Landsrettens kendelse ændres, således at indkæredes anmodning om, at anken til landsretten tillægges opsættende virkning, ikke tages til følge
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Forvaltningsret;
Menneskerettigheder;
Udlændinge;

HØJESTERETS KENDELSE
 

  afsagt onsdag den 13. april 2022

Sag BS-49769/2021-HJR

Udlændingenævnet
(advokat Søren Horsbøl Jensen)

mod

Indkærede, tidligere Appellant
(advokat Eddie Omar Rosenberg Khawaja)

I tidligere instans er afsagt kendelse af Østre Landsrets 18. afdeling den 28. ok-
tober 2021 (BS-29592/2021-OLR).

I påkendelsen har deltaget fem dommere: Poul Dahl Jensen, Oliver Talevski, Anne
Louise Bormann, Kristian Korfits Nielsen og Rikke Foersom.

Påstande
Kærende, Udlændingenævnet, har nedlagt påstand om, at landsrettens ken-delse
ændres, således at anmodningen om, at anken tillægges opsættende virk-ning, ikke
tages til følge.

Indkærede, tidligere Appellant, har nedlagt påstand om afvisning, subsidiært
stadfæstelse.

Sagsfremstilling

Afslag på forlængelse af opholdstilladelse
Den 9. september 2009 fik Indkærede, tidligere Appellant opholdstilladelse i
Danmark som følge af sit ægteskab med Vidne 2. Den 4. oktober 2012 blev
opholdstilladelsen forlænget til den 4. oktober 2015.



2

Den 18. maj 2017 traf Udlændingestyrelsen afgørelse om, at der ikke kunne ske
forlængelse af opholdstilladelsen. Begrundelsen for afslaget var, at betingel-serne
for Indkæredes, tidligere Appellant opholdstilladelse ikke længere var opfyldt, idet
hun ikke havde dokumenteret, at hun og hendes ægtefælle rådede over egen bolig
af rimelig størrelse. Styrelsen fastsatte en udrejsefrist til den 18. juni 2017.

Den 25. maj 2017 påklagede Indkærede, tidligere Appellant Udlændingestyrelsens
afgørelse til Udlændingenævnet, der ved afgørelse af 1. februar 2018 stadfæ-stede
afgørelsen. Nævnet fastsatte en ny udrejsefrist til den 3. marts 2018.

Den 15. oktober 2018 anmodede Vidne 2 Udlændingenævnet om genoptagelse af
nævnets afgørelse af 1. februar 2018. Ved brev af 18. oktober 2018 bekræftede
nævnet modtagelsen af anmodningen og oplyste i den for-bindelse, at
anmodningen ikke havde opsættende virkning med hensyn til udrejsefristen for
Indkærede, tidligere Appellant.

Ved afgørelse af 16. juni 2020 afslog Udlændingenævnet at genoptage sagen. Af
afgørelsen fremgår bl.a.:

”Udlændingenævnet finder ikke grundlag for at genoptage sagen.

Hvis Deres klient ikke allerede er udrejst, påhviler det Deres klient at
udrejse af Danmark straks.
…

Faktiske omstændigheder af betydning for afgørelsen
…

Den 9. september 2009 blev Deres klient meddelt opholdstilladelse som
ægtefællesammenført i Danmark. Det fremgik af opholdstilladelsen, at
den var gyldig fra den 20. januar 2009 til den 28. januar 2011, og at
opholdstilladelsen var betinget af blandt andet, at Deres klients ægtefælle
rådede over egen bolig af rimelig størrelse.

Det fremgik endvidere af opholdstilladelsen, at Deres klient kunne miste
sin ret til ophold i Danmark, hvis en eller flere af betingelserne for
opholdstilladelsen ikke var opfyldt.

Den 4. oktober 2012 forlængede Udlændingestyrelsen Deres klients
opholdstilladelse. Det fremgår af Deres klients forlængelse af opholds-
tilladelse, at den var gyldig til den 4. oktober 2015, og at den fortsat var



3

betinget af, at Deres klients ægtefælle råder over egen bolig af rimelig
størrelse.

Den 13. august 2015 indgav Deres klient online en ansøgning om tids-
ubegrænset opholdstilladelse i Danmark til Udlændingestyrelsen. Det
fremgik af ansøgningen, at Deres klient var bosiddende på Adresse 3, By
3, ligesom Deres klient oplyste at råde over egen bolig af rimelig
størrelse.

Vedlagt ansøgningen var blandt andet kopi af lejekontrakt af 1. februar
2014 indgået mellem Vidne 1,Adresse 5, 3200 Helsinge og Virksomhed
ApS, Adresse 2,By 2, hvoraf det fremgik, at Virksomhed ApS pr. 1.
februar 2014 i en periode på tre år har lejet et nedlagt landbrug med
brugsret til samtlige bygninger beliggende på adressen, at lejemålets areal
udgør 760 m2, hvoraf erhvervslokaler udgør 600 m2, samt at det var
aftalt, at lejer købte ejendommen pr. 1. februar 2017 til en fastsat
købesum på 2.500.000 kr. Det fremgik ikke af lejekontrakten på hvilken
adresse lejemålet var beliggende.

Det fremgår af UdlændingeInformationsPortalen (UIP), at Deres klient
den 22. februar 2016 blev meddelt afslag på tidsubegrænset opholdstil-
ladelse.

Ved brev af 22. februar 2016 til Deres klient oplyste Udlændingestyrel-
sen, at styrelsen var i gang med at behandle Deres klients ansøgning om
forlængelse af opholdstilladelse. Udlændingestyrelsen oplyste i den for-
bindelse, at adressen på den lejede bolig ikke fremgik af den tidligere
fremsendte lejekontrakt, og styrelsen anmodede på den baggrund De-res
klient om at fremsende ny dokumentation for Deres klients bolig.

Ved e-mail af 24. februar 2016 fremsendte Deres klient til Udlændin-
gestyrelsen kopi af lejekontrakt af 1. marts 2014 indgået mellem
Virksomhed og Deres klient og hendes ægtefælle, hvoraf det fremgår, at
Deres klient og hendes ægtefælle pr. 1. april 2014 har lejet et
enkeltværelse beliggende By 3, at boligens areal udgør 150 m2, at den
månedlige leje er 7.000 kr., og at lejen fratrækkes i nettoløn-nen. Det
fremgik ikke af lejekontrakten, at denne skulle være tidsbe-grænset.

Ved brev af 13. september 2016 anmodede Udlændingenævnet Deres
klient om yderligere oplysninger, herunder dokumentation for at
Virksomhed havde tilladelse til at fremleje boligen på de vilkår, som
fremgik af lejekontrakten indgået mellem



4

Virksomhed og Deres klient og hendes ægtefælle, idet Virksomhed ikke
stod registreret som ejer af boligen. Styrelsen oplyste i den forbindelse at
dokumentation f.eks. kunne være en lejekontrakt mellem ejeren af
boligen og Virksomhed.

Ved brev af 12. oktober 2016 meddelte Udlændingestyrelsen Deres klient
en frist på tre måneder til at opfylde boligkravet. Det fremgik af
Udlændingestyrelsens brev blandt andet, at Deres klient havde ind-sendt
kopi af lejekontrakt, men at kontrakten ikke dokumenterede, at Deres
klient og hendes ægtefælle rådede over en bolig af rimelig stør-relse, idet
det fremgik af lejekontrakten, at udlejeren var Virksomhed, men at
firmaet ikke stod registreret som ejer af boligen, og der derfor var behov
for dokumentation for, at firmaet havde tilladelse til at fremleje boligen på
de vilkår, der fremgik af den fremsendte lejekontrakt. Det fremgik
endvidere af brevet, at boligkravet på denne baggrund ikke sås opfyldt, at
Deres klient inden tre måneder skulle sende dokumentationen for bolig, at
såfremt Deres klient og ægtefælle boede til fremleje, skulle parret sende
en kontrakt, som do-kumenterede fremlejeforholdet, samt at
Udlændingestyrelsen ville foretage en vurdering af, om der var grundlag
for at nægte at forlænge Deres klients opholdstilladelse eller bevare den,
såfremt Udlændinge-styrelsen ikke modtog tilstrækkelig dokumentation
for parrets bolig.

Ved brev af 20. marts 2017 anmodede Udlændingestyrelsen om Deres
klients bemærkninger til, at Deres klient og hendes klients ægtefælle ikke
rådede over egen bolig af rimelig størrelse, samt at Deres klient udfyldte
skemaet ”Oplysninger om personlige forhold og tilknytning til Danmark”
. Udlændingestyrelsen vejledte endvidere Deres klient om, at
Udlændingestyrelsen, når Udlændingestyrelsen modtog hendes
bemærkninger, ville vurdere, hvorvidt grundlaget for opholdstilladel-sen
fortsat var til stede, eller om opholdstilladelsen kunne nægtes for-længet.

Ved e-mail af 13. april 2017 modtog Udlændingestyrelsen Skemaet
”Oplysninger om personlige forhold og tilknytning til Danmark” i udfyldt
stand fra Deres klient. Deres klient har i skemaet oplyst blandt andet, at
Deres klient og hendes ægtefælle bor i en lejebolig, som parret overtog
den 1. april 2014, at boligen er lejet af deres firma, da firmaet holdt til på
den samme adresse, at parret forventede at købe ejendom-men senest den
1. januar 2018, at ejeren af lejemålet havde givet parret fuld råderet over
ejendommen fra lejeperiodens begyndelse, at det var firmaet, der stod
som lejer af ejendommen, da de fleste bygninger be-nyttedes af firmaet,
og at Deres klient og hendes ægtefælle boede i stue-huset, hvor parret
også havde kontor.



5

Den 18. maj 2017 nægtede Udlændingestyrelsen at forlænge Deres klients
opholdstilladelse, idet Deres klient ikke havde dokumenteret eller på
anden måde godtgjort, at hun og hendes ægtefælle opfyldte boligkravet.

Ved e-mail af 25. maj 2017 til Udlændingestyrelsen påklagede Deres
klients ægtefælle Udlændingestyrelsens afgørelse af 18. maj 2017. Den 6.
juni 2017 fremsendte Udlændingestyrelsen Deres klients klage til
Udlændingenævnet. Deres klients ægtefælle anførte til støtte for klagen
blandt andet, at parret fra 2009 til 2014 havde boet sammen i et hus, som
Deres klients ægtefælle ejede. Da Deres klients ægtefælle i septem-ber
2013 blev erklæret personligt konkurs, kunne parret ikke fortsætte med at
bo i huset, hvorfor de herefter havde boet til leje på en gård, som parrets
firma lejede, hvorved parrets husleje til firmaet blev en del af den løn,
som parret fik fra firmaet.

Deres klients ægtefælle oplyste endvidere, at parret havde en mundtlig
aftale med udlejeren om, at de kunne gøre, hvad de ville med boligen, når
bare de ikke ødelagde den, at parret nu var ved at få udlejeren til at skrive
aftalen ned, men at parret endnu ikke havde modtaget denne skriftlige
dokumentation fra udlejeren.

Den 1. februar 2018 stadfæstede Udlændingenævnet Udlændingesty-
relsens afgørelse af 18. maj 2017 om nægtelse af forlængelse af Deres
klients opholdstilladelse, da Udlændingenævnet fandt, at Deres klients
ægtefælle ikke rådede over egen bolig af rimelig størrelse, og da der ikke
forelå sådanne omstændigheder, at en nægtelse af forlængelse af Deres
klients opholdstilladelse måtte antages at være særligt belastende for
hende.

Udlændingenævnet kunne ved afgørelsen ikke lægge til grund, at Deres
klient og Deres klients ægtefælle rådede over egen bolig af rime-lig
størrelse, idet Deres klient og Deres klients ægtefælle ikke havde indsendt
dokumentation herfor trods flere opfordringer fra Udlændin-gestyrelsen.

Udlændingenævnet henviste i den forbindelse til, at Deres klient eller
Deres klients ægtefælle heller ikke overfor Udlændingenævnet havde
dokumenteret, at Deres klient og Deres klients ægtefælle rådede over en
bolig af rimelig størrelse, og at det følger af udlændingelovens § 40, stk.
1, at en udlænding skal meddele de oplysninger, som er nødvendi-ge til
bedømmelse af, om en tilladelse i henhold til denne lov kan gives,
inddrages eller bortfalde, eller om udlændingen opholder sig eller ar-



6

bejder lovligt her i landet. Ved e-mail af 15. oktober 2018 anmodede
Deres klients ægtefælle om genoptagelse af Udlændingenævnets af-
gørelse af 1. februar 2018.

Det er til støtte for anmodningen om genoptagelse anført blandt andet, at
Deres klient og Deres klients ægtefælle var ved at finde en passende
mulighed for finansiering med henblik på at købe ejendommen beligge-
nde på Adresse 3, By 3, hvor Deres klient og Deres klients ægte-fælle
boede, at Deres klient og Deres klients ægtefælle ikke kunne blive enige
med ejeren af ejendommen om købesummen, at ejeren af ejen-dommen
opsagde Deres klient og Deres klients ægtefælles lejekontrakt med meget
kort varsel, at Deres klient og Deres klients ægtefælle var i fogedretten,
hvor de med rettens hjælp fandt frem til et passende var-sel, at alt dette
foregik i februar 2018, hvor Deres klient var i Thailand, at Deres klient og
Deres klients ægtefælle havde halvanden måned til at flytte virksomheden
og den private bolig, da Deres klient kom hjem fra Thailand, at
omstændighederne omkring boligsituationen har betydet, at Deres klient
og Deres klients ægtefælle først har fået styr på det hele på tidspunktet for
anmodningen om genoptagelse, og at Deres klient og Deres klients
ægtefælle nu er flyttet til Vestsjælland i en stor ejendom.

Ved e-mail af 16. oktober 2018 fremsendte Deres klients ægtefælle kopi
af lejekontrakt af 15. marts 2018 indgået mellem udlejeren Virksomhed
I/S og Deres klients ægtefælle, hvoraf det fremgår blandt andet, at Deres
klients ægtefælle pr. 15. marts 2018 har lejet et hus beliggende på Adresse
4, By 4, at boligens areal udgør cirka 300 m2, og at den månedlige leje er
9.000 kr.

Ved e-mail af 7. november 2018 til Udlændingenævnet har De anført
blandt andet, at grundlaget for Udlændingenævnets stadfæstelse ses
knyttet til, at der ikke er givet tilstrækkelige oplysninger til bedømmel-se
af om boligkravet i udlændingelovens § 19, stk. 1, nr. 6, var opfyldt, at
Deres klients ægtefælles virksomhed udlejede lejemålet til Deres klient
og Deres klients ægtefælle, samt at Deres klient og Deres klients
ægtefælle på tidspunktet for Udlændingestyrelsens afgørelse rådede over
en egnet bolig, idet Deres klient og Deres klients ægtefælle bebo-ede
ejendommen frem til marts 2018, hvorefter de flyttede videre til deres
nuværende bolig.

Vedhæftet e-mailen var blandt andet kopi af lejekontrakt af 1. marts 2014
indgået mellem Virksomhed ApS, Adresse 3, By 3, og Deres klients
ægtefælle, hvoraf det fremgår blandt andet, at Deres klient og Deres
klients ægtefælle pr. 1. april 2014 lejer en lejlighed beliggende på
adressen By 3, at det boligens areal



7

udgør 150 m2, at den månedlige leje udgør 7.000 kr., og at lejen fratræk-
kes i nettolønnen. Det fremgår ikke af lejekontrakten, at lejemålet er
tidsbegrænset.

Vurdering

De har ikke anført nye, væsentlige oplysninger, som kan føre til en ændret
vurdering af sagen.

Det er indgået i grundlaget for Udlændingenævnets afgørelse, at De ved
e-mail af 7. november 2018 har anført, at boligkravet i udlændinge-lovens
§ 19, stk. 1, nr. 6, var at anse for opfyldt, at Deres klients ægtefæl-les
virksomhed udlejede lejemålet til Deres klient og Deres klients æg-
tefælle, samt indsendte kopi af lejekontrakt af 1. marts 2014 indgået
mellem Virksomhed ApS, Adresse 3, og Deres klients ægtefælle.
Lejekontrakten er efter sit indhold enslydende med den lejekontakt, der
blev fremsendt til Udlændingestyrelsen den 24. februar 2016.

Udlændingenævnet finder imidlertid, at dette ikke kan føre til et andet
udfald af sagen. Udlændingenævnet henviser herved til, at oplysnin-gerne
om lejemålet allerede indgik i grundlaget for Udlændingenæv-nets
afgørelse af 1. februar 2018, hvorefter Udlændingenævnet fandt, at Deres
klient og Deres klients ægtefælle ikke havde dokumenteret, at Deres
klients ægtefælle rådede over egen bolig af rimelig størrelse til trods for at
Udlændingestyrelsen flere gange havde anmodet Deres klient om at
fremsende dokumentation for, at Virksomhed ApS havde ret til at udleje
boligen til Deres klient og Deres klients ægtefælle på sammen vilkår, som
firmaet havde ret til at leje boligen.

Det forhold, at Deres klient og Deres klients ægtefælle er flyttet til et nyt
lejemål pr. 15. marts 2018, kan ikke føre til en ændret vurdering, da dette
er omstændigheder, som er indtrådt efter Udlændingenævnet traf
afgørelse den 1. februar 2018.

Udlændingenævnet kan således fortsat henholde sig til sin afgørelse af 1.
februar 2018.”

Den 1. september 2020 indbragte Indkærede, tidligere Appellant Udlændingenæv-
nets afgørelser af 1. februar 2018 og 16. juni 2020 for Retten i Holbæk med på-
stand om ophævelse og hjemvisning af sagen til fornyet behandling (sag nr. BS-
33988/2020-HBK).



8

Indkærede, tidligere Appellant har under byrettens behandling af sagen afgivet
følgende skriftlige erklæring:

”ERKLÆRING FRA Indkærede, tidligere Appellant Dato: 25. maj 2021
Jeg hedder Indkærede, tidligere Appellant. Efternavnet Navn fik jeg da
jeg blev gift med min mand, d. 2D. januar 2009 på By 1 Rådhus.

Der gik ca. 2 mdr. efter jeg blev gift med min mand, før jeg kunne starte
på Sprogskole i By 1 Jeg gik på skolen ca. 3 gange om ugen over 2,5 år,
hvor jeg bestod det jeg skulle. Normalt havde man 3 år til at bestå de
prøver der krævedes den gang.

Jeg taler i dag dansk med min mand og vores venner, men har mit ho-
vedsprog fra Thailand.

Samtidig passede jeg min mands hus med rengøring og madlavning, da
min mand arbejdede meget.

Vi fik hurtigt en masse fælles venner via min sprogskole, samtidig med at
min mand havde, og har en stor familie og vennekreds, som vi ser en del.

Jeg har det godt med min mands familie, og er altid blevet behandlet
godt, både af venner og familie. Jeg har et godt liv i Danmark, og føler
mig hjemme her, men har selvfølgelig mine 3 store børn og min mor i
Thailand, som jeg næsten snakker med dagligt via nettet.

Efter sprogskolen begyndte jeg at arbejde sammen med min mand i hans
firma, og har gjort det siden, samtidig med jeg har passet hus og hjem, da
min mand arbejder så meget at han ikke har den store tid til at passe
hjemmet.

Vi plejer at tage til Thailand ca. 1 gang om åre sammen, og så har jeg haft
et par enkelt soloture da der var nogle ting der skulle tages af, i Thailand.

Jeg føler en stærk tilknytning til Danmark og det danske samfund. Min
mand og jeg har kobberbryllup her til august.”

Ved Retten i Holbæks dom af 26. juli 2021 blev Udlændingenævnet frifundet. Af
byrettens begrundelse fremgår bl.a.:



9

”Sagsøger blev den 9. september 2009 meddelt opholdstilladelse blandt
andet på betingelse af, at hendes ægtefælle rådede over sin egen bolig af
rimelig størrelse.

Opholdstilladelsen blev den 4. oktober 2012 forlænget til den 4. oktober
2015 blandt andet på samme betingelse.

Det kan efter oplysningerne i sagen lægges til grund, at sagsøger og
hendes ægtefælle boede i stuehuset på Adresse 3, By 3 fra den 24. marts
2014 til den 14. marts 2018.

Det følger af udlændingelovens § 40, at en udlænding skal meddele ud-
lændingemyndighederne de oplysninger, der er nødvendige til bedøm-
melse af, om opholdstilladelsen skulle inddrages eller bortfalde.

Det fremgår af sagen, at både Udlændingestyrelsen og Udlændinge-
nævnet flere gange i forbindelse med behandlingen af sagen opfor-drede
sagsøger til at fremsende dokumentation for, at hun opfyldte bo-ligkravet.

Hun har til udlændingemyndighederne fremsendt en lejekontrakt af 1.
februar 2014 mellem Vidne 1 og Virksomhed ApS, en lejekontrakt af 1.
marts 2014 mellem Virksomhed ApS (CVR nr. 1) og Vidne 2 og
Indkærede, tidligere Appellant, og en lejekontrakt af 1. marts 2014
mellem Virksomhed (CVR nr. 2) og Vidne 2 og Indkærede, tidligere
Appellant.

På baggrund af de to første lejekontrakter og forklaringerne i sagen,
lægger retten til grund, at sagsøgers anpartsselskab Virksomhed ApS
havde lejet ejendommen af Vidne 1 på en tidsbe-grænset lejekontrakt fra
den 1. februar 2014 og 3 år frem, og at selska-bets havde fremlejet
stuehuset helt eller delvist til sagsøger og hendes ægtefælle.

Virksomhed ApS blev taget under konkursbehandling den 17. marts 2015.
Der er ikke under konkursboets behandling taget stilling til lejemålet eller
fremlejemålet.

Sagsøger startede herefter i april 2015 den personligt drevne Virksomhed,
der herefter har drevet virksomhed fra ejendommen, men uden at
overtage lejemålet fra konkursboet og uden at have en skriftlig
lejekontrakt med udlejer.



10

På baggrund af de fremlagte kvitteringer for betalinger fra sagsøger til
Vidne 1 henholdsvis den 27. august 2015, den 1. december 2017 og den
2. januar 2018, sammenholdt med Vidne 1s forklaring om, at han i hele
perioden modtog husleje fra en virksomhed, og kurators oplysninger om
de sparsomme oplysninger, hun havde om lejemålet, lægger retten til
grund, at det var den personligt drevne virksomhed, der betalte husleje fra
dets stiftelse i april 2015 og frem.

Som fremlejer havde sagsøger ikke bedre ret til lejemålet end lejer.
Fremlejemålet, der udsprang af anpartsselskabets lejemål, ophørte der-for
samtidig med anpartsselskabets lejemål. På baggrund af oplysnin-gerne
fra kurator sammenholdt med oplysninger om oprettelsen af den
personligt drevne virksomhed og dettes betaling af leje til udlejer må det
lægges til grund, at anpartsselskabets lejemål de facto ophørte, da den
personlig drevne virksomhed helt eller delvist overtog lejemålet. Den
personlig drevne virksomhed blev stiftet i april 2015, og det må an-tages,
at den formentlig samtidig lejede ejendommen Adresse 3.

Sagsøger og dennes ægtefælles fremlejemål i forhold til anpartsselska-
bets lejemål må derfor anses for ophørt inden indgivelse af ansøgningen
til Udlændingestyrelsen den 13. august 2015.

Lejekontrakterne mellem Vidne 1 og anpartsselskabet og fremle-
jekontrakten mellem anpartsselskabet og sagsøger og hendes ægtefælle er
derfor uden betydning som dokumentation for sagsøger og hendes
ægtefælles rådighed over en bolig på ansøgningstidspunktet den 13. au-
gust 2015 og frem.

Det fremgår af sagen at den personligt drevne Virksomhed blev oprettet
med startdato i april 2015.

Der er ikke i sagen fremkommet nogen forklaring på, hvordan virksom-
heden har kunnet indgå en fremlejekontrakt, længe før den var opstar-tet,
ligesom der ikke er fremkommet oplysninger om, hvornår fremleje-
kontrakten rent faktisk er oprettet og underskrevet.

Retten finder på den baggrund ikke, at den fremlagte fremlejekontrakt i
sagen kan tillægges afgørende betydning som dokumentation for, at
sagsøger og hendes ægtefælle havde rådighed over en rimelig bolig fra
august 2015 og 1 ½ år frem.

Retten tiltræder derfor, at den af sagsøger fremlagte skriftlige doku-
mentation for sagsøgers og ægtefællens rådighed over en rimelig bolig
ikke udgør behørig dokumentation.



11

Sagsøger havde således trods opfordring fra udlændingestyrelsen og
Udlændingenævnet ikke godtgjort, at hun opfyldte kravet om rådighed
over en rimelig bolig. Det er derfor ikke grundlag for at tilsidesætte ud-
lændingestyrelsens afgørelse herom.

På baggrund af de oplysninger, der er fremkommet under nærværende
retssag, må det endvidere lægges til grund, at sagsøger og hendes ægte-
fælles rådighed over boligen på ansøgningstidspunktet den 13. august
2015 og resten af den tid, de boede på ejendommen, beroede på en for-
mentlig mundtlig eller stiltiende fremlejeaftale med den personligt drevne
virksomhed, hvis lejemål også beroede på en mundtlig eller stiltiende
lejeaftale, som udlejer i øvrigt nægtede at bekræfte skriftligt.

Hvad den personlig drevne virksomhed præcist havde lejet og på hvilke
vilkår, herunder om retten til at fremleje stuehuset, og den tids-mæssige
udstrækning af lejemålet, var derfor uafklarede. Sagsøger og hendes
ægtefælles ret til at råde over stuehuset som fremlejere var der-for også
uafklaret.

Det kan derfor også lægges til grund, at sagsøger og hendes ægtefælle
heller ikke med de oplysninger, der fremgår af nærværende sag ville
kunne have dokumenteret, at hun og hendes ægtefælle havde den nød-
vendige rådighed over en rimelig bolig i det nødvendige tidsinterval.

Udlændingenævnet har i sin afgørelse om ikke at forlænge sagsøgers
opholdstilladelse efter udlændingelovens § 19 foretaget en skønsmæs-sig
vurdering af, om en nægtelse af at forlænge sagsøgers opholdstilla-delse
ville virke særlig belastende for sagsøger på baggrund af de i ud-
lændingelovens § 26 anførte forhold. Retten har ikke fundet grundlag for
at tilsidesætte Udlændingenævnets skøn herom.

Det kan lægges til grund, at sagsøger er thai statsborger. Hendes mor og 3
børn bor i Thailand, og der er ikke oplyst om forhold, der indike-rer, at
hendes familieliv med ægtefællen ikke vil kunne ske i Thailand.
Afgørelsen findes herefter heller ikke at stride imod den europæiske
menneskerettighedskonventions art. 8.

Udlændingenævnet frifindes derfor.”

Byrettens dom er anket af Indkærede, tidligere Appellant, der har anmodet om, at
anken tillægges opsættende virkning, således at hun ikke udsendes af Danmark
under landsrettens behandling af sagen.



12

Ved kendelse af 28. oktober 2021 bestemte landsretten, at Indkærede, tidligere
Appellant under landsrettens behandling af sagen kan opholde sig her i landet. Af
landsrettens kendelse fremgår bl.a.:

”Domstolene kan uden udtrykkelig lovhjemmel tillægge et søgsmål
vedrørende prøvelse af en administrativ afgørelse opsættende virkning.
Afgørelsen heraf beror på en afvejning af det offentliges interesse i, at
gennemførelsen af afgørelsen ikke udsættes, over for omfanget og arten
af den skade, som den pågældende derved kan blive påført. Det må
desuden tillægges betydning, om der efter en foreløbig vurdering fore-
ligger et rimeligt grundlag for den nedlagte påstand, jf. herved UfR
2018.790H.

Indkærede, tidligere Appellant har i perioden fra januar 2009 til oktober
2015 haft opholdstilladelse i Danmark på baggrund af ægteskab efter
udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 1. I august 2015 indgav hun ansøgning
om tidsubegrænset opholdstilladelse, men blev ved Udlændingestyrel-
sens afgørelse af 18. maj 2017 meddelt afslag herpå, da hun trods flere
opfordringer ikke havde dokumenteret, at hun og hendes ægtefælle rå-
dede over egen bolig af rimelig størrelse. Den 1. februar 2018 stadfæ-
stede Udlændingenævnet afgørelsen, og den 16. juni 2020 afslog næv-net
at genoptage sagen. Det kan som ubestridt lægges til grund, at
Indkæredes, tidligere Appellant ægtefælle siden medio marts 2018 har
rådet over egen bolig af rimelig størrelse, og at
udlændingemyndighederne – uanset kendskab til Indkæredes, tidligere
Appellant fortsatte ophold her i landet – først i oktober 2021 har taget
skridt til at tvangsudsende hende.

Under disse omstændigheder finder landsretten, at det offentliges inte-
resse i håndhævelsen af Udlændingenævnets afgørelser må vige for den
særlige interesse, som Indkærede, tidligere Appellant har i at kunne for-
blive sammen med sin ægtefælle i Danmark, mens landsretten behand-ler
ankesagen.

Landsretten imødekommer derfor Indkæredes, tidligere Appellant anmod-
ning, således at hun kan opholde sig her i landet, så længe sagen verse-rer
for landsretten, idet det forudsættes, at ankesagen fremmes uden unødig
forsinkelse.”

Det er oplyst, at der er berammet hovedforhandling i ankesagen den 28. august
2022.

Udrejsekontrol mv.
Der er for Højesteret fremlagt supplerende oplysninger om udrejsekontrol mv.,
herunder rapport af 5. oktober 2021 fra Midt- og Vestsjællands Politi, hvoraf det



13

fremgår, at Indkærede, tidligere Appellant denne dag blev anholdt med henblik på
tvangsmæssig udsendelse.

Den 13. oktober 2021 traf Udlændingestyrelsen afgørelse om udvisning af
Indkærede, tidligere Appellant med indrejseforbud i 2 år.

Afgørelsen blev påklaget til Udlændingenævnet, der ved brev af 18. januar 2022
til Indkæredes, tidligere Appellant advokat meddelte, at klagen havde opsættende
virkning med hensyn til udrejsefristen, således at hun havde ret til at blive her i
landet, indtil Udlændingenævnets afgørelse forelå.

Den 2. marts 2022 traf Udlændingenævnet afgørelse i sagen om udvisning. Ud-
lændingenævnet hjemviste sagen til fornyet behandling i Udlændingestyrelsen.
Det fremgår af afgørelsen, at Indkæredes, tidligere Appellant ret til at blive i
landet ophørte samtidig med afgørelsen.

Anbringender
Udlændingenævnet har anført navnlig, at udgangspunktet efter grundlovens §
63, stk. 1, 2. pkt., er, at indbringelse af en administrativ afgørelse for domstolene
ikke har opsættende virkning.

Efter Højesterets praksis kan domstolene dog uden udtrykkelig lovhjemmel til-
lægge et søgsmål vedrørende prøvelse af en administrativ afgørelse opsættende
virkning. Afgørelsen heraf beror på en interesseafvejning. Det må desuden til-
lægges betydning, om der efter en foreløbig vurdering foreligger et rimeligt
grundlag for den nedlagte påstand.

Indkæredes, tidligere Appellant interesse i at kunne blive i Danmark under anke-
sagens behandling overstiger ikke udlændingemyndighedernes klare interesse i at
kunne håndhæve udlændingelovgivningen.

Det forhold, at Indkærede, tidligere Appellant ikke forud for den 5. oktober 2021
var blevet anholdt med henblik på gennemførelse af en tvangsmæssig udrejse, kan
ikke føre til, at interesseafvejningen skal falde ud til hendes fordel.

Retligt set må udgangspunktet nødvendigvis være sådan, at en udlænding er
forpligtet til at rette sig efter lovens ord. At der ikke måtte blive skredet til
gennemførelse af en tvangsmæssig udrejse, kan derfor ikke i sig selv give en
udlænding, der har valgt at ignorere sin pligt til at udrejse, en berettiget for-
ventning om, at udrejsepligten ikke vil blive håndhævet.

Udlændingemyndighederne har ikke ved deres adfærd givet særlig anledning til en
forventning om, at udrejsepligten ikke ville blive søgt håndhævet. Tvært-imod
blev Indkærede, tidligere Appellant ved Udlændingenævnets afgørelse af 1.



14

februar 2018 meddelt en frist for udrejse, ligesom Udlændingenævnet den 18.
oktober 2018 meddelte, at genoptagelsesanmodningen ikke havde opsættende
virkning, og at hun skulle udrejse straks, hvis hun ikke allerede var udrejst.
Udrejsepligten blev endvidere indskærpet af Udlændingenævnet ved brev af 9.
november 2018 og ved afgørelsen af 16. juni 2020. Hertil kommer, at udrejse-
pligten flere gange er blevet indskærpet af politiet i forbindelse med udrejse-
kontrol.

Indkærede, tidligere Appellant kan ikke have været i tvivl om, at Udlændingenæv-
net stod fast på, at hun skulle opfylde sin lovbestemte udrejsepligt, hvilket un-
derstøttes af, at hun gik under jorden, da politiet efter anmodning fra Udlæn-
dingenævnet indledte en udrejsekontrol.

Ved afvejningen af, om Indkæredes, tidligere Appellant interesse i at kunne for-
blive i Danmark under ankesagens behandling overstiger udlændingemyndig-
hedernes klare interesse i at kunne håndhæve udlændingelovgivningen, kan det
ikke tillægges nogen betydning, at hun og hendes ægtefælle siden marts 2018
antageligt har rådet over egen bolig af rimelig størrelse. Oplysningen giver ikke
noget rimeligt grundlag for at antage, at hun vil kunne få medhold i sin påstand om
ophævelse af Udlændingenævnets afgørelser af 1. februar 2018 og 16. juni 2020.

Det bemærkes i den forbindelse, at Højesteret har fastslået, at domstolsprøvel-sen
af Udlændingenævnets afgørelser skal ske på grundlag af de faktiske om-
stændigheder, der forelå på tidspunktet for afgørelsen, og at der ikke kan læg-ges
vægt på senere indtrufne omstændigheder, jf. bl.a. UfR 2000.2223, UfR 2006.639
og UfR 2010.1590.

Det forhold, at ankesagen angår en prøvelse af et afslag på forlængelse af en
tidligere meddelt opholdstilladelse, kan ikke føre til, at der foreligger sådanne
særlige omstændigheder, at der undtagelsesvis er grundlag for at tillægge
ankesagen opsættende virkning. Indkæredes, tidligere Appellant almindelige
interesse i fortsat at kunne udøve familielivet med sin ægtefælle her i landet
medfører heller ikke, at der foreligger sådanne særlige omstændigheder.

For så vidt angår Indkæredes, tidligere Appellant påstand om afvisning bemærkes,
at Udlændingenævnet den 2. marts 2022 traf afgørelse i klagesagen vedrørende
Udlændingestyrelsens afgørelse af 13. oktober 2021 om udvisning med ind-
rejseforbud. Det fremgår af afgørelsen, at hendes ret til at blive her i landet un-der
nævnets behandling af sagen ophørte samtidig med afgørelsen. Grundlaget for
hendes afvisningspåstand er herefter ikke længere til stede.

Indkærede, tidligere Appellant har vedrørende påstanden om afvisning anført
navnlig, at Udlændingenævnet ikke har retlig interesse i at få prøvet spørgsmå-



15

let om opsættende virkning af den fastsatte udrejsefrist, idet nævnet den 18. ja-
nuar 2022 har tilladt, at hun kan opholde sig i Danmark under nævnets behand-
ling af klagesagen om udvisning med indrejseforbud.

Vedrørende påstanden om stadfæstelse har hun anført navnlig, at der efter en
konkret vurdering af sagens omstændigheder er grundlag for at tillægge anke-
sagen opsættende virkning.

Udlændingenævnets interesse i en håndhævelse af udlændingelovgivningen
overstiger ikke hendes særlige interesse i at blive i Danmark under ankesagens
behandling.

Efter Højesterets praksis skal der foretages en konkret afvejning af alle sagens
omstændigheder. Der er ingen holdepunkter for at antage, at det ikke kan indgå i
afvejningen, at myndighederne i en lang periode ikke har håndhævet udrejse-
fristen. Det er i den forbindelse uden betydning, om hun som følge af myndig-
hedernes adfærd har haft en berettiget forventning om, at hun kunne opholde sig i
Danmark, indtil der forelå en endelig afklaring af hendes sager.

Hun har ikke været gået under jorden eller holdt sig skjult for myndighederne.
Myndighederne har været fuldt vidende om hendes opholdsadresser i Dan-mark.

Hun har et rimeligt grundlag for sin påstand om ophævelse af Udlændinge-
nævnets afgørelser. Ugyldigheden knytter sig ikke alene til spørgsmålet om op-
fyldelse af udlændingelovens boligkrav, men også til spørgsmål om overhol-delse
af Menneskerettighedskonventionens artikel 8.

Med hensyn til artikel 8 om retten til respekt for familieliv er spørgsmålet, om
indgrebet kan anses for at være proportionalt i lyset af bl.a. hendes langvarige
ophold i Danmark, hendes fastetablerede og mangeårige familieliv med sin danske
ægtefælle og deres aktuelle opfyldelse af boligkravet. Det må i den for-bindelse
indgå i afvejningen, at afslaget på forlængelse af hendes opholdstilla-delse alene
var begrundet i, at Udlændingenævnet vurderede, at boligkravet i en kort periode
ikke var opfyldt.

Højesterets begrundelse og resultat
Indkærede, tidligere Appellant fik i september 2009 opholdstilladelse i Danmark
med henvisning til sit ægteskab med Vidne 2. Opholdstilladel-sen blev i 2012
forlænget til oktober 2015.

Udlændingenævnet tiltrådte den 1. februar 2018 Udlændingestyrelsens afgø-relse
om ikke at forlænge Indkæredes, tidligere Appellant opholdstilladelse. Be-
grundelsen for afslaget var, at hun og hendes ægtefælle ikke havde dokumente-



16

ret at råde over egen bolig af rimelig størrelse, og at der ikke forelå sådanne om-
stændigheder, at en nægtelse af forlængelse af opholdstilladelsen måtte antages at
være særligt belastende for hende. Udlændingenævnet fastsatte en ny udrej-sefrist
til den 3. marts 2018. Udlændingenævnet afslog den 16. juni 2020 at gen-optage
hendes sag og meddelte, at hun skulle udrejse straks.

Ved Retten i Holbæks dom af 26. juli 2021 blev Udlændingenævnet frifundet for
Indkæredes, tidligere Appellant påstand om ophævelse af nævnets afgørelser og
hjemvisning af sagen til fornyet behandling. Dommen er anket af Indkærede,
tidligere Appellant, der har anmodet om, at anken tillægges opsættende virk-ning.
Landsretten har ved kendelse af 28. oktober 2021 taget hendes anmodning til
følge.

Kæremålet angår, om det er med rette, at landsretten har tillagt anken opsæt-tende
virkning, således at Indkærede, tidligere Appellant ikke udsendes af Dan-mark
under landsrettens behandling af sagen.

Højesteret finder, at Udlændingenævnet har retlig interesse i at få prøvet lands-
rettens afgørelse om, at anken tillægges opsættende virkning.

Som anført af landsretten kan domstolene uden udtrykkelig lovhjemmel til-lægge
et søgsmål vedrørende prøvelse af en administrativ afgørelse opsættende virkning.
Afgørelsen heraf beror på en afvejning af det offentliges interesse i, at
gennemførelsen af afgørelsen ikke udsættes, over for omfanget og arten af den
skade, som den pågældende derved kan blive påført. Det må desuden tillægges
betydning, om der efter en foreløbig vurdering foreligger et rimeligt grundlag for
den nedlagte påstand.

Ved byrettens dom blev Udlændingenævnet som nævnt frifundet. Herefter og efter
en samlet vurdering af sagen finder Højesteret, at Indkæredes, tidligere Appellant
interesse i at forblive sammen med sin ægtefælle i Danmark, mens lands-retten
behandler ankesagen, ikke overstiger udlændingemyndighedernes klare interesse i,
at udsendelsen af hende ikke udsættes yderligere. Oplysningerne om hendes
boligforhold efter den 15. marts 2018 og om håndhævelsen af udrej-sepligten kan
ikke føre til en anden vurdering.

Højesteret ændrer herefter landsrettens kendelse, således at Indkæredes, tidligere
Appellant anmodning om, at anken tillægges opsættende virkning, så hun ikke
udsendes af Danmark under landsrettens behandling af sagen, ikke tages til følge.

THI BESTEMMES:



17

Indkæredes, tidligere Appellant anmodning om, at anken til landsretten tillægges
opsættende virkning, tages ikke til følge.

Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for Højesteret til den anden part.

Kæreafgiften for Højesteret tilbagebetales.