringelse uden for hjemmet uden samtykke hvilede på et util -
strækkeligt oplysningsgrundlag, idet der forud for afgørelsen skulle være indhentet en
forældreevneundersøgelse. Endelig har  gjort
gældende; at anbringelsen i det aktuelle tilfælde udgør en krænkelse af Den Europæiske
Menneskerettighedskonventions artikel 8, og at de også som følge heraf er berettiget til
godtgørelse.

- 9 - 
 
Ankestyrelsen har for landsretten supplerende gjort gældende, at retsplejelovens § 469, stk. 
6, ikke finder anvendelse i børnetvangsfjernelsessager, idet bestemmelsen er fraveget ved 
servicelovens § 170, jf. § 169. Adgangen til domstolsprøvelse omfatter således alene 
spørgsmålet om afgørelsens lovlighed, herunder en prøvelse af, om betingelserne i ser-
vicelovens §§ 58 og 62 er opfyldt. I anden række har Ankestyrelsen bestridt at have hand-
let erstatningspådragende. 
 
Landsrettens afgørelse 
 
Landsretten finder, at der til grund for de i 1954 gennemførte ændringer i retsplejeloven, 
hvorved retsplejelovens kapitel 43 a blev indsat, og de i 1954 og 1958 gennemførte æn-
dringer i den dagældende lov om offentlig forsorg, lå en opfattelse af, at sager om anbrin-
gelse af børn og unge uden for hjemmet uden samtykke var omfattet af domstolenes prø-
velsesret i medfør af grundlovens § 71, stk. 6. Som følge heraf blev det bestemt, at disse 
sager – i lighed med andre sager om administrativt bestemt frihedsberøvelse – skulle be-
handles efter reglerne i retsplejelovens kapitel 43 a, hvorefter frihedsberøvelsens lovlighed 
kunne kræves forelagt for domstolene. 
 
I forbindelse med vedtagelsen i 1954 af bestemmelserne i retsplejelovens kapitel 43 a blev 
det fundet mest praktisk og rimeligt at give den, der kunne kræve spørgsmålet om friheds-
berøvelsens  lovlighed forelagt for domstolene, en let adgang til samtidig at få prøvet 
spørgsmålet om erstatning, jf. herved retsplejelovens § 469, stk. 6.  Denne processuelle 
lempelse i adgangen til at få prøvet erstatningskrav kan ikke anses for at være grundlovs-
sikret. Under hensyn til bestemmelsens ordlyd og forarbejder finder landsretten imidlertid,  
at det må kræve en udtrykkeligt fastsat undtagelse i loven eller et i øvrigt sikkert grundlag, 
hvis bestemmelsen i § 469, stk. 6, skal anses for fraveget.  
 
På denne baggrund finder landsretten, at retsplejelovens § 469, stk. 6, finder anvendelse i 
sager om anbringelse af børn og unge uden for hjemmet uden samtykke. Landsretten læg-
ger herved særligt vægt på, at de i 1958 udtrykkeligt fastsatte undtagelser i den dagældende 
lov om offentlig forsorg § 152 A, stk. 3-8, der er videreført uden indholdsmæssige ændrin-
ger i de nugældende bestemmelser i serviceloven, ikke indeholdt bestemmelser i relation 
adgangen til samtidig at få pådømt krav om erstatning i medfør af retsplejelovens § 469, 
stk. 6, og at spørgsmålet om at fravige bestemmelsen i § 469, stk. 6, i øvrigt ikke ses berørt 
i forarbejderne.

Med denne begrundelse finder landsretten; at 
under nærværende sag hvorunder Ankestyrelsens afgørelse af 7 april 2009 er forelagt for
domstolene i medfør af servicelovens $ 169, har adgang til samtidig at få pådømt et even-
tuelt krav om erstatninglgodtgørelse af det offentlige i medfør af retsplejelovens $ 469, stk.
6. Ankestyrelsens principale påstande om afvisning tages derfor ikke til følge.


Landsretten finder at have tilstrækkeligt grundlag til at tage stilling til det nedlagte krav om
godtgørelse; 0g appellanternes påstand om hjemvisning tages derfor ikke til følge.


Til støtte for det nedlagte krav om godtgørelse har 
gjort gældende; at afgørelsen om anbringelse uden for hjemmet uden samtykke
hvilede på et utilstrækkeligt oplysningsgrundlag, idet der forud for afgørelsen skulle være
indhentet en forældreevneundersøgelse.


Landsretten bemærker, at Ankestyrelsen den 31.januar 2008 traf afgørelse om, at 
skulle være anbragt uden for hjemmet uden samtykke; idet Ankestyrelsen fandt, at betin-
gelserne i servicelovens $ 58, stk. 1, 1. pkt., nr. 1 og 4, var opfyldt. Denne afgørelse blev
forelagt for domstolene; men sagen blev hævet af 
Ankestyrelsens afgørelse af 31.januar 2008 står dermed ved magt og kan ikke
anfægtes under nærværende sag. Det er derfor alene Ankestyrelsens afgørelse af 7 april
2009, der kan danne grundlag for et eventuelt erstatningskrav mod Ankestyrelsen.


På baggrund af sagens oplysninger finder landsretten; at Ankestyrelsens afgørelse af 7 .
april 2009 hvilede på et på afgørelsestidspunktet fuldt tilstrækkeligt oplysningsgrundlag.
Landsretten bemærker herved, at der ikke er fastsat krav om indhentelse af en forældreev -
neundersøgelse; inden der træffes afgørelse efter servicelovens $ 58,0g at behovet herfor
beror på en konkret vurdering af samtlige oplysninger i sagen.


På baggrund af de oplysninger, der forelå, da Ankestyrelsen traf afgørelse; 0g af de grunde,
der er anført af Ankestyrelsen; finder landsretten endvidere, at der var åbenbar risiko for, at
 sundhed eller udvikling led alvorlig skade på grund af utilstrækkelig omsorg for
eller behandling af ham og på grund af adfærds - eller tilpasningsproblemer hos ham; jf.
servicelovens 8 58, stk. 1, 1. pkt._ nr. 1 og nr. 4. Der forelå endvidere begrundet formod-
ning om, at problemerne ikke kunne løses under  ophold i hjemmet, jf. 8 58, stk. 1,

2. pkt. Betingelserne for fortsat anbringelse af  uden for hjemmet var dermed opfyldt;
da Ankestyrelsen traf afgørelse den 7. april 2009


Denne vurdering støttes endvidere af de i sagen i øvrigt foreliggende oplysninger; herunder
forældreevneundersøgelsen; der er fremkommet efter Ankestyrelsens afgørelse af 7. april
2009. Af oplysningerne fremgår, at  har udvik-
let sig positivt; herunder at behandlingerne af  har haft en god effekt, 0g at
begge forældre har et udviklingspotentiale. Denne positive udvikling i 
0g 




Herefter; 0g da der i øvrigt ikke er grundlag for at fastslå, at der foreligger en krænkelse af
Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 8, frifindes Ankestyrelsen over
for  subsidiære og mest subsidiære påstande.


Landsretten stadfæster herefter byrettens dom; ligesom Ankestyrelsen i øvrigt frifindes for
de af appellanterne under anken nedlagte påstande.


Thi kendes for ret:


Indstævnte, Ankestyrelsen; frifindes for den af appellanterne; 
 nedlagte hjemvisningspåstand og erstatningspåstand.


I øvrigt stadfæstes byrettens dom.


Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for landsretten til nogen anden part eller til
statskassen.