Sager om prøvelse af Konkurrenceankenævnets kendelse, som stadfæstede Konkurrencerådets afgørelse om, at sagsøgerne havde overtrådt forbuddet mod konkurre... Vis mere
Ret: Sø- og Handelsretten (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Konkurrence;
Markedsføring;
Retspleje og civilproces;

/

SØ-OG HANDELSRETTEN
DOM

afsagt den 10. november 2021

Ekstraheret version til offentliggørelse

Sag BS-59196/2019-SHR

AFA JCDECAUX A/S
(advokat Philip Søren Thorsen og advokat Mia Anne Gantzhorn (prøve))

mod

Konkurrencerådet
(advokat Jacob Pinborg)

og

Sag BS-59675/2019-SHR

CLEAR CHANNEL DANMARK A/S
(advokat Frederik André Bork og advokat Olaf Koktvedgaard)

mod

Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen
(advokat Jacob Pinborg)



/

2

Denne afgørelse er truffet af vicepræsident Mads Bundgaard Larsen, vicepræsi-
dent Claus Forum Petersen og dommer Peter Juul Agergaard sammen med de
sagkyndige medlemmer Gitte Forsberg og Jon Iversen.

Sagernes baggrund og parternes påstande

Sagerne, der er anlagt den 20. december 2019 (BS-59196/2019-SHR) henholdsvis
den 30. december 2019 (BS-59675/2019-SHR), drejer sig om prøvelse af Konkur-
renceankenævnets kendelse af 6. november 2019, som stadfæstede Konkurren-
cerådets afgørelse af 19. december 2018, hvorefter AFA JCDecaux A/S og Clear
Channel Danmark A/S fandtes at have overtrådt forbuddet mod konkurrence-
begrænsende aftaler i konkurrencelovens § 6, stk. 1, jf. stk. 2, nr. 1, og TEUF arti-
kel 101, stk. 1, litra a.

Sagsøgeren AFA JCDecaux A/S har nedlagt følgende påstande:

Principalt:
Konkurrenceankenævnets kendelse af 6. november 2019 i sag KL-1-2019 og KL-
2-2019, hvorved Konkurrencerådets afgørelse af 19. december 2018 i sag
16/[0]7529 blev stadfæstet, ophæves.

Subsidiært:
Konkurrenceankenævnets kendelse af 6. november 2019 i sag KL-1-2019 og KL-
2-2019, hvorved Konkurrencerådets afgørelse af 19. december 2018 i sag
16/[0]7529 blev stadfæstet, hjemvises til fornyet behandling og afgørelse i Kon-
kurrencerådet.

Sagsøgeren Clear Channel Danmark A/S har nedlagt følgende påstande:

Principalt:
Konkurrencerådets afgørelse af 19. december 2018, som stadfæstet ved Konkur-
renceankenævnets kendelse af 6. november 2019, ophæves, for så vidt den fast-
slår, at Clear Channel Danmark A/S har overtrådt forbuddet i konkurrence-lovens §
6 og TEUF artikel 101 mod konkurrencebegrænsende samordning i pe-rioden 1.
januar 2011 til 21. april 2015.

Subsidiært:
Konkurrencerådets afgørelse af 19. december 2018, som stadfæstet ved Konkur-
renceankenævnets kendelse af 6. november 2019, ophæves, og sagen hjemvises til
fornyet behandling i Konkurrencerådet, for så vidt kendelsen fastslår, at Clear
Channel Danmark A/S har overtrådt forbuddet i konkurrencelovens § 6



/

3

og TEUF artikel 101 mod konkurrencebegrænsende samordning i perioden 1.
januar 2011 til 21. april 2015.

Sagsøgte, Konkurrencerådet og Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen, har på-
stået frifindelse.

Der er mellem parterne enighed om, at AFA JCDecauxs påstand som det min-dre i
det mere omfatter en påstand svarende til den, som Clear Channel har nedlagt.

Oplysningerne i sagen

Konkurrencerådets afgørelse af 19. december 2018 i sag nr. 16/07529 er såly-
dende:

[Se følgende link til Konkurrence- og Forbrugerstyrelsens hjemmeside for den
offentlige version: https://www.kfst.dk/media/53599/20181219-out-door-
afgoerelse.pdf]

Konkurrenceankenævnet stadfæstede som anført Konkurrencerådets afgørelse i sin
kendelse af 6. november 2019 i sag nr. KL-1-2019 og KL-2-2019. Kendelsen er
sålydende:

[Se følgende link til Konkurrence- og Forbrugerstyrelsens hjemmeside for den
offentlige version: https://www.kfst.dk/media/55589/20191106-kan-clear-channel-
danmark-og-afa-jdcecaux.pdf]

AFA JCDecaux A/S havde til brug for Konkurrenceankenævnets afgørelse frem-
lagt rapporten ”Effekten af godtgørelser og rabatter på outdoor-mediemarke-det” af
18. juni 2018 udarbejdet af Copenhagen Economics A/S på foranledning af AFA
JCDecaux. Af denne rapport fremgår bl.a. følgende:

”…
SAMMENFATNING

Denne sag handler om nogle af de godtgørelser og rabatter, som outdoor-udbyderne
AFA JCDecaux (”AFA”) og Clear Channel (”CC”) aftaler med mediebureauer, der er
medlem af Kreativitet & Kommunikation:

· Informationsgodtgørelse
· Sikkerhedsstillelse



/

4

· Medieprovision
· Kontantrabat

Informationsgodtgørelse og sikkerhedsstillelse bliver givet i hele medie-branchen,
inklusiv fx aviser, internet og tv. Outdoor-medierne var det sid-ste område i branchen,
som indførte godtgørelserne.

Informationsgodtgørelse, sikkerhedsstillelse, medieprovision (indtil denne blev
udfaset) og kontantrabatten bliver fastsat i de rammeaftaler, som de fleste
mediebureauer indgår med medie-udbyderne - fx AFA - og som be-skriver de
overordnede vilkår for samarbejdet det næste år.

Rammeaftalerne er gældende for alle mediebureauets køb i løbet af året.
Det betyder, at satserne for godtgørelser, medieprovision og kontantrabat ikke bliver
genforhandlet for hvert enkelt kampagne. I forbindelse med indkøbet af de enkelte
kampagner, forhandler mediebureauerne imidlertid om store listeprisrabatter.

Forhandlingen om den enkelte kampagne sker i praksis med fokus på den såkaldte
nettovisningspris, dvs. outdoor-udbydernes listepriser fratrukket listeprisrabatten.
Men om outdoor-udbyderne og mediebureauerne for-handler om nettovisningsprisen
eller listeprisrabatten er udelukkende et spørgsmål om semantik.

Aftalerne mellem AFA og CC er ikke egnet til at forhøje prisen
Konkurrencerådet konkluderer, at de skriftlige aftaler mellem AFA og CC om
informationsgodtgørelse, sikkerhedsstillelse, medieprovision og kon-tantrabat er: ”
[…] egne[de] til at forhøje prisen på den medieplads, som parterne har solgt til
annoncører gennem mediebureauer.”

Vi finder, at aftalerne ikke er egnede til at medføre højere priser eller lavere rabatter,
og at aftalerne derfor ikke har skadet mediebureauerne eller an-noncørerne. Vi bygger
vores konklusion på fire forhold:

· For det første sker forhandlingen om godtgørelser, rabatter og liste-prisrabat
sekventielt. Som beskrevet ovenfor forhandler mediebu-reauet og outdoor-
udbyderen først om en rammeaftale og derefter om prisen på de enkelte
kampagner. Denne sekventielle forhand-ling betyder, at mediebureauerne
ved hvilke andre godtgørelser og rabatter, de modtager, når de forhandler om
den enkelte kampagne – og kan tage udgangspunkt heri, når de forhandler
om nettovis-ningsprisen/listeprisrabatten. Konkurrencerådet finder ikke, at
AFA og CC har aftalt hvilke listepriser eller listeprisrabatter, de giver til
mediebureauerne.

· For det andet forhandler mediebureauerne hårdt om høje listeprisra-batter.
Vores interview viser, at AFA og CC konkurrerer hårdt om at tilbyde de
højeste listeprisrabatter. Som et mediebureau forklarer:



/

5

” Det er vigtigt for os at forhandle så god en pris på det enkelte panel som
muligt, da det er det grundlag, annoncørerne vurderer os på. Det er en
benhård forhandling, hvor vi selvfølgelig prøver at presse outdoor-udby-
derne på deres priser.”  Samme mediebureau forklarer også, at ” rabat-terne
på outdoor-markedet er meget høje. Vi får altid minimum […] […].”  Et
mediebureau fortæller samstemmende, at ” man spiller dem [out-door-
udbyderne] op mod hinanden, og de konkurrerer med hinanden. Vores folk er
jo ansat til at drive priskonkurrencen” .

· For det tredje vil lavere godtgørelser føre til højere listeprisrabatter. Vores
interviews viser, at der er sammenhæng mellem størrelsen på de godtgørelser
og rabatter, som mediebureauerne forhandler i for-bindelse med
rammeaftalerne og størrelsen på listeprisrabatterne. Lavere godtgørelserne
fører til højere listeprisrabatter, og højere godtgørelser fører til lavere
listeprisrabatter.

Et mediebureau forklarer denne sammenhæng: ” Hvis godtgørelserne havde
været på […] procent, havde det ikke været de samme listeprisrabat-ter man
havde fået igennem, det giver sig selv.”  Samme mediebureau forklarer
videre: ” Dem der tror, at man bør kunne få større rabatter er helt skøre. Den
tanke er opstået hos nogen mennesker, som ikke har rod i virkeligheden. Der
findes ingen mennesker i den danske mediebranche, der kigger på de her
procentsatser. Der er ikke nogen kunder, der har fået en dårligere pris end de
ellers havde gjort. Det er en helt skør tanke.”  Et an-det mediebureau slår
fast, at ” ingen har mistet en krone på grund af de faste satser for
sikkerhedsstillelsen og informationsgodtgørelsen” .

Mediebureauerne bekræfter altså ikke Konkurrencerådet konklu-sion om, at
aftalerne har været egnede til at hæve prisen på out-door-medier over for
annoncører og mediebureauer - eller at den al-mindelige priskonkurrence har
været begrænset. Mediebureauerne bekræfter heller ikke Konkurrencerådets
konklusion om, at afta-lerne har ændret AFA’s og CC’s incitamenter til at
konkurrere ind-byrdes om størrelsen på deres rabatsatser. Der har tværtimod
været hård priskonkurrence i forbindelse med hver enkelt kampagne.

· For det fjerde er sammensætningen af godtgørelser og rabatter lige-gyldig.
Mediebureauerne skal have en indtjening fra deres rådgiv-ning af
annoncørerne. Indtjeningen er et resultat af konkurrencen mellem
mediebureauerne – jo hårdere konkurrence jo større såkaldt ”pass-on” bliver
der. Det vil med andre ord sige, at jo stærkere kon-kurrencen mellem
mediebureauerne er, des lavere bliver mediebu-reauernes margin, fordi
konkurrencen tvinger dem til at sende en stor del af deres indtjening videre
til annoncørerne. Alt tyder på, at der er hård konkurrence mellem
mediebureauerne. Det betyder, at mediebureauerne sender en stor del af
deres indtjening videre til annoncørerne. Den præcise aflønning til
mediebureauerne kan ske på forskellige måder. Nogle gange er der
godtgørelser fra outdoor-



/

6

medier, som de kan beholde – andre gange aflønnes de med fx time-priser.
Sammensætningen af betalingen afhænger af aftaler og kutyme – mens
størrelsen afgøres af konkurrencen.

Vores interviews viser, at størstedelen af alle godtgørelser og rabat-ter bliver
sendt videre til annoncørerne. Vores interviews understøt-ter med andre ord
ikke Konkurrencerådets konklusion om, at an-
noncørernes andel afhænger af rabattypen eller at det kun for nogle 
rabattyper afhænger af den individuelle kontrakt mellem mediebu-reauet og
annoncøren. Alt er op til forhandlingen mellem mediebu-reauerne og
annoncørerne.

AFA og CC har ikke kunne opretholde en stiltiende aftale
Konkurrencerådet finder, at satserne for sikkerhedsstillelse, informationsaf-gørelse og
medieprovision i perioden efter 31. december 2010 og frem til 21. april 2015 har
været konstante. Konkurrencerådet konkluderer, at dette skyldes en fælles forståelse
mellem AFA og CC. En fælles forståelse bety-der, at AFA og CC stiltiende skal have
koordineret deres adfærd efter 2010, hvor der ikke har været nogen kommunikation
mellem AFA og CC om godtgørelser eller rabatter.

Vi finder, at selv hvis en aftale mellem AFA og CC havde haft en reel betyd-ning for
prisen på reklamer i outdoor-medier, er det usandsynligt, at AFA og CC har kunne
opretholde en stiltiende aftale efter 31. december 2010. Vi bygger konklusionen på to
forhold:

· Konkurrencebegrænsende aftaler, der sætter en kunstigt høj pris, er
skrøbelige af natur, fordi parterne har incitament til at underbyde hinanden
for at vinde en større del af markedet. Konkurrencebe-grænsende aftaler kan
derfor kun opretholdes, hvis parterne kan overvåge, opdage og straffe
afvigelserne fra det aftalte.

Vi finder, at AFA og CC ikke kan overvåge eller opdage, om den an-den part
omgår den skriftlige aftale ved at tilbyde en lavere pris.
Derfor ville en stiltiende aftale være brudt sammen.

Hverken den skriftlige aftale eller den påståede stiltiende aftale in-deholder
alle de rabatter, som AFA og CC tilbyder. Vigtigst af alt er der ingen aftale
om listepriser eller listeprisrabatter. Det betyder, at både AFA og CC kunne
have omgået den skriftlige aftale om at give 0% i medieprovision, 1% i
sikkerhedsstillelse og 1,5% i informa-tionsgodtgørelse ved at give en højere
listeprisrabat end de ellers ville have gjort. Da AFA og CC ikke har indblik i
forhandlingerne med mediebureauerne, kan de hverken overvåge eller
opdage om listeprisrabatten bliver brugt til at omgå en påstået stiltiende
aftale om ens godtgørelser og ingen medieprovision.



/

7

· Konkurrencebegrænsende aftaler er nemmere at opretholde i mar-keder der
er karakteriseret ved stabilitet, få aktører, lav købermagt og stabil
efterspørgsel. Vi finder, at selvom der er relativt få aktører på markedet, så er
markedet ustabilt og kendetegnet ved høj køber-magt og svingende
efterspørgsel. Det peger i retning af, at en stil-tiende aftale mellem AFA og
CC ville have været svær at opret-holde – selv hvis AFA og CC havde kunne
overvåge og opdage af-vigelser.

Konkurrencerådet finder, at satserne for kontantrabatten ikke har været konstante.
Konkurrencerådet konkluderer derfor, at der ikke har været en fælles forståelse
mellem AFA og CC om denne rabat, selvom rabatten var en del af den sk[r]iftlige
aftale, der lå til grund for den fælles forståelse. Det er efter vores vurdering ikke
muligt stiltiende at videreføre en skriftlig af-tale om kun tre ud af de fire elementer,
der var en del af den oprindelige af-tale.

Det er naturligt, at godtgørelserne ikke er blevet ændret mellem 2010 og 2015
Konkurrencerådet vurderer, at parternes parallelle adfærd efter 2010 skyl-des, at de
har haft en fælles forståelse om at anvende fælles rabatsatser for medieprovision,
sikkerhedsstillelse og informationsgodtgørelse. Parallel adfærd er imidlertid ikke
udtryk for en fælles forståelse, medmindre en af-tale er den eneste sandsynlige –
plausible – forklaring på den parallelle ad-færd. Konkurrencerådet har ikke
undersøgt, om der er andre plausible grunde til den parallelle adfærd.

Vi finder, at der er andre plausible grunde til den parallelle adfærd efter 2010. Vi
bygger vores konklusion på fire forhold:

· For det første har mediebureauerne forhandlet om andre og større ra-batter
end medieprovisionen, sikkerhedsstillelsen og informations-godtgørelsen.

Vores interviews viser, at mediebureauerne ser det som en fordel at forhandle
om listeprisrabatten fremfor godtgørelserne, da det giver de laveste priser til
annoncørerne. Som et mediebureau forklarer: ” Vi bruger i stedet vores
energi på at forhandle panelpriser [nettovisnings-priser], hvor der er langt
flere penge på spil – det er der, man kan gøre en forskel for kunderne.”  Et
andet mediebureau bekræfter, at deres tid er bedre brugt på at forhandle om
andre forhold end godtgørelserne: ” Vi gider ikke spilde tid på at forhandle
informationsgodtgørelse og sikker-hedsstillelsen.”  Et tredje mediebureau
uddyber: ” En halv og en pro-cent… De rabatter vi sidder og forhandler om
[listeprisrabatterne] er […] og […] procent. Det er fuldstændig ligegyldigt i
det store billede. Man kig-ger slet ikke på de satser, når der skal forhandles.”

Vores interviews bekræfter med andre ord ikke Konkurrencerådets



/

8

præmis om, at outdoor-udbyderne ville have konkurreret intens på
godtgørelserne i det kontrafaktiske scenarie.

· For det andet er medieprovisionen erstattet af andre rabatter eller la-vere
listepriser. Vores interviews viser, at medieprovision typisk er blevet erstattet
af en højere listeprisrabat. Et mediebureau fortæller:
” Da medieprovisionen blev udfaset, steg de forhandlede rabatter, og de for-
handlede rabat er altid blevet givet videre til annoncøren. Sådan har det
været alle steder, jeg har været.”  Et andet mediebureau forklarer: ” For
mange år siden fik mediebureauerne også 15% i medieprovision. I praksis
betød medieprovision blot, at annoncørerne endte med at betale indeks 85 for
kampagnerne, og dermed fik de reelt hele medieprovisionen refunderet hos
os.”

· For det tredje efterspørger mediebureauerne ens satser for godtgørel-serne på
tværs af outdoor-udbydere - og ønsker derfor ikke at for-handle om dem.

Vores interviews viser, at mediebureauerne har en interesse i, at størrelsen på
sikkerhedsstillelsen og informationsgodtgørelsen er ens på tværs af
udbyderne indenfor hver mediegruppe fx på tværs af outdoor-udbyderne.
Som et mediebureau forklarer: ” Det er rart, at de er på niveau. Det ville
være sværere at forklare over for kunderne, hvis der var forskellige
godtgørelser. Konkurrence- og Forbrugerstyrel-sens interview med
Posterscope bekræfter, at det er vigtigt for me-diebureauerne at fremstå
objektive, og at forskellige satser for godt-gørelserne kan stå i vejen for dette:
” Posterscope lever af at rådgive om den bedste medieløsning. Det ville blive
sværere for Posterscope at rådgive annoncørerne bedst muligt, hvis
godtgørelsessatserne fra de enkelte out-door-medieselskaber var forskellige”
.

· For det fjerde er ens godtgørelser sædvanlige i hele mediebranchen – og det
er sædvanligt, at de ikke bliver forhandlet.

Vores interviews viser, at det er sædvanligt i hele mediebranchen, at satserne
for sikkerhedsstillelsen og informationsgodtgørelsen er på samme niveau på
tværs af udbyderne. Et mediebureau forklarer: ” Sikkerhedsstillelse og
informationsgodtgørelse findes inden for alle me-dier.
Informationsgodtgørelse varierer fra medie til medie, mens sikkerheds-
stillelsen er 1% alle steder.”  Vores undersøgelser bekræfter, at sikker-
hedsstillelsen er 1% på tværs af mediebranchen. Vores interviews og
undersøgelser understøtter med andre ord ikke Konkurrencerå-dets
konklusion om, at sikkerhedsstillelsen havde været anderledes end 1% i det
kontrafaktiske scenarie.

Vores interviews viser også, at det er sædvanligt, at der ikke bliver for-handlet om
størrelsen på godtgørelserne. Et mediebureau forklarer: ” Vi har



/

9

aldrig forsøgt at forhandle godtgørelser hos nogen medier. På kundeniveau er de her
procentsatser helt uinteressante.”
…”

AFA JCDecaux A/S har som supplement til Konkurrencerådets afgørelse frem-lagt
fulde versioner af bilag 10 (Akt 118) og bilag 11 (Akt 127).

Forklaringer

Der er afgivet forklaring af Vidne 2, Vidne 1, Vidne 3, Vidne 4, Vidne 5 og Vidne
6.

Vidne 2 har forklaret bl.a., at han er uddannet markedsføringsøkonom.
Han har været administrerende direktør i AFA JCDecaux siden sommeren 2014.
Han arbejdede også i AFA JCDecaux før 2014, hvor han forhandlede om plad-ser
på outdoormedier.

Der er ham bekendt ikke rejst sigtelse eller tiltalte i sagen mod ham eller andre
medarbejdere i AFA JCDecaux.

Selskabet AFA JCDecaux har siden 1980 bestået af en dansk del, AFA, og en
fransk del, JCDecaux, som i dag er slået sammen i et joint venture. AFA JC-
Decaux’ forretningsmodel bestod i at sælge outdoorreklamer, det vil sige rekla-mer
uden for hjemmet (out of home). Der fandtes forskellige mediepladser på
markedet, og man konkurrerede om de forskellige pladser på forskellig måde.

AFA JCDecaux har i dag kontrakter med […] kommuner og blandt andre også
[…]. De dækker bredt. Det er forskelligt, hvor lang tid en kontrakt løber. Med
kommunerne er det omkring […] år, og med de øvrige omkring […] år. Det er
muligt at købe sig fri af kontrakterne. En […] kontrakt med en kommune kan
sagtens have en værdi for kommunen på omkring […] kr. Det var en advokat for
en kommune, som, i relation til kontraktforhandlinger, angav værdien for
kommunen.

AFA JCDecaux findes i dag i ca. 85 lande.

Han synes, at Konkurrencerådets angivelse af markedsandele i punkt 30-32 er
meget højt angivet. Han vil anslå AFA JCDecaux’ markedsandel til at have væ-ret
omkring […] % i 2010-2015, og outdoormedier udgjorde ca. […] % af det samlede
reklamemarked i Danmark. Det var lavere end i mange andre europæ-iske lande,
hvor tallet i gennemsnittet var dobbelt så højt.

AFA JCDecaux var i konkurrence med 5-6 spillere på upstream markedet, her-
under Clear Channel, Out of Home Media, Ocean og Airmagine. På down-



/

10

stream markedet, hvor reklamepladsen sælges, var der langt flere konkurrenter,
fordi de konkurrerede med et stort reklamemarked, som ud over outdoorme-dier
omfattede f.eks. radio og tv.

Siden 2010 er der sket en større professionalisering af mediemarkedet, herunder
større krav til analyseværktøjer og dokumentation for effekt. Tv og print-mar-kedet
er faldet, mens internetmarkedet er gået op. Især Coronapandemien ramte
outdoormedier hårdt, fordi folk ikke kom i f.eks. midtbyen eller på tog-stationer,
ligesom reklamebranchen generelt blev ramt.

Salgsdirektørerne i AFA JCDecaux var kommercielt ansvarlige for salg, mar-
kedsføring og analysearbejde. Det betød også, at når man skiftede salgsdirektør,
gav det sig typisk udslag i nogle ændringer i årsaftalerne.

Clear Channel har altid været en slags ærkefjende for AFA JCDecaux – både på
verdensplan og i Danmark. Clear Channel var og er stadig AFA JCDecaux’ stør-ste
konkurrent. De havde ikke et fortroligt forhold. Der var store kulturelle for-skelle
mellem AFA JCDecaux og Clear Channel, som generelt havde to vidt for-skellige
måder at arbejde på.

Der var ikke en brancheforening for outdoormedier i Danmark. Han ønskede heller
ikke, at AFA JCDecaux skulle sidde i forening med de øvrige udbydere, da det
ikke var alle, han stolede på.

Det er rigtigt, at mediebureauerne spillede outdoormedierne ud imod hinan-den,
som det står i Copenhagen Economics’ rapport. Selv AFA JCDecaux arbej-dede på
strategier for at undgå det. Der var og er hård konkurrence mellem AFA JCDecaux
og Clear Channel. Det er også rigtigt, når der står i rapporten, at mediebureauerne
havde meget høj købermagt.

Listeprisrabatten kunne være rigtig stor og ramme tæt på […] %, hvis man f.eks.
gik en ny uge i møde, hvor reklamepladsen ikke var solgt. Det var ikke muligt at
sætte den fysiske reklameplads på lager. Det var derfor bedre at få en reklame på
pladsen, end den stod tom, og så kunne man forsøge at introducere outdoormediet
til nogen, der ikke havde brugt det før. Man kunne også imø-degå risikoen for
tomme pladser på den måde, at man kunne sælge et antal pladser til en god pris til
en annoncør, som outdoormedieudbyderen mere flek-sibelt kunne placere hen over
året til at fylde hullerne ud.

AFA JCDecaux havde en code of conduct, som alle medarbejdere skulle kende, og
som alle løbende blev testet i. Den omfattede, hvordan man skulle forholde sig til
konkurrenter og i konkurrencesituationer. Han kan ikke huske, hvornår den blev
introduceret.



/

11

Brancheorganisationen for mediebureauer, i dag Kreativitet og Kommunikation
[herefter kaldet KK], satte standarden for garantifonden og informationsgodt-
gørelsen. Op til 2000 betalte alle medier 15% i medieprovision. Der var ikke no-
gen, der vidste, hvorfor man skulle betale procentsatsen. I slutningen af 90’erne tog
man derfor emnet op for at skabe transparens inden for reklamebranchen, og det
havde Danske Reklame- og Relationsbureauers Brancheforening [heref-ter kaldet
DRRB] en stor rolle i.

I april 2015 kom Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen på kontrolbesøg på sel-
skabets kontorer i Århus og København. Han kunne fornemme, at de ikke nor-malt
kom på kontrolbesøg. Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen viste ham en
anmeldelse indgivet af […]. De gennemgik alt fysisk og elektronisk materiale fra
kl. 09.00 til ca. 23.00. Der var også undersøgelser i London, hvor et bestyrel-
sesmedlem var bosiddende.

[…] havde indgivet en grundløs anklage om markedsdeling.

Konkurrence- og Forbrugerstyrelsens efterfølgende undersøgelse trak ud, og det
udnyttede […] i sin egen salgsstrategi.

Han var ikke med til at forhandle de fremlagte skriftlige aftaler med mediebu-
reauerne. De kom først til hans kendskab i forbindelse med denne sag. Han blev
således ikke orienteret om dem, da han blev direktør i 2014.

Han har ikke pålagt nogen at holde øje med eller kendskab til, at nogen fra AFA
JCDecaux fulgte med i Clear Channels godtgørelsesniveau. Det kunne slet ikke
lade sig gøre, for så skulle man jo have adgang til Clear Channels fakturaer. Det
må man ikke.

Medieprovision havde mange navne.

Sikkerhedsstillelsen var udtryk for en forsikring mod annoncørernes konkurs. Man
kunne alternativt være selvforsikret. Men der var også nogle krav i bran-chen om
forsikring, som det ville være svært at afvige fra. AFA JCDecaux fik noget for at
betale til den forsikring. Han har aldrig hørt om et medie, der har betalt andet end
1% i sikkerhedsstillelse.

Kontantrabatten var udtryk for en betaling for likviditet. AFA JCDecaux var in-
teresseret i at få betaling hurtigst muligt, så lån i banken mv. kunne nedbringes.
Kontantrabatten blev forhandlet årligt i respektive forhandlinger med de for-
skellige mediebureauer.

Informationsgodtgørelsen var udtryk for en betaling for ydelser, som mediebu-
rearne ydede.



/

12

Sikkerhedsstillelse og informationsgodtgørelse var ikke rabatter.

Det påvirkede ikke konkurrencen på markedet, at sikkerhedsstillelsen og infor-
mationsgodtgørelsen var henholdsvis 1% og 1,5%. Det var ikke et konkurrence-
parameter.

Aftalerne havde ikke til formål eller følge at påvirke konkurrencen.

AFA JCDecaux havde ikke mulighed for at overvåge Clear Channels satser, og de
havde heller ikke mulighed at straffe Clear Channel, hvis de ikke overholdt
satserne i aftalerne.

Det er rigtigt, som det står i Copenhagen Economics’ rapport, at AFA JCDecaux
ikke havde indblik i mediebureauernes aftaler med annoncørerne. AFA JC-Decaux
kunne derfor ikke have indblik i, i hvilket omfang godtgørelserne gik videre fra
bureauerne til annoncørerne. Men AFA JCDecaux kunne have en for-modning om
det. Der kom væsentligt mere transparens på den del af markedet efter 2010, hvor
der også var vokset virksomheder frem, som bistod annoncø-rerne med at
forhandle aftaler med mediebureauerne.

Den sidste aftale, der blev indgået, gjaldt for året 2010. Vidne 1 gik på pension på
det tidspunkt. Han blev afløst af Person 1, der ikke har indgået lignende aftaler.

AFA JCDecaux har således ikke haft skriftlige eller mundtlige aftaler eller koor-
dination eller samordnet praksis med Clear Channel om godtgørelse efter 2010.
Der har heller ikke været afholdt møder mellem AFA JCDecaux og Clear Chan-nel
siden november 2009.

Det, man fik for informationsgodtgørelsen, var overordnet set det samme fra 2011-
2015, hvor bureauerne var forpligtet til at holde sig orienteret om relevante emner.
Emnerne skifter hen over tiden, hvor der i dag f.eks. er kommet mere fo-kus på
digitalisering.

AFA JCDecaux forhandlede aftaler med mediebureauerne hvert år. Det var AFA
JCDecaux’ kommercielt ansvarlige, der forhandlede for AFA JCDecaux. De, der
indgik aftaler med mediebureauerne på daglig basis, tænkte formentlig ikke meget
over årsaftalerne om godtgørelsesniveauer med mediebureauerne. De
koncentrerede sig alene om prisen mv.

Det var nok omkring 2011, Person 1 for alvor begyndte at introducere årsaf-talerne
med mediebureauerne. Man koncentrerede sig i årsaftalerne om, hvad man samlet
set fik tilbage for den samlede godtgørelse, man betalte.



/

13

Det er klart, at Clear Channel ikke kendte til AFA JCDecaux’ aftaler i 2012, som
det fremgår af mailkorrespondancen mellem […] og Posterscope.

Clear Channel og AFA JCDecaux fik ikke det samme for deres informations-
godtgørelse. Det var meget forskelligt, hvad man havde brug for og dermed be-
talte for ved informationsgodtgørelsen.

I forhold til den præsentation fra november 2010, der er fremlagt af Clear Chan-
nel, er han ikke enig i, at man kan udlede en fortjeneste direkte ud fra forskellen i
niveauer for de tal, der er angivet i præsentationen, sådan som […] tilsynela-dende
har gjort. Der indgår mange andre faktorer.

På supplerende spørgsmål fra Clear Channel har han forklaret, at han er enig i det,
Posterscope har forklaret til Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen under mødet den
10. oktober 2016, og efter hans opfattelse er det udtryk for mediebu-reauernes
holdning generelt. Bureauerne ville gerne være uafhængige rådgi-vere og havde
derfor en interesse i, som de har forklaret, at der var et ensartet niveau for
godtgørelser. Det niveau, man landede på for betaling for bureauets tid, havde ikke
noget at gøre med den prisforhandling, der foregik mellem an-noncøren og
bureauet.

I forhold til […] udtalelser til Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen under mødet
den 21. oktober 2016, er han enig i, at priserne faldt i 2012, og at det skabte en
hård konkurrence.

Efter hans opfattelse var niveauet for sikkerhedsstillelse og informationsgodt-
gørelse udtryk for en branchestandard. Det var opfattelsen både hos medieud-
byderne og -bureauerne.

2010-aftalen blev delt med salg- og regnskabsafdelingen i virksomheden af Vidne
1, da den blev indgået. Men den var ikke tilgængelig i noget elek-tronisk arkiv
eller lignende i selskabet. Satserne var automatisk indskrevet i de-res system.

Finanskrisen ramte reklamebranchen i 2012, men det førte ikke til nogen ud-
skiftning hos AFA JCDecaux.

Kommunerne foretog ét samlet udbud af deres outdoorreklamepladser. Det vil sige,
at man fik alle pladser, hvis man vandt udbuddet.

På supplerende spørgsmål fra Konkurrencerådet/Konkurrence- og Forbruger-
styrelsen har han om mødet den 1. november 2016 med Konkurrence- og For-
brugerstyrelsen forklaret, at han har set referatet før, men han kan ikke huske,



/

14

om AFA JCDecaux kom med kommentarer til det. I brede termer opfattede han det
sådan, at provisioner blev givet videre til annoncørerne, og godtgørelser blev hos
bureauerne. Han kender ikke til, at der blev givet nogen specifik mo-dydelse for
den historiske medieprovision på 15%.

Mediegodtgørelse dækkede over medieprovision, informationsgodtgørelse og
sikkerhedsstillelse. Når mediegodtgørelsen blev mindre fra 2008 til 2010 skyl-des
det, at medieprovisionen gik ned og til sidst forsvandt. Medieprovisionen blev
givet på nettovisningsprisen med en fast procentdel på alle kampagner frem til
2010. Informationsgodtgørelse og sikkerhedsstillelse blev også givet på
nettovisningsprisen.

Hvem der i sidste ende fik informationsgodtgørelsen, afhang af aftalen mellem
annoncøren og mediebureauet. Han deltog ikke selv i forhandlingerne, men han vil
tro, at den som regel blev hos mediebureauet som en betaling for ydel-ser, som de
gav. Foreholdt, at Copenhagen Economics har skrevet, at sikker-hedsstillelse og
informationsgodtgørelse som regel gik videre til annoncørerne, forklarede han, at
det så ikke stemmer overens med hans indtryk.

Han ved ikke, hvor lang tid AFA JCDecaux har brugt årsrabatter eller volumen-
rabatter. Han kan ikke huske, om de brugte det før 2010.

Kontantrabatten var en rabat. Hvem der i sidste ende fik kontantrabatten, af-hang
af aftalerne mellem annoncør og mediebureau, som han ikke havde eller har indsigt
i.

Clear Channel var AFA JCDecaux’ største konkurrent. Han ved ikke, i hvilket
omfang de konkurrerede på marginaler.

Under mødet den 1. november 2016 med Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen
forklarede AFA JCDecaux ifølge referatet, at der var et pres fra mediebureau-erne
for en høj godtgørelse. Men så enkelt var det ikke. Godtgørelsen kom kun
bureauerne til gode, hvis den ikke gik videre til annoncørerne. Og bureauerne var
interesseret i transparens.

Han har set aftalen med Posterscope fra december 2013. Han vil mene, at der
henvises til branchestandarden, når der henvises til ”den til enhver tid gæl-dende
godtgørelse” . Branchestandarden for 2010 var aftalt mellem […] og Vidne 1.

Han forstod på Vidne 1, at KK stillede krav om en fælles sats for medie-
godtgørelse. Aftalen stillede, ham bekendt, ikke krav om en bestemt sats. Han kan i
det hele henholde sig til sin forklaring herom for Konkurrence- og Forbru-
gerstyrelsen den 1. november 2016.



/

15

Satserne i 2010-aftalen blev tastet ind i systemet af regnskabsafdelingen. Regn-
skabsafdelingen havde mulighed for at ændre satserne.

Det er rigtigt, at der var andre annonceringsmuligheder i f.eks. København end
dem, som Københavns Kommune ejede. AFA JCDecaux har i dag som nævnt
f.eks. […].

Man skal have tilladelse til at sætte udstyr til outdoor medier op. Det er svært at få
en tilladelse.

Vidne 1 har forklaret bl.a., at han er 74 år og uddannet skiltemaler, men
han endte i reklamebranchen hos AFA Trafik Reklame. Han har efterfølgende
arbejdet hos andre firmaer i branchen, før han igen kom tilbage til AFA JC-
Decaux, hvor han arbejdede i 25 år, indtil han gik på pension den 1. februar 2010.

I 00’erne var der meget konkurrence i branchen. Reklamepladserne blev udbudt i
konkurrencer, hvor AFA JCDecaux konkurrerede med Clear Channel om kon-
trakter af varierende længde. AFA JCDecaux vandt nogle udbud, mens Clear
Channel vandt andre udbud. Konkurrencen spidsede til hen ad vejen, og det blev
dyrere og dyrere at købe reklamepladser.

Outdoormedierne, herunder AFA JCDecaux, stod engang selv for salg. Medie-
bureauerne tog over hen ad vejen, men han kan ikke huske præcis hvornår. Det var
omkring 80’erne.

Mediebureauerne kunne have kontrakter med et større antal reklamebureauer, og
det kunne man drage fordel af fra outdoormediernes side. Markedet blev mere
professionaliseret med mediebureauerne. Mediebureauerne blev en form for
håndlangere for outdoormedierne, det vil sige de overtog noget af arbejdet fra
outdoormedierne. Konkurrencen blev prismæssigt hårdere, efter mediebu-reauerne
trådte ind på markedet. Han oplevede f.eks., at mediebureauerne på forhånd – før
de overhovedet havde forhandlet med AFA JCDecaux – havde af-talt en rabat med
kunderne. På den måde blev outdoormedierne spillet ud mod hinanden.
Mediebureauerne var ret dygtige og kunne lægge pres på dem i branchen.
Outdoormedierne kunne jo ikke gå andre steder hen. Rabatterne blev større, efter
mediebureauerne kom til.

Det var svært for outdoorbranchen at konkurrere med ugeblade, tv mv. Out-door
var og er et sekundært medie i kampagnerne. I praksis sad AFA JCDecaux nærmest
og håbede på, at der var penge tilbage i budgettet til outdoorreklame.



/

16

I relation til aftalen om sikkerhedsstillelse for annoncer mellem AFA JCDecaux og
DRRB fra 2001 har han forklaret, at det er ham, der har underskrevet den, li-gesom
han underskrev den tilsvarende aftale for 2002. Sikkerhedsstillelse var en
garantistillelse, som svarede til rejsegarantifonden. Det var store summer på spil,
så det var vigtigt at sikre sig, da reklamepladsejerne jo skulle have deres penge,
uanset om AFA JCDecaux blev betalt eller ej. DRRB var involveret i sik-
kerhedsstillelsen på baggrund af kontakter mellem DRRB, ham og […]. Han kan
ikke huske, hvordan satserne for sikkerhedsstillelse konkret kom i stand.

I relation til aftalen for 2003 mellem Clear Channel og AFA JCDecaux har han
forklaret, at baggrunden var, at man var sakket bagud med provisionen i out-
doorbranchen. Dagbladene og de andre medier var kommet ned på en helt an-den
procent, hvor de lå væsentlig under outdoorbranchens niveau. […] og han havde et
møde med DRRB, hvor de talte om at få niveauet ned i nærheden af
konkurrenternes niveau. Det var der forståelse for hos DRRB. DRRB sagde til ham
og […], at de skulle prøve at finde ud af noget fælles herom og så komme tilbage.
Det var baggrunden for, at Clear Channel og AFA JCDecaux havde et
aftaledokument om provision.

Aftalen om provision i 2013 kommunikerede DRRB ud til deres medlemmer. AFA
JCDecaux orienterede kun deres kunder, mediebureauerne, om det.

I relation til aftalen for 2009 mellem Clear Channel og AFA JCDecaux har han
forklaret, at han ikke kan huske, hvordan det blev til, at man gik ned i niveau i de
tre aftaler. Men det ville formodentligt have været for voldsomt for bureau-erne at
gå langt ned på én gang, hvorfor man gjorde det ad tre gange. Det for-moder han i
hvert fald var grunden.

Sikkerhedsstillelsen dækkede samme forsikring hele perioden igennem.

Informationsgodtgørelse var noget nyt for outdoorbranchen. AFA JCDecaux købte
sig på den måde adgang til at præsentere nyheder og aktualitet. Indhol-det af de
konkrete nyheder og aktualitet blev aftalt med de enkelte mediebu-reauer.

Kontantrabatten var udtryk for, at hvis man betalte forud, kunne man få en ra-bat.
Forudbetaling skete sjældent, og han har ikke været med til at anvende den i
praksis.

I hans optik har de omtalte betalinger, det vil sige informationsgodtgørelse,
provision og sikkerhedsstillelse, ikke noget med rabatter at gøre. Listeprisrabat var
en rabat. Det fremgik tydeligt af en ordrebekræftelse, når der var tale om en rabat.



/

17

Der var benhård konkurrence mellem AFA JCDecaux og Clear Channel. Og han
var faktisk på kant med […] på det tidspunkt, hvor de forhandlede kontrak-terne,
på grund af sideløbende diskussioner om en fælles standard til dokumen-tation af
visninger.

AFA JCDecaux havde en udmærket relation til DRRB. Mere end […] % af AFA
JCDecaux’ omsætning var gennem brancheforeningens medlemmer.

Hverken 2003-aftalen eller nogen af de øvrige aftaler havde til formål at be-grænse
konkurrencen mellem AFA JCDecaux og Clear Channel. Aftalerne havde heller
ikke den følge. Man kunne heller ikke, så vidt han husker, se det på AFA
JCDecaux’ omsætning eller resultat. Men han kan huske, at rabatterne blev større
og større, som de også var blevet i tiden op til aftalen.

Han kunne ikke forestille sig, at hverken AFA JCDecaux eller Clear Channel ville
bryde en aftale, man havde indgået med så vigtig en aftalepart. Han og […] havde
talt om, at aftalerne skulle effektueres fra første dag over for medie-bureauerne,
sådan at man ikke skulle tage noget ind med de gamle priser. AFA JCDecaux
kunne ikke tjekke, om Clear Channel overholdt aftalerne. DRRB kunne vel have
reageret på den ene eller anden måde, hvis aftalerne var brudt.

Han mener, at det var Person 2 fra DRRB, de havde møder med. Der var også en
anden person fra DRRB.

På supplerende spørgsmål fra Clear Channel har han om mailen af 2. november
2009 fra […] til ham forklaret, at sætningen ”det er vigtigt, at vi ikke kompense-rer
med højere rabatter” dækker over, at man ikke bare måtte omgå aftalen om lavere
provision ved at give højere rabatter.

På supplerende spørgsmål fra Konkurrencerådet/Konkurrence- og Forbruger-
styrelsen har han i relation til 2003-aftalen forklaret, at de før aftaleindgåelsen var
ude at tale med DRRB. Han kan ikke huske, om de talte med DRRB mellem de tre
aftaler. Men de havde ikke kunnet gøre det alene. Det var ham og […], som var
blevet enige om, at der skulle gøres noget ved den høje provision. Det var DRRB,
som sagde, at AFA JCDecaux og Clear Channel skulle finde fælles satser på de
forskellige områder. AFA JCDecaux og Clear Channel var også på daværende
tidspunkt de to store outdoormedier på markedet.

De tre aftaler kan siges at være en slags tretrinsraket. Det dækker over, at afta-len
var, at man skulle nå et vist punkt i forhold til medieprovisionen, og det nå-ede
man så over tre trin.

AFA JCDecaux meldte satserne ud internt ved at sende aftalerne til økonomiaf-
delingen. Økonomidirektøren var også med til at sætte tal på satserne.



/

18

Person 1 overtog jobbet efter ham og kommunikerede også ud om aftalen. Han
talte med Person 1 om overdragelsen af aftalerne.

I relation til hans mailkorrespondance med […] den 9. september 2009 har han
forklaret, at han ikke kan huske, om de har drøftet justeringer af provisionen forud
for korrespondancen. Han kan heller ikke huske den nærmere baggrund for den
korrespondance udover, hvad man kan læse direkte ud af korrespon-dancen.

Medieprovisionen var en reminiscens fra tidligere, hvor den samlede betaling
bestod af provision. Det var fra tidernes morgen reklamebureauets løn, som i lang
tid var 15%. Han ved ikke, om provisionen blev givet videre til annoncø-rerne.

Han ved ikke, om der var pres fra annoncørerne på mediebureauerne for mere
gennemsigtighed i forholdene mellem mediebureauerne og outdoormedierne.

Han ved ikke, hvem der har anmodet om fortrolighedsklausuler i aftalerne med
mediebureauerne, men han anser det for helt naturligt, at de indeholdte fortro-
lighedsklausuler. Ellers ville mediebureauet bruge aftalen som forhandlings-middel
over for andre.

Han kan ikke huske, hvad AFA JCDecaux’ omsætning var. En kampagne til […]
kr. svarede til en lille kampagne.

Satserne på henholdsvis 1% og 1,5% kom frem i en diskussion mellem ham og
[…]. De havde jo fået at vide af DRRB, at de skulle blive enige om satserne. Øn-
sket om et få medieprovisionen ned startede ved outdoormedierne.

Det var ikke hans tanke, at 2010-aftalen skulle gælde længere tid end 2010, efter
han trådte fra og Person 1 overtog hans stilling.

Vidne 3 har forklaret bl.a., at han har været i mediebranchen i 25 år,
herunder de seneste 17-18 år hos Dentsu og senere GroupM, som har en mar-
kedsandel på […] %. Han har det overordnede ansvar for relationerne til de for-
skellige medier i Danmark, hvor han sørger for, at kunderne får de bedst mu-lige
vilkår, hvilket også omfatter f.eks. dokumentation for mediernes effekt. Han mødes
typisk 3-4 gange om året med de respektive medier.

GroupM købte medier ind på vegne af deres specifikke kunder til specifikke
kampagner. Reklamebureauet udførte groft sagt den kreative udformning, og
mediebureauet sørgede derefter for den rigtige eksponering. Det er i dag lidt mere
kompliceret på grund af digitaliseringen.



/

19

Der var – og er fortsat i dag – meget hård konkurrence mellem mediebureau-erne.
Det var en marginalforretning. Det var meget lave fortjenester, man havde på de
enkelte kunder, så der skulle meget omsætning til.

Annoncørerne og bureauerne indgik ofte langvarige kontrakter.

Kunderne købte analyser for effekt af de forskellige medier ind på deres speci-
fikke kampagner, men GroupM foretog også selv disse analyser på aggregeret
niveau for at følge markedet. Analyserne blev også nogle gange udført på vegne af
medierne.

Outdoormediet udgjorde en beskeden andel af det totale mediemarked. Det var et
medie, der primært blev brugt som supplement f.eks. til radio eller tv.

GroupM har i dag 1,5-2 personer beskæftiget med outdoor ud af omkring 500
medarbejdere i alt.

Der var ikke udsolgt på outdoormarkedet, og mediet kunne substitueres, dog
afhængig af den konkrete målsætning. Hvis man f.eks. skulle ramme de unge, som
er meget på farten, var outdoor et vigtigt medie.

Det havde stor betydning for planlægningen af en kampagne, hvilke pladser
outdoormediet kunne tilbyde. GroupM var opmærksom på hvilke udbydere, der
havde hvilke markeder.

Medieprovision er ikke udbredt i dag, men tidligere gav alle medier mediepro-
vision. Det var oprindeligt tiltænkt reklamebureauerne. I takt med udviklingen,
hvor det er blevet meget lettere at levere ydelserne fra reklamebureauerne og
mediebureauernes side, er medieprovisionen stort set udgået. Det var betaling for
at lave materiale til kampagnen. I den periode, hvor der var sket store effek-
tiviseringer af processerne, blev hovedparten af provisionen som regel givet vi-
dere til kunderne.

Informationsgodtgørelsen var tiltænkt som en betaling til mediebureauerne for
f.eks. indkøb af værktøjer hos Gallup mv. Der skulle også afsættes ressourcer og
tid fra bureauets side til at høre på præsentationer mv. fra medierne. I gamle dage
beholdt mediebureauerne godtgørelsen. I takt med udviklingen og den stigende
konkurrence beholdt mediebureauerne godtgørelsen for ca. 30-40% af kunderne og
resten af kunderne fik godtgørelsen sendt videre. Mediebureau-erne brugte
godtgørelsen som konkurrenceparameter. Informationsgodtgørel-sen er langt hen
ad af vejen gledet ud. Før 2010, hvor mediegodtgørelsen var fast, var der ikke
nogen specifik forhandling med f.eks. AFA JCDecaux om, hvad der skulle leveres
for godtgørelsen. Det var KK, der fastlagde størrelsen



/

20

på godtgørelsen og hvilke krav, som man skulle leve op til for at få godtgørel-sen.
Han var ikke en del af det dengang, men det er sådan, som han husker det.

Sikkerhedsstillelse var betaling for kreditforsikring. Sikkerhedsstillelse dæk-kede
over, at det var GroupM og ikke kunden, der var ordreafgiver. Så hvis et
mediebureau eller en kunde gik i betalingsstandsning eller konkurs, fik mediet
alligevel sine penge. Hos GroupM havde man samme sikkerhedsstillelse på alle
medier med undtagelse af nogle helt små medier. Top 50-75% af medierne i
Danmark havde samme sikkerhedsstillelse. Den 1% blev trukket fra fakturaen til
mediebureauet på hver enkelt kampagne, så der var transparens for kun-derne.

Kontantrabat indebar, at medierne havde faste betalingsbetingelser. Men hvis
bureauet forudbetalte en faktura, kunne man få en kontantrabat.

Mediegodtgørelserne tilfaldt som udgangspunkt mediebureauet og havde ikke
noget med rabat at gøre.

GroupM havde godtgørelserne samlet på én faktura. Annoncørerne kunne få
indsigt i disse fakturaer, hvis de ville. Det vil sige, at alle kunder kunne få ind-sigt i
fakturaerne, hvis de ville, og hvis de antog godkendte revisorer til at gøre det.

Der blev givet store rabatter på outdoor. […] % var helt normalt. Som regel blev
rabatterne løbende forhandlet for de enkelte kunder og for de enkelte kampag-ner.
Godtgørelserne forhandles ikke fra kampagne til kampagne. Det gjorde en forskel
for kunderne, at de fik forhandlet gode rabatter, men de mindre godtgø-relser
gjorde ikke en forskel for kunderne.

Han er enig i det, som Copenhagen Economics på baggrund af interviews har
skrevet om, at det ville være besværligt at ændre mediegodtgørelserne fra aftale til
aftale. Det ville være administrativt tungt at ændre satserne fra kampagne til
kampagne. Satserne var inkorporeret i økonomiafdelingens system. Det ville slet
ikke kunne lade sig gøre.

Mediegodtgørelsen havde ingen betydning for listeprisrabatten. Mange af dem, der
forhandlede de enkelte listeprisrabatter, vidste formentlig slet ikke, hvad
mediegodtgørelserne historisk set havde været.

Han er enig i det, som Copenhagen Economics på baggrund af interviews har
skrevet om, at mediebureauerne havde en interesse i, at størrelsen af medie-
godtgørelserne var ens på tværs af udbyderne inden for hver mediegruppe.



/

21

På supplerende spørgsmål fra Clear Channel har han forklaret, at han mener
annoncører, når han siger ”kunder” .

Når man allokerede mellem forskellige medier i en kampagne, søgte man at op-
timere i forhold til den givne målsætning, som kunden havde. Nogle af kun-derne
havde selv indgående analyser af, hvad der kunne betale sig. Dækning af
målgruppen indgik som et væsentlig parameter. Det var en sammensætning af,
hvor meget mediet ramte i målgruppen og pris.

Mediet, her outdoormediet, kendte ikke til bureauets aftaler med de enkelte kunder.
Det betyder også, at mediet ikke vidste hvor meget af f.eks. en godtgø-relse, der
gik videre til kunden.

På supplerende spørgsmål fra Konkurrencerådet/Konkurrence- og Forbruger-
styrelsen har han forklaret, at han i 2010 ikke var specifikt inde over outdoor-
markedet. Men han vil tro, at det var Clear Channel og AFA JCDecaux, der var de
store spillere også dengang.

Som han husker det fra sin tid i branchen, kom informationsgodtgørelsen til i
forbindelse med, at der kom øgede udgifter til værktøjer, f.eks. fra Gallup, for
mediebureauerne. Man implementerede derfor, formentlig, den godtgørelse på
tværs af mediegrupperne.

Han mener, at medieprovisionen har været højest 15%. Medieprovisionen er mere
eller mindre forsvundet nu.

Fakturaerne fra medierne til bureauerne var specifikke for den enkelte kunde og
kampagne.

Han ved ikke, om der var års- eller volumenrabatter i 2010.

De steder, han har arbejdet, blev medieprovisionen givet videre til kunderne. Det
var individuelt fra kunde til kunde, om bureauet beholdt en større del af
sikkerhedsstillelsen selv, eller om kunden fik det fratrukket.

Vidne 4 har forklaret bl.a., at han har været ansat i Dentsu si-
den 2005. Da han blev involveret i sagen, havde han ansvaret for den afdeling, som
Posterscope hørte under. Posterscope stod for håndteringen af outdoor. Han har i
dag igen ansvaret for alt indkøb af outdoor. Mediebureauet har års-rammeaftaler
med outdoormedierne, som han er involveret i, men han deltager ikke i
forhandlinger om konkrete indkøb af outdoormediepladser.

Mediebureauerne er bindeled mellem annoncørerne og outdoormedieudby-derne.



/

22

Der var og er konkurrence på alle fronter inden for mediebureauer, hvor bu-
reauerne konkurrerer hårdt mod hinanden. De anser ikke reklamebureauerne for
egentlige konkurrenter.

Dentsu er i dag den andenstørste på markedet for mediebureauer og har en
markedsandel på omkring […] %. Outdoorindkøbet udgør omkring […] % af det
samlede indkøb hos Dentsu. Der er nok 1-2 medarbejdere beskæftiget med outdoor
ud af omkring 100 medarbejdere inden for den del af virksomheden.

En medieplan blev udarbejdet ud fra en prioritering, hvor tv ofte var i toppen.
Outdoor var typisk et nichemedie i den enkelte kampagne.

Der var meget hård konkurrence på markedet for outdoormedieudbydere. Det
afspejles også i den måde, hvorpå der blev givet meget store rabatter.

Det havde betydning for indkøbet af medieplads, hvilke placeringer de enkelte
outdoormedier kunne tilbyde. Hvis man f.eks. ville i lufthavnen, ville man vælge
den udbyder, der havde den placering.

Medieprovision var noget, der fandtes fra 2010 og før den tid. Dengang havde han
ikke noget med medieindkøb at gøre.

Informationsgodtgørelse modtog mediebureaet fra en lang række medier. Godt-
gørelsen dækker over, at bureauet skulle levere information og holde sig infor-
meret. Der var en branchestandard for, hvordan man som mediebureau skulle holde
sig opdateret for at opfylde forpligtelsen i forhold til informationsgodtgø-relsen.
Hertil havde hvert enkelt medie særlige ønsker til, hvad mediebureauet skulle
holde sig opdateret om. For outdoor var det f.eks. elektroniske skærme. Han ved
ikke, hvad konkurrerende medier leverede for informationsgodtgørel-sen, men han
går ud fra, at de opfyldte branchestandarden.

Sikkerhedsstillelse var en finansiel sikkerhed for, at mediet fik deres penge. Det
var et finansielt anliggende, som hørte til i finansafdelingen. Det var en beske-den
ydelse i form af forsikring. Han kender ikke outdoormedier, der betalte en anden
sats end 1%.

Kontantrabat dækker over, at bureauet betalte mediet inden for en vis tidsfrist og
fik en honorering for det. Mediet fik dermed kontanter til rådighed.

Han er ikke enig i, at godtgørelserne var rabatter.

I teorien ville man godt kunne sende henholdsvis en faktura fra AFA JCDecaux til
Posterscope, og Posterscope til AFA JCDecaux, men i praksis ville det ikke



/

23

være hensigtsmæssigt med en sådan særskilt afregning af mediegodtgørelse.
Kunderne skulle kunne se afregningen af deres kampagne med den samlede pris,
hvis de ønskede det. Det ville også administrativt være meget tungt at splitte det
op.

Annoncørerne kunne se fakturaerne fra medieudbyderne til mediebureauet, hvis de
ønskede det.

Medierne havde ikke adgang til eller kendskab til aftaler eller fakturaer mellem
mediebureauet og annoncørerne.

Listeprisrabatter dækker over de rabatter, der blev forhandlet fra kampagne til
kampagne på outdoormedier. De blev trukket fra listeprisen.

Godtgørelserne var noget, der var bestemt på forhånd, og forhandles ikke fra
kampagne til kampagne. Godtgørelserne var ofte oplistet på mediernes hjem-
meside. Det var ikke et forhandlingsparameter og kendtes typisk ikke af de me-
darbejdere, der forhandlede kampagner. Det havde ingen betydning for for-
handlingerne. Han er enig i det, som Copenhagen Economics har skrevet om det
besværlige i at ændre godtgørelsessatserne fra kampagne til kampagne. Det ville
heller ikke give mening, hvis man skulle levere mere information under en
kampagne end en anden kampagne. Og annoncørerne ville studse, hvis de skulle
betale 10%, hvis de brugte Clear Channel, og 1%, hvis de brugte AFA JC-Decaux.

Mediebureauerne ville gerne tjene penge, men det var på annoncørerne, man skulle
tjene sine penge. Godtgørelserne var ikke et parameter i den forbindelse.

Han var til møde hos Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen den 10. oktober 2016.
Det er ikke ham, der har sagt det, der står i referatet om Posterscopes udtalelser om
godtgørelse, på referatets side 792. Han kan ikke umiddelbart helt nikke
genkendende til det, der står. Procentsatserne var så små i forvejen, at han ikke kan
se det helt store problem i, at man afveg fra det. Men annoncørerne ville nok studse
over større afvigelser. Det er rigtigt, at det var et aktiv at kunne for-holde sig
uvildigt.

På supplerende spørgsmål fra Konkurrencerådet/Konkurrence- og Forbruger-
styrelsen har han forklaret, at godtgørelsen blev trukket fra på fakturaen for den
specifikke kunde og den specifikke kampagne.

Han ved ikke, om medieprovisionen blev givet videre til annoncørerne. Infor-
mationsgodtgørelse og sikkerhedsstillelse blev af og til givet videre. Det afhang af
kontrakten med den pågældende kunde.



/

24

Der var årsaftaler mellem mediebureauer og den enkelte outdoormedieudby-der. I
relation til samarbejdsaftalen fra 2012 mellem Posterscope og AFA JC-Decaux har
han forklaret, at mediebureauernes årsaftaler med medieudbyderne som
udgangspunkt var fortrolige. En volumenrabat i en sådan aftale ville nogle gange
blive givet videre til annoncørerne.

Det var en konkret forhandling mellem mediebureauet og annoncørerne, der af-
gjorde, om man gav godtgørelser videre. Det var reguleret i den enkelte kon-trakt
med annoncøren.

Man kunne godt i en konkret kampagne skifte outdoormedier ud med andre
medier. Det byggede på en cost-benefit analyse.

Prisstrukturen har efter hans opfattelse ikke noget med godtgørelserne at gøre.

Vidne 5 har forklaret bl.a., at han er revisor og director i Deloitte.
Han har været fast revisor for KK i 25 år, hvor han har arbejdet med bl.a. sikker-
hedsfonden og garantifonden. Han har et bredt kendskab til mediebranchen, som
han har arbejdet med i nærmest alle sine 36 år som revisor. Der har været stor
brancheglidning, hvor det i gamle dage var reklamebureauerne, der sør-gede for
indrykning af reklamer, men for omkring 25 år siden kom der en del
mediebureauer, som overtog den væsentlige del af arbejdet med indrykning,
herunder på grund af øgede krav til dokumentation mv., som mediebureauerne
kunne levere. Der er en stor og stigende konkurrence i mediebranchen.

Sikkerhedsfonden er det, man kan kalde den gamle ordning. Den har eksisteret i
mere end 60 år. På den ene side var det mediernes forening og på den anden side
DRRB. I dag er mediernes forening Danske Medier, og det er dem, der i dag er
aftalepart over for KK.

For omkring 25 år siden kom en del nye medier til på markedet, herunder ra-dio,
outdoormedier og onlinemedier. Disse medier ønskede også en garantiord-ning,
men de medier var ikke med i den daværende brancheforening. Man etablerede
derfor en ny ordning – garantifonden – for disse medier. Garantiord-ningen
startede helt fra bunden ved, at mediebureauerne hver for sig skulle stille en garanti
over for ordningen. Tv var ikke med i garantiordningen fra start, men de kom med
hen ad vejen.

Markedsudviklingen har betydet, at sikkerhedsfonden i dag kun dækker om-kring
[…] % af markedet mod […] % tidligere, mens garantiordningen er blevet større,
om end ikke tilsvarende større.



/

25

Den enkelte medieejer, her AFA JCDecaux og Clear Channel, betalte årligt et bi-
drag til fonden. Derudover betalte de til mediebureauerne en godtgørelse for
sikkerhedsstillelsen i relation til den enkelte ordre.

Garantifonden og sikkerhedsfonden har altid været en uvildig og neutral ord-ning
uden profit for øje, som har til formål at minimere risikoen.

De fleste medier havde standardprislister, som formentlig var offentlige. Der kunne
man se, at prisen for sikkerhedsstillelse var ens for alle og i overensstem-melse
med en markedsnorm. Alternativet havde været en individuel kreditfor-sikring,
men rent administrativt var garantifonden en meget lettere og billigere ordning.

KK orienterede alle medier, hvis et mediebureau trådte ud af ordningen.

Sikkerhedsgodtgørelsen var en individuel forhandling, så det vil undre ham, hvis
der ikke optrådte forskelle, men han kender ikke umiddelbart til nogen medier, som
betalte andet end 1%.

Sikkerhedsgodtgørelsen var ikke en rabat. Det var betaling for en risikoafdæk-
ning, det vil sige en form for forsikringspræmie.

På supplerende spørgsmål fra Clear Channel har han forklaret, at mediebureau-erne
havde den fordel ved garantiordningen, at det gav en administrativ let-telse, fordi
bureauerne ikke selv skulle ud og forhandle individuelle garantier eller
forudbetalinger til de enkelte medier.

Mediebureauerne betalte et administrationsbidrag til ordningen, som blev fast-sat
efter en aktivitetsniveauskala. Det var individuelt, hvad det enkelte medie-bureau
betalte, men der var to forskellige trin, som mediebureauet kunne ligge i. Det var et
årligt administrationsbidrag, som blev opgjort og opkrævet en gang årligt. Det lå
fra 6.250 kr. til omkring 30.000 kr., men flere af bureauerne måtte derudover stille
en garanti.

Garantifonden startede med et indskud samt en aktivitetsbestemt garanti for
yderligere indskud, hvor den mindste egenkapitalgaranti var 500.000 kr. og den
største var 20 mio. kr. På den måde mindede det om en traditionel kreditforsik-
ring.

Bureauet hæftede ikke ud over egenkapitalgarantien. Der har ikke været udbe-
talinger fra fonden, hvilket skyldes, at der var en stram kontrol med bureauer-nes
kapital.



/

26

På supplerende spørgsmål fra Konkurrencerådet/Konkurrence- og Forbruger-
styrelsen har han forklaret, at det er rigtigt, at niveauet for sikkerhedsgodtgø-relse
var overladt til individuel forhandling, som sikkerhedsfonden ikke tog del i.
Mediebureauerne stillede individuelle garantier til sikkerhedsfonden, som var
aktivitetsbestemt.

Det er rigtigt, som han har sagt til Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen i marts
2017, at selv en lille afvigelse i procentsatsen kunne betyde store forskelle på
grund af den store volumen for omsætning. Hvis et givet bureau havde en om-
sætning på […] kr., som de største havde, betød det noget. Der var tale om en
forretning på marginaler.

Han ved ikke, hvor stor en del af sikkerhedsgodtgørelsen, der gik videre fra bu-
reauerne til annoncørerne, men generelt var der stor forhandlingsstyrke hos de
store annoncører. Så i forhold til de store annoncører, gik den sikkert videre. Det
kom an på en generel forhandling, og eftersom de store annoncører stod for en stor
omsætning, var det generelt set en stor del, der gik videre.

Vidne 6 har forklaret bl.a., at han er uddannet økonom og er managing
partner i Copenhagen Economics, hvor han har været i 17,5 år. Copenhagen
Economics er et økonomisk konsulenthus, som arbejder med økonomiske ana-
lyser, herunder økonomiske spørgsmål i sager som denne. De er ca. 100 ansatte
med kontorer i flere lande. Copenhagen Economics har arbejdet med medie-
branchen i flere andre sammenhænge end denne.

Han vedstår den rapport, han har afgivet til sagen for konkurrencemyndighe-den.
En af medforfatterne er senere blevet ansat i Konkurrence- og Forbruger-styrelsen.

Copenhagen Economics har interviewet store mediebureauer til brug for rap-
porten. Bureauerne har godkendt referaterne af deres interviews. AFA JC-Decaux
har betalt […] kr. for rapporten, og der har med det beløb været til-strækkeligt
gode muligheder for at foretage den foreliggende undersøgelse.

Hovedkonklusionen i rapporten er, at godtgørelserne ikke påvirkede prisen, idet
forhandlingen om prisen skete, efter at godtgørelsesniveauet var fastlagt og kendt
af alle parterne. Den anden hovedkonklusion er, at man ikke har kunnet opretholde
en stiltiende aftale efter 2010, herunder idet spillerne ikke har kun-net overvåge
hinanden, ligesom der var store muligheder for omgåelse. Der var også tale om et
ustabilt marked, hvilket gjorde det sværere at overvåge adfær-den.

Copenhagen Economics har også i interviews afdækket, hvorfor godtgørelsesni-
veauet fortsatte efter 2010. Hovedkonklusionen er, at eftersom de ikke havde



/

27

nogen effekt, havde ingen interesse i at ændre dem. Der var også en klar inter-esse
i transparens som forklaret i rapporten.

Han læste Konkurrencerådets afgørelse, inden de foretog undersøgelsen og ud-
arbejdede en rapport. De kom til andre konklusioner end Konkurrencerådet.

Det er hans indtryk, at der var hård konkurrence på mediemarkedet i Danmark. Der
blev ofte givet meget store rabatter. Det gjaldt også på outdoormarkedet, hvor AFA
JCDecaux og Clear Channel blev spillet ud mod hinanden og også mod andre
medier.

Informationsgodtgørelsen og sikkerhedsstillelsen var ikke på kunstigt lave ni-
veauer. Det kunne man udlede af deres sammenligninger med andre mediers
tilsvarende godtgørelser.

Transparens på markedet var et vigtigt parameter i økonomisk perspektiv. Det var
svært som annoncør at se, hvad man reelt købte, og hvad man fik ud af det. Derfor
brugte man mediebureauer.

Informationsgodtgørelsen dækkede over mediebureauets pligt til at holde sig
informeret.

Prisforhandlingerne foregik som sagt sekventielt. Godtgørelsessatserne blev
fastlagt i en rammeaftale, og det var først derefter, at der skete forhandlinger om de
enkelte kampagner og prisen for dem.

Konkurrenceparametrene var fuldt ud intakte også efter aftalen om godtgørel-ser,
som det fremgår af rapporten.

Der er for en økonom ikke forskel på at bedømme muligheden for en stiltiende
aftale henholdsvis en samordnet praksis på den måde, som det er sket i rappor-ten.
Samordnet praksis og stiltiende aftale betyder det samme.

Hvis prisniveauet i en stiltiende aftale fastsættes på et kunstigt højt niveau, er der et
iboende incitament for begge parter til at afvige fra aftalen for at tage en større del
af kagen. En stiltiende aftale kræver, at man skulle kunne opdage og straffe, hvis
en part afviger fra aftalen. Man kunne ikke overvåge aftalen på dette marked.

Analysen viser, at mediebureauernes købermagt var stor.

Den påståede stiltiende aftale ville nemt kunne omgås, fordi listeprisrabatten var
altomfattende. Det gør det meget usandsynligt, at man skulle prøve at forvride
konkurrencen på den måde.



/

28

Det har også betydning hvilke personer, der arbejdede i virksomheden, som det
fremgår af rapporten. En stiltiende aftale kan bl.a. understøttes af personlig til-lid.
Den tillid, der var mellem Vidne 1 og […], skulle dermed være gået videre til de
næste direktører, hvis AFA JCDecaux og Clear Channel skulle have fastholdt den
aftale, som Vidne 1 og […] havde indgået.

Han er aldrig stødt på medier, der betalte andet end 1% i sikkerhedsgodtgø-relse.
Der var som vist et spænd på mellem 1% og 2% i informationsgodtgørelse henover
forskellige medier. Han er ikke bekendt med, at nogen betalte mere. In-gen af
mediebureauerne, de interviewede, ønskede andre satser.

På supplerende spørgsmål fra Clear Channel har han forklaret, at de betingel-ser,
der er angivet i rapportens side 27, tabel 1, er kumulative betingelser. En sa-
mordnet praksis ville kræve, at man f.eks. kunne se hinandens fakturaer, og det
kunne man ikke.

På supplerende spørgsmål fra Konkurrencerådet/Konkurrence- og Forbruger-
styrelsen har han forklaret, at Copenhagen Economics’ interviews viser, at fo-kus i
forhandlingerne var, hvilken pris man endte på, og det betød ikke noget, om man
fokuserede på rabatten eller på slutresultatet.

Aftalerne om godtgørelser havde ikke nogen effekt, idet man bl.a. kunne give
rabatten et andet sted. Men hvis det havde, havde der været incitament til at
fravige.

Det, man forhandlede om, var den endelige pris, og den konkurrence var helt intakt
og upåvirket af godtgørelsesniveauerne, som de er fastlagt i denne sag.

Copenhagen Economics spurgte også til medieprovisionen, herunder hvordan den
havde udviklet sig, og hvad den betød for mediebureauerne. De fik at vide, at
engang, historisk, havde medieprovisionen været på 15%, men den videre-gav man
bare. Provisionen havde dermed haft den samme effekt som en liste-prisrabat.

Det mest almindelige var også at videregive informationsgodtgørelse fra bu-reau til
annoncør.

Det er korrekt, at medieprovisionen ikke er med i figur 11 i rapporten. Lagka-gen
viser nettovisningsprisen. Det havde set anderledes ud, hvis man tog ud-
gangspunkt i nettovisningsprisen. Så havde godtgørelserne fyldt mere.

Nettovisningsprisen ville være den samme, uanset hvilken sats for godtgørel-ser,
der blev anvendt.



/

29

Parternes synspunkter

AFA JCDecaux A/S har gjort anbringender gældende i overensstemmelse med
deres påstandsdokument af 23. august 2021.

Under den mundtlige procedure blev anført navnlig, at et afgørende element i
sagen er, om mediegodtgørelserne udgør rabatter eller betaling for ydelser. Det
bliver intet sted i Konkurrencerådet tilbagevist, at sikkerhedsstillelsen og infor-
mationsgodtgørelsen er betaling for ydelser, sådan som parterne mv. har forkla-ret
Konkurrencerådet.

Mediegodtgørelserne er betaling for ydelser, der leveres til outdoormedierne fra
mediebureauerne. Det fremgår både af de oplysninger, der forelå for Kon-
kurrencerådet, og det fremgår også entydigt at vidneforklaringerne for Sø- og
Handelsretten. Det gælder både for sikkerhedsstillelse, informationsgodtgørelse og
sikkerhedsstillelse. Kontantrabatten er betaling for at stille kontanter til rå-dighed
inden for en kort frist. Der er samlet set bred konsensus om, at godtgø-relserne
udgør betaling for ydelser, og man kunne alternativt have foretaget særskilt
fakturering af disse betalinger, hvilket dog ville være administrativt be-sværligt.
Alle de relevante vidner har forklaret, at der forhandles store rabatter på
outdoormarkedet, men det er ikke de rabatter, der er omfattet af denne sag.

For så vidt angår markedsafgrænsningen er det vigtigt at være opmærksom på, at
markedsafgrænsningen styrer analysen og konklusionen. Der er ikke sam-
menhæng mellem punkt 332 og 333 i Konkurrencerådets afgørelser. Man har ikke
haft fokus på de tjenesteydelser, som aftalerne vedrører, men på de ydel-ser, som
de, der har underskrevet aftalerne, udbyder. Man har populært sagt haft fokus på
manden og ikke på bolden. Der er således ikke foretaget en kor-rekt
markedsafgrænsning i sagen fra Konkurrencerådets side. Ingen af de ydel-ser, der
leveres under godtgørelserne, f.eks. sikkerhedsstillelse eller informa-
tionsgodtgørelse, kan substitueres af reklameplads på outdoormedier, hvilket viser,
at markedsafgrænsningen er forkert. I øvrigt tyder meget på, at selv Kon-
kurrencerådets fejlagtige afgrænsning af markedet burde være bredere.

De godtgørelser, der er omfattet, er tidligere blevet undersøgt af Konkurrence-
rådet, jf. referat af rådsmøde den 26. januar 2000 om ”Annonceaftalen” . I den af-
gørelse betegnede man ikke godtgørelserne som rabatter, og man afgrænsede
markedet til markedet for annonce- og reklameformidling i Danmark. Det er i
modstrid med, hvad man har gjort i nærværende sag. Sagerne omhandler nøj-agtig
samme ydelser og stort set samme satser.

Det relevante marked skal afgrænses til markedet for annonce- og reklamefor-
midling i Danmark, som Konkurrencerådet tidligere har gjort.



/

30

Når man har afgrænset markedet korrekt, bliver det også af betydning for sa-gen, at
bevisførelsen godtgør, at DRRB var inddraget i forløbet, før satserne blev aftalt.
Således fremgår det af bevisførelsen, at det var DRRB, der gav par-terne til opdrag
at blive enige om satser. Det fremgår også af bevisførelsen, at DRRB blev
informeret om parternes aftaler, når de var helt på plads. DRRB var således
involveret i forløbet, og derfor melder sig spørgsmålet om, hvordan det kan være,
at DRRB accepterede aftalerne, som medførte, at deres medlemmer ville få en
mindre betaling for de ydelser, de leverer. Ens godtgørelser øger transparensen
over for annoncørerne, og der opstår dermed ikke et forklarings-problem over for
annoncørerne. Uens godtgørelser ville gøre det svært for me-diebureauerne at
rådgive annoncørerne uvildigt, hvilket f.eks. fremgår af udta-lelser fra Posterscope
til sagen. Derfor handlede DRRB i overensstemmelse med mediebureauernes
interesser ved at være involveret i forhandlingerne, der førte til ens satser. Man kan
på dette sted endvidere nævne, at DRRB i 2000 modtog et påbud fra
konkurrencemyndighederne om ikke at koordinere satserne.

Hvis man kigger på retspraksis, kan man også se, at EU-Domstolen anvender den
metode for markedsafgrænsning, som AFA JCDecaux gør i denne sag. Det kan
man f.eks. se i Domstolens dom af 21. januar 2016 i sag C-74/14. Det er ikke
nødvendigvis sådan, at de parter, er har indgået en aftale, er aktive på det mar-ked,
som aftalen vedrører.

De indgåede aftaler og den påståede samordnede praksis havde ikke til formål at
begrænse konkurrencen. Konkurrencerådets analyse bygger på, at der er tale om
rabatter. Til formål-analysen bygger for det første på aftalens indhold. Og dér er det
afgørende, at der ikke er tale om rabatter som antaget af Konkurren-cerådet. For
det andet skal man se på målsætningerne med aftalen, og dér frem-går det af
bevisførelsen, at det ikke var et formål at begrænse konkurrencen, som var og
forblev hård. For så vidt angår det tredje punkt, den retlige og øko-nomiske
kontekst, er der tale om komplicerede markeder med en kompliceret struktur, som
man ikke finder lignende andre steder, og Konkurrencerådets analyse heraf er ikke
korrekt. Der henvises til EU-Domstolens dom C-228/18 om Budapest Bank for så
vidt angår de udførlige og indgående krav til, at man kan fastslå, at der er en til
formåls overtrædelse. Der henvises endvidere til Genera-ladvokatens forslag til
afgørelse i den nævnte sag.

Konkurrencerådet har haft grund til at foretage en grundig undersøgelse af det, de i
første omgang har bedømt som en rabat. Der burde være gennemført en so-lid og
grundig undersøgelse af de nærmere omstændigheder af disse godtgørel-ser,
hvilket ikke er sket. Konkurrencerådet har alene foretaget overfladiske ana-lyser,
som ikke er tilstrækkelige.



/

31

For så vidt angår spørgsmålet om samordnet praksis – eller perioden 1. januar 2011
til 21. april 2015 – skal det indledningsvis og overordnet gøres gældende, at der
ikke forelå en samordnet praksis i perioden.

Konkurrencemyndighederne udfører en vigtig funktion i samfundet, men selv
kompetente myndigheder kan tage fejl, og såvel sagens faktum som jus støtter, at
AFA JCDecaux skal have medhold i deres påstande. Man skal også være op-
mærksom på, at der foreligger et langt mere oplyst grundlag for retten, end der har
gjort tidligere i sagen.

Der er tre betingelser, som skal være opfyldt, før der foreligger en ulovlig sam-
ordnet praksis. Der skal være kontakt. Der skal foreligge ”meeting of minds” det
vil sige en viljemæssig tilpasning. For det tredje skal der være en adfærd i
forlængelse af samordningen med årsagssammenhæng til samordningen. Ingen af
disse tre betingelser er opfyldt i sagen, og hvis blot én mangler, foreligger der ikke
samordnet praksis.

Konkurrenceankenævnet fandt i modsætning til Konkurrencerådet ikke, at der
forelå en aftale, herunder en stiltiende aftale. Det er en hel anden bevismæssig
øvelse at bevise samordnet praksis end at bevise en aftale.

Konkurrencerådet gør gældende, at bevisbyrden er omvendt, fordi der tidligere
forelå en skriftlig aftale. Det er ikke en korrekt betragtning om bevisbyrden.
Konkurrencemyndighederne bærer bevisbyrden for, at der foreligger en sam-ordnet
praksis. Der henvises til EU-Domstolens dom af 16. juli 2015 i sag C-172/14.

AFA har under alle omstændigheder gjort tilstrækkeligt til at imødegå de for-
modninger, som Konkurrencerådet har stillet op, herunder i form af de vidne-
forklaringer, der er afgivet under sagen. AFA har brugt et stort beløb for at få
foretaget en tilstrækkelig markedsundersøgelse af en ekstern ekspert, idet Kon-
kurrencerådet har forsømt at foretage en tilstrækkelige analyse. Konkurrencerå-det
har ikke bidraget til yderligere oplysning af sagen for Sø- og Handelsretten.

Det kan lægges til grund, at der ikke har været møder eller kontakter efter den 31.
december 2010 eller en samordnet praksis efter den dato. Konkurrencemyn-
dighederne har brugt måneder på at gennemgå e-mailkorrespondance og me-get
andet i virksomhederne efter kontrolundersøgelserne uden at finde nogen form for
kontakt mellem virksomhederne. Der er ingen indikationer på kontak-ter. Det skal
her bemærkes, at parterne ikke på nogen måde har været af den opfattelse, at de
tidligere skriftlige aftaler skulle udgøre et konkurrenceretligt problem. Derfor har
de ikke forsøgt at skjule noget. Hvis vi ikke havde haft 2010-aftalen, var der ikke
kommet nogen konkurrenceretssag ud af dette forløb,



/

32

hvor parterne siden 1. januar 2011 bare har gjort det, som alle andre gjorde på
markedet, hvor alle har handlet på samme måde.

Betydningen af nærværende civile sag er knyttet op på en straffesag, som afven-ter
udfaldet af nærværende sag. Der er ikke varslet nogen erstatningskrav. Man skal
have straffesagen for øje, når man vurderer beviserne i sagen. Der henvises til
Rettens dom af 12. september 2007 i sagen T-36/05, præmis 69-71, hvoraf fun-
damentale principper om uskyldsformodning og beviskrav gennemgås.

Bevisførelsen viser, at markedet var meget dynamisk og i udvikling i den rele-
vante periode, herunder med skærpet konkurrence og digitalisering. Der var megen
variation i aftaleforholdene.

Det kan efter bevisførelsen lægges til grund, at godtgørelserne i vidt omfang går
videre til annoncørerne. Indkøberne og sælgerne kendte ikke til de konkrete
godtgørelser, og der blev forhandlet om modydelser. AFA og Clear Channel kendte
ikke hinandens nærmere vilkår. Outdoor-markedet er et sekundært marked, og der
er substitution til det øvrige marked. Der var ikke tillid mellem AFA og Clear
Channel, og medieprovisionen forsvandt på hele mediemarkedet. Der konkurreres
både på tilgængelighed og placeringer.

For så vidt angår betingelsen om kontakt, som er nødvendig for at statuere sam-
ordnet praksis, kan det lægges til grund, at der ikke har været nogen form for
kontakt efter oktober 2009. Det er med andre ord en periode på 5,5 år uden no-gen
former for kontakt. Kontakten i oktober 2009 vedrørte den konkrete 2010-aftale og
havde ikke noget formål derudover. En kontakt med henblik på sam-ordnet praksis
må derfor kræve et andet møde. Men et sådant møde er ikke af-holdt. De to
personer, der havde kontakt i oktober 2009, blev skiftet ud af andre i perioden på
begge sider af bordet, og der foreligger ingen tegn på, at nogle af de senere
personer skulle have arvet noget af de tidligere i denne henseende. Tværtimod
viser bevisførelsen, at de senere personer har haft interesse i at sætte deres egne
dagsordner. […] blev bortvist fra Clear Channel i 2012, og det er svært at forestille
sig, at der skulle være overdraget nogen i den forbindelse.

For så vidt angår betingelsen om ”meeting of minds” eller viljemæssig tilpas-ning
skal det bemærkes, at en viljemæssig tilpasning må kræve tillid. Men der var ifølge
bevisførelsen ikke tillid mellem parterne, hvilket blandt andet har vist sig ved, at
det ikke har været muligt at etablere en brancheforening. Hvis der er sket en
tilpasning, er det vigtigt at spørge, om der er tale om en tilpasning til Clear
Channel eller en tilpasning til hele markedet, som har haft samme satser for
godtgørelse på to punkter. Der henvises til Ahlström-dommen, EU-Domsto-lens
dom af 31. marts 1993 i sagen C-89/85 m.fl. Man kan ikke kræve, at AFA tog
afstand. Men rent faktisk gjorde AFA noget andet i den efterfølgende peri-ode.
Man tog de facto afstand og gjorde nogen andet på en række punkter. Man



/

33

havde forladt kontantrabatten og udfasede medieprovisionen, som var afløst af
andet. Man kan spørge sig selv, hvad AFA skulle have gjort for at slippe for denne
sag. Skulle de have gjort noget andet, end hele det øvrige mediemarked gjorde?
Hele mediemarkedet i øvrigt havde forladt medieprovisionen. Der kom noget i
stedet for medieprovisionen, og det andet blev forhandlet individuelt i hele
perioden.

Det må lægges til grund, at alle andre medier betaler 1 % i sikkerhedsstillelse. Og
informationsgodtgørelsen er i spændet 1 – 2 %.

Konkurrencerådets afgørelse gør det overordentligt svært og nærmest umuligt at
komme ud af ”smitten” fra de skriftlige aftaler. Man skulle givet fald ændre adfærd
sådan, at man kom ud af trit med hele resten af branchen. Godtgørel-serne på 1
henholdsvis 1,5 % er ikke kunstige, men udtryk for markedsforhol-dene. Det har i
bevisførelsen også vist sig på den måde, at […] i sit nyetablerede firma anvendte
samme satser som Clear Channel og AFA JCDecaux. Også dette viser, at det er
udtryk for markedsforholdene.

En samordnet praksis giver kun mening rent begrebsmæssigt, hvis praksis no-
torisk er den samme. Og samordnet praksis må forudsætte et kendskab til kon-
kurrentens vilkår. Her bliver det af betydning, at parternes respektive aftaler med
mediebureauerne var fortrolige. Man kan se på den fremlagte e-mailkorre-
spondance, at disse aftaler også rent faktisk blev holdt fortrolige.

For så vidt angår den tredje betingelse for samordnet praksis udgøres denne som
sagt af, at der skal foreligge årsagsforbindelse mellem samordningen og adfærden.
Der udvises ikke parallel adfærd, og der er en anden logisk og sand-synlig
forklaring på deres adfærd, som ikke skyldes tilpasning til markedets ge-nerelle
vilkår. Hvis man skal give Konkurrencerådet ret i denne sag, skal man give en dom
for ikke at være utilpasset markedsvilkårene. AFA havde ikke kø-bermagt til at
gennemtvinge over for mediebureauerne, at man skulle ligge på et andet niveau
end markedsforholdene. Hvis praksis skulle have været sam-ordnet, skulle den
også have været det på de modydelser, godtgørelserne var betaling for, og det har
ikke været tilfælde. Der er ingen dokumentation for, at mediebureauerne har
forsøgt at forhandle om godtgørelsesniveauet. Hvis man havde ønsket at samordne
med effekt, kunne man f.eks. have taget fat i liste-prisrabatterne, som i modsætning
til de foreliggende godtgørelser betyder no-get for prisen.

I periode 2 er der fokus på sikkerhedsstillelse og informationsgodtgørelsen. Men
det er ikke en kausal konsekvens af de skriftlige aftaler. Sikkerhedsgodtgø-relsen
var tidligere og forblev hele vejen igennem 1 %. Aftalerne havde det for-mål at få
medieprovisionen nedfaset og helt ud til sidst. Det er ikke de tre skrift-



/

34

lige aftaler, der fastlagde niveauet for informationsgodtgørelse og sikkerheds-
stillelse.

Sammenfattende kan man sige, at ingen af de tre betingelser for samordnet praksis
er opfyldt i sagen, og derfor skal AFA JCDecaux have medhold i sine påstande i
sagen.

Under replikken har AFA anført, at det skal understreges, at AFA anfægter på
hvilket marked og for hvilke aktører, aftalerne kan være konkurrenceretlige re-
levante. DRRB var tydeligvis involveret i 2002 og har også været det i denne sag.
Aftalerne ville ikke være blevet til noget, hvis DRRB ikke havde presset på. Det er
forståeligt, at Konkurrencerådet som udgangspunkt har interesseret sig for
aftalerne, som kan indeholde problemer. Men det har en kæmpe betydning,
hvordan man afgrænser markedet, og hvem man inddrager i sagen. Det har stor
betydning for sagen, at der følger en straffesag efter denne. Det gør, at det absolut
ikke er uden betydning, hvordan det relevante marked afgrænses, og hvem man
holder ansvarlig. DRRB var medansvarlig, og det har stor betyd-ning. DRRB er en
stiltiende part i aftalerne og pligtsubjekt i nærværende sag. Hvis man afgrænser
markedet korrekt, vil det have stor betydning for den ef-terfølgende straffesag.
Niveauet for bedømmelsen af sagen skal hæves fra et te-oretisk plan til det
praktiske plan.

Vi har nu brugt 6 år og 6 dage på sagen, men der foreligger fortsat ingen som helst
dokumentation for, at konkurrencen har været påvirket negativt på nogen måde.
Copenhagen Economics’ rapport kan på ingen måde tages til indtægt for, at
konkurrencen har været påvirket negativt. Tværtimod.

Periode 0, som man kan kalde perioden før 2000, er også relevant. Den periode
viser, at det ikke er aftalerne fra 2009 og 2010, som fortsat har virkninger, men den
samme branchestandard, som også var gældende i periode 0.

I det omfang, adfærden var parallel efter 2010, skyldes det faktorer, der kom
udefra, og at der ikke var tale om et kunstigt niveau.

Konkurrencerådet har ikke undersøgt til bunds, hvilke godtgørelser der går vi-dere,
og hvilke der ikke gør, endsige om AFA skulle vide noget om det eller ej. Man må
efter bevisførelsen lægge til grund, at de i vid udstrækning er gået vi-dere.

Det, der står i påbuddet fra Konkurrencerådet, er ikke, at man ikke må bruge
samme sats længere. For det er der ikke hjemmel til. Men det prøver man så at
komme igennem med nu.



/

35

Clear Channel Danmark A/S har gjort anbringender gældende i overensstem-
melse med deres påstandsdokument af 23. august 2021.

Under den mundtlige procedure blev det navnlig anført, at kernespørgsmålet er, om
Clear Channel og AFA JCDecaux havde en samordnet praksis efter 2010.

For så vidt angår prøvelsesstandarden skal retten fuldt ud prøve sagens faktu-elle
grundlag og retsanvendelsen. Så på disse områder er der ingen skønsmar-gen i
relation til prøvelsen. Denne fulde prøvelsesret og -pligt er væsentlig for sagen.

Det første spørgsmål er, om rådet har godtgjort en relevant kontakt, en ”mee-ting
of minds” og en adfærd med årsagssammenhæng hertil efter 2010. Disse
betingelser angår de faktiske forhold. Det næste relevante spørgsmål angår for-
tolkning og anvendelse af konkurrencelovens § 6 og artikel 101 i den forelig-gende
sag. Det vil sige, at rådets og nævnets afgørelser ikke kan anvendes som bevis i
sagen, idet de afgørende spørgsmål ikke angår skønsudøvelse.

Der gælder strenge bevisstandarder for den relevante anvendelse af konkurren-
ceretten. Der henvises til Rettens dom af 8. september 2016 i sag T-472/14
(Lundbeck mod Kommissionen), præmis 105-112 om den generelle ramme for
pådømmelse af sagen. Det skal i den forbindelse bemærkes, at der verserer
straffesager i tilknytning til den foreliggende afgørelse fra konkurrencemyndig-
hederne.

Det fremgår af Konkurrenceankenævnets afgørelse, at 2010-aftalen ophørte ved
udgangen af 2010. Derfor påhviler det Konkurrencerådet at opfylde beviskra-vene
for samordnet praksis efter den periode. Men Konkurrencerådet støtter sig i vidt
omfang til tiden før 2010, når den argumenterer for samordnet praksis. Her man
skal holde sig for øje, at en samordnet praksis efter 2010 skal godtgø-res. Den skal
ikke formodes. Og rådets afgørelse i denne sag støtter sig på for-modninger. Der er
ikke godtgjort nogen kontakt hverken før eller efter 2010, der vedrørte de to
selskabers adfærd efter 2010. Der er heller ikke godtgjort nogen fælles forståelse
for perioden efter 2010, på trods af omfattende undersøgelser med en
bemærkelsesværdig stor mængde data. Rådet formoder, at parterne ko-ordinerede
deres adfærd efter 2010. Men det er alene en formodning. Rådet har reelt vendt
bevisbyrden om og handler derved i strid med uskyldsformodnin-gen. Det er
konkurrencemyndighederne, som skal godtgøre en samordnet prak-sis efter 2010,
og man skal basere sig på præcise og samstemmende beviser. Hvis man bygger på
indicier, skal summen af indicier tilsammen udgør præcise og samstemmende
beviser.

I sin essens kan sagen skæres ned til, at konkurrencemyndighederne ikke har løftet
deres bevisbyrde.



/

36

Samordnet praksis er det samme efter konkurrenceloven og TEUF artikel 101. Der
henvises til forarbejderne til konkurrenceloven fra 1997 om samordnet praksis,
som er dækkende, også for EU-retten. Der henvises også til Domstolens dom af 4.
juni 2009 i sagen C-8/08 (T-Mobile). Kernen i samordnet praksis er, at man bevidst
erstatter den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med indbyrdes
praktisk samarbejde.

De tre kumulative betingelser for samordnet praksis er ikke opfyldt, hverken hver
for sig eller samlet set. Konkurrencerådet snyder på vægten ved at blande perioden
før 2010 med perioden efter.

Den første betingelse er kontakt. Det er ubestridt, at der ikke har været kontakt
efter november 2009, hvilket også fremgår eksplicit af Konkurrenceankenæv-nets
afgørelse, og dermed skal lægges til grund. Så afgørende er, om kontakten frem til
november 2009 var relevant for, hvordan parterne skulle agere efter 2010. Det er
helt udokumenteret, at det skulle forhold sig sådan. Sagens materi-ale støtter ikke
en sådan formodning. Det fremgår i realiteten også af Konkur-renceankenævnets
afgørelse. For hvis kontakten også vedrørte perioden efter 2010, ville aftalen ikke
have været tidsbegrænset. Konkurrencerådet formoder, at en hvilken som helst
kontakt mellem parterne opfylder betingelsen om kon-takt. Men det er en forkert
retsanvendelse. Kontakten skal være relevant for den påståede samordning. Der
henvises til EU-Domstolens dom i Ahlström sagen (dom af 31. marts 1993 i sag C-
89/85), præmis 68-69. Kontakten i 2009 erstatter på ingen måde risikoen for
konkurrence efter 2010 med praktisk samarbejde. En forudgående kontakt er kun
relevant, hvis den giver parterne mulighed for be-vidst at vælge et praktisk
samarbejde, jf. T-Mobile dommen, præmis 61, hvoraf fremgår, at der skal være
mulighed for at tage hensyn til udveksling af oplys-ninger.

2010-aftalen var ophørt og sagde intet om adfærden efter 2010. Vidne 1 har netop
forklaret, at han ikke ville binde sin efterfølger, efter han gik på pen-sion i starten
af 2010. Bevisførelsen i øvrigt viser også, at parterne ikke havde indsigt i
hinandens forhold eller i forholdene mellem mediebureauer og annon-cører.
Sidstnævnte forhold er i øvrigt slet ikke belyst af Konkurrencemyndighe-derne,
hvilket er bekymrende. Det er først blevet belyst under retssagen her. Der er meget
lang afstand mellem mediebureauerne og ned til annoncørerne og mediebureauerne
imellem. Alle relevante vidner har forklaret om blandt andet hård konkurrence
mellem mediebureauerne og om manglende mulighed for at overvåge hinanden.
Realiteten er, at ingen kunne påse på tværs, hvad der fak-tisk kom til at stå på
fakturaerne. Her skal man også huske de store listerabat-ter. Bevisførelsen viser, at
Clear Channel ikke kendte AFA JCDecauxs aftaler og rabatter.



/

37

Kontantrabatten er ikke en del af sagen, men det var en af de fire elementer, der
indgik i 2010-aftalen.

Clear Channel fulgte end ikke 2010-aftalen i dens løbetid. Der blev ofte givet an-
dre rabatter.

Der er samlet set ikke belæg for, at kontakten frem til 2009 skulle udgøre en re-
levant kontakt for adfærd efter 2010 og helt op til 2015. Konkurrencemyndighe-
dernes analyse bygger på formodninger.

Præmis 62 i T-Mobile dommen angår alene årsagssammenhængen. Altså den tredje
betingelse. Men det er ikke den situation, vi har her. Den dom angår ikke en
situation som her, hvor der ikke er udvekslet oplysninger eller sket en viljes-
mæssig tilpasning. Derfor kan man ikke anvende præmis 62, når de to første be-
tingelser ikke er opfyldt.

For så vidt angår den anden betingelse, er heller ikke den opfyldt. Virksomhe-der
skal handle uafhængigt af hinanden men må gerne handle ens, når det sker på
individuelt grundlag, jf. Ahlström dommen. En parallel adfærd skal være udtryk
for en viljemæssig tilpasning. En parallel adfærd er ikke lig med mee-ting of
minds. Karakteren af den fælles forståelse er den samme under aftalebe-grebet og
samordnet praksis. Der henvises til Domstolens dom af 8. juli 1999 i sag C-49/92.,
præmis 131. Det subjektive element i de to begreber – aftale og sa-mordnet praksis
- er det samme. Og det forhold slår ikke igennem i Konkurren-ceankenævnets
afgørelse.

Domstolen sondrer mellem, om den fælles forståelse bekræftes af dokumentbe-
viser eller ej. I vores sag foreligger der ikke dokumentbeviser. Det er den anden
situation, hvor konkurrencemyndighederne ikke har fremlagt dokumentbevi-ser, vi
befinder os i. Der skal myndighederne fremlægge en samling af nøje kva-lificerede
beviser. Den parallelle adfærd er ikke et bevis, medmindre der ikke er anden
sandsynlig forklaring på den parallelle adfærd. Der henvises til Ahl-ström
dommen, præmis 70-72. Der ser man, at det relevante tema er, om den parallelle
adfærd kan forklares på anden måde end samordning. Der henvises til Lundbeck-
sagen, præmis 111 og 112, hvor de to præmisser handler om de to forskellige
situationer, man kan stå i. Deraf følger, at virksomheden i en sag som den
foreliggende skal kunne give en anden forklaring på den parallelle ad-færd, som
også er sandsynlig. Der henvises også til Rettens dom af 28. juni 2016 i sag T-
216/13 (Telefonica), præmis 125. Samt til domme i sagerne T-442/08 CISAC
(Rettens dom af 12. april 2013) og T-655/11 FLS (Rettens dom af 16. juni 2015).

Samlet set stiller praksis krav om, at Konkurrencemyndighederne stiller med
tungtvejende., nøjagtige og samstemmende beviser for en samordnet praksis,



/

38

og det er tilstrækkeligt for virksomheden at fremkomme med en anden sand-synlig
forklaring. Konkurrencerådet har ikke løftet bevisbyrden i sagen, men har støttet
sig på formodninger. Der er alene tale om en delvis parallel adfærd, som ikke kan
danne grundlag for et bevis i denne sag.

Myndighederne skal foretage en reel og ganske konkret vurdering af alle rele-vante
faktiske forhold i en sag som denne. Der henvises til Ahlström dommen, præmis
73-127, hvor man kan se, hvilke krav der stilles til efterprøvelsen. Det er en ganske
nærgående prøvelse, som viser kravene til såvel konkurrencemyn-dighederne som
rettens test af konkurrencemyndighedernes afgørelse. De ind-bragte afgørelser
indeholder ikke en tilsvarende analyse. Man ser ikke konkur-rencemyndighederne i
de indbragte afgørelser redegøre for, hvorfor der ikke kan være en anden
sandsynlig forklaring på den parallelle adfærd, hvilket sa-gens beviser i øvrigt
viser, at der er. Man har f.eks. ikke undersøgt, om der var en bredere markedstrend,
hvilket der var. Der kan også her henvises til CISAC dommen, præmis 88-132 med
en tilsvarende detaljeret prøvelse.

Konkurrenceankenævnet formoder i realiteten, at der har været en fælles forstå-
else bag adfærden. Det bliver, som nævnet skriver, et udgangspunkt i sagen.
Bortset fra konstateringen af en delvis parallel adfærd, er de faktorer, som anke-
nævnet nævner i sin begrundelse, i alt væsentligt bagud skuende. Ingen af fak-
torerne knytter sig til konkrete dokumenter eller konkrete oplysninger. Det er
formodninger. Ingen af elementerne går reelt på en ”meeting of minds” .

Den relevante test er som sagt, om den parallelle adfærd kan forklares på en an-den
logisk måde. Og Clear Channel har her påvist en række forhold, som har
betydning: Der var ikke en parallel adfærd efter 2010 for så vidt angår kontan-
trabatten. Det har ikke været muligt på en og samme tid indgå en tidsbegrænset
aftale om 4 satser og så uden kontakt have en fælles forståelse om at samordne 3 af
satserne 13 måneder senere efter aftalens ophør. Det er i den forbindelse ir-
relevant, om kontantrabatten havde en anden karakter. Alle de fire rabatter var
forskellige, men det er ligegyldigt i denne sammenhæng, hvor det drejer sig om,
hvorvidt der var ”meeting of minds” . Der skal positivt vises meeting of minds. Og
bevisbyrden herfor påhviler myndighederne. Det ligger fast efter forklaringerne, at
Clear Channel ikke var bekendt med de vilkår, der faktisk blev ydet af AFA JCD
over for mediebureauerne. Parterne så ikke og kendte ikke hinandens fakturaer,
hvilket fremgår tydeligt af bevisførelsen.

Clear Channel har dokumenteret, at sikkerhedsgodtgørelsen og informations-
godtgørelsen var udtryk for en branchekutyme på tværs af alle medier, hvilket også
underbygges af rapporten fra Copenhagen Economics. Det relevante er, om
parterne opfattede det sådan, at det var normalt at give 1 % henholdsvis 1-2 % i
disse godtgørelser i markedet. Og det er til fulde bevist. Derfor er det ikke relevant,
om man måtte kunne finde en enkelt afvigelse herfra. Det er et spørgs-



/

39

mål om parternes subjektive opfattelse af, at man følger en branchenorm. Og der
foreligger rigeligt bevis for, at det forholder sig på den måde. Sikkerheds-
godtgørelsen var 1 % på tværs af og inden for de forskellige mediegrupper, hvilket
Konkurrencestyrelsen også selv har udtalt under sagens oplysning. Der er tale om
en branchestandard. Ankenævnet fandt indledningsvis, at der godt kunne foreligge
en branchenorm om sikkerhedsgodtgørelse, men at det ikke kunne diskulpere i
forhold til en aftale herom. Men den analyse kan jo ikke bære igennem i forhold til
perioden efter 2010, hvor temaet er, om der er en an-den sandsynlig forklaring på,
at man agerer, som man gør. I den diskussion er en branchenorm en alternativ,
sandsynlig forklaring på adfærden. Dette er en svaghed i Ankenævnets analyse,
som ikke er korrekt på dette punkt.

Det er dokumenteret under sagen, at mediebureauerne ønskede at anvende samme
satser, idet man ellers ikke kunne fremstå objektive i rådgivningen af kunderne. Vi
har også i sagen et eksempel på, at et mediebureau selv gik ud og sagde til Clear
Channel, hvad de ønskede i forhold til de forskellige satser, hvor det var 1
henholdsvis 1,5 %, man ønskede i godtgørelsen. Copenhagen Econo-mics har også
påvist, at godtgørelserne ikke lå på et kunstigt lavt niveau, lige-som de har påvist,
at mediebureauerne ønskede ens satser.

Der er fremlagt årsaftaler, som viser, at Clear Channel har indgået nye aftaler på
grundlag af nye forhandlinger med mediebureauerne. Medieprovisionen er
nærmest bortfaldet i markedet som helhed, og derfor er det ikke bemærkelses-
værdigt, at den ikke længere optræder. Provisionen er erstattet af andre rabat-ter.

Når man kører med meget høje rabatsatser, som man gør i sagen her, er der ikke
noget tilbage at forhandle om derudover. Man kan i sagen se eksempler på rabatter
på op til omkring […] %, ja […] %. Det er listeprisrabatterne, der er af-gørende, og
de er ikke koordinerede. Listeprisrabatternes størrelse gør godtgø-relsesniveauet
helt uinteressant.

Medieprovisionen blev i sin tid betalt til mediebureauerne. Hvad mediebureau-erne
gjorde med provisionen derefter, stod fuldstændig frit for bureauerne og beroede på
forhandlinger mellem bureauerne og annoncørerne, som outdoor-medierne ikke
kendte til. Det samlede rabatniveau, der har været i spil i relation til
godtgørelserne, har været beskedent, for listeprisrabatten har slugt alt.

Clear Channel fulgte i adskillelige tilfælde ikke 2010-aftalen, mens den var i kraft.
Det lægger Konkurrenceankenævnet også til grund. Men det forhold har man ikke
forholdt sig til i ankenævnet, når man derefter har forholdt sig til, om der var
”meeting of minds” for tiden efter 2010.

Samlet set er heller ikke betingelsen om ”meeting of minds” opfyldt.



/

40

For så vidt angår den tredje betingelse om adfærden i markedet og årsagsfor-
bindelse skal det indledningsvis anføres, at der ikke var en parallel adfærd.

Samlet set er de tre betingelser ikke opfyldt.

En aftale har ikke fortsat virkninger efter dens ophør, bare fordi parterne efter dens
ophør har en parallel aftale, eller som i det foreliggende tilfælde en delvis parallel
adfærd.

Konkurrenter må gerne handle ens, også efter udløbet af en aftale, så længe det
ikke sker i en fælles forståelse – en ”meeting of minds” .

Med hensyn til Domstolens dom af 3. juli 1985 i sag 243/83 (Binon) skal navnlig
henvises til præmis 16 og 17. Hvis man sammenligner med den foreliggende sag,
kan man se, at der i den foreliggende sag ikke er samme parallelle adfærd før og
efter aftalen. Man vil også se, at artikel 101 omfatter aftaler, samordning eller
koordination – altså en fælles vilje. Det er der ikke tale om her. Der henvi-ses her
også til dommen EMI Records (sag 51/75), præmis 30 og 31.

Så konkurrencemyndighederne skal godtgøre en fælles forståelse efter 2010, og det
kan også udtrykkes sådan, at der ikke må være en anden sandsynlig forkla-ring,
hvilket der er i denne sag.

Der gælder ikke en lempet bevisbyrde, når man er i forlængelse af en tidligere
aftale. Det fremgår også af Ahlström dommen. Rettens dom af 13. december 2001
i sagerne T-45/98 m.fl. samt dom af 16. juni 2015 i sag T-655/11 (FSL) angår andre
situationer end den foreliggende sag, herunder idet der i nærværende sag ikke
foreligger kontakt, herunder dokumenter om kontakt, for perioden ef-ter 2010. T-
Mobile dommen af 4. juni 2009 (C-8/08) angår ligeledes en anden si-tuation.
Kommissionens beslutning af 30. oktober 2002 i sag COMP/35.587 an-går
ligeledes en anden situation, hvor der foreligger en erkendelse fra parterne. Heller
ikke Kommissionens beslutning af 5. september 1979 i IV/29.021 kan an-vendes
som forudsat af konkurrencemyndighederne i nærværende sag. Samlet set støtter
praksis ikke rådets synspunkt om en lempet bevisbyrde i den forelig-gende sag.

Retsanvendelsen i Ankenævnets afgørelse er ikke retvisende på det punkt, der
handler om, at parterne skulle tage afstand fra adfærden. Bemærkningerne herom
medfører i realiteten, at man vender bevisbyrden om, og det er ikke i
overensstemmelse med retspraksis, herunder Domstolens dom af 6. januar 2004 i
sag C-2/01 m.fl. og Domstolens dom af 7. januar 2004/00 m.fl. (Aalborg Port-land)
præmis 81 samt Rettens dom af 11. december 2003 i sagen om Adriatica (sag T-
61/99).



/

41

Samlet set har Konkurrencerådet ikke løftet sin strenge bevisbyrde for, at der forelå
en samordnet praksis efter 2010, hvilket gælder for så vidt angår alle tre
betingelser for samordnet praksis. Konkurrencerådet har støttet sig på formod-
ninger.

Under replikken har Clear Channel anført, at Clear Channel ikke har erkendt, at der
var en til formåls overtrædelse i periode 1, men har valgt ikke at indbringe
spørgsmålet.

Der er i relation til prøvelsen ikke tale om skøn, men om retsanvendelse og fak-
tum, som skal prøves fuldt ud.

Afgørende er, om man bevidst vælger et praktisk samarbejde. Det er vanskeligt i
forlængelse af ophøret af en aftale, og det er heller ikke sket her.

Parternes adfærd udgør ikke i sig selv et relevant bevis, medmindre det er den
eneste sandsynlige forklaring.

Man kan se i Rettens dom af 16. juni 2015 i sagen T-655/11, præmis 180 (FLS),
hvad den relevante retlige ramme er for bevisbedømmelsen i denne sag.
Spørgsmålet er, om der er en anden sandsynlig forklaring på den delvise paral-lelle
adfærd. Og det er der som sagt. Der er ikke præcise og samstemmende in-dicier i
denne sag.

For så vidt angår bevisbedømmelsen skal man bemærke, at […] blev bortvist og er
en konkurrent.

2010-aftalen er ophørt, og det fremlagte strategipapir fra Clear Channel giver på
ingen måde belæg for en antagelse om, at det skulle fortsætte.

Der er fremlagt en væsentlig dokumentation for, at man ikke fulgte satserne ef-ter
2010.

Konkurrencerådet har gjort anbringender gældende i overensstemmelse med
deres påstandsdokument af 23. august 2021.

Under den mundtlige procedure blev navnlig anført, sagen angår en prøvelse af
Ankenævnets afgørelse af 6. november 2019 om horisontal koordination af ra-
batsatser over for Kreativitet og Kommunikations medlemmer. Man skal være
opmærksom på, at der ikke går et jerntæppe ned mellem de to perioder, hver-ken
faktisk eller juridisk. Sagsøgerens kritik bygger i alt væsentligt i det hele på, at
man skal kunne tale om et sådant jerntæppe, men det kan man imidlertid ikke. Man
må spørge sig selv, hvad der er det mest sandsynlige: At parterne konsekvent og
systematisk med ”guddommelig” inspiration udefra fulgte prak-



/

42

sis fra periode 1 ind i periode 2 på 3 godtgørelsesniveauer. Eller at man simpelt-
hen bare fortsatte i en fælles forståelse på den måde, Ankenævnet har fastslået. Det
skal bemærkes, at Clear Channel ikke har anfægtet afgørelsen for så vidt angår
periode 1. Prøvelsesstandarden har vi angivet i U 2020.524 H (vejstri-bedommen).

Det fremgår nu af proceduren, at AFA bestrider markedsafgræsningen. I punkt 371
ff. i Konkurrencerådets afgørelse har man konklusionen om markedsaf-grænsning.
Heraf fremgår blandt andet, at det ikke er nødvendigt at foretage en endelig
markedsafgræsning i denne sag, hvilket skyldes, at der her er tale om en til-formåls
overtrædelse. Man har afgrænset markedet som sket under hen-syntagen til den
konkurrencebegrænsning, man står over for. Og her handler
konkurrencebegrænsningen om salg på outdoormarkedet. Outdoormarkedet er
korrekt afgrænset som et særskilt produktmarked. Det har ingen betydning, hvad
man kalder priselementerne – rabatter, godtgørelser eller lignende. Det handler om
priselementer på de enkelte outdoorkampagner. Hvis man sam-menligner rådets
afgørelse af 26. januar 2000, skal man lægge mærke til, at den aftale, der var
genstand for behandling i den sag, angik nogle andre aftalepar-ter, hvorfor vinklen
var anderledes. Man skal endvidere huske på, at aftalen også var ulovlig i
afgørelsen af 26. januar 2000, selv om den vendte anderledes.

AFA og Clear Channel var utvivlsomt konkurrenter, uanset hvordan man af-
grænser markedet.

I periode 1 har vi at gøre med en ubestridt horisontal prisaftale. Der er enighed om,
at der foreligger to skriftlige aftaler, hvor de to vigtigste konkurrenter sam-let
koordinerede en række fælles satser. Aftalen om 2009 er underskrevet af to ledende
medarbejdere, som også underskrev 2010-aftalen, og hvor man blandt andet skar
medieprovisionen ned, til sidste til 0. Man har utvivlsomt gentagne gange
koordineret tre faste rabatter, som fremgik af de enkelte annoncørers spe-cifikke
fakturaer for kampagner. Det har ført til en systematisk nedsættelse af rabatsatser,
hvor informationsgodtgørelse og sikkerhedsgodtgørelse blev taget med i puljen
med medieprovision. Man har derved nedsat en rabatsats, som man normalt gav
videre fra mediebureauerne til annoncørerne. Det har ingen betydning, at Clear
Channel i visse tilfælde ikke har overholdt aftalen i periode 1. Vi har omkring 20
fakturaer i sagen, men der blev kørt mange tusinde kampagner igennem i de år,
hvor man konsekvent anvendte satserne. Så de må-ske 20 afvigelser er ikke
imponerende og har ikke betydning for sagen.

Der foreligger således en horisontal prisaftale indgået mellem to af de største
konkurrenter på markedet. Aftalen havde til formål at begrænse konkurrencen. For
nogle typer af aftaler, herunder horisontale prisaftaler, behøver man ikke meget for
at konstatere, at de er skadelige for konkurrencen. Der henvises til Domstolens
dom af 20. januar 2016 i sag C-373/14 (Toshiba), præmis 28. Clear



/

43

Channel har ikke anfægtet, at prisaftalerne er i strid med konkurrencelovens § 6.
Indholdet af aftalerne var en samlet gensidig horisontal koordinering af de faste
konkurrenter, hvilket skete gentagne gange i fællesskab, hvor man ned-satte de
faste rabatter, som skulle tilfalde annoncørerne. Man nedsatte derved de rabatter,
som var synlige, og konkurrerede derefter på rabatter, som ikke var synlige. Det
var ifølge e-mails i sagen et forsøg på at koordinere satser, som an-noncørerne
kunne se, og så kunne mediebureauerne måske få noget andet til gengæld på satser,
som annoncørerne ikke kunne se. Vidne 1 har bekræf-tet denne udlægning af, hvad
aftalens indhold gik ud på. Det stemmer også med […] forklaring til
myndighederne. Målsætningen med koordinering var at begrænse
priskonkurrencen mellem parterne på de nedslag på prisen, som gik videre til
annoncørerne. Vidne 1 har blandt andet forklaret, at man skulle nedsætte rabatten
ad flere gange, fordi det ellers ville blive for voldsomt. Og det støtter det anførte
om aftalens indhold og formål. […] har også forklaret til myndighederne i
overensstemmelse hermed, og afrapporteringen internt i Clear Channel viser også,
at nedsættelserne i 2009 og 2010 havde det anførte formål. AFA og JCD var reelt
uomgængelige samhandelspartnere på outdoor-markedet. Vidne 1's angivelse af, at
der ikke skete skade på konkurrencen med de indgåede aftaler, kan ikke finde
nogen støtte i sagens oplysninger i øv-rigt. Der er intet i sagen, der indikerer, at det
foreliggende marked skulle fun-gere så særegent, at den horisontale prisaftale ikke
skulle have til formål at skade konkurrencen som anført.

Myndighederne har ikke misforstået, hvordan markedet fungerer. Den økono-
miske kontekst kan som anført ikke redde denne horisontale prisaftale. Rådet har
valgt samlebetegnelsen ”rabatter” velvidende, at det dækker over forskel-lige
godtgørelser mv. Men rådet har nøje redegjort for, hvad de forskellige sat-ser
dækker over. Medieprovisionen var et fast nedslag på de enkelte kampag-ner, som
blev givet på de enkelte kampagner. Det var altså et nedslag i prisen på den enkelte
kampagne på den enkelte faktura. Der var ikke tale om betaling for en konkret
modydelse, men en rabat. Medieprovisionen blev som regel gi-vet videre til
annoncørerne, hvilket også understøtter, at det var en rabat.

For så vidt angår informationsgodtgørelse og sikkerhedsstillelse har rådet været
opmærksom på, som man kan se i afgørelsen, at der i et eller andet omfang kunne
gå en ydelse den anden vej. Men også det var et fast nedslag, som i et vist omfang
gik videre til annoncørerne. Betalingen til sikkerhedsfonden var in-dividuelt
fastsat, fremgår det af forklaringen fra Vidne 5. Der kan godt være karakter af
modydelser, men det betyder bare ikke noget for sagen. Det er stadig en aftale
mellem de to største konkurrenter om, hvad man vil man yde, når man køber hos
dem, og det har til formål at begrænse konkurrencen. En stærk konkurrence på
markedet kan ikke ændre på, at aftalerne har haft til formål at begrænse
konkurrencen. Copenhagen Economics har også skrevet, at der blev fjernet et
prisparameter.



/

44

Efter helt fast retspraksis skal man ikke påvise en effekt ved aftaler, der har til
formål at begrænse konkurrencen. Der henvises f.eks. til Domstolens dom af 19.
marts 2015 i sag C-286/13. Copenhagen Economics har foretaget en effekt-ana-
lyse, men denne sag handler ikke om effekten, men om formålet. Det skal dog
bemærkes, at alt tyder på, at der også var en stor effekt. Beviserne viser, at par-
terne selv regnede med, at konkurrencen ville blive begrænset. Der henvises
navnlig til e-mailkorrespondancen samt forklaringer fra […] og Vidne 1. Vidne 4
har også forklaret, at mediebureauerne naturligvis ville have sagt ja tak til en
højere medieprovision. Forhandlerne ved mediebureauerne kendte efter
bevisførelsen til aftalerne, og det underbygger jo så også, at medie-bureauerne ikke
har kunnet få opvejet negative effekter af den ulovlige aftale ad anden vej, hvilket i
øvrigt også ville være lige meget. Der henvises til Østre Landsrets dom af 12.
marts 2021 i sag 28455/2019. Det skal i den forbindelse be-mærkes, at vi ingen
dokumentation har for gavnlige effekter i vores sag, hvilket som anført heller ikke
ville ændre noget.

Forbuddet mod koordinering af priser gælder ifølge fast retspraksis også ele-
menter af prisen. Det er ikke den samlede pris, jf. eksempelvis Domstolens dom af
19. marts 2015 i sag C-286/13 (Dole Food). Man fjerner et konkurrencepara-meter
fra ligningen, og det må man ikke. Uanset hvor stor en del af den sam-lede pris, der
er omfattet, falder man ind under forbuddet. Der henvises til Domstolens dom af
13. december 2012 i sag C-226/11 (Expedia).

Man skal i øvrigt holde de koordinerede satser op mod nettovisningsprisen og ikke,
som gjort af CE, mod listeprisen. I øvrigt viser CE’s diagrammer over nogle af
priselementerne jo satserne, efter de er koordineret, hvilket ikke er ret-visende. På
den måde viser man jo ikke effekten af koordinationen. Rent faktisk var der en
væsentlig effekt af aftalerne.

Man har fra sagsøgerne anført, at DRRB har haft en afgørende rolle. Det er uden
betydning for sagen, om det forholder sig sådan. Men rent faktisk forholdt det sig
ikke sådan. Beviserne viser, at initiativet til aftalerne rent faktisk udgik fra parterne
selv. Der skal her henvises til f.eks. Kommissionens beslutning af 2. april 2003 i
sag COMP/C.38.279/F3 om French Beef, som viser, hvor meget der skal til, selv
hvis der var tale om pres udefra. Men i den foreliggende sag var der ikke noget
pres udefra. I øvrigt skal det anføres, at selv om man havde ind-draget DRRB i
sagen for Konkurrencerådet, havde det jo ikke medført, at Clear Channel og AFA
gik fri.

For så vidt angår periode 2 erindres om de tre betingelser for, at der er tale om
samordnet praksis. Der er tale om et lidt bredere begreb end en aftale. Der hen-
vises til T-Mobile dommen præmis 29-32, hvoraf blandt andet kan udledes, at hver
virksomhed skal handle uafhængigt.



/

45

For så vidt angår det subjektive kriterium skal også henvises til Domstolens dom af
C-49/92, præmis 131.

Hvis man alene støtter sig til en parallel adfærd, er det rigtigt, at man kan komme
væk fra en samordnet praksis alene ved at vise en anden sandsynlig forklaring. Der
henvises navnlig til Aalborg Portland dommen af 7. januar 2004 (sag 204/00) m.fl.
præmis 57 og 81 for nærmere om beviskravene. Der er ikke krav til det
kvantitative omfang af beviser. Der henvises også til Rettens dom af 15. marts
2000 i sag T-25/95 m.fl.

Det skal også bemærkes, at hvis man ikke kan få en fornuftig forklaring på en
parallel adfærd, kan den i sig selv være et stærkt indicium for samordnet prak-sis.

I relation til kriteriet om ”meeting of minds” kan man godt lægge vægt på, at der
foreligger tidligere aftaler. Der henvises til Binon-dommen, præmis 16 og 17. Samt
til EMI-dommen (Domstolens dom af 15. juni 1976 i sag C-51/75), præ-mis 30 og
31.

Der gælder en formodning for, at virksomheder, som deltager i en samordning,
tager hensyn til samordningen, når de fastlægger deres adfærd. Der henvises her til
T-Mobile dommen præmis 51 og 53 samt 58.

Antallet af kontakter er ikke relevant for bedømmelsen af samordning. Et møde
eller én udveksling af oplysninger kan være nok.

Der er forskel på beviskravene afhængig af, om der alene foreligger en parallel
aftale eller, som det er tilfældet her, foreligger en tidligere aftale. Der henvises til
Rettens dom af 13. december 2001 i sag T-45/98 (Krupp Thyssen) præmis 181.
Samt Rettens dom af 16. juni 2015 i sag T-655/11.

Den kontakt, der var mellem parterne gennem lang tid, og som udmøntede sig i to
aftaler, er ikke uden betydning for sagen. Man kan godt tage hensyn til det lange
faste samarbejde. Der henvises til Rettens dom af 12. april 2013 i sag T-442/08,
hvor man skal lægge mærke til, at den sag angik en situation, hvor den
forudgående aftale angik noget andet end den foreliggende påståede samord-nede
praksis. Men det er ikke tilfældet i den foreliggende sag.

Man kan godt have en formodning i relation til samordnet praksis som den,
Konkurrenceankenævnet har udtrykt i den foreliggende sag, baseret på sagens
omstændigheder.

Det er vigtigt at være opmærksom på historikken. Parterne startede i 2003 og
havde også aftaler i 2009 og 2010 hvor man over en længere periode har foreta-



/

46

get koordination. Den systematiske koordination af rabatter på de tre satser
gennem en årrække viser, at der var en fælles forståelse af, at de skulle fortsætte
med at gælde. Det viser sig også i e-mailkorrespondancen i sagen. Med 2010 var
man kommet så langt ned i niveau, at der ikke rigtig var incitament til at regu-lere
dem yderligere. Man var nået i mål, hvilket også indikerer, at det skulle fortsætte.
Dette stemmer også overens med det, […] har forklaret under sagen. Og med Clear
Channels interne præsentationer om de initiativer, man har taget på området. […]
var ansvarlig i Clear Channel et stykke ind i 2012, og han havde kommunikeret
aftalen bredt ud. Det er uden betydning, at […] efterføl-gende er blevet bortvist,
for det havde ikke noget med aftalen at gøre. Vidne 1 talte om en tretrinsraket,
hvilket også tyder på en fremadrettet aftale. Parternes formål var at få
medieprovisionen til at udgå. Også AFA kommunike-rede aftalerne bredt ud.

Eksistensen af den samordnede praksis underbygges også af, at oplysningerne om
satserne blev givet til økonomi- og regnskabsaftalerne, hvorefter satserne er blevet
anvendt konsekvent i fakturaerne efterfølgende. Man har rent faktisk an-vendt
satserne.

Clear Channel har for periode 2 stort set ikke nogen oplysninger, som skulle do-
kumentere deres standpunkt om, at man ikke har anvendt taksterne. Rådets af-
gørelse viser, at der er blevet afregnet i overensstemmelse med satserne. Man har
systematisk holdt fast i satserne på begge sider af bordet. Person 1, som overtog i
AFA, overtog fra Vidne 1, og han var klar over, at aftalerne var der. Det var Person
1, der stod for samarbejdsaftalerne for mediebureau-erne for de efterfølgende år.
Og der foreligger ikke en aftale med DRRB, som man ellers har påberåbt sig fra
sagsøgerens side. Der foreligger alene aftaler mellem Clear Channel og AFA om
satserne – ikke med DRRB eller andre.

Samet set har de forudgående aftaler og kontakten i den forbindelse helt klart
berettiget været tillagt bevismæssig værdi fra konkurrencemyndighederne side. Der
er bedømt efter sagens omstændigheder ikke nogen anden sandsynlig for-klaring
på den parallelle adfærd end kontakt og viljemæssig tilpasning.

Der er også årsagsforbindelse som krævet og som påvist af rådet og ankenæv-net.

Det har ingen betydning, at […] blev bortvist. Aftalerne og viden herom var for-
ankret bredt i virksomheden.

Markedsforholdene har ikke været til hinder for samordningen. Den faktiske
adfærd viser rent faktisk noget andet, nemlig at man har opretholdt en parallel
adfærd.



/

47

Konkurrencerådet er enig i de faktiske oplysninger, der er kommet frem i Co-
penhagen Economics’ rapport. Men konklusionerne er rådet ikke enige i. CE ba-
serer sig på, at der ikke har været forudgående kontakt og aftale. Men det har der jo
rent faktisk. CE har stort set udelukkende fokuseret på informationsgodt-gørelse og
sikkerhedsstillelse, men ikke medieprovision, som var det vigtigste. Det har måske
ikke været nemt at overvåge, men det kunne lade sig gøre. Vidne 1 har også
forklaret, at man under 2010 ringede til hinanden for at sikre sig, at man
implementerede satserne. Dertil kommer, at rapporten fra CE foku-serer på
mediebureauerne, men det var jo imidlertid annoncørerne, der i sidste ende blev
ramt.

Det ligger fast, at medieprovisionen ikke blev genindført. At man så eventuelt har
konkurreret på andre parametre, betyder jo ikke, at den aftale om at udfase
medieprovisionen ikke har ført til en samordning som sket i periode 2. Årsra-batten
havde en helt forskellig natur i forhold til medieprovisionen.

Det er fuldt ud anerkendt, at kontantrabatten ikke er fortsat. Men det betyder ikke,
at den fortsatte faste koordinering af de tre rabatter i periode 2 ikke er ud-tryk for
en samordnet praksis. Kontantrabatten var noget andet end de andre godtgørelser.
Den var udtryk for rabat ved betaling før tid, og den var kun med i en kort periode,
ligesom kontantrabatten ikke fremgik af fakturaen til annon-cøren. Det fremgår
også af mailkorrespondancen i sagen, at baggrunden for den fælles kontantrabat
var, at man ville gøre udfasningen af medieprovisionen mere attraktivt for
mediebureauerne – altså noget, som var relevant i en over-gangsperiode. Kernen i
samordningen var medieprovisionen.

For så vidt angår informationsgodtgørelse og sikkerhedsstillelse er det ikke nok at
henvise til en branchekutyme, og der er i øvrigt heller ikke bevis for en så-dan. Det
skal også bemærkes, at en ulovlig aftale om koordinering ikke bliver lovlig af, at
der eventuelt foreligger en brancheaftale. Og at Konkurrencerådet tidligere har
fastslået, at en eventuel brancheaftale ville være i strid med kon-kurrencelovens §
6.

Informationsgodtgørelsen er steget hen over parternes aftaler. Det tyder heller ikke
på, at der har været tale om nogen fast branchestandard. Selv en halv pro-cent er
rigtig mange penge, så selv små afgivelser fra en eventuel branchestan-dard, ville
være betydelige. Og der var ikke nogen fast branchestandard.

Sikkerhedsstillelsen lå efter det oplyste formentlig på omkring 1 %. Men par-terne
har rent faktisk forhandlet om sikkerhedsstillelsen, så det bryder ikke for-
modningen for samordning, at andre måtte have anvendt samme satser.

Vidne 4 kunne ikke bekræfte, at der var et ønske hos mediebureauerne om fast
satser. De måtte ifølge hans forklaring helst ikke afvige alt for meget for



/

48

hinanden, men selv små forskelle betyder mange penge. Og et eventuelt ønske fra
mediebureauerne understøtter ikke, at der var behov for koordination mel-lem AFA
og Clear Channel.

For så vidt angår spørgsmålet om at tage afstand fra noget, fremgår det af be-
visførelsen som bedømt under den rette retlige ramme, at der var en samordnet
praksis. Og derfor har man med rette stillet krav om afstandtagen. Man kunne tage
afstand fra den samordnede praksis ved f.eks. gøre det, som fremgår af
Konkurrencerådets påbud i sagen.

Ingen af parterne har påberåbt sig konkurrencelovens § 8, og det er bemærkel-
sesværdigt, men også forståeligt henset til priskoordinationens karakter.

Rapporten indhentet fra Copenhagen Economics er i sagsomkostningsmæssig
sammenhæng ikke relevant for retssagen.

Under replikken har Konkurrencerådet anført, at der ikke er dokumentation for, at
DRRB skulle have været involveret.

Copenhagen Economics har anerkendt, at man har taget et konkurrencepara-meter
ud af spil.

I den såkaldte periode 0, forud for de omhandlede perioder, var medieprovisio-nen
meget højere, og man ændrede informationsgodtgørelsen, ligesom man ef-ter den
periode forhandlede sikkerhedsstillelsen. Så den såkaldte periode 0 be-tyder ikke
noget.

Der er masser af beviser i sagen, som man imidlertid ignorerer fuldstændigt fra
sagsøgernes side, når man siger, at det eneste spørgsmål i denne konkrete sag, er,
om der er en anden sandsynlig forklaring på den parallelle adfærd.

For så vidt angår kontantrabatten skal man huske, at hovedformålet var at fjerne
medieprovisionen og aftale en fælles sats for de tre godtgørelser, man kunne se på
fakturaen. Derfor kan kontantrabatten ikke tillægges den betyd-ning, sagsøgerne
gør.

Rettens begrundelse og resultat

Sagen angår prøvelse af Konkurrenceankenævnets kendelse af 6. november 2019
om stadfæstelse af Konkurrencerådets afgørelse af 19. december 2018. Ifølge
disse afgørelser har AFA JCDecaux A/S og Clear Channel Danmark A/S overtrådt
forbuddet mod konkurrencebegrænsende aftaler i konkurrencelovens § 6, stk. 1, jf.
stk. 2, nr. 1, og TEUF artikel 101, stk. 1, litra a.



/

49

Rettens prøvelse omfatter fuldt ud det faktuelle grundlag og retsanvendelsen, mens
tilsidesættelse af vurderinger, der i det væsentlige bygger på et konkurren-
cemæssigt skøn, forudsætter et sikkert grundlag, jf. Højesterets dom af 27.
november 2019 (UfR 2020.524).

Konkurrenceankenævnets afgørelse angår overtrædelse af konkurrenceretten fra
den 5. september 2008 til den 21. april 2015, men rettens prøvelse må deles op i to
perioder allerede af den grund, at AFA JCDecaux har indbragt afgørelsen i sin
helhed for retten, mens Clear Channel Danmark alene har indbragt den del af
afgørelsen, som angår perioden fra den 1. januar 2011 til den 21. april 2015.

Periode 1

For så vidt angår perioden fra den 5. september 2008 til den 31. december 2010, er
det som anført alene AFA JCDecaux, som har indbragt Konkurrenceankenæv-nets
kendelse for retten.

Det er i sagen ubestridt, at AFA JCDecaux A/S og Clear Channel Danmark indgik
aftalen ”Provision på outdoor media 2009” , underskrevet i september 2008 (2009-
aftalen), som angav fælles satser for medieprovision, sikkerhedsstillelse og infor-
mationsgodtgørelse til mediebureauerne, og aftalen ”Provision på outdoor me-dia
2010” , underskrevet i oktober 2009 (2010-aftalen), som angav fælles satser for
samme og kontantrabat til mediebureauerne.

Medieprovision, sikkerhedsstillelse og informationsgodtgørelse blev anført på hver
enkelt faktura, som AFA JCDecaux udstedte til mediebureauer for konkrete
kampagner og blev afregnet som et nedslag i den pris, mediebureauerne skulle
betale for kampagnen. Der skete herved en horisontal koordinering af prisele-
menter mellem konkurrenter på markedet for salg af reklameplads i outdoor-
medier i Danmark, som retten tiltræder havde til formål at begrænse konkurren-cen
som anført af Konkurrenceankenævnet.

På grund af overtrædelsens karakter har de foreliggende oplysninger om over-
trædelsernes effekt, herunder som omhandlet i rapporten fra Copenhagen Eco-
nomics, ikke nogen betydning, ligesom de yderligere beviser, der er ført for ret-ten,
herunder navnlig i form af supplerende forklaringer, ikke kan føre til noget andet
resultat.

Særligt bemærkes, at den måde, medieprovisionen, sikkerhedsstillelsen og infor-
mationsgodtgørelsen rent faktisk har været anvendt af parterne, underbygger, at der
har været tale om priselementer ved salg af reklameplads i outdoor-medier i
Danmark, og at det har været korrekt at tage udgangspunkt i denne markedsaf-
grænsning ved bedømmelse af priselementerne. At man efterfølgende kan op-



/

50

stille argumenter for, at man også kunne have gjort noget andet end det, man
gjorde, (f.eks. ved at gøre betaling til mediebureauer for informationer om mar-
kedet til et særskilt anliggende mellem mediebureau og outdoormedie uden til-
knytning til prisen for den enkelte kampagne), betyder ikke noget for bedømmel-
sen af det foreliggende forløb.

Samlet set finder retten, at der ikke foreligger grundlag for at tilsidesætte Kon-
kurrenceankenævnets afgørelse for så vidt angår perioden 5. september 2008 til 31.
december 2010.

Periode 2

For så vidt angår perioden fra den 1. januar 2011 til den 21. april 2015 har Kon-
kurrenceankenævnet fundet, at der foreligger en samordnet praksis om koordi-
nering af rabatsatser i form af medieprovision, sikkerhedsstillelse og informa-
tionsgodtgørelse i strid med konkurrencelovens § 6, stk. 1, og TEUF artikel 101,
stk. 1, hvilket AFA JCDecaux og Clear Channel Danmark har bestridt.

Som anført af Konkurrenceankenævnet og sagens parter skal der, for at der kan
være tale om en samordnet praksis, være tale om en form for kontakt mellem
virksomhederne. Der skal endvidere foreligge en viljemæssig tilpasning eller en
fælles forståelse om at agere på en bestemt måde (”meeting of minds”), og der skal
foreligge en adfærd på markedet, som ligger i forlængelse af samordningen, samt
være årsagssammenhæng mellem samordningen og adfærden, jf. navnlig
forarbejderne til konkurrenceloven (Folketingstidende 1996/97, tillæg A, s. 3658)
samt EU-Domstolens dom af 4. juni 2009 i sag 8/08, T-Mobile m.fl., præmis 51 og
60-61.

Ved samordnet praksis vælger parterne på den anførte måde bevidst et praktisk
samarbejde i stedet for at udsætte sig for risikoen for konkurrence, jf. herved den
nævnte T-Mobile dom, præmis 61. Omvendt rammes virksomheder, der forhol-
der sig ensartet på markedet (parallel adfærd) – uden at der er tale om nogen
form for viljemæssig tilpasning – ikke af forbuddet, jf. ovennævnte forarbejder
til konkurrenceloven.

Det fremgår af Konkurrenceankenævnets afgørelse, at parternes skriftlige aftale af
14. oktober 2009 om provision på outdoormedier 2010 udløb i 2010. Det frem-går
endvidere, at Konkurrenceankenævnet ikke har fundet tilstrækkeligt grund-lag for
at antage, at der efter udgangen af 2010 har foreligget en stiltiende aftale eller
anden form for koordinering mellem parterne, som kan siges at have aftale-
karakter.

Det første spørgsmål bliver på den ovennævnte baggrund, om der foreligger en
kontakt mellem parterne med hensyn til samordning af praksis for perioden 1.



/

51

januar 2011 til 21. april 2015. Kontakten skal være relevant for den påståede sa-
mordning, jf. præmis 61 i T-Mobile dommen.

Det er ubestridt, at parterne ikke har været i kontakt siden november 2009, hvor
genstanden for deres drøftelser i henhold til det foreliggende skriftlige materiale
har været den aftale, som skulle gælde for 2010, og som udløb med udgangen af
2010.

Retten finder efter en helhedsvurdering af de foreliggende oplysninger, at der ikke
er det fornødne grundlag for at anse det for godtgjort, at parterne har haft relevant
kontakt med henblik på en samordnet praksis for tiden 1. januar 2011 til 21. april
2015, herunder idet den seneste kontakt lå mere end et år forud for be-gyndelsen af
denne periode og således mere end fem år forud for slutningen af
perioden, ligesom kontakten forud herfor ifølge de foreliggende oplysninger
handlede om den ulovlige konkurrencebegrænsning, som ophørte den 31. de-
cember 2010.

For så vidt angår spørgsmålet om viljemæssig tilpasning finder retten på oven-
stående baggrund, at eftersom der ikke foreligger dokumenter, der direkte bevi-ser,
at der har fundet samordning sted, må det undersøges, om der ud fra en
helhedsvurdering foreligger en samling tungtvejende, nøjagtige og samstem-
mende beviser for forudgående samordning af parternes delvise parallelle ad-
færd i perioden 1. januar 2011 til 21. april 2015. Hertil skal bemærkes, at en pa-
rallel adfærd ikke kan betragtes som bevis på en samordning, medmindre sam-
ordningen er den eneste sandsynlige forklaring på en sådan adfærd. Konkurren-
ceretten udelukker således ikke de erhvervsdrivendes ret til at foretage de nød-
vendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller antagelige ad-
færd, jf. i det hele EU-Domstolens dom af 31. marts 1993 i sag C-89/85, Ahlström
m.fl. mod Kommissionen, præmis 70-71.

Retten finder, at der efter en helhedsvurdering ikke foreligger en samling tungt-
vejende, nøjagtige og samstemmende beviser for forudgående samordning mel-lem
parterne for perioden 1. januar 2011 til 21. april 2015. Det bemærkes, at der i
forhold til parternes tidligere aftaler, som den relevante periode lå i tidsmæssig
forlængelse af, alene var tale om delvis parallel adfærd, idet én ud af de fire af-talte
satser (kontantrabatten) ubestridt ikke indgik i den efterfølgende parallelle adfærd.
For så vidt angår satserne for medieprovisionen og sikkerhedsstillelsen bemærkes,
at det er fremgået af bevisførelsen, at disse svarede til vidt udbredte
branchestandarder. Der er således samlet set ikke grundlag for at anse en forud-
gående samordning for den eneste sandsynlige forklaring på den delvise paral-lelle
adfærd.

Det følger af det anførte, og idet det bemærkes, at parternes seneste aftale var
tidsbestemt og udløbet, at der efter rettens opfattelse ikke har kunnet stilles et



/

52

krav om, at AFA JCDecaux og Clear Channel Danmark tog afstand fra nogen
adfærd efter 1. januar 2011.

På baggrund af det, der er anført ovenfor om de to perioder, tager retten Clear
Channel Danmarks principale påstand til følge. Påstanden fra AFA JCDecaux tages
til følge i det omfang, den svarer til Clear Channel Danmarks påstand, mens
Konkurrencerådet i øvrigt frifindes for AFA JCDecauxs påstand.

Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen skal efter sagens udfald i BS-59675/2019-
SHR betale sagsomkostninger til Clear Channel Danmark. Sagsomkostningerne
fastsættes efter sagens karakter, omfang og forløb, herunder med seks dages ho-
vedforhandling, til 600.500 kr. som angår udgifter til advokat og retsafgift.

Efter sagens udfald i BS-59196/2019-SHR sammenholdt med Konkurrencerådets
og AFA JCDecauxs påstande og synspunkter finder retten, at sagens omkost-ninger
i forholdet mellem disse parter skal ophæves.

THI KENDES FOR RET:

Konkurrenceankenævnets kendelse af 6. november 2019 i sag KL-1-2019 og KL-
2-2019, hvorved Konkurrencerådets afgørelse af 19. december 2018 i sag
16/07529 blev stadfæstet, ophæves, for så vidt den fastslår, at AFA JCDecaux A/S
og Clear Channel Danmark A/S har overtrådt forbuddet i konkurrence-lovens § 6
og TEUF artikel 101 mod konkurrencebegrænsende samordning i pe-rioden 1.
januar 2011 til 21. april 2015.

I øvrigt frifindes Konkurrencerådet for AFA JCDecauxs A/S’ påstand.

Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen skal i sagsomkostninger inden 14 dage betale
600.500 kr. til Clear Channel Danmark A/S.

Sagens omkostninger ophæves i forholdet mellem AFA JCDecaux og Konkur-
rencerådet.

Sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.



/