Højesteret stadfæster Landsrettens dom om, hvorvidt sagsøgte, som er tidligere ene-anpartshaver i en virksomhed, skal beskattes i medfør af ligningslovens § 16 E af løbende hævninger og... Vis mere
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Skat;

/

HØJESTERETS
DOM

afsagt onsdag den 8. februar 2023

Sag BS-44644/2021-HJR
(1. afdeling)

Appellant, tidligere Sagsøgte
(advokat Mads Balsby Wilkens)

mod

Skatteministeriet
(advokat Sune Riisgaard)

I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 9. afdeling den 25. oktober
2021 (BS-40313/2020-VLR).

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Jens Peter Christensen, Hanne
Schmidt, Jan Schans Christensen, Anne Louise Bormann og Jørgen Steen
Sørensen.

Påstande
Appellant, tidligere Sagsøgte, har påstået, at indstævnte, Skatteministeriet, skal
anerkende, at hans personlige indkomst i indkomståret 2013 nedsættes med
200.000 kr., subsidiært at indkomsten fastsættes som bestemt af Landsskatteret-
ten, mere subsidiært at indkomsten forhøjes med mindre end 400.000 kr., og
mest subsidiært at sagen hjemvises til fornyet behandling i Skattestyrelsen.

Skatteministeriet har påstået stadfæstelse.

Anbringender
Appellant, tidligere Sagsøgte har supplerende anført navnlig, at de omhandlede hævninger
bogført på mellemregningskontoen ikke er omfattet af ligningslovens § 16 E,



/

2

stk. 1, idet de er sket som led i en sædvanlig forretningsmæssig disposition, jf.
bestemmelsens 2. pkt.

Det fremgår ikke af § 16 E eller bestemmelsens forarbejder, hvad der skal for-stås
ved ”sædvanlig forretningsmæssig disposition” , men efter forarbejderne er
udtrykket inspireret af selskabslovens § 212 om bl.a. lån til kapitalejere, og denne
bestemmelse bør derfor være udslagsgivende for forståelsen af § 16 E.
Selskabslovens § 212 finder anvendelse, hvor en disposition er sædvanlig for
selskabet og tjener dets interesse. Det er sædvanligt, at et selskab udlåner mid-ler
til en bank ved at have dem stående på en indlånskonto, og i det forelig-gende
tilfælde er udlånet i stedet sket til ham selv, fordi det var i selskabets in-teresse,
idet selskabet herved kunne få højere forrentning end i banken. Han op-nåede ikke
personlig vinding, da han betalte renter til selskabet.

Særligt for så vidt angår de to sidste hævninger den 28. juni og 16. oktober 2013
er der ikke ved UfR 2022.4422 H taget stilling til, hvordan en anpartshavers til-
bagebetaling af lån og efterfølgende hævning af samme beløb skatteretligt skal
bedømmes. Der kan ikke skatteretligt være tale om tilbagebetaling af lån, idet
ligningslovens § 16 E indebærer, at der skatteretligt slet ikke foreligger noget lån.
Da han satte de beløb ind på mellemregningskontoen, som han senere igen
hævede, fik han i stedet et tilgodehavende i selskabet, som han kunne hæve uden
beskatning. Disse hævninger er derfor i hvert fald ikke omfattet af § 16 E.

Skatteministeriet har supplerende anført navnlig, at Appellants, tidligere Sagsøgte
lån i eget
selskab ikke er optaget som led i en sædvanlig forretningsmæssig disposition, og
at undtagelsen i ligningslovens § 16 E, stk. 1, 2. pkt., derfor ikke finder an-
vendelse. Lånene skal i overensstemmelse med hovedreglen i 1. pkt. beskattes
som hævninger uden tilbagebetalingspligt.

Det følger af forarbejderne til bestemmelsen i § 16 E, at undtagelsen om sæd-
vanlige forretningsmæssige dispositioner tager sigte på lån, der opstår som led i
aktionærens almindelige samhandel med selskabet på sædvanlige kreditvilkår. Det
er rigtigt, at udtrykket ”sædvanlig forretningsmæssig disposition” er inspi-reret af
bestemmelsen i selskabslovens § 212. Efter forarbejderne til denne be-stemmelse
er det imidlertid en klar indikator for, at der er tale om en sædvanlig
forretningsmæssig disposition, at selskabet har indgået tilsvarende transaktio-ner
med uafhængige parter. Appellant, tidligere Sagsøgte har end ikke gjort gældende,
at hans selskab har drevet udlånsvirksomhed eller i øvrigt ydet lån på tilsvarende
vilkår til uafhængige parter.

Der er ikke ved Appellants, tidligere Sagsøgte tilbagebetaling af lån i selskabet
etableret no-get tilgodehavende, som han kan hæve skattefrit. Synspunktet har
ingen støtte i bestemmelsens ordlyd eller forarbejder, og det fremgår udtrykkeligt
af forarbej-derne, at indbetalinger til selskabet til nedbringelse af gæld
skattemæssigt skal



/

3

kvalificeres som tilskud til selskabet. I overensstemmelse med dette er det i UfR
2022.4422 H fastslået, at der ved hver af hævningerne i denne sag var etableret lån
omfattet af ligningslovens § 16 E, stk. 1, og at det var uden betydning for
spørgsmålet om beskatning, at der var sket løbende tilbagebetaling.

Højesterets begrundelse og resultat
Sagen angår, i hvilket omfang Appellant, tidligere Sagsøgte, som er tidligere
eneanpartsha-ver i Virksomhed ApS, skal beskattes af hævninger på en
mellemregnings-konto mellem ham og selskabet i indkomståret 2013. Appellant,
tidligere Sagsøgte hævede ved tre lejligheder 200.000 kr., i alt 600.000 kr., og
spørgsmålet er, om disse hæv-ninger er skattepligtige.

Efter ligningslovens § 16 E, stk. 1, 1. pkt., behandles lån, som f.eks. et anpartssel-
skab yder til en fysisk person med bestemmende indflydelse over selskabet, ef-ter
skattelovgivningens almindelige regler om hævninger uden tilbagebeta-lingspligt.
Det indebærer, at sådanne hævninger typisk skal beskattes som ud-bytte eller løn
hos modtageren. I bemærkningerne til det lovforslag, hvorved bestemmelsen blev
indført, er det anført, at beskatningen sker på udbetalings-tidspunktet, og at
tilbagebetaling af et lån ikke fører til, at beskatningen bliver ophævet hos
låntageren (Folketingstidende 2011-12, tillæg A, lovforslag nr. L 199, s. 8).
Formålet med bestemmelsen er ifølge forarbejderne at fjerne det skat-temæssige
incitament til at optage aktionærlån som skattefrit alternativ til hæv-ning af
skattepligtigt udbytte eller løn.

Som fastslået i Højesterets dom af 30. august 2022 (UfR 2022.4422) er der ikke
grundlag for at forstå bestemmelsen sådan, at det forhold, at et lån bliver opta-get
via en sædvanlig mellemregningskonto, i sig selv indebærer, at lånet falder uden
for bestemmelsen. Kun hvis det enkelte lån er optaget som led i en sæd-vanlig
forretningsmæssig disposition, f.eks. som led i samhandel på tilsvarende vilkår
som mellem uafhængige parter, skal der ikke ske beskatning, jf. lignings-lovens §
16 E, stk. 1, 2. pkt.

Som ligeledes fastslået i dommen er det fra lovgivningsmagten en forudset og
accepteret konsekvens af bestemmelsen, at det forhold, at der sker tilbagebeta-ling
af hævede beløb, som har ført til beskatning, ikke indebærer, at den pågæl-dende
herefter kan hæve tilsvarende beløb uden på ny at blive beskattet. I en sådan
situation indebærer bestemmelsen, at der sker beskatning både af lånebe-løb, der
senere tilbagebetales, og af nye hævninger.

Appellants, tidligere Sagsøgte lån i Virksomhed ApS er ikke optaget som led i
samhandel mel-lem ham og selskabet på tilsvarende vilkår som mellem
uafhængige parter, og der er heller ikke i øvrigt oplyst forhold, som kan begrunde,
at hans hævninger den 11. februar, 28. juni og 16. oktober 2013 af i alt 600.000 kr.
havde karakter af sædvanlige forretningsmæssige dispositioner. Der er herunder
ikke i forarbej-



/

4

derne til ligningslovens § 16 E grundlag for at tillægge det betydning, i hvilket
omfang Appellant, tidligere Sagsøgte har betalt renter af sine lån i selskabet.

Højesteret tiltræder herefter, at Appellants, tidligere Sagsøgte personlige indkomst
for ind-komståret 2013 skal forhøjes med 400.000 kr., og stadfæster derfor
dommen.

THI KENDES FOR RET:

Landsrettens dom stadfæstes.

I sagsomkostninger for Højesteret skal Appellant, tidligere Sagsøgte betale 50.000
kr. til Skat-teministeriet.

Det idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne høje-
steretsdoms afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.



/