Byrettens dom i sag om, hvorvidt der er foretaget forskelsbehandling på grund af alder i forbindelse med afskedigelse af en skolelærer, ændret således at kommunen frifindes
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Ansættelsesforhold;

/

ØSTRE LANDSRET
DOM

afsagt den 12. januar 2022

Sag BS-12117/2020-OLR
(4. afdeling)

Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte
(advokat Elsebeth Aaes-Jørgensen)

mod

Ligebehandlingsnævnet
som mandatar for
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger
(beskikket advokat Paw Fruerlund)

Biintervenient til støtte for Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte:
Kommunernes Landsforening
(advokat Elsebeth Aaes-Jørgensen)

Retten i Odense har den 3. marts 2020 afsagt dom i 1. instans (sag BS-7613/2019-
ODE).

Landsdommerne Kim Holst, Jesper Jarnit og Uffe B. Rasmussen (kst.) har deltaget
i ankesagens afgørelse.

Påstande
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte, har gentaget sin påstand for byretten om
afvisning, subsidiært frifindelse, mere subsidiært frifindelse mod betaling af et
mindre beløb end påstået af indstævnte.



/

Appelindstævnte, tidligere Sagsøger, har påstået dommen stadfæstet, dog således at
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte tilpligtes at betale 390.000 kr. med tillæg
af procesrente fra sagens anlæg.

Retten i Odense meddelte den 13. maj 2019 Appelindstævnte, tidligere Sagsøger fri
proces i medfør af retsplejelovens § 327, stk. 1, nr. 3. Appelindstævnte, tidligere
Sagsøger har herefter haft fri proces under ankesagen i medfør af retsplejelovens §
331, stk. 5.

Supplerende sagsfremstilling
Ved brev af 5. januar 2017 til Appelindstævnte, tidligere Sagsøger foretog
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte partshøring af hende vedrørende påtænkt
afskedigelse.

I mail af 6. januar 2017 fra Person 9, Landsdels Lærerkreds, til Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger er anført følgende:

”Hej Appelindstævnte, tidligere Sagsøger.

Vi undersøger om der er basis for at køre en sag om alderskrimination. Det
er helt rutinemæssigt ved afskedigelsessager, så det bliver der taget hånd
om.

Jeg bliver nødt til at oplyse dig, at jeg tror, at det er meget tvivlsomt, om
det vil nytte at gøre indsigelse vedrørende de andre forhold, som du
nævner. Men det skal ikke afholde dig fra at forsøge, hvis du ønsker det.

Du og dine kolleger har gennem jeres medlemskab af DLF mulighed for at
søge om gratis psykologhjælp. Du kan læse om tilbuddet her: …”

I høringssvar af 17. januar 2017 fra Danmarks Lærerforening til Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte er anført bl.a.:

”Danmarks Lærerforening udtaler sig på vegne af Lærernes
Centralorganisation.

…

Det er foreningens opfattelse, at der i sagen er sådanne omstændigheder,
der kunne tyde på at de pågældende medarbejdere er blevet udvalgt ud fra
usaglige kriterier. Jeg vedhæfter en oversigt over samtlige ansatte lærere på
skolen …, hvoraf det fremgår, at alene medarbejdere med en alder på 53 år
eller højere er udvalgt til afsked.

Dette er efter Danmarks Lærerforenings opfattelse i strid med
forskelsbehandlingslovens § 2 vedr. forskelsbehandling på baggrund af
alder.

…



/

Danmarks Lærerforening imødeser derfor Appellant (Kommune)s,
tidligere Sagsøgte nærmere dokumentation for, at alder ikke har været et
kriterie i udvælgelsen af medarbejdere.

I fald Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte ikke over for Danmarks
Lærerforening på betryggende vis kan godtgøre, at dette ikke er tilfældet,
og gennemfører Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte afskedigelserne,
forbeholder Danmarks Lærerforening sig at videreføre sagen ved
ligebehandlingsnævnet.

…

Vore medlemmer (uden bilag) og Danmarks Lærerforenings lokale kreds
har fået kopi af dette brev.”

Appelindstævnte, tidligere Sagsøger sendte den 17. januar 2017 følgende mail til
Vidne 2, Landsdels Lærerkreds:

”Hej Vidne 2

Tak for din lange mail.

Måske finder I, at noget af det jeg skriver til jer irrelevant og usagligt, det
må jeg så leve med ;-)

Jeg tror ikke det nytter at komme med indsigelser vedr. min afskedigelse,
så det er ikke hensigten med denne mail. Dog synes jeg lige I skal kaste et
blik på mine udregninger.

I vores Sprogcenter er vi i dette skoleår 15 lærere.
6 af disse lærere blev ansat ifm oprettelsen af sprogklasser for ca. 2 år
siden.
(Jeg har været i Sprogcentret i 16 år.)
Vi er 6 lærere der arbejder i Sprogcentret som er blevet afskediget.

Gennemsnitsalderen på de 6 afskedigede lærere er 59,6 år
Gennemsnitsalderen på de resterende 9 er 39,6 år.

Måske skulle DLF i København lige have denne lille detalje med, når de
nu er i gang med at kigge på alderskriteriet.

De 2 lærere fra specialafdelingen er ikke med i denne beregning”

I en mail af 27. januar 2017 fra Person 10, Danmarks Lærerforening, til Vidne 1,
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte, og i kopi til Vidne 2, Landsdels
Lærerkreds, er anført bl.a.:

”Tak for jeres notat. Danmarks Lærerforening fastholder, at der er en sådan
overrepræsentation af ældre medarbejdere at der er formodning for
aldersdiskrimination. Kommunens anbringender vedr. begrundelse giver
ikke anledning til at ændre den opfattelse.



/

Danmarks Lærerforening ser ikke umiddelbart grund til at drøfte dette
yderligere, men forbeholder sig at videreføre sagen ved
ligebehandlingsnævnet, såfremt kommunen gennemfører afskedigelserne.”

Ved mail af 27. februar 2017 orienterede Vidne 2, Landsdels Lærerkreds,
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger og de øvrige syv lærere, som Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte havde påtænkt at afskedige, om resultatet af
forhandlingen med kommunen den 24. februar 2017, idet han anførte følgende:

”Landsdels Lærerkreds har afholdt forhandling med Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte vedr. den mulige sag om
aldersdiskrimination.

Resultatet af forhandlingen blev, at Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte vil undlade at gennemføre 3 af de varslede opsigelser. Efter DLF
´s vurdering vil der herefter ikke være basis for evt. at rejse en sag ved
ligestillings/forskels-behandlingsnævnet.

Jeres skoleleder vil orientere jer personligt i løbet af dagen.”

Appelindstævnte, tidligere Sagsøger blev afskediget den 28. februar 2017.

I en mail af 13. marts 2017 fra Person 9, Landsdels Lærerkreds, til
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger er anført følgende:

”Jeg sender dig hermed skriftligt svar, som opfølgning på vores
telefonsamtale.

Forholdet om aldersdiskrimination er ikke aftalestof og efter Danmarks
Lærerforenings opfattelse ikke omfattet af arbejdsretslovens § 9.

Danmarks Lærerforening har indgået forlig med Appellant (Kommune),
tidligere Sagsøgte om ikke at videreføre sagen ved ligebehandlingsnævnet.

Da kravet ikke er omfattet af arbejdsretslovens § 9, er det Danmarks
Lærerforenings opfattelse, at kravet kan videreføres af medlemmerne selv,
såfremt de måtte ønske dette.

Du bør snarest skrive til Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte ved
Vidne 1 … og meddele, at du ikke kan tiltræde det indgåede forlig og
ønsker at klage til Ligebehandlingsnævnet.

…”

Appelindstævnte, tidligere Sagsøger sendte den 14. marts 2017 en mail til Vidne 1,
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte med følgende indhold:



/

”Til orientering, agter jeg at klage til ligebehandlingnævnet over det forlig
der er indgået mellem DLF og Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte
ifm min fyring. Jeg mener, at der er blevet diskrimineret mht alder.

Landsdels Lærerkreds er orienteret og opfordrede mig til at orientere dig.”

Forklaringer
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger, Vidne 1, Vidne 3, Vidne 5 og Vidne 2 har
afgivet supplerende forklaring.

Endvidere har Vidne 7, Vidne 8 og Vidne 9, tidligere Person 7 har afgivet
forklaring.

Vidne 7 har forklaret bl.a., at han er ansat som afdelingsleder i løn og
personaleafdelingen i Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte. Kompetencen til
at afskedige lærere ligger altid hos den enkelte skoleleder, men skolelederen har
pligt til at søge rådgivning hos kommunen i forbindelse hermed. Kommunen har
ikke kompetence til at bremse en afskedigelsessag, men der bliver i praksis lyttet til
kommunens anbefalinger.

I den konkrete sag har han haft flere drøftelser med både Vidne 1 og Vidne 8, og
kommunen besluttede i slutningen af januar 2017, at der for en sikkerheds skyld
skulle foretages en ekstra kvalitetssikring af grundlaget for afskedigelserne. Han
har ikke været med til at vurdere de enkelte læreres kompetencer.

Han deltog i forhandlingsmødet den 24. februar 2017 med Landsdels Lærerkreds
sammen med bl.a. Vidne 1. Det var et kort møde, som varede ca. 30 minutter.
Kommunen gik ind til forhandlingerne med et håb om et forlig lydende på, at de
afskedigede lærere fik tre måneders godtgørelse. Det var ikke usædvanligt, at det
var Landsdels Lærerkreds og ikke Danmarks Lærerforening, der deltog i mødet på
vegne af lærerne. Vidne 2 foreslog under mødet som et forlig, at kommunen
nøjedes med at afskedige fem frem for otte lærere, mod at der fra lærernes
organisationers side ikke blev skabt problemer vedrørende aldersdiskrimination.
Han blev overrasket over forslaget, fordi kommunen i stedet for at skulle betale
afskedigelsesgodtgørelse nu fik tre ekstra medarbejdede ”gratis” i tre måneder, og
da aftalen ikke var permanent, kunne der formentlig senere findes en løsning, som
sikrede afgang af yderligere tre lærere. Der blev ikke talt om, at kommunen som en
del af aftalen skulle afskedige tre yngre lærere, hvilket heller ikke ville være
sagligt. På grund af forslagets karakter spurgte han flere gange Vidne 2, om denne
havde mandat til at indgå den pågældende aftale på vegne af lærerne. Vidne 2
fastholdt, at han havde det fornødne mandat både i forhold til Danmarks
Lærerforening og de enkelte medlemmer, og Vidne 2 endte



/

med at blive lidt småirriteret, fordi han flere gange var blevet spurgt ind til sit
mandat. Når der laves individuelle aftaler, er det normalt, at der lægges op til, at
den enkelte medarbejder skal tiltræde aftalen, men der blev ikke fra Landsdels
Lærerkreds’ side taget forbehold for medlemmernes efterfølgende godkendelse, og
der blev ikke på nogen måde lagt op til, at medlemmerne skulle tiltræde aftalen
individuelt. Det, der lå i aftalen, var bl.a., at Landsdels Lærerkreds på vegne af
medlemmerne frasagde sig retten til at indbringe sagen for Ligebehandlingsnævnet.

Han har gennem årene deltaget i mange forhandlinger med Landsdels Lærerkreds
og Vidne 2, uden at der har været rejst kompetencespørgsmål, og han var derfor på
ingen måde i tvivl om, at der var indgået en bindende aftale, da forligsmødet var
afsluttet. Det er helt sædvanligt, at der til forligsmøder både forhandles om
overenskomstmæssige krav og lovfastsatte krav.

Appelindstævnte, tidligere Sagsøger har supplerende forklaret bl.a., at
undervisningen af tosprogede elever i dansk er en stor mundfuld og kræver en
særlig stram klasseledelse. Hendes undervisning på dansk som andetsprog (DSA)
har derfor styrket hendes kompetencer som lærer. Der har på intet tidspunkt været
observatører i klassen med henblik på at vurdere hendes klasserumsledelse, og hun
er forundret over skolens konklusion om hendes udfordringer på dette punkt. Der er
aldrig blevet rejst spørgsmål ved hendes undervisningserfaring eller hendes
faglighed inden for hendes linjefag.

Da hun blev orienteret om, at hun skulle fyres, henvendte hun sig direkte til
Landsdels Lærerkreds. Hun har ikke haft drøftelser med Danmarks Lærerforening
eller Lærernes Centralorganisation. Hun har ikke med Landsdels Lærerkreds drøftet
muligheden for at indgå forlig om, at kun fem ud af de otte lærere skulle fyres, og
hun ville ikke have accepteret dette forslag.

Efter hun tog til Grønland for at undervise, gik hun ledig i en periode og fik
derefter et vikariat i Fåborg. Da vikariatet udløb var hun igen ledig i en periode,
indtil hun fik et ny vikariat. Hun har nu fået tilbudt en fast lærerstilling.

Vidne 8 har forklaret bl.a., at han har været ansat som vicedirektør i Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte med ansvaret for kommunens skoler.

Skolevæsenet fungerer grundlæggende decentralt, således at en række kompetencer
er lagt ud til den enkelte skoleleder, herunder også ved lærerfyringer. I den konkrete
sag er det således skolelederen, der har besluttet, hvem der skulle afskediges, men
han har deltaget i drøftelser med skolelederen om bl.a. de inddragne kriterier og
den efterfølgende drift af skolen. Det var vigtigt, at skolernes lærerteams var
sammensat på en måde, så de fremtidige



/

undervisningsopgaver kunne løses bedst muligt. Der har i den forbindelse på intet
tidspunkt været drøftelser om at lægge vægt på lærernes alder.

Vedrørende lærernes linjefagskompetencer var det hans idé, at der i Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte skulle gælde et krav om beståede
kompetencemålsprøver frem for, at skolelederne konkret kunne vurdere den enkelte
lærers kvalifikationer. Han mente, at det var vigtigt med ensartede ikke-
skønsprægede kriterier for kompetencevurderingen, og byrådet støttede ham heri,
selv om der er tale om en dyrere løsning. De fleste lærere valgte et komprimeret
efteruddannelsesforløb (model 2), og han fik indtryk af, at lærernes satte pris på
efteruddannelsesmulighederne. Modellen gav også lærernes den fordel, at de ved
skoleskift til andre kommuner kunne fremlægge dokumentation for deres
linjefagskompetencer frem for, at der skulle foretages en bedømmelse af deres
kompetencer af en ny skoleleder.

Forhandlingerne på mødet den 24. februar 2017 foregik over ca. 30 minutter, og
kommunen kom ud af forhandlingslokalet med et andet resultat, end man havde
lagt op til. Han sad for bordenden og ledte mødet. Der var intet usædvanligt i, at det
var den lokale repræsentant for Danmarks Lærerforening, i dette tilfælde Landsdels
Lærerkreds, der deltog i forhandlingerne, og han har tidligere haft mange gode
forhandlinger med Vidne 2. Løsningen med tre afskedigelser færre end oprindeligt
tiltænkt hang ikke sammen for skolen rent økonomisk, men han syntes alligevel, at
forliget var en rimelig løsning, og derfor valgte kommunen at tiltræde det. Det var
ikke en del af forligsforslaget, at kommunen skulle afskedige tre yngre lærere frem
for tre lærere blandt de otte lærere, de havde peget på. Landsdels Lærerkreds havde
ikke andre indvendinger end aldersdiskrimination. Kommunen spurgte på mødet,
om forliget udgjorde en endelig afslutning på sagen, hvilket blev bekræftet af
Landsdels Lærerkreds. Der blev ikke taget forbehold, og han var derfor ikke i tvivl
om, at aftalen var endelig.

Vidne 9, tidligere Person 7 har forklaret bl.a., at han har en baggrund som lærer og
skoleleder i Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte. Fra december 2016 til marts
2019 var han afdelingsleder for dagtilbud og skole i Appellant (Kommune),
tidligere Sagsøgte.

Han var med til mødet den 24. februar 2017 mellem kommunen og Landsdels
Lærerkreds. Mødet gik relativt hurtigt. Vidne 1 var meget opsat på at sikre, at sagen
blev lukket. Hun spurgte derfor Vidne 2 om dette efter forhandlingerne, og Vidne 2
bekræftede, at sagen nu var lukket, hvilket blev ført til referat. Det var ikke en del
af aftalen, at kommunen skulle afskedige tre andre medarbejdede end dem, som
allerede var udpeget.
Kommunen tænkte, at man måtte kunne løse udfordringen med de tre
medarbejdede, som var i overskud, ved en senere omrokering af kommunens
lærere. Det var normalt, at en sådan omrokering fandt sted hvert år i foråret.



/

Vidne 1 har supplerende forklaret bl.a., at hun i efteråret 2016 løbende havde
drøftelser med Vidne 3 om de afskedigelser, der skulle gennemføres. Der har ikke i
den forbindelse været talt om, at skolen gerne ville af med nogle ældre lærere. Hele
processen var præget af stor saglighed. Hun plejer at trykke skolelederne lidt på
maven i forhold til deres valg og begrundelser ved afskedigelser. Hele denne øvelse
skal sikre faglighed i udvælgelseskriterierne ved afskedigelser.

Da hun sad ude på Skole i februar 2017 sammen med Vidne 3, Vidne 5 og Vidne 4,
bad hun skoleledelsen om at nedskrive kriterierne for afskedigelse således, at
begrundelserne var tydelige i forhold til de enkelte lærere. Vidne 3 havde løbende
udarbejdet noter om lærerne på små sedler, som blev indarbejdet i
bedømmelsesskemaerne. Der kom ikke nye oplysninger frem i forbindelse med
udfyldelsen af skemaerne. Det var primært DSA og specialafdelingen, de kiggede
på, da det var på disse områder, at der kom til at mangle arbejdsopgaver.

Kommunen anvendte Kommunernes Landsforening som sparringspartner i
processen, fordi det var en sagstype, som kommunen ikke havde store erfaringer
med. Afskedigelserne blev ikke gennemført ved udgangen af januar 2017, hvor
skolen i første omgang havde udvalgt de lærere, der skulle afskediges, fordi der
ifølge Kommunernes Landsforening var brug for noget mere dokumentation for
udvælgelsen af de pågældende lærere, hvis sagen endte i Ligebehandlingsnævnet.

Under forligsdrøftelserne den 24. februar 2017 kom Landsdels Lærerforening
meget hurtigt med et udspil. Både hun og Vidne 7 spurgte Vidne 2 og Person 1, om
de havde mandat til at lukke aftalen på denne måde på vegne af lærerne, hvilket
blev bekræftet. De individuelle aftaler, som kommunen havde med i sit
forligsforslag, kom aldrig på bordet. Det blev slet ikke omtalt på mødet, at
kommunen som en del af forliget skulle afskedige tre yngre lærere.

Vidne 3 har supplerende forklaret bl.a., at hun stoppede som viceskoleleder sidste
år som 62-årig, da hun ikke længere følte, at hun kunne stå på mål for sine opgaver
efter at være blevet uretmæssigt beskyldt af nogle for at have haft skjulte bagtanker
ved lærerafskedigelserne i 2017. Hun mener, at hele processen omkring
afskedigelserne foregik på en meget grundig og ordentlig måde, og hun har fået
fuld opbakning fra forvaltningens side gennem hele processen. Skolen blev bragt i
en situation, hvor de blev tvunget til at fyre nogle af deres medarbejdere. De var
meget glade for alle deres lærere og havde ingen ønsker om at gennemføre
afskedigelser.



/

Hun drøftede med Vidne 5 og Vidne 4 i efteråret 2016, hvordan de kunne sætte det
bedste hold af lærere til at varetage skolens fremtidige opgaver. Det handlede om
skolens behov sammenholdt med lærernes kompetencer, og lærernes alder har på
ingen måde spillet ind i denne vurdering. Deres indtryk af de forskellige lærere var
bl.a. baseret på den daglige omgang på skolen og samarbejdet på tværs af
organisationen. Der lå selvfølgelig også noget subjektivt i vurderingen af den
enkelte lærers kompetencer. Opgaverne på skolen havde ikke ændret sig, da de fik
oplyst, at de kunne nøjes med at afskedige fem lærere. De foretog derfor en samlet
vurdering af, hvor tre af de otte lærere bedst kunne indpasses. Person 11 blev ikke
afskediget, da hun havde engelsk som linjefag. De havde mange lærere med
kompetencer i dansk og matematik og knap så mange med kompetencer i engelsk.
De lagde ikke vægt på lærernes grundfag ved deres vurdering af lærernes faglige
kompetencer, selv om lærerne via efteruddannelse havde mulighed for at opnå
linjefagskompetencer inden for de pågældende grundfag.

Hvis Appelindstævnte, tidligere Sagsøger skulle undervise i dansk, skulle de finde
en klasse til hende på mellemtrinnet, da det var på dette klassetrinniveau, at hun
havde givet udtryk for at føle sig bedst tilpas. Der var imidlertid allerede
tilstrækkeligt med dansklærere på mellemtrinnet. På grund af den store gruppe af
dansklærere på skolen har det sikkert også haft betydning, at Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger ikke havde undervist i dansk på skolens almene del. Hun ved
ikke, om der foreligger en oversigt over, hvor mange lærere de havde brug for i de
enkelte fag.
Bemærkningen i bedømmelsen af Appelindstævnte, tidligere Sagsøger om, at
kollegaer syntes, det var svært at være teammakker med hende, er ikke udtryk for,
at der var samarbejdsproblemer med Appelindstævnte, tidligere Sagsøger. Skolen
ville helst have beholdt samtlige lærere, men i den samlede bedømmelse af
lærernes ”samarbejde og relationer” har disse hjertesuk fra andre lærere også været
tillagt vægt.

Hun har udarbejdet den skriftlige anbefaling af Appelindstævnte, tidligere Sagsøger
og står fuldt ud inde for den.

Vidne 5 har supplerende forklaret bl.a., at han aldrig har observeret
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger i en klasserumssituation, og han ved ikke, om
andre har observeret hende. Lærere med linjefagskompetencer kan undervise i de
pågældende fag på alle klassetrin, hvorimod lærere, der kun har haft et fag som
grundfag og ikke efterfølgende har højnet dette niveau, kun kan undervise i faget
op til 6. klassetrin. Han husker ikke, om han, Vidne 3 og Vidne 4 kiggede på, hvilke
grundfag, lærerne havde haft, da de vurderede, hvem ser skulle afskediges, men det
ville være naturligt at inddrage i overvejelserne, da der jo fortsat var behov for
undervisning af de mindre klassetrin, og skolen desuden ikke fuldt ud kunne leve
op til den nationale målsætning om 95 pct.
kompetencedækning i alle undervisningsfag. Han kan godt se, at der ikke i de



/

bedømmelsesskemaer, som han har været med til at udarbejde, står noget om
lærernes grundfagskompetencer, så de har nok primært kigget på linjefag. Han og
den øvrige skoleledelse har i hvert fald nøje vurderet, hvilke kompetencer skolen
havde brug for fremadrettet.

Appelindstævnte, tidligere Sagsøger havde gennem sin undervisning i DSA
erhvervet nogle kompetencer og et godt kendskab til de elever, som skulle ud i de
almene klasser. Det mener han også, at der er lagt vægt på ved bedømmelsen af
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger, men kendskabet til den almene klasse, som
eleverne skulle over i, har formentlig vægtet højere.

Vidne 2 har supplerende forklaret bl.a., at han fortsat er kredsformand i Landsdels
Lærerkreds. På mødet den 24. februar 2017 var det kommunen og ikke ham, der
fremkom med forslaget om at ændre antallet af afskedigelser fra otte til fem. Dette
forslag kunne Landsdels Lærerkreds godt tilslutte sig, men de gjorde opmærksom
på, at den var gal med alderssammensætningen blandt de medarbejdere, der var
indstillet til afskedigelse. Han regnede derfor med, at kommunen ville løse
problemet med alderssammensætningen ved – udover de fem afskedigelser – at
afskedige tre yngre lærere. Hvis han havde vidst, at der ikke ville blive afskediget
tre yngre lærere, havde han ikke underskrevet aftalen. Da kommunen ikke
efterfølgende gennemførte de tre aftalte afskedigelser, blev Landsdels Lærerkreds
stillet i et dilemma, for de ønskede ikke at gennemtvinge en afskedigelse af
yderligere tre af deres medlemmer.
Landsdels Lærerkreds havde kendskab til kommunens økonomiske rammer, men
ikke eventuelle planer om fremtidige fyringsrunder.

Landsdels Lærerkreds er en lokal afdeling af Danmarks Lærerforening, og han
mener, at de havde mandat til at afslutte sagen på vegne af Danmarks
Lærerforening. Han blev på mødet spurgt ind til, om Landsdels Lærerkreds havde
mandat til at binde Danmarks Lærerforening, og det bekræftede han. Der blev ikke
på noget tidspunkt spurgt ind til, om Landsdels Lærerkreds også havde mandat til at
binde de enkelte medlemmer. Hvis medlemmerne skal bindes individuelt, vil der
skulle indhentes en underskrift fra de pågældende.

Han skrev under på forliget på vegne af Landsdels Lærerkreds, idet der var tale om
organisationskrav. Han ved ikke, hvordan et krav efter forskelsbehandlingsloven
kan udgøre et organisationskrav, men han fik rådgivning fra Danmarks
Lærerforening, og de havde givet ham mandat til at indgå forlig med henblik på at
løse spørgsmålet om aldersdiskrimination. Under forhandlingerne drøftede de ikke
de enkelte medlemmers alder, kompetencer m.v., men kun den samlede
aldersfordeling blandt de afskedigede.



/

Aftalen er indgået på organisationens vegne, men de hjalp Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger med at gå videre med sin egen sag. Da han den 27. februar 2017
skrev til bl.a. Appelindstævnte, tidligere Sagsøger, at der efter indgåelsen af forliget
ikke var grundlag for at rejse en sag ved Ligebehandlingsnævnet, mente han, at
Danmarks Lærerforening ikke ville gå videre med en sag.

Anbringender
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte har i sit påstandsdokument anført
følgende:

”…

2. Sagens temaer 

2.1 Denne sag vedrører for det første spørgsmålet om, hvorvidt
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger som følge af det forlig, der blev
indgået mellem Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte og
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger faglige organisation
(ekstrakten, side 333 — bilag 8), er afskåret fra at rejse krav om
godtgørelse i henhold til forskelsbehandlingsloven.

Det er i relation til dette spørgsmål Appellant (Kommune)s, tidligere
Sagsøgte hovedanbringende, at Appelindstævntes, tidligere
Sagsøger faglige organisation ved det indgåede forlig på vegne af
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger — og efter bemyndigelse af
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger — har givet bindende afkald på
at videreføre sagen, og at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger derfor
er afskåret fra at rejse krav i henhold til forskelsbehandlingsloven.

2.2 Hvis landsretten måtte finde, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger
ikke er afskåret fra

at rejse krav i henhold til forskelsbehandlingsloven, skal landsretten
for det andet tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte ved sin afskedigelse af
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger måtte have overtrådt
forskelsbehandlingslovens forbud mod forskelsbehandling på grund
af alder.

Det er i relation til dette spørgsmål Appellant (Kommune)s, tidligere
Sagsøgte hovedanbringende, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger
ikke har påvist faktiske omstændigheder, som giver anledning til at
formode, at afskedigelsen var i strid med forskelsbehandlingslovens
forbud mod forskelsbehandling på grund af alder.

2.3 Hvis landsretten mod forventning måtte finde, at Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger

har påvist faktiske omstændigheder, som giver anledning til at
formode, at der er udøvet forskelsbehandling på grund af alder, gøres
det gældende, at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte har løftet
bevisbyrden for, at der konkret hverken direkte eller indirekte er lagt
vægt på alder ved afskedigelsen af Appelindstævnte, tidligere
Sagsøger, men at udvælgelsen til afskedigelse alene er foretaget på
baggrund af saglige kriterier, som især angik Appelindstævntes,
tidligere Sagsøger individuelle kompetencer set i forhold til Skoles
fremadrettede kompetencebehov.



/

3. Anbringender



/

3.1 Til støtte for den nedlagte påstand om afvisning gøres det
gældende,

at der forud for afskedigelsen af Appelindstævnte, tidligere
Sagsøger blev afholdt en fagretlig forhandling på begæring af
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger faglige organisation,

at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger forinden selv havde rettet
henvendelse til sin faglige organisation og frivilligt,
egenhændigt og eksplicit havde valgt at delegere sin
forhandlings- og aftalekompetence til denne, hvilket bl.a.
underbygges af, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger ikke
afgav noget individuelt høringssvar,

at temaet for den fagretlige forhandling netop var, hvorvidt
udvælgelsen af de medarbejdere, der var påtænkt afskediget,
var sket på baggrund af usaglige kriterier, idet den faglige
organisation i denne sammenhæng specifikt – og alene –
henviste til forbuddet mod forskelsbehandling på grund af
alder,

at parterne under forhandlingen derfor specifikt – og som det
eneste – drøftede spørgsmålet om forskelsbehandling på grund
af alder i forhold til Appelindstævnte, tidligere Sagsøger og de
øvrige, som Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte havde
partshørt vedrørende påtænkt afskedigelse,

at parterne i den forbindelse blev enige om, at der i forhold til
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger såvel som i forhold til de
øvrige berørte lærere ikke udestod noget krav,

at det eksplicit fulgte af forliget, at dette var til fuld og endelig
afgørelse, samt at der herefter ikke udestod yderligere krav i
relation til ansættelsen, herunder hverken efter
overenskomsten, diskriminationslovgivning eller i henhold til
forvaltningsretlige bestemmelser,

at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte under forhandlingen
den 24. februar 2017 ikke havde noget grundlag for at betvivle,
at Appelindstævntes, tidligere Sagsøger faglige organisation
handlede inden for sin bemyndigelse, da organisationen
forligte sagen på de vilkår, der mellem parterne blev aftalt,
hvorved bemærkes,

at repræsentanterne fra den faglige organisation på direkte
forespørgsel fra Appellant (Kommune)s, tidligere Sagsøgte
repræsentanter bekræftede, at de havde "den fulde
kompetence",

at repræsentanterne fra Appelindstævntes, tidligere Sagsøger
faglige organisation ej heller tog noget forbehold for
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger og de øvrige
medlemmers personlige godkendelse af forliget, og

at der således med den gennemførte forhandling må anses for at
være gjort fuldt og endeligt op med ethvert muligt krav i



/

anledning af ansættelsesforholdets afslutning, alt med den
konsekvens

at sagen må afvises, subsidiært

at der skal ske frifindelse af kommunen, allerede fordi den
pågældende aftale er indgået.

3.1.1 Videre gøres det i den forbindelse gældende,

at det følger af retspraksis, at de ansættelsesretlige regelsæts
beskyttelsespræceptivitet ikke gør sig gældende i
fratrædelsessituationen – særligt ikke, når medarbejderen er
bistået af sin faglige organisation, samt

at uanset at en faglig organisation rent formelt alene måtte have
begæret en forhandling i henhold til overenskomstens
bestemmelser om en opsigelses saglighed, kan parterne under
en sådan forhandling med bindende virkning tage stilling til
indsigelser, der er funderet på andre regelsæt, når en af parterne
før eller under den fagretlige forhandling rejser en sådan
indsigelse, hvilket i særlig grad gør sig gældende i en situation,
hvor den indsigelse, der rejses mod en påtænkt afskedigelse,
alene er funderet på ét synspunkt, in casu aldersdiskrimination.

3.1.2 Yderligere gøres det gældende,

at den forhandlingsberettigede organisation ikke i dette forløb
opgav at forfølge sagen, men tværtimod afsluttede sagen
definitivt ved forhandlingsbordet ved indgåelsen af den som
bilag 8 fremlagte aftale,

at den forhandlingsberettigede organisation under forhandlingen
anerkendte, at der ikke var grundlag for at bestride lovligheden
af afskedigelsen af Appelindstævnte, tidligere Sagsøger,

at Danmarks Lærerforening/Landsdels Lærerkreds i sin egenskab
af faglig organisation må formodes at være velbekendt med det
ansættelsesretlige regelsæt og dermed også rammerne for og
konsekvenserne af indgåelsen af en aftale som den
foreliggende, hvilket underbygges af,

at den faglige organisation ved afslutningen af forhandlingen selv
anerkendte, at der efter den afholdte forhandling ikke var
grundlag for at rejse krav i henhold til
forskelsbehandlingsloven,

at et eventuelt mellemværende mellem Appelindstævnte, tidligere
Sagsøger og hendes faglige organisation i anledning af
organisationens håndtering af nærværende sag er Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte uvedkommende, og



/

at sagen også af den grund bør afvises, subsidiært

at der skal ske frifindelse af kommunen, allerede fordi den
pågældende aftale er indgået.

3.2 Til støtte for den subsidiære påstand om frifindelse gøres det i
tillæg til ovenstående gældende,

at det i henhold til forskelsbehandlingslovens § 7 a er
appelindstævnte, der skal påvise faktiske omstændigheder, som
giver anledning til at formode, at der er udøvet direkte eller
indirekte forskelsbehandling på grund af alder,

at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger primært støtter sin
påstand om aldersdiskrimination på den omstændighed, at der
efter hendes opfattelse blev indstillet et uforholdsmæssigt højt
antal ældre lærere til afskedigelse,

at dette forhold ikke i sig selv er tilstrækkeligt til at skabe en
formodning for, at der er udøvet forskelsbehandling på grund
af alder,

at de af Appelindstævnte, tidligere Sagsøger påberåbte statistiske
oplysninger om de afskedigedes alder i øvrigt ikke er
tilstrækkeligt signifikante til i sig selv at skabe en formodning
for forskelsbehandling, hvortil bemærkes,

at det statistiske grundlag som følge af det lave antal af
afskedigelser sammenholdt med det samlede antal lærere på
Skole er begrænset,

at der var flere lærere, som var jævnaldrende med
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger eller ældre, som ikke blev
indstillet til afskedigelse,

at der ikke er påvist nogen forhold, som indikerer, at overvejelser
om alder indgik i ledelsens beslutning om, hvem der bedst
kunne undværes og derfor blev indstillet til afskedigelse,

at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger således ikke har påvist
faktiske omstændigheder, som giver anledning til at formode,
at der i strid med beskyttelsen i forskelsbehandlingsloven er
udøvet direkte eller indirekte forskelsbehandling, og

at kommunen derfor skal frifindes.

3.2.1 Videre gøres det gældende,

at heller ikke det forhold, at Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte lagde vægt på, hvilke lærere der havde
undervisningskompetence (svarende til den tidligere
betegnelse "linjefag") i de fag, de underviste i, gør, at
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger har påvist faktiske
omstændigheder, der giver anledning til at formode, at der i
forbindelse med



/

vurderingen af, hvem der bedst kunne undværes, blev udøvet
direkte eller indirekte forskelsbehandling i strid med
forskelsbehandlingsloven, hvorved bemærkes,

at lærere uddannet indtil 1998 havde to linjefag,

at lærere uddannet i perioden 1998— 2006 havde fire linjefag,

at lærere uddannet fra 2007 og frem har to eller tre linjefag,

at antallet af linjefag – dvs. undervisningskompetence erhvervet
via uddannelsen – således afhænger af, hvornår den enkelte
lærer er uddannet – men omvendt ikke har direkte
sammenhæng med den enkelte lærers alder,

at lærere stedse har haft mulighed for at supplere antallet af
linjefag efter læreruddannelsens afslutning gennem
efteruddannelse,

at der i årene forinden som en udløber af den landsdækkende
folkeskolereform i 2013 i Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte var iværksat et forløb med kompetence-afklarende
samtaler og tilbud til den enkelte lærer om at få sin
undervisningskompetence formaliseret på én af tre måder
afhængigt af lærerens konkrete kompetenceniveau i faget,
således som nærmere beskrevet i ankereplikkens punkt 5
(ekstrakten, side 88),

at der for de enkelte lærere herefter var mulighed for formaliseret
efteruddannelse, således at den enkelte lærer – uanset hvilken
af de tre måder, der var tale om – fik mulighed for at "få papir
på" de fag, den pågældende havde undervisningskompetence i,
og

at også Appelindstævnte, tidligere Sagsøger fik denne mulighed,
men at hun grundet sygdom ikke så sig i stand til at
gennemføre det etablerede efteruddannelsesforløb i matematik,
alt med det resultat

at når der ved udvælgelsen af, hvilke lærere der skulle indstilles
til afskedigelse, blev lagt vægt på kriteriet formaliseret
undervisningskompetence/linjefag, kan dette under ingen
omstændigheder skabe en formodning om direkte
forskelsbehandling grundet alder, og

at kriteriet ej heller kan skabe en formodning om indirekte
forskelsbehandling grundet alder, idet kravet om formaliseret
undervisningskompetence var objektivt begrundet i et sagligt
formål, ligesom midlerne til at opfylde dette formål var
hensigtsmæssige og nødvendige, jf. forskelsbehandlingslovens
§ 1, stk. 3.

3.3 For det tilfælde, at retten mod forventning måtte nå frem til, at
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger har påvist faktiske
omstændigheder, som giver anledning til at formode, at der ved
afskedigelsen er udøvet



/

direkte eller indirekte forskelsbehandling på grund af alder, gøres det
gældende,

at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte har løftet
bevisbyrden for, at der konkret i forhold til afskedigelsen af
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger ikke blev lagt vægt på
alder, men derimod alene blev lagt vægt på saglige kriterier,
idet det bemærkes,

at udvælgelsen af Appelindstævnte, tidligere Sagsøger skete på
baggrund af de af HovedMED fastsatte udvælgelseskriterier
for omplacering eller uansøgt afsked i Appellant (Kommune),
tidligere Sagsøgte (bilag 3) samt på baggrund af indholdet af
det udarbejdede kompetenceskema (bilag 14),

at der således blev lagt særlig vægt på Appelindstævntes,
tidligere Sagsøger individuelle kompetencer – dels for så vidt
angår linjefag/undervisningskompetence, dels for så vidt angår
en bredere kompetencevurdering, herunder det samlede
ledelsesmæssige indtryk af Appelindstævnte, tidligere
Sagsøger i forhold til skolens fremtidige behov, herunder
behovet for, at skolen var dækket ind med relevante
linjefagskompetencer,

at Skoles ledelse i øvrigt på baggrund af det samlede
ledelsesmæssige kendskab til og indtryk af Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger baseret på de samtaler med øvrige af
skolens lærere såvel som med Appelindstævnte, tidligere
Sagsøger selv gennem tiden vurderede, at Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger var mindre omstillingsparat og mere
udfordret i samarbejdet end øvrige medarbejdere,

at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger med udgangspunkt i de
fastsatte kriterier og på baggrund af en konkret
helhedsvurdering derfor blev vurderet som værende en af de
lærere, som Skole fremadrettet bedst kunne undvære,

at alder således på ingen måde indgik i beslutningen om at
udvælge Appelindstævnte, tidligere Sagsøger til påtænkt
afskedigelse, jf. i øvrigt de ovenfor under punkt 3.2 og 3.2.1
anførte forhold,

at de opstillede kriterier og den foretagne udvælgelse af
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger var saglig og
velbegrundet, hvilket underbygges af,

at den faglige organisation, som det fremgår af bilag 8,
anerkendte, at der ikke var grundlag for at rejse en sag om
aldersdiskrimination i forbindelse med afskedigelsen af
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger,

at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte som følge heraf har
løftet sin del af bevisbyrden, og

at kommunen derfor under alle omstændigheder skal frifindes.

3.3.1 Videre gøres det i den forbindelse gældende,



/

at vurderingen af alderssammensætningen blandt de afskedigede
medarbejdere skal foretages for Skole som helhed – og ikke
kun i forhold til de to afdelinger, hvori der blev foretaget
afskedigelser.

3.4 Til støtte for den mere subsidiære påstand gøres det gældende,

at en eventuel godtgørelse henset til sagens omstændigheder
alene kan udgøre et mindre beløb end af Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger krævet, samt

at eventuelle procesrenter i overensstemmelse med rentelovens §
3, stk. 4, tidligst kan tilkendes fra sagens anlæg, den 19.
februar 2019, hvor appelindstævnte nedlagde en
betalingspåstand.

…”

Ligebehandlingsnævnet som mandatar for
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger
har i sit påstandsdokument anført følgende:

”…

2. ANBRINGENDER 

Til støtte for Appelindstævntes, tidligere Sagsøger stadfæstelsespåstand
gøres det i forhold til Appellant (Kommune)s, tidligere Sagsøgte
afvisningspåstand overordnet gældende, at der ikke er grundlag for at
tilsidesætte Retten i Odenses dom af 3. marts 2020 om, at aftalen mellem
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte og Danmarks Lærerforening af
24. februar 2017 (bilag 8) ikke afskar Appelindstævnte, tidligere Sagsøger
fra at forfølge sit krav om godtgørelse efter forskelsbehandlingsloven, idet
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger ikke havde bemyndiget Danmarks
Lærerforening til at forlige sit krav. Dette vil blive nærmere uddybet i
påstandsdokumentets punkt 2.1.

Til støtte for Appelindstævntes, tidligere Sagsøger stadfæstelsespåstand
gøres det i forhold til Appellant (Kommune)s, tidligere Sagsøgte
frifindelsespåstande overordnet gældende, at der ikke er grundlag for at
tilsidesætte hverken Ligebehandlingsnævnets afgørelse af 7. februar 2018
eller Retten i Odenses dom af 3. marts 2020 om, at det var i strid med
forskelsbehandlingslovens forbud mod forskelsbehandling på grund af
alder, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger blev afskediget fra sin stilling
som overlærer på Skole i Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte,
hvorfor Appelindstævnte, tidligere Sagsøger har krav på en godtgørelse
skønsmæssigt fastsat til 390.000 kr. Dette vil blive nærmere uddybet i
påstandsdokumentets punkt 2.2.

I den forbindelse bemærkes det, at Retten i Odense tilkendte renter fra
sagens indbringelse for Ligebehandlingsnævnet. Dette er dog i henhold til
en nu underkendt praksis, hvorfor Appelindstævnte, tidligere Sagsøger nu
for landsretten alene påstår sig tilkendt rente fra tidspunktet for sagens
anlæg ved Retten i Odense den 19. februar 2019.



/

2.1 Afvisningsspørgsmålet

Landsretten kan efter Appelindstævntes, tidligere Sagsøger opfattelse
lægge til grund i) at Appelindstævntes, tidligere Sagsøger krav efter
forskels-behandlingsloven ikke er omfattet af overenskomsten, ii) at
Lærernes Centralorganisation/Danmarks Lærerforening/Landsdels
Lærerkreds derfor ikke qua overenskomsten havde noget mandat i forhold
til hendes krav efter forskelsbehandlingsloven, og iii) at Danmarks
Lærerforenings/Landsdels Lærerkreds’ dispositioner i forhold til
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger krav efter forskelsbehandlingsloven
derfor krævede en specifik fuldmagt fra Appelindstævnte, tidligere
Sagsøger.

2.1.1 Organisationsfuldmagt

En organiseret lønmodtagers krav efter forskelsbehandlingsloven er ikke
omfattet af den kollektivretlige organisationsfuldmagt eller i øvrigt af
arbejdsretsloven, og lønmodtagerens faglige organisation har derfor ikke
uden en specifik fuldmagt fra lønmodtageren adgang til at råde over
kravet. Lærernes Centralorganisation/Danmarks Lærerforening/Landsdels
Lærerkreds kunne derfor alene forlige Appelindstævntes, tidligere
Sagsøger krav efter forskelsbehandlingsloven mod Appellant (Kommune),
tidligere Sagsøgte i det omfang, Appelindstævnte, tidligere Sagsøger
havde bemyndiget dem hertil – hvilket Appelindstævnte, tidligere
Sagsøger ikke havde.

Det bestrides ikke, at organisationsfuldmagten kan karakteriseres som en
særlig fuldmagtsform, som anført af Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte. Det bestrides derimod, at organisationsfuldmagtens særlige
fuldmagtsform har betydning for denne sag, da landsretten kan lægge til
grund, at Appelindstævntes, tidligere Sagsøger krav efter
forskelsbehandlingsloven ikke er omfattet af overenskomst og ikke er
omfattet af den særlige organisationsfuldmagt.

Til støtte for, at organisationsfuldmagten kan karakteriseres som en særlige
fuldmagtsform, henviser Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte til
U.2013.224H. U.2013.224H omhandler et forlig vedrørende forhold
reguleret ved overenskomst. Det samme gør sig gældende for
U.2002.1966Ø, som Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte også
henviser til. Hverken U.2013.224H eller U.2002.1966Ø kan altså
understøtte Appellant (Kommune)s, tidligere Sagsøgte synspunkt om, at
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger krav efter forskelsbehandlingsloven
– som ubestridt ikke er omfattet af overenskomst – kunne forliges uden
specifik fuldmagt fra Appelindstævnte, tidligere Sagsøger.

Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte har i øvrigt angivet at det ”i den
juridiske litteratur fremgår, at den form for fuldmagt, der - i tilfælde, hvor
der ikke er en stående forhåndsfuldmagt - kræves som grundlag for faglige
organisationers disponering over et medlems lovhjemlede rettigheder, kan
antage forskellige former. Det er bl.a. fastslået, at medlemmets
henvendelse til sin faglige organisationen med en anmodning om at tage en
sag op i sig selv kan indeholde en sådan "speciel" fuldmagt, der endvidere
antages at udstyre den faglige organisation med en fuldmagt til at løse den
pågældende sag.” Der henvises i den forbindelse til Ole Hasselbalch i
U.2008B.165.



/

Det bemærkes hertil, at Ole Hasselbalch i U.2008B.165 til støtte for det
angivne synspunkt henviser til U.2002.1966Ø og U.1996.601Ø.
U.2002.1966Ø omhandler som nævnt ovenfor et forlig vedrørende forhold
reguleret ved overenskomst. I U.1996.601Ø var der indgået overenskomst,
hvorefter det fagretlige retssystem, blandt andet afskedigelsesnævnet,
skulle anvendes på sager af den i sagen omhandlede art. Landsretten lagde
til grund, at lønmodtageren selv havde anmodet sin faglige organisation
om, at den opståede tvist om hans bortvisning måtte blive behandlet ved
forhandlinger mellem de faglige organisationer, og at det måtte have stået
lønmodtageren klart, at en løsning af sagen herefter ville ske efter de
faglige regler.

Det bemærkes i tilknytning hertil, at ingen af de nævnte domme vedrører
ufravigelige lovbaserede krav, og at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger
ikke har givet en videre fuldmagt end den i bilag 15 angivne, hvilket er
ubestridt. Nærværende sag kan altså ikke sammenlignes med de ovenfor
nævnte domme.

I øvrigt angiver Ole Hasselbalch endvidere følgende i U.2008B.165:

” Man melder sig ikke ind i en faglig organisation for at opnå
rettigheder, man allerede har i forvejen, og fagforeningernes
velkendte opgave historisk set har været at forhandle overenskomster
om de anliggender, hvor der er noget at forhandle om, dvs. sådanne,
som ikke er reguleret i forvejen ved ufravigelig lovgivning. Det er
derfor vanskeligt uden særlig støtte i den konkrete
organisationsvedtægt eller velkendt praksis for dens anvendelse at
tolke den fuldmagt, der ligger i indmeldelsen, så vidt at
organisationen dermed får adgang til at forhandle og afslutte sager
om lønmodtagerrettigheder iht. lovgivningen ad fagretlig vej. Det er
således ikke nogen naturlig forudsætning for en fagforeningsvedtægt,
der tier i henseende til organisationens adgang til at råde over
lovhjemlede krav m.v., at foreningen kan binde medlemmerne under
forligsforhandlinger om lovkrav.”

2.1.2 Den almindelige fuldmagtslære

Det gøres gældende, at spørgsmålet om, hvorvidt Danmarks
Lærerforening/Landsdels Lærerkreds havde fuldmagt til at forlige
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger krav efter forskelsbehandlingsloven,
må afgøres efter den almindelige fuldmagtslære, herunder aftalelovens
bestemmelser om fuldmagt.

En fuldmagt udstyrer fuldmægtigen med en aftaleretlig kompetence med
henblik på at disponere med umiddelbar pligtvirkning for
fuldmagtsgiveren, jf. aftalelovens § 10, stk. 1. Fuldmagtsgiveren bliver
dog alene bundet af fuldmægtigens dispositioner, hvis i) fuldmagten er
gyldigt stiftet, ii) fuldmagten ikke er tilbagekaldt eller ophørt, iii)
fuldmægtigen har handlet i fuldmagtsgiverens navn, og iv) fuldmægtigen
har handlet inden for fuldmagtens grænser.

Ved spørgsmålet om fuldmagtens grænser er sondringen mellem fuldmagt
og bemyndigelse afgørende. Bemyndigelsen er lig fuldmagtsgivers
erklæring om fuldmagten og fastslår, hvor langt



/

fuldmagtsgiveren har givet fuldmægtigen lov til at gå (den interne
instruks) samt udgør fuldmagtens subjektive side. Fuldmagten udgør
derimod grænserne for, at en fuldmagtsgiver ved fuldmægtigens
retshandler/dispositioner kan blive berettiget og forpligtet i forhold til
tredjemand. Afgrænset over for bemyndigelsen er spørgsmålet ved
fuldmagten, hvor langt fuldmagtsgiveren synes at have givet fuldmægtigen
lov til at handle. Fuldmagten udgør derfor den objektive side.

Handler fuldmægtigen uden for fuldmagtens grænser, er fuldmagtsgiveren
ikke bundet af fuldmægtigens dispositioner. Har fuldmægtigen handlet
inden for fuldmagtens grænser, men overskredet sin bemyndigelse, er
fuldmagtsgiveren derimod bundet af fuldmægtigens dispositioner,
medmindre tredjemand indså eller burde indse, at fuldmægtigen overskred
sin bemyndigelse, jf. aftalelovens § 11, stk. 1. Er der tale om en § 18-
fuldmagt, er fuldmægtigens dispositioner derimod ikke bindende for
fuldmagtsgiveren, selv om tredjemand var i god tro, jf. aftalelovens § 11,
stk. 2.

Det gøres i den forbindelse gældende, at den erklæring, som Danmarks
Lærerforening fik Appelindstævnte, tidligere Sagsøger til at underskrive
(bilag 15), alene har bemyndiget Danmarks Lærerforening til at indbringe
sagen for Ligebehandlingsnævnet, og at der heri under ingen
omstændigheder ligger en bemyndigelse af Danmarks
Lærerforening/Landsdels Lærerkreds til at forlige Appelindstævntes,
tidligere Sagsøger krav efter forskelsbehandlingsloven ved aftale med
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte - hvilket tillige er Danmarks
Lærerforenings synspunkt, jf. e-mail af 13. marts 2017 (bilag 12).

Det bemærkes hertil, at erklæringen ikke var udarbejdet med henblik på
forevisning til Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte (som da heller
ikke fik erklæringen forevist). Det ses i øvrigt ikke at være bestridt, at
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte ikke forud for eller i forbindelse
med indgåelsen af aftalen den 24. februar 2017 så eller efterspurgte en
specifik fuldmagt fra Appelindstævnte, tidligere Sagsøger, som gav
Danmarks Lærerforening/Landsdels Lærerkreds ret til at forlige
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger krav efter forskelsbehandlingsloven.
Det vel at mærke til trods for, at Appelindstævntes, tidligere Sagsøger krav
efter forskelsbehandlingsloven falder uden for organisationsfuldmagten, og
at adgangen for Danmarks Lærerforening/Landsdels Lærerkreds til at
forlige kravet derfor forudsatte specifik fuldmagt fra Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger.

Det ses heller ikke, at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte har gjort
gældende, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger skulle have givet en
videre fuldmagt end den i bilag 15 angivne – som alene gav Danmarks
Lærerforening fuldmagt til på Appelindstævntes, tidligere Sagsøger vegne
at behandle hendes sag i Ligebehandlingsnævnet. Dette er da også klart
bestridt af Danmarks Lærerforening/Landsdels Lærerkreds. Danmarks
Lærerforening/Landsdels Lærerkreds havde ikke en sådan fuldmagt.

Ifølge Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte skulle Danmarks
Lærerforening/Landsdels Lærerkreds imidlertid ved aftalen den 24. februar
2017 (bilag 8) have indgået et forlig på Appelindstævntes, tidligere
Sagsøger vegne, der afskar hende fra at rejse sit krav i henhold til
forskelsbehandlingsloven mod Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte.



/

Dette er forkert, bestrides og er i øvrigt udokumenteret. Det er desuden
tilbagevist af Danmarks Lærerforening/Landsdels Lærerkreds. Men selv
hvis Danmarks Lærerforening/Landsdels Lærerkreds skulle have indgået et
sådant forlig, så ville det ligge uden for fuldmagtens grænser, og af den
grund ville Appelindstævnte, tidligere Sagsøger uanset ikke være bundet af
et sådant indgået forlig.

Fuldmagten (bilag 15) giver notorisk ikke hverken Landsdels Lærerkreds
eller Danmarks Lærerforening hjemmel til at forlige Appelindstævntes,
tidligere Sagsøger krav efter forskelsbehandlingsloven eller til at afskære
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger sin mulighed for at forfølge sit krav
efter denne lov. Appelindstævnte, tidligere Sagsøger har alene udstyret
Danmarks Lærerforening med en fuldmagt til at behandle hendes sag ”i
Ligebehandlingsnævnet” . Forhandlingerne den 24. februar 2017 foregik
ikke ”i Ligebehandlingsnævnet” og havde intet med
Ligebehandlingsnævnet at gøre, hvilket ikke ses bestridt.

Da Danmarks Lærerforening eller Landsdels Lærerkreds hverken havde
fuldmagt eller bemyndigelse fra Appelindstævnte, tidligere Sagsøger til at
forlige hendes krav på godtgørelse efter forskelsbehandlingsloven, er
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger således ikke bundet af aftalen mellem
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte og Danmarks
Lærerforening/Landsdels Lærerkreds.

Det bemærkes i øvrigt, at forskelsbehandlingslovens regler om godtgørelse
for forskelsbehandling på grund af alder er præceptive, at
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger protesterede hurtigt efter, hun fik
meddelelse om det indgåede forlig (bilag 12 og bilag 13), og at hun ikke
blev forelagt forliget, før forliget blev indgået. Også af disse grunde kan
aftalen mellem Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte og Danmarks
Lærerforening/Landsdels Lærerkreds ikke anses for bindende for
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger.

Hvorvidt Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte måtte have haft en
forventning om eller tillid til, at Landsdels Lærerkreds/Danmarks
Lærerforening kunne indgå det omhandlede forlig den 24. februar 2017
(bilag 8), er Appelindstævnte, tidligere Sagsøger uvedkommende.
Spørgsmålet herom vedrører alene Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte, Danmarks Lærerforening og Landsdels Lærerkreds.
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger har således ingen bemærkninger eller
holdning hertil.

Hertil kommer, at aftalen mellem Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte og Danmarks Lærerforening/Landsdels Lærerkreds ubetinget var
til ugunst for Appelindstævnte, tidligere Sagsøger, og det selvsagt må have
en formodning imod sig, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger skulle
have bemyndiget Danmarks Lærerforening/Landsdels Lærerkreds til at
forlige hendes krav på sådanne vilkår. Dette burde Appellant (Kommune),
tidligere Sagsøgte i alle tilfælde have indset.

Det gøres i forlængelse heraf gældende, at det forhold, at Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger ikke indgav et individuelt høringssvar, ikke under nogen
omstændigheder kan tages til indtægt for, at Appelindstævnte, tidligere
Sagsøger skulle have givet Danmarks Lærerforening/Landsdels
Lærerkreds bemyndigelse til at forlige hendes krav efter
forskelsbehandlingsloven.



/

Det bemærkes endvidere, at det af Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte anførte vedrørende ”forhandlingens usædvanlige forløb” ,
herunder den af Vidne 2 hævdede præmis for forligsindgåelsen, ikke har



/

betydning for bedømmelsen af nærværende sag; herunder at
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger direkte eller indirekte blev afskediget
som følge af sin alder.

Såfremt Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte af Danmarks
Lærerforening er blevet bibragt den opfattelse, at der forelå en
bemyndigelse fra Appelindstævnte, tidligere Sagsøger til at forlige hendes
krav, er dette et mellemværende mellem Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte og Danmarks Lærerforening/Landsdels Lærerkreds, som ikke
afskærer Appelindstævnte, tidligere Sagsøger fra at forfølge sit krav om
godtgørelse efter forskelsbehandlingsloven.

2.2 Forskelsbehandlingsspørgsmålet

Det følger af forskelsbehandlingslovens § 2, stk. 1, at en arbejdsgiver ikke
må forskelsbehandle lønmodtagere ved afskedigelse.

Ved forskelsbehandling forstås enhver direkte eller indirekte
forskelsbehandling på grund af blandt andet alder, jf.
forskelsbehandlingslovens § 1, stk. 1.

Der foreligger direkte forskelsbehandling, når en person på grund af alder
behandles ringere end en anden bliver, er blevet eller ville blive behandlet i
en tilsvarende situation, jf. forskelsbehandlingslovens § 1, stk. 2. Der
foreligger indirekte forskelsbehandling, når en bestemmelse, et kriterium
eller en praksis, der tilsyneladende er neutral, vil stille personer med en
bestemt alder ringere end andre personer, medmindre den pågældende
bestemmelse, betingelse eller praksis er objektivt begrundet i et sagligt
formål, og midlerne til at opfylde det er hensigtsmæssige og nødvendige,
jf. forskelsbehandlingslovens § 1, stk. 3.

Personer, hvis rettigheder er krænket ved overtrædelse af § 2, kan tilkendes
en godtgørelse, jf. forskels-behandlingslovens § 7, stk. 1. Det følger
endvidere af forskelsbehandlingslovens § 7 a, at påviser den, der anser sig
for krænket, jf. forskelsbehandlingslovens § 2, faktiske omstændigheder,
som giver anledning til at formode, at der er udøvet direkte eller indirekte
forskelsbehandling, påhviler det arbejdsgiver at bevise, at
ligebehandlingsprincippet ikke er blevet krænket.

2.2.1 Påvisning af faktiske omstændigheder

Det gøres gældende, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger har påvist
sådanne faktiske omstændigheder, at der efter forskels-behandlingslovens
§ 7 a er anledning til at formode, at hendes alder har haft betydning for
beslutningen om at afskedige hende.

Appelindstævnte, tidligere Sagsøger har påpeget, at skoleledelsen på Skole
udpegede et uforholdsmæssigt højt antal ældre lærere til afskedigelse, da
skolen som følge af nedlæggelsen af modtagerklasser og faldende elevtal
skulle reducere lærerstaben.

Der blev således ubestridt indstillet otte overenskomstansatte lærere til
afskedigelse, og disse var alle mellem 54 og 62 år gamle.



/

Parterne er enige om, at der på Skole på daværende tidspunkt var i alt 60
ansatte lærere, heraf 56 overenskomstansatte lærere, hvoraf 22 var 50 år
eller ældre, mens 34 var under 50 år.

Det gøres i den forbindelse gældende, at der i forhold til vurderingen af,
om aldersfordelingen blandt lærerne giver anledning til en formodning om
forskelsbehandling, alene skal ses på gruppen af overenskomstansatte
lærere, og at der skal bortses fra tjenestemænd. De tjenestemandsansatte
lærere var reelt ikke i spil ved udvælgelsen af de lærere, der skulle
indstilles til afskedigelse, idet de tjenestemandsansatte lærere ved
afskedigelse grundet arbejdsmangel typisk ville være berettige til
rådighedsløn i 3 år efter fratrædelse.

De overenskomstansatte læreres aldersfordeling og antallet af lærere
indstillet til afskedigelse fremgår af følgende tabel:

[ Tabel med antal overenskomstansatte lærere på Skole i januar 2017 udeladt på grund af personfølsomme
oplysninger ]

Ledelsen på Skole valgte således at indstille over 36 % af de
overenskomstansatte lærerne over 50 år til afskedigelse og 0 % af gruppen
af overenskomstansatte lærere under 50 år til afskedigelse.

Ses der alene på sprogcentret, hvor Appelindstævnte, tidligere Sagsøger
arbejdede 47 % af sin samlede arbejdstid, jf. oversigten i bilag 2, er
tendensen endnu mere tydelig. På sprogcentret er parterne enige om, at der
på daværende tidspunkt var i alt 18 overenskomstansatte lærere, hvoraf
otte var 50 år eller ældre, mens 10 var under 50 år. På sprogcentret valgte
ledelsen på Skole således ubestridt at indstille 3/4 af lærerne over 50 år til
afskedigelse, mens ingen fra gruppen af lærere under 50 år blev indstillet
til afskedigelse. Skoleledelsens udvælgelse på sprogcentret medførte, at
hele gruppen af lærere over 60 år blev indstillet til afskedigelse, mens 50
% af lærergruppen mellem 50 og 59 år blev indstillet til afskedigelse.

Aldersfordelingen blandt lærerne på sprogcentret og antallet af disse lærere
indstillet til afskedigelse fremgår af følgende tabel:



/

[ Tabel med antal overenskomstansatte lærere på Skoles sprogcenter i januar 2017 udeladt på grund af
personfølsomme oplysninger ]

På tidspunktet for partshøringen var i alt ni lærere beskæftiget i
specialafdelingen på Skole. Aldersfordelingen blandt lærerne i
specialafdelingen og antallet af disse lærere indstillet til afskedigelse
fremgår af følgende tabel:

[ Tabel med antal overenskomstansatte lærere på Skoles specialafdeling i januar 2017 udeladt på grund af
personfølsomme oplysninger ]

Selvom gruppen af overenskomstansatte lærere under 50 år var størst både
på sprogcentret, specialafdelingen og på skolen generelt, blev ingen lærere
fra denne gruppe udvalgt til afskedigelse.

Det gøres gældende, at talgrundlaget er tilstrækkeligt signifikant til ikke at
kunne afvises som et udslag af tilfældighed, og talgrundlaget udgør derfor
en sådan faktisk omstændighed, at der er anledning til at formode, at
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger alder helt eller delvist har haft
betydning for beslutningen om at indstille hende til afskedigelse.

Det forhold, at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte efterfølgende på
baggrund af netop en indsigelse om aldersdiskrimination valgte ikke at
gennemføre tre af de otte afskedigelser, gør i forhold til Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger ingen forskel. Talmaterialet indikerer klart, at der ved
udvælgelsen af Appelindstævnte, tidligere Sagsøger til afskedigelse blev
lagt vægt på hendes alder, og Appelindstævnte, tidligere Sagsøger blev
som følge af udvælgelsen afskediget.

At der i Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte måtte findes en politik
for seniormedarbejdere (bilag A), eller at der på skoleområdet i Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte generelt måtte findes en høj andel ældre
medarbejdere, er nærværende sag uvedkommende. Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger blev udvalgt til afskedigelse af ledelsen på Skole, og
derfor er det relevante



/

forhold i nærværende sag, hvorvidt der er omstændigheder, der giver
anledning til at formode, at ledelsen på Skole helt eller delvist har lagt
vægt på alder; ikke om Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte generelt
er en seniorvenlig arbejdsplads.

Det er i øvrigt også sagen uvedkommende, at der efter afskedigelsen af
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger fortsat var lærere ansat på Skole, som
var på samme alder eller ældre end Appelindstævnte, tidligere Sagsøger.
Det er således heller ikke en nødvendig betingelse for
aldersdiskrimination, at man afskediger alle på samme alder eller ældre.

Endelig bemærkes, at det kan lægges til grund, at der på Skole i maj 2017,
og således kun ca. tre måneder efter, at Appelindstævnte, tidligere
Sagsøger blev afskediget, blev oprettet basishold for intensiv undervisning
i dansk som andetsprog. Denne undervisning fortsatte ubestridt frem til
udgangen af marts 2019 og således i to år efter opsigelsen af
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger. Det gøres gældende, at
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger var særligt kvalificeret til at varetage
netop undervisningen på disse basishold, og at Skole på tidspunktet for
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger opsigelse måtte have været bekendt
med behovet for oprettelse af hold med intensiv undervisning i dansk som
andetsprog. Dette bestyrker yderligere, at der er grundlag for at formode,
at Appelindstævntes, tidligere Sagsøger alder helt eller delvist har haft
betydning for beslutningen om at indstille hende til afskedigelse.

2.2.2 Appellant (Kommune)s, tidligere Sagsøgte bevisbyrde

Efter forskelsbehandlingslovens § 7a påhviler det på den baggrund
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte at bevise, at Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger ikke har været udsat for direkte eller indirekte
forskelsbehandling på grund af alder.

Det gøres herefter gældende, at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte
ikke har løftet bevisbyrden for, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger ikke
har været udsat for forskelsbehandling på grund af alder, herunder at alder
på ingen måde har spillet en rolle ved afskedigelsen af Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger.

2.2.2.1 Indstillingen af Appelindstævnte, tidligere Sagsøger til afskedigelse

Der foreligger ingen skriftlig dokumentation fra det tidspunkt, hvor det
blev besluttet at indstille Appelindstævnte, tidligere Sagsøger til
afskedigelse, som viser, hvad ledelsen på Skole konkret lagde vægt på, da
de udvalgte netop Appelindstævnte, tidligere Sagsøger til afskedigelse. Det
gøres i forlængelse heraf gældende, at fraværet af skriftlig dokumentation
til belysning af beslutningsprocessen på Skole skal komme Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte til skade.

Den skriftlige dokumentation, der under sagen for Ligebehandlingsnævnet
er fremlagt af Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte til dokumentation
for, at alder ikke har spillet en rolle ved indstillingen af Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger til afskedigelse, omfatter alene en redegørelse indeholdt
i brevet af 26. januar 2017 fra Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte til
Danmarks Lærerforening (bilag 7) og et vurderingsskema (bilag 14).
Begge dele er ubestridt udarbejdet længe efter, at Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger blev indstillet til



/

afskedigelse den 5. januar 2017 (bilag 4) og efter, at der var fremført
indsigelse over for den skete aldersbetingede forskelsbehandling (bilag 5
og 6).

På baggrund af sagsøgtes besvarelse af sagsøgers opfordring nr. 4 må det
desuden lægges til grund, at der ikke er udarbejdet tilsvarende materiale
vedrørende den påståede evaluering af de øvrige lærere på Skole (dvs. de
lærere, der ikke havde nogen tilknytning til sprogcentret eller til
specialafdelingen). Sagsøger har således heller ikke nærmere redegjort for
eller dokumenteret den foretagne vurdering af de øvrige lærere på skolen.
Dette underbygger yderligere, at det såkaldte evalueringsmateriale ikke
kan tillægges nogen betydning.

Dokumentationen er endvidere faktuelt forkert, idet Appelindstævntes,
tidligere Sagsøger hovedopgaver ikke var undervisning på sprogcentret,
som angivet i bilag 7, idet dette arbejde udgjorde under halvdelen af
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger samlede arbejde på Skole.
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger arbejdstid i skoleåret 2016/2017
fordelte sig således med 400 lektioner i den ordinære skole (svarende til 53
% af den samlede arbejdstid) og 356 lektioner i sprogcentret (svarende til
47 % af den samlede arbejdstid) som nærmere opgjort i den som bilag 2
fremlagte opgørelse.

I den forbindelse bestrides det, at Appelindstævntes, tidligere Sagsøger
arbejde i forbindelse med første skoledag, motionsdag mv. skal henregnes
til sprogcentret, som anført af Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte,
eftersom der er tale om opgaver, der i alle tilfælde skal udføres i den
ordinære skole. Opgaverne havde således ingen specifik relation til
sprogcentret og bortfaldt således ikke ved nedlæggelsen af
modtagerklasser i sprogcenteret.

2.2.2.2 Påståede samarbejdsvanskeligheder mv.

Det bestrides i øvrigt, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger skulle have
været modvillig i forhold til at påtage sig rollen som klasselærer, og at
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger skulle have været udfordret ved
klasserumsledelse og vanskelig at samarbejde med, som påstået af
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte. Udsagnene herom henstår i det
hele udokumenteret og står i skarp kontrast til det forhold, at
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger aldrig har modtaget kritik for sit
arbejde eller en advarsel for sin adfærd. Derimod modtog
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger en positiv anbefaling fra ledelsen på
Skole (bilag 11).

Herudover bemærkes det, at de påståede samarbejdsvanskeligheder, der
først er blevet forsøgt afdækket i september 2019 af Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte i samarbejde med dennes advokat ved
gennemførelse af samtaler med Appelindstævntes, tidligere Sagsøger
tidligere kollegaer, ikke kan tillægges bevisværdi, allerede fordi det må
antages at være tale om efterrationaliseringer fra Appellant (Kommune),
tidligere Sagsøgte. Det ses således heller ikke dokumenteret, at Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte har tillagt de påståede
samarbejdsvanskeligheder vægt i forbindelse med udvælgelsen. Det
bemærkes i den forbindelse, at der heller ikke er noget som helst grundlag
i sagen for at antage, at der skulle have været nogen form for
samarbejdsvanskeligheder.



/

I den forbindelse bemærkes det, at Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte og Appellant (Kommune)s, tidligere Sagsøgte advokats
henvendelser til Appelindstævntes, tidligere Sagsøger tidligere kolleger
ikke medførte, at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte fandt
kollegaer, som var relevante at føre som vidne om de påståede
samarbejdsvanskeligheder eller lignede. Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte førte alene Vidne 6 som vidne ved Retten i Odense på baggrund
af det notat, der er fremlagt som bilag 16, og det må efter Vidne 6's
vidneforklaring ved Retten i Odense notorisk lægges til grund, at
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger på ingen måder har udvist
samarbejdsvanskeligheder. Tværtimod forklarede Vidne 6, at hun og
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger havde et fint samarbejde, hvor de
hjalp hinanden, som man gør i et team.

Til trods for, at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte i samarbejde
med dennes advokat har brugt en del ressourcer på gennemførelse af
samtaler med Appelindstævntes, tidligere Sagsøger tidligere kollegaer med
henblik på at afdække, om Appelindstævnte, tidligere Sagsøger måtte have
udvist samarbejdsvanskeligheder, har det ikke været muligt for Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte at føre blot ét vidne, der understøttede de
påståede samarbejdsvanskeligheder. Det må derimod konstateres, at
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger tidligere kollega, Vidne 6, som
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte valgte at føre som vidne,
cementerede, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger ikke har udvist
samarbejdsvanskeligheder.

Hertil kommer, at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte har bekræftet,
at kollegaernes såkaldte ”hjertesuk” ikke havde karakter af henvendelser til
ledelsen om egentlige samarbejdsvanskeligheder, endsige henvendelser
som gjorde ledelsesmæssig intervention påkrævet.

Det bemærkes i øvrigt, at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte ikke
har kunnet fremlægge dokumentation for kollegaernes ”hjertesuk” ,
ligesom disse ”udfordringer” aldrig har været påtalt over for
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger.
Herudover har Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte nægtet at oplyse,
hvilke medarbejdere der skulle have givet udtryk for disse påståede
”hjertesuk” , hvilket har frataget kommunen muligheden for selv at belyse
spørgsmålet. Også af den grund må disse udsagn afvises og anses for uden
betydning for bedømmelsen af sagen. Samlet set kan disse uunderbyggede
beskyldninger allerhøjst ses som efterrationaliseringer, der ikke har noget
at gøre med den reelle baggrund for indstillingen af Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger til afskedigelse.

2.2.2.3 Linjefagskompetencer

Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte har bemærket, at Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte siden 2014 haft en målsætning om, at
mindst 95 % af alle timer i folkeskolen senest i 2020 skulle dækkes af
lærere med undervisningskompetence (linjefagskompetence) eller
tilsvarende, som følge af ”Aftale om fuld kompetencedækning” indgået
mellem regeringen og KL i 2013 (bilag B).

Af Danmarks Lærerforening, Skolelederforeningen, Børne- og
Kulturchefforeningen og KL’s værktøjer til vurdering af folkeskolelæreres
undervisningskompetence fra 2014 (bilag 17) defineres kompetencer
svarende til linjefag som:



/

”At have kompetencer svarende til linjefag betyder, at læreren fx har
en efteruddannelse, videreuddannelse, kompetencegivende
uddannelse eller et længerevarende kursusforløb, der vurderes at give
kompetencer svarende til linjefag. Skolens leder må foretage et skøn
i denne forbindelse. […]”

[…] Det primære er ikke, hvor mange timer uddannelsen har varet,
men hvilke kompetencer underviseren har opnået.”

Det fremgår videre, at det med definitionen ikke er afgørende, hvilke
formelle kompetencer, en lærer har (f.eks. omfang af formel
kompetenceudviklingsaktivitet i relation til et undervisningsfag), men
derimod hvilke kompetencer, læreren konkret besidder. Der er således ikke
knyttet et formelt krav til indholdet eller omfanget af
kompetenceudvikling, herunder et krav om en bestået prøve, et bevis eller
lignende. Det afgørende i skoleledelsens vurdering skal være, om den
enkelte lærer reelt har viden, færdigheder, erfaring og handlekompetencer,
som samlet set sætter læreren i stand til at varetage undervisningen på
niveau med en linjefagsuddannet lærer. Det centrale er, ”hvad læreren kan”
og ikke blot ”hvilke kurser, læreren har deltaget i” .

Ved vurderingen af en lærers undervisningskompetence skal der altså ikke
alene lægges vægt på linjefag.

Ved Retten i Odense blev det imidlertid af Vidne 1 forklaret, at det ved
udvælgelsen af lærere til afskedigelse primært var linjefagene, der blev set
på, at der ikke blev set på grundfagene, og at det skulle sikres, at der i 2020
var 95 % dækning på linjefagene (dommens s. 14). Det blev endvidere af
Vidne 4 forklaret, at de kun vurderede linjefag i forhold til kompetencer,
idet der lå et krav om 95 % som linjefag, og at de ikke var opmærksomme
på Danmarks Lærerforenings værktøjer til vurdering af, hvorvidt almene
fag kunne indgå i vurderingen af linjefagskompetencer (dommens s. 21).
Tilsvarende forklarede Vidne 5, at de kiggede meget på linjefag på grund
af målsætningen om, at de skulle have 95 % dækkede linjefag, og at
grundfag ikke talte så meget i den sammenhæng, da grundfag ikke tæller
ind som linjefag, idet man ikke kan undervise hele vejen op med grundfag,
og derfor er linjefag mere værd i den sammenhæng (dommens s. 21).

Det kan altså lægges til grund, at Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte ikke har vurderet lærernes kompetencer uden for deres linjefag.
Dette er usagligt og samtidig udtryk for indirekte forskelsbehandling, som
ikke er objektivt begrundet i et sagligt formål, som er opfyldt med
hensigtsmæssige og nødvendige midler. Hvilket i Appelindstævntes,
tidligere Sagsøger tilfælde bl.a. kommer til udtryk ved, at hun end ikke
bedømmes på sin
undervisningskompetence i matematik.

Samlet kan det også udledes af bilag 14 sammenholdt med bilag 6, at
evalueringen alene på baggrund af linjefag ville medføre en indirekte
aldersdiskrimination i den konkrete sag. Der henvises i den forbindelse til
bilag 18, som er et støttebilag over sammenhængen mellem de



/

evaluerede læreres alder og antallet af linjefag ifølge opgørelsen. Som det
fremgår af støttebilaget, har lærerne under 50 år i gennemsnit 3 linjefag,
men lærere over 50 år i gennemsnit har 2,50 linjefag.

Generelt må det også lægges til grund, at det vil være udtryk for indirekte
aldersdiskrimination at bortse fra læreres kompetencer, blot fordi de ikke
formelt har linjefag. Rambøll Management Consulting og Danmarks
Evalueringsinstitut har i 2013 udarbejdet en kortlægning og analyse
vedrørende opkvalificering af lærere og pædagoger i folkeskolen (bilag
19), hvoraf det af bilag 7 fremgår, at en analyse af antal linjefag/fag med
tilsvarende faglig kompetence for lærere i forskellige aldersgrupper
(herefter blot kaldet ”linjefag”) viser, at lærere i gennemsnit underviser i
2,3 linjefag, samt at de yngre lærere (under 30 år) generelt underviser i
flere linjefag end de ældre lærere (over 54 år). Gennemsnitligt underviser
de yngre lærere i 2,5 fag, som de har linjefag i, imens de ældre lærere
gennemsnitligt underviser i 2 fag, som de har linjefag i. At se snævert på
linjefag og ikke på de reelle undervisningskompetencer vil således ikke
kun i den konkrete sag, men også generelt, være udtryk for
aldersdiskrimination.

Det forhold, at Skole alene eller primært har lagt vægt på linjefag ved
udvælgelsen af lærere til afsked, vil altså både generelt og i den konkrete
sag, jf. bilag 18, stille ældre lærere ringere end yngre lærere i forbindelse
med udvælgelsesprocessen, da de ældre lærere statistisk set – både generelt
og i den konkrete sag – har færre linjefag end de yngre lærere.

Dette giver anledning til en formodning om, at der ligeledes har fundet
indirekte forskelsbehandling sted ved udvælgelsen af lærere til
afskedigelse. Denne formodning understøttes af, at det af
vurderingsskemaet af de 18 lærere, der i januar 2017 var beskæftiget på
Skoles sprogcenter (bilag 14), og hvoraf seks blev udvalgt til påtænkt
afskedigelse, kan udledes, at fem af de seks udvalgte lærere, som alle var
54 år eller derover, jf. bilag 6 og 18, alene havde 2 linjefag, hvorimod de
yngre lærere, som ikke blev udvalgt til afskedigelse, i gennemsnit havde 3
linjefag.

Heroverfor har Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte angivet, at
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte angiveligt valgte en mere
”ambitiøs vej” for at opfylde den nationale målsætning om, at alle elever i
folkeskolen i 2020 skulle undervises af lærere, som enten havde
undervisningskompetence (linjefagskompetence) eller tilsvarende faglig
kompetence. I stedet for at se på, i hvilket omfang lærernes eksisterende
kompetencer kunne vurderes (”omregnes”) til undervisningskompetence
ved brug af Danmarks Lærerforening m.fl. og KL’s værktøjer (bilag 17),
besluttede Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte angiveligt, at
kommunens lærere skulle tilbydes formaliseret efteruddannelse, således at
lærerne gennem aflæggelse af kompetencemålsprøve kunne dokumentere,
at de reelt havde opnået kompetence svarende til linjefagskompetencer i et
fag. Ifølge Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte var det derfor ikke en
mulighed i kommunen, at den enkelte skoleleder kunne foretage et skøn
over den enkelte lærers kompetencer.



/

Det gøres i forlængelse heraf gældende, at Appellant (Kommune)s,
tidligere Sagsøgte tilbud til lærerne om formaliseret efteruddannelse ikke
fritog Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte fra at tage konkret stilling
til den enkelte lærers kompetencer, herunder ”hvad læreren kunne” og ikke
blot ”hvilke kurser, læreren havde deltaget i” . Appellant (Kommune)s,
tidligere Sagsøgte såkaldte ”ambitiøse vej” , der udelukkede en konkret
skønsmæssig vurdering af den enkelte lærers kompetencer, herunder om
den enkelte lærer reelt havde viden, færdigheder, erfaring og
handlekompetencer, som samlet set satte læreren i stand til at varetage
undervisning på niveau med en linjefagsuddannet lærer, harmonerer ikke
med det almindelige forvaltningsretlige forbud mod at sætte skøn under
regel. I forlængelse heraf gøres det gældende, at det må lægges til grund, at
Skole ikke tog stilling til lærernes reelle kompetencer ved udvælgelsen af
lærere til afsked.

Det bemærkes endvidere, at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte
primo 2015 angiveligt valgte at igangsætte uddannelsesforløb i fagene
dansk og matematik i samarbejde med University College Lillebælt, og at
det konkret på Skole blev vurderet, at der var behov for 27
uddannelsesforløb. Medio marts 2017 var status, at 40 lærere i Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte havde gennemført et såkaldt
”kompetenceløft” i matematik, mens 47 lærere havde gennemført et
såkaldt ”kompetenceløft” i dansk. Appellant (Kommune)s, tidligere
Sagsøgte kompetenceudviklingsplan blev revideret i sommeren 2017
(bilag V) som følge af bl.a. økonomiske udfordringer. Det ses ikke, at de
27 uddannelsesforløb er blevet afholdt eller vil blive afholdt. Det ses heller
ikke, at der er blevet afholdt et uddannelsesforløb i engelsk, som bl.a.
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger underviste i.

Det bemærkes, at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte ikke kan
besvare, hvor mange lærere der rent faktisk gennemførte et
uddannelsesforløb. Det er imidlertid ubestridt, at ikke alle
uddannelsesforløb blev gennemført, herunder fordi Appellant (Kommune),
tidligere Sagsøgte i sommeren 2017 reviderede
kompetenceudviklingsplanen, jf. bilag U, hvilket for nogle læreres
vedkommende betød, at det planlagte kompetenceudviklingsforløb ikke
længere var aktuelt.

Det må på denne baggrund lægges til grund, at blot 40 lærere i Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte gennemførte et såkaldt ”kompetenceløft” i
matematik, mens 47 lærere gennemførte et såkaldt ”kompetenceløft” i
dansk (bilag U), og at de 27 uddannelsesforløb ikke er blevet afholdt som
planlagt.

Det må endvidere kunne lægges til grund, at der ikke er blevet afholdt et
uddannelsesforløb/kompetenceudviklingsforløb i engelsk og at
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger kompetencer i engelskundervisning
ikke konkret er blevet vurderet.

Det gøres på denne baggrund sammenfattende gældende, at Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte ikke har afkræftet formodningen om, at
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger blev udsat for forskelsbehandling på
grund af alder.

2.2.3 Godtgørelse og procesrenter



/

Endelig gøres det gældende, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger har
krav på en godtgørelse, jf. forskelsbehandlingslovens § 7, stk. 1, og at der
ikke er grundlag for at tilsidesætte den af Ligebehandlingsnævnet fastsatte
godtgørelse på 390.000 kr. svarende til cirka 9 måneders løn.
Ligebehandlingsnævnet har ved fastsættelsen af godtgørelsens størrelse
lagt vægt på ansættelsesperiodens længde og det i øvrigt oplyste i sagen.

Godtgørelsen forrentes fra den 19. februar 2019, hvor sagen blev anlagt
ved Retten i Odense, jf. rentelovens § 3, stk. 4. Appelindstævntes, tidligere
Sagsøger påstand om, at godtgørelsen skal forrentes fra den 27. marts
2017, hvor sagen blev indbragt for Ligebehandlingsnævnet, og der blev
nedlagt påstand om en økonomisk kompensation, frafaldes således.

…”

Landsrettens begrundelse og resultat
To voterende – Kim Holst og Jesper Jarnit – udtaler:
Det må efter bevisførelsen, herunder forklaringerne afgivet af Vidne 7, Vidne 8,
Vidne 9, tidligere Person 7 og Vidne 1, lægges til grund, at Vidne 2 som
repræsentant for Danmarks Lærerforening på mødet den 24. februar 2017 mellem
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte og Danmarks Lærerforenings lokale
repræsentant, Landsdels Lærerkreds, tilkendegav, at han havde mandat til at indgå
forlig med kommunen i forhold til spørgsmålet om, hvorvidt afskedigelserne af de
pågældende lærere kunne udgøre forskelsbehandling på grund af alder.

Det må endvidere lægges til grund, at det indgåede forlig, som indebar, at tre af de
varslede afskedigelser ikke blev gennemført, ikke var betinget af de berørte læreres
efterfølgende godkendelse og i øvrigt ikke indeholdt yderligere krav, herunder om
at Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte tillige skulle afskedige tre yngre
lærere.

Det er endvidere i referatet fra mødet den 24. februar 2017, der på vegne af
Landsdels Lærerkreds er underskrevet af Vidne 2, anført bl.a., at parterne var enige
om, at der ikke efterfølgende udestod krav vedrørende ansættelserne, herunder i
forhold til overenskomsten og
”diskriminationslovgivning” , og at ”sagen ikke videreføres i det fagretlige system,
ved de civile domstole, administrative nævn el.lign.”

Vidne 2 tilkendegav i overensstemmelse hermed i en mail af 27. februar 2017 til
bl.a. Appelindstævnte, tidligere Sagsøger, at der efter resultatet af forhandlingerne
ikke var grundlag for eventuelt at rejse en sag ved Ligebehandlingsnævnet.

Vi finder på denne baggrund, at det indgåede forlig udgjorde en endelig afslutning
på tvisten om mulig forskelsbehandling på grund af alder mellem de involverede
lærere (repræsenteret af Danmarks Lærerforening ved Landsdels



/

Lærerkreds) og Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte, og at de pågældende
lærere, herunder Appelindstævnte, tidligere Sagsøger, derfor efter forligets indhold
var afskåret fra at indbringe sagen for Ligebehandlingsnævnet.

Spørgsmålet er herefter, om Landsdels Lærerkreds har haft fuldmagt til at indgå
forliget med bindende virkning for Appelindstævnte, tidligere Sagsøger.

Det må lægges til grund, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger umiddelbart efter
kommunens parthøring af hende den 5. januar 2017 vedrørende den påtænkte
afskedigelse kontaktede Danmarks Lærerforening ved Landsdels Lærerkreds med
henblik på at få bistand, og at hun i den forbindelse underskrev en fuldmagt, hvoraf
det fremgik, at hun bemyndigede Danmarks Lærerforening til at behandle hendes
sag i Ligebehandlingsnævnet.

I en mail af 6. januar 2017 til Appelindstævnte, tidligere Sagsøger skrev Person 9
fra Landsdels Lærerkreds herefter bl.a., at Landsdels Lærerkreds ville undersøge,
om der var basis for at køre en sag om aldersdiskrimination, og i en mail af 17.
januar 2017 til Vidne 2, Landsdels Lærerkreds, oplyste Appelindstævnte, tidligere
Sagsøger om gennemsnitsalderen for henholdsvis de berørte lærere og skolens
øvrige lærere på sprogcenteret på Skole og tilkendegav, at Danmarks Lærerforbund
måske kunne bruge disse oplysninger til deres undersøgelser vedrørende
alderskriteriet.

Efter at have modtaget nærmere oplysninger om Appellant (Kommune)s, tidligere
Sagsøgte begrundelse for afskedigelserne af de pågældende lærere skrev Danmarks
Lærerforening ved Person 10 i en mail af 27. januar 2017 til kommunen – med kopi
til bl.a. Appelindstævnte, tidligere Sagsøger – at foreningen fastholdt, at der i sagen
var en formodning for aldersdiskrimination, og at foreningen forbeholdt sig at
videreføre sagen ved Ligebehandlingsnævnet, hvis kommunen gennemførte
afskedigelserne.

Det blev herefter efter drøftelser mellem Danmarks Lærerforening og Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte besluttet at afholde et møde den 24. februar 2017,
hvor parterne indgik det i sagen omhandlede forlig.

Da Appelindstævnte, tidligere Sagsøger således har rettet henvendelse til Danmarks
Lærerforening med henblik på at opnå bistand vedrørende spørgsmålet om mulig
forskelsbehandling på grund af alder, og da hun efterfølgende løbende er blevet
orienteret og inddraget i sagsforløbet, herunder ved Vidne 2's mail af 27. februar
2017 efter indgåelsen af forliget, finder vi det godtgjort, at Appelindstævnte,
tidligere Sagsøger har givet Danmarks Lærerforening fuldmagt til som hendes
fagforening at forhandle og løse sagen på hendes vegne, herunder gennem
indgåelsen af forlig med Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte eller ved
indbringelse af sagen for Ligebehandlingsnævnet.



/

Dette støttes i øvrigt også af, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger først den 14.
marts 2017 – dvs. to uger efter Vidne 2's mail af 27. februar 2017 om forliget og
den efterfølgende opsigelse af hende den 28. februar 2017 – rettede henvendelse til
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte med oplysning om, at hun agtede at
indgive klage til Ligebehandlingsnævnet, hvilket skete på baggrund af en mail af
13. marts 2017 til hende fra Person 9, Landsdels Lærerkreds.

På denne baggrund finder vi, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger er bundet af
forliget indgået den 24. februar 2017, og at Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte allerede af den grund skal frifindes.

En voterende – Uffe B. Rasmussen – udtaler:
Forskelsbehandlingslovens bestemmelser kan ikke fraviges til ugunst for
lønmodtageren ved aftale, dog må det antages, at en lønmodtager godt kan give
afkald på sine rettigheder efter loven, hvis afkaldet har karakter af et forlig til
opgørelse og afslutning af arbejdsforholdet.

Henset til de i sagen afgivne vidneforklaringer, er jeg enig med flertallet i, at
Landsdels Lærerkreds’ repræsentanter på mødet med Appellant (Kommune),
tidligere Sagsøgte den 24. februar 2017, hvor der blev indgået aftale i form af et
underskrevet mødereferat (herefter benævnt ”aftalen”), gennem aftalen og de til
den afgivne mundtlige tilkendegivelser ved dens indgåelse, gav indtryk af også at
handle på vegne af lærerkredsens medlemmer. Herefter er spørgsmålet, om
Landsdels Lærerkreds havde fornøden fuldmagt fra Appelindstævnte, tidligere
Sagsøger til at afskære hende muligheden for at få spørgsmålet om
aldersdiskrimination prøvet i Ligebehandlingsnævnet.

Under forhandlingerne i landsretten var der enighed mellem sagens parter om, at
Landsdels Lærerkreds ikke indgik aftalen med Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte på Appelindstævntes, tidligere Sagsøger vegne som led i en
organisationsfuldmagt. En sådan fuldmagt ses da heller ikke at foreligge i sagen,
idet der for så vidt angår medlemmernes beskyttelse mod aldersdiskrimination er
tale om en lovhjemlet beskyttelse, som ikke er erstattet af en tilsvarende beskyttelse
i overenskomsten, ligesom der ikke foreligger oplysninger om regulering af
området i organisationsvedtægten.

Landsdels Lærerkreds ses heller ikke at have haft en særlig fuldmagt fra
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger til at indgå aftalen på hendes vegne. Det er i
sagen ubestridt, at Appelindstævnte, tidligere Sagsøger afgav en skriftlig fuldmagt
til Danmarks Lærerforening til ”på mine vegne at behandle min sag i
Ligebehandlingsnævnet ”. Men aftalen havde det modsatte indhold; at afskære
fagforeningen og Appelindstævnte, tidligere Sagsøger muligheden for at kunne få
spørgsmålet om aldersdiskrimination prøvet i
Ligebehandlingsnævnet. Landsdels Lærekreds og Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte kunne have afklaret spørgsmålet om fuldmagtsforholdet ved at anmode
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger, der ikke selv deltog på mødet den 24. februar



/

2017, om efterfølgende at underskrive aftalen. Det bemærkes, at Landsdels
Lærerkreds i mail af 13.



/

marts 2017 til Appelindstævnte, tidligere Sagsøger tilkendegav, at eventuelle krav i
relation til aldersdiskrimination, vil kunne videreføres af medlemmerne selv,
såfremt de måtte ønske dette.

At Appelindstævnte, tidligere Sagsøger af egen drift henvendte sig til Landsdels
Lærerkreds for at få hjælp under afskedigelsessagen kan efter min vurdering ikke
føre til, at Landsdels Lærerkreds gyldigt kunne indgå aftale om at afskære hende
klageadgang til Ligebehandlingsnævnet.

Sammenfattende finder jeg herefter ikke grundlag for at imødekomme Appellant
(Kommune)s, tidligere Sagsøgte påstand om afvisning.

Jeg har herefter taget stilling til, om Appelindstævnte, tidligere Sagsøger har påvist
faktiske omstændigheder, som giver anledning til at formode, at Appellant
(Kommune), tidligere Sagsøgte har udøvet direkte eller indirekte
forskelsbehandling, hvorefter det vil påhvile Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte at bevise, at ligebehandlingsprincippet ikke er blevet krænket, jf.
forskelsbehandlingslovens § 7 a. Ved denne vurdering har jeg navnlig fundet det
relevant at sammenholde de faktiske omstændigheder og præmisserne i dommen
U.2016.1168H med de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag. I
U.2016.1168H fandtes de afskedigede medarbejdere ikke at have påvist faktiske
omstændigheder, der gav anledning til at formode, at arbejdsgiveren havde udøvet
direkte eller indirekte forskelsbehandling. Det fremgår imidlertid af dommens
præmisser, at:

”Statistiske oplysninger vedrørende f.eks. de opsagtes alder og
aldersfordelingen i den samlede medarbejdergruppe kan indgå ved
bedømmelsen af, om der er skabt en formodning for forskelsbehandling
med den virkning, at det herefter påhviler arbejdsgiveren at føre bevis for,
at ligebehandlingsprincippet ikke er blevet krænket. Sådanne statistiske
oplysninger kan, hvis de er pålidelige og tilstrækkeligt signifikante, i sig
selv skabe en formodning om forskelsbehandling, jf. herved EU-
Domstolens dom af 27. oktober 1993 (sag C-127/92, Enderby), præmis 16,
17 og 19.

I den foreliggende sag var der en overrepræsentation af ældre
medarbejdere blandt de opsagte, og ingen af de opsagte var under 53 år.
Heroverfor står som anført af landsretten, at der i styrelsen var et
betydeligt antal medarbejdere, der var ældre end A og B, som ikke blev
afskediget. I B's kontor var der fem ældre medarbejdere, og i A's kontor
var der én ældre medarbejder, som ikke blev opsagt. Højesteret tiltræder
herefter, at oplysningerne om de opsagtes alder og aldersfordelingen i den
samlede medarbejdergruppe ikke udgør faktiske omstændigheder, som
giver anledning til at formode, at der er udøvet forskelsbehandling. ”

Appelindstævntes, tidligere Sagsøger påstand om, at bevisbyrden skal løftes af
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte, ses i vid udstrækning at bygge på de på
Skole overenskomstansatte læreres aldersfordeling og antallet af lærere indstillet til
afskedigelse (tallene er ubestridte). Ud af de i alt 56 overenskomstansatte lærere var
der hhv. 12 i



/

aldersgruppen 50-59 år og 10 i aldersgruppen 60-70 år. 34 lærere var yngre.
Samtlige otte afskedigelsesindstillede lærere var imidlertid over 50 år med fire
personer mellem 50 og 59 år og fire mellem 60 og 70 år. På Skoles sprogcenter var
der 18 overenskomstansatte lærere med fire i aldersgruppen 50-59 år og fire i
aldersgruppen 60-70 år. 10 lærere var yngre. To af de fire lærere mellem 50 og 59
år blev indstillet til afskedigelse, mens samtlige fire lærere i aldersgruppen 60-70 år
blev indstillet. På Skoles specialafdeling var der ni overenskomstansatte lærere med
fire i aldersgruppen 50-59 år og ingen over 60 år. Fem lærere var yngre. De to
afskedigelsesindstillede lærere i specialafdelingen var begge i aldersgruppen 50-59
år.

Det er min opfattelse, at disse statistiske forhold er særligt bemærkelsesværdige og
tilstrækkeligt signifikante til i sig selv at skabe en formodning om
forskelsbehandling. Modsat de statistiske forhold i U.2016.1168H, der ikke
forekommer nær så bemærkelsesværdige i relation til aldersfordelingen blandt de
afskedigede ansatte.

Med henvisning til præmisserne i U.2016.1168H sammenholdt med de faktiske
omstændigheder på Skole må det herefter påhvile Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte at bevise, at ligebehandlingsprincippet ikke er blevet krænket ved
Appelindstævntes, tidligere Sagsøger afskedigelse, jf. forskelsbehandlingslovens §
7 a.

Af de af byretten anførte grunde finder jeg herefter, at Appellant (Kommune),
tidligere Sagsøgte ikke i tilstrækkelig grad har bevist, at Appelindstævntes, tidligere
Sagsøger alder har været uden betydning for beslutningen om at afskedige hende.
Jeg finder i forlængelse heraf, at det fremstår uklart og udokumenteret, hvorfor
Appelindstævnte, tidligere Sagsøger scorer under gennemsnittet på kriterierne i
kolonnerne C-E i Skoles ”Skema til vurdering af medarbejdere ifht. opsigelse pga.
budgetreduktioner ” fra februar 2017.

Af de af byretten anførte grunde er jeg endvidere enig i, at den godtgørelse som
Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte skal betale til Appelindstævnte, tidligere
Sagsøger passende kan fastsættes til 390.000 kr. svarende til 9 måneders løn.
Godtgørelsen forrentes fra den 19. februar 2019, hvor sagen blev anlagt ved Retten
i Odense, jf. rentelovens § 3, stk. 4.

Konklusion og sagsomkostninger
Afgørelsen træffes efter stemmeflertallet, hvorefter Appellant (Kommune), tidligere
Sagsøgte frifindes.

Efter sagens udfald skal statskassen i sagsomkostninger for begge retter betale
98.277 kr. til Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte. 90.000 kr. af beløbet er til
dækning af udgifter til advokatbistand ekskl. moms, mens 4.000 kr. er til dækning
af retsafgift, og 4.277 kr. er til dækning af vidnegodtgørelser m.v. Ud over sagens
værdi er der ved fastsættelsen af beløbet til advokatbistand taget hensyn til sagens
omfang og forløb og hovedforhandlingens varighed.



/

THI KENDES FOR RET:

Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte frifindes.

I sagsomkostninger for begge retter skal statskassen inden 14 dage betale 98.277 kr.
til Appellant (Kommune), tidligere Sagsøgte. Beløbet forrentes efter rentelovens §
8 a.