Sag om, hvorvidt afslag på humanitær opholdstilladelse skal ophæves
Ret: Østre Landsret (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Forvaltningssag;
Retspleje og civilproces;

UDSKRIFT
AF

ØSTRE LANDSRETS DOMBOG
____________

D O M

Afsagt den 7. november 2006 af Østre Landsrets 15. afdeling

(landsdommerne B. Vollmond, B. Tegldal og Ole Stryhn (kst.)).

15. afd. nr. B-2967-04:

Sagsøger

(advokat Hans Boserup Advokatfuldmægtig)

mod

Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere

og Integration

(Kammeradvokaten v/advokat Mikkel Holm Nielsen)

Under denne sag, der er anlagt den 15. oktober 2004, har

Sagsøger endeligt nedlagt påstand om, at sagsøgtes afgørelser

af 23. maj 2003, 1. august 2003, 18. august 2004, 23. marts

2005, 2. december 2005 og 24. januar 2006 om afslag på

humanitær opholdstilladelse eller afslag på begæring om

genoptagelse ophæves.



- 2 -

Sagsøgte, Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og

Integration, (i det følgende Integrationsministeriet) har

påstået frifindelse.

Sagens nærmere omstændigheder

Den 1. juli 2000 blev Sagsøger, der er født i 1975, gift i

Kosovo med Person 1, der er født i 1970, og som siden 1996

har været bosiddende i Danmark.

Den 16. august 2001 indrejste Sagsøger i Danmark og indgav

ansøgning om asyl. Den 18. februar 2002 meddelte

Udlændingestyrelsen afslag på anmodningen om asyl.

Udlændingestyrelsen bestemte samtidig, efter at sagen havde

været forelagt for Dansk Flygtningehjælp, at afgørelsen ikke

kunne indbringes for Flygtningenævnet.

Den Dato 1 2002 fødte Sagsøger en søn, der har

opholdstilladelse i Danmark.

Den 23. september 2002 indgav Sagsøger ansøgning om humanitær

opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9 b, stk. 1.

Af en erklæring af 13. december 2002 fra cand. psych. Person

2 fremgår blandt andet:

”...
Anamnese
Af samtalerne er det fremgået, at Sagsøger er opvokset
i et hus i byen i Kosovo. Hendes mor gik hjemme, og
faderen arbejdede på fabrik. Hun har tre ældre og fire
yngre søskende. Sagsøger har aldrig gået i skole, og
det er angiveligt på grund af et benbrud, der skete ved
leg, da Sagsøger var i et-årsalderen. Hun var i den
forbindelse indlagt i et år på et sygehus i Makedonien.
Hun har tydeligvis stadig mén af ulykken, Udeladt.
Under



- 3 -

opvæksten opholdt hun sig således hjemme hos forældrene
og hjalp bl.a. moderen eller så fjernsyn. Sagsøger
beskriver sin mor som god og håber selv at kunne blive
en lige så god mor. Hun beskriver sin far som rolig og
fortæller, at han hjalp moderen med opdragelsen af
børnene.

Adspurgt oplyser Sagsøger, at hun p.g.a. sit benbrud
ikke har haft arbejde, mens hun boede i Kosovo. Hun
flyttede først hjemmefra, da hun forlod Kosovo i 2001.

På forespørgsel beskriver Sagsøger nogle af de
oplevelser, som hun har haft i forbindelse med krigen i
Kosovo. Hun fortæller, at syv til otte serbiske
militærbiler pludselig ankom til familiens hus.
Serbiske militærfolk kom ind i huset med knive og
automatvåben. Sagsøger sad sammen med femten andre
familiemedlemmer inde i stuen. Der var også skyderi.
Alle familiemedlemmer blev tvunget udenfor, revet i
håret og skubbet omkring. Sagsøger så, at
militærfolkene var i gang med at slagte mennesker på
gaden, og de stak bl.a. deres øjne ud. Hendes onkel
blev skudt med automatvåben, og hendes fætter fik
skåret halsen over. Derefter blev de overlevende
tvunget til at forlade stedet. På vej ud i skoven blev
en faster slået ihjel af en snigskytte. Senere under
flugten blev Sagsøgers ti-årige bror gennemtævet og
skudt i armen af militærfolk. Hele familien fik bank
med kæppe og blev jaget omkring. Nogle af kvinderne
blev også voldtaget. Desuden faldt Sagsøgers mor på 45
år om og døde formentlig af et hjertetilfælde. Efter
mørkets frembrud sneg nogle familiemedlemmer sig
tilbage til huset og begravede midlertidigt hendes
afdøde mor i haven ved familiens hus. Efter at have
været på flugt i et par måneder vendte familien tilbage
til hjemmet, der ikke var blevet helt ødelagt. Ud over
de nævnte familiemedlemmer har Sagsøger mistet flere
onkler og tanter i forbindelse med krigen.

Adspurgt om sin reaktion på begivenhederne dengang og
bagefter beskriver Sagsøger, at hun var bange og ikke
turde se på, hvad der skete. Hun oplyser, at hun stadig
hver nat drømmer om, hvad hun oplevede under krigen, og
hun vågner op ind i mellem. Hun sover kun en til to
timer ad gangen. Hun føler sig stadig bange og ked af
det, specielt når hun tænker på de steder i Kosovo,
hvor de beskrevne begivenheder



- 4 -

fandt sted. Hun taler sjældent om sine
oplevelser og forsørger forgæves at glemme dem.
Hun kan i øvrigt have svært ved at koncentrere sig.

Konklusion
På baggrund af samtalerne vurderes det, at Sagsøgers
opvækst har været præget af hendes benbrud i den
tidlige barndom. Samtidig vurderes hun efter
omstændighederne at have modtaget relevant kontakt fra
sine forældre.

Der bemærkes kun ringe følelsesmæssig reaktion ved
beskrivelsen af krigsoplevelserne, og Sagsøger ses i
øvrigt at undgå at beskæftige sig med oplevelserne.
Denne adfærd ses ofte i forbindelse med genoplevelsen
af traumatiske begivenheder, idet den pågældende hermed
forsøger at undgå at genopleve hændelserne.

Endvidere bemærkes det, at Sagsøger lider af hyppige
mareridt og søvnløshed. Hun har koncentrationsbesvær og
udviser tegn på angst og depressiv adfærd.

Samlet vurderes det, at Sagsøger lider af
posttraumatisk belastningsreaktion. Hun er
behandlingstrængende og har brug for
psykologhjælp.

Diagnose
Ifølge ICD-10 (Klassifikation og Diagnostiske
kriterier): F43.1 posttraumatisk
belastningsreaktion (Reactio tarda e traumate gravi).
...”

Ved skrivelse af 23. maj 2003 til advokat Hans Boserup

meddelte Integrationsministeriet Sagsøger afslag på hendes

ansøgning om humanitær opholdstilladelse. Det fremgår af

afgørelsen blandt andet:

” Sagens afgørelse

Ministeriet finder ikke, at Deres klient opfylder
betingelserne for at blive meddelt humanitær op-
holdstilladelse efter udlændingelovens § 9 b, stk. 1.



- 5 -

Det påhviler herefter Deres klient at udrejse af landet
straks, jf. udlændingelovens § 33, stk. 2, 2. pkt.

Nedenfor følger en gennemgang af sagens faktiske
omstændigheder og begrundelsen for ministeriets
afgørelse.

Sagens faktiske omstændigheder

Deres klient indrejste her i landet den 16.
august 2001 og ansøgte om asyl.

Det fremgår af registreringsrapport af 17. august 2001,
at Deres klient har oplyst, at hun er handicappet i sit
højre ben.

Det fremgår endvidere af boligplaceringsskema af 28.
januar 2002, at Deres klient har oplyst, at hun har et
dårligt ben.

Den 18. februar 2002 meddelte Udlændingestyrelsen Deres
klient afslag på ansøgningen om asyl.
Udlændingestyrelsen besluttede i den forbindelse –
efter at sagen havde været forelagt for Dansk
Flygtningehjælp – at afgørelsen ikke kunne påklages til
Flygtningenævnet, jf.
udlændingelovens § 53 b.

De har som nævnt den 23. september 2002 ansøgt om
humanitær opholdstilladelse efter
udlændingelovens § 9 b, stk. 1.

De har til støtte for Deres ansøgning bl.a.
anført, at Deres klient er psykisk og fysisk
handicappet.

Ved brev af 23. oktober 2002 til Dem meddelte
Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration,
at ansøgningen om humanitær opholdstilladelse ikke
havde opsættende virkning med hensyn til
udrejsefristen, idet ansøgningen ikke var indgivet i
tilknytning til forkyndelsen for Deres klient af
udrejsefristen i forbindelse med Udlændingestyrelsens
afslag på en ansøgning om opholdstilladelse efter
udlændingelovens § 7, jf. udlændingelovens § 33, stk.
4. Ministeriet meddelte endvidere, at det således
påhvilede Deres klient at udrejse af landet straks.
Ministeriet vedlagde samtidig kopi af sagens akter.



- 6 -

Ved brev af 1. november 2002 til Dem meddelte
ministeriet, at Deres klage over
Udlændingestyrelsens afgørelse af 12. marts 2002 ikke
havde opsættende virkning med hensyn til
udrejsefristen, jf. udlændingelovens § 33, stk.
3, jf. stk. 1.

Ved breve af 5. og 18. november 2002 fremsatte De
yderligere bemærkninger til sagen.

Ved brev af 17. december 2002 fremsendte De kopi af
udtalelse af 13. december 2002 fra psykolog Person 2,
hvoraf det bl.a.
fremgår, at Deres klient lider af PTSD. De anmodede
endvidere om at få bekræftet, at Deres klient ikke er i
udsendelseposition.

Ved brev af 20. december 2002 meddelte
ministeriet Dem på ny, at Deres ansøgning om humanitær
opholdstilladelse i medfør af udlændingelovens § 9 b,
stk. 1, ikke havde opsættende virkning med hensyn til
udrejsefristen og at det således fortsat påhvilede
Deres klient at udrejse straks.

Ved brev af 7. februar 2003 til Dem meddelte
Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration,
at ministeriet stadfæstede Udlændingestyrelsens
afgørelse af 12. marts 2002, hvorved styrelsen afviste
at behandle Deres klients ansøgning om
opholdstilladelse på baggrund af ægteskab med den
herboende Person 1, jf. udlændingelovens § 9, stk. 7.

Ved brev af 17. februar 2003 til ministeriet anmodede
De om genoptagelse af ministeriets afgørelse af 7.
februar 2003.

Ved ministeriets brev af 24. februar 2003 til Dem
henholdte ministeriet sig til afgørelsen af 7.
februar 2003, hvorved ministeriet stadfæstede
Udlændingestyrelsens afgørelse af 12. marts 2002, hvori
styrelsen afviste at behandle Deres klients ansøgning
om opholdstilladelse på baggrund af ægteskab, jf.
udlændingelovens § 9, stk. 7.

Retsregler og praksis

Ifølge udlændingelovens § 9 b, stk. 1, jf.
lovbekendtgørelse nr. 608 af 17. juli 2002, kan der
gives opholdstilladelse til udlændinge, hvis
”væsentlige hensyn af humanitær karakter afgørende
taler for at imødekomme ansøgningen.”



- 7 -

Afgørelsen af, om der foreligger sådanne særlige
humanitære hensyn, som kan begrunde
opholdstilladelse efter den nævnte bestemmelse, beror
således på et skøn. Ved udøvelsen af dette skøn har
ministeriet i almindelighed navnlig lagt vægt på
ansøgerens personlige forhold, herunder om der er tale
om en familie med mindre børn, der kommer fra et land i
krig, om der foreligger en alvorlig sygdom hos den
eller de pågældende, samt varigheden af opholdet her i
landet.

Efter ministeriets praksis kan der bl.a. meddeles
opholdstilladelse i medfør af udlændingelovens § 9 b,
stk. 1, til personer, der lider af fysiske eller
psykiske sygdomme af meget alvorlig karakter, f.eks.
livstruende sygdomme og uhelbredelige sindssygdomme.
Hvis en person lider af sygdom af meget alvorlig
karakter og har mulighed for at modtage den fornødne
lægehjælp i sit hjemland, kan der dog normalt ikke
gives opholdstilladelse.

Der kan endvidere meddeles humanitær
opholdstilladelse til personer, der ved en
tilbagevenden til et hjemland med vanskelige levevilkår
vil være i risiko for at få eller opleve en forværring
af et alvorligt handicap.

Begrundelse

Efter en gennemgang af sagen har Ministeriet for
Flygtninge, Indvandrere og Integration ikke fundet, at
der foreligger humanitære hensyn af en sådan styrke, at
disse afgørende taler for, at opholdstilladelse bør
gives.

Ministeriet har herved lagt vægt på, at Deres klient
efter det oplyste ikke lider af fysiske eller psykiske
sygdomme af meget alvorlig karakter, og at der ikke i
øvrigt foreligger sådanne omstændigheder, at der er
grundlag for at meddele humanitær opholdstilladelse
efter bestemmelsen i udlændingelovens § 9 b, stk. 1.

PTSD er således ikke en sygdom, der kan begrunde
meddelelse af humanitær opholdstilladelse.

Uanset det oplyste om, at Deres klient er handicappet i
sit højre ben kan dette ikke begrunde meddelelse af
humanitær
opholdstilladelse.



- 8 -

Ministeriet har i den forbindelse lagt vægt på, at
Deres klient ikke ved en tilbagevenden til hjemlandet
vil være i risiko for at få eller opleve en forværring
af sit handicap.
...”

I en erklæring dateret Dato 2 2003 fra Læge 1, Psykiatrisk

Afdeling, Hillerød, hedder det:

”Sagsøger forklarer, at hun er opvokset med sin familie
i Pristina. Hun er nr. 4 af 8 søskende. Hendes søskende
og far er stadig i live, medens moderen er død i 1999.

Ud fra det foreliggende har Sagsøger tidligere været
psykisk rask, idet hun dog præmorbidt angiver at have
været noget genert og tilbageholdende, overvejende pga.
sit fysiske handikap og samtidig havde hun også
tidligere let ved at blive ængstelig (over for
patienten forklaret som indre uro og anspændthed), når
der skete noget nyt.

Fysisk har hun som spæd brækket benet 3 gange.
Omstændighederne kendes ikke. Hun blev behandlet først
på hospital i Pristina, hvilket kun gjorde det hele
værre. Hun har herudover været indlagt på sygehus i
Makedonien, hvor behandlingen hjalp lidt på tilstanden.
Hun har dog siden den tidlige barndom haft betydelige
gener i form af Udeladt og hyppige smerter.

Sagsøger er ikke bekendt med forekomst af psykisk
lidelse i familien.

I erklæring fra psykolog Person 2, dateret 13. december
2002, er en del af de oplevelser Sagsøger var udsat for
under krigen i Kosovo beskrevet. Ud fra erklæringen er
forespurgt om disse oplysninger er dækkende for, hvad
hun i dag mener at have oplevet. Hun har hertil svaret,
at der er andre oplevelser, som hun blot ikke gerne
ønsker at tale om. De nævnte oplevelser indtrådte i
1999, og så vidt man forstår på beskrivelsen, har
Sagsøger kort tid efter truffet sin nuværende ægtefælle
i Kosovo, hvor han var på besøg, idet han allerede
havde ophold i Danmark.

Hun er således i 2001 indrejst til Danmark, hvor hun nu
bor med sin ægtefælle og deres ca. 1 år gamle søn. Hun
har sparsom og kun telefonisk kontakt med den øvrige
familie i Kosovo. Sagsøger har



- 9 -

ingen skoleuddannelse, angiveligt pga. sit fysiske
handikap og har kun kontakt med ægtefællens bror og
dennes familie, der bor i nærheden.

Det er meget vanskeligt for Sagsøger at beskrive,
hvilke symptomer, hun oplever, men der er til gengæld
ingen tvivl om, at hun relaterer det til hændelserne
under krigen i Kosovo, og at de af Sagsøger opleves som
akut opståede, Den aktuelle lidelse må således fastslås
at være opstået i 1999, medens Sagsøger befandt sig i
Kosovo. Sagsøger har ikke modtaget nogen behandling for
sin tilstand, medens hun opholdt sig i Kosovo. Efter
ankomsten til Danmark har hun haft i alt 3 samtaler med
psykolog Person 2. Endelig oplyser Sagsøger, at hun af
sin egen læge har fået
hovedpinetabletter, men herudover har hun ikke fået
behandling.

Forespurgt om hun synes behandlingen hos psykolog
Person 2 hjalp hende, svarede hun, at det har hjulpet
hende lidt, men på hvilken måde, kan hun ikke beskrive.
Tilsvarende synes hun, at hovedpinetabletterne hjælper
lidt.

Diagnose: posttraumatisk belastningsreaktion, kronisk

På undersøgelsestidspunktet angiver Sagsøger sig
fortsat betydeligt plaget af symptomer. Hun har meget
tydeligt svært ved med ord at give udtryk for sin
tilstand og svarer oftest med
enstavelsesord eller blot med ja eller nej. Der skal
typisk stilles meget konkrete spørgsmål til Sagsøger
for at få et billede af hendes aktuelle tilstand, men
på denne baggrund kan det fastslås, at hun har
vanskeligt ved at koncentrere sig og bl.a. har svært
ved at udføre relativt enkelt arbejde i hjemmet. Hun
kan således forklare, at hun ind imellem prøver at lave
mad, men at hun pga. de tidligere oplevelser har svært
ved at gennemføre det og får det "dårligt". Oftest er
det således ægtefællen, der står for
husholdningsrelaterede opgaver. Hun forklarer, at selv
små ting kan få hende til at få det "dårligt". Begrebet
dårligt dækker for Sagsøger over en følelse af tristhed
og ængstelse, præget af hjertebanken og svedtendens og
især udpræget grådtendens, fulgt af dårligt humør. Hun
kan således græde flere timer ad gangen og gør det
oftest hver dag. Hun beskriver en meget kompromitteret
nattesøvn. Hun har således svært



- 10 -

ved overhovedet at falde i søvn og har så typisk
mareridt, hvor hun genoplever hændelserne og vågner
badet i sved. Hun får alt i alt kun sovet relativt få
timer og bliver af samme grund træt og udmattet. Hun
kan heller ikke rigtig koncentrere sig om TV og radio,
men da hun heller ikke kan dansk, har det ikke hendes
store interesse. Hun kan beskrive angstoplevelser,
ligeledes hver eneste dag. De opstår typisk, når hun i
TV ser nyheder, der handler om uheld, som f.eks.
togulykker, biluheld og lignende. Alt, hvad der har med
død og ulykke at gøre, vækker minder om hændelserne og
dermed angst. Hun reagerer også på høje lyde ved at
fare sammen og ryste. Forespurgt, om der er nogen ting,
hun helt undgår at udføre, svarer hun, at hun ikke kan
bevæge sig uden for huset alene, men allerhøjst kan
opholde sig i familiens gårdhave. Skal hun uden for
den, må manden følge hende. Hun har af samme grund kun
meget ringe kontakt med andre end sin ægtefælle. De har
ingen bekendte udover ægtefællens bror og dennes
familie.

Forespurgt om, hvordan hun magter den 1-årige søn,
svarer hun, at det går meget godt. Det er hendes
oplevelse, at det at have sønnen nærmest er en stor
hjælp. Hun anfører, at havde hun ikke haft ham, ville
hun være blevet "sindssyg". Det sker dog, at ægtefællen
må tage over, når hun bliver for træt og udmattet, og
hun nævner i den forbindelse, at hun og ægtefællen har
det godt sammen. Hun føler sig støttet og forstået.

Forespurgt, om hun føler, at livet er værd at leve,
svarer hun, at det føler hun bestemt, specielt fordi
hun har sønnen at tage vare på, men hun mener også, at
hun kun vil føle det således, medens hun er her i
Danmark, medens hun, såfremt hun opholder sig i Kosovo,
ville have det anderledes. Hun kan slet ikke forestille
sig på ny at skulle være i nærheden af Pristina, hvor
hun har haft alle de frygtelige oplevelser. Alene
tanken herom gør, at hun igen får det "dårligt".

Direkte adspurgt, om hun hører stemmer, svarer hun
bekræftende. Når hun får det dårligt, så hører hun de
dødes stemmer, dvs. før de blev dræbt, og det er på ny
relateret til hændelserne i Kosovo. Hun er ganske klar
over, at det foregår inde i hendes eget hoved, og at
andre ikke kan høre stemmerne og dele oplevelserne.



- 11 -

Vedrørende fremtiden ved observanden ikke, hvad hun
skal håbe og tro. Hun håber på at kunne slippe for de
ubehagelige tanker, der hele tiden er i hovedet på
hende, men hun ved ikke, hvordan det skal ske.

Klinisk Vurdering

Observanden, der møder rettidigt til
undersøgelsen fulgt af sin ægtefælle og sin søn, som
ægtefællen tager vare på under samtalen, fremstår med
et alderssvarende ydre. Hun er nydeligt soigneret.
Hendes fremtræden er i øvrigt tydeligt præget af hendes
fysiske handikap i form af Udeladt.

Sagsøger er tydeligt indstillet på gerne at ville
medvirke til undersøgelsen, men har også tydeligvis
meget svært ved det. Hun er
forbeholden i sin kontaktform og tydeligt ængstelig
for, hvad der skal blive stillet af spørgsmål. Hun har
under dele af samtalen været præget af grådlabilitet,
især når samtalen har måttet dreje sig om de tidligere
hændelser, men også ved udspørgen om hendes aktuelle
tilstand, hvor hun i vidtgående grad har forsøgt at
undslå sig for at skulle gengive oplevelser af
følelsesmæssig art og altså har reageret med gråd og
anspændthed, når man har presset hende let for et svar.
Den formelle kontakt har således været nogenlunde, den
følelsesmæssige kontakt har været præget af Sagsøgers
forbeholdenhed, men har slet ikke været præget af
følelsesmæssig
kontaktaflukkethed, som det ses ved skizofreni.
Hendes tankegang er samlet, logisk og indfølelig og har
ikke været præget af tankeforstyrrelser, således som
det ses ved skizofreni.

Hendes stemningsleje må beskrives som noget forsænket.
Det psykomotoriske tempo er naturligt. Hun huser ikke
vrangforestillinger, hun har ikke været hallucineret.

Sagsøger har i undersøgelsessituationen været præget af
anspændthed og ængstelse. Hun har ikke været præget af
appel på neurotisk vis og heller ikke tilbøjelighed til
at lægge skyld og ansvar ud i omgivelserne. Hun har
heller ikke fremtrådt teatralsk eller dramatiserende.

Hun er ikke vurderet til at være i risiko for selvmord
eller selvmordsforsøg under de nuværende
omstændigheder.”



- 12 -

Den 1. juli 2003 rettede Rigspolitichefen henvendelse til FN-

administrationen i Kosovo, UNMIK, med oplysning om, at

Sagsøger ville blive udsendt til Kosovo den 9. juli 2003.

Henvendelsen var vedlagt den lægelige udtalelse af Dato 2

2003.

I en skrivelse af 7. juli 2003 til Rigspolitichefen meddelte

UNMIK, at man ikke kunne modtage Sagsøger i Kosovo. I

skrivelsen hedder det:

”...
Thank you for your letter of 1 July 2003 in which you
notified UNMIK of Denmark's intention to repatriate
forcibly Sagsøger on the 10th of July 2003.
Unfortunately, UNMIK is not able to accept this
repatriation due to the circumstances noted in your
letter and based upon the voluntary medical check that
you attached with the notification.

Under international human rights standards,
particularly the policies of UNHCR and the Convention
on the Rights of the Child, families should not be
separated through forcible repatriation. In light of
the medical diagnosis that you enclosed, the
possibility that
Sagsøger could be separated from her husband and infant
child becomes an even greater concern in that her
removal from her family would place her in conditions
of extreme stress and anxiety that could exacerbate her
medical condition.

As you know, UNMIK's policy on forced returns asks that
no individual with a serious illness untreatable in
Kosovo should be forcibly repatriated. According to the
medical information provided, the examining physician
clearly identifies that Sagsøger is suffering from a
chronic post traumatic stress reaction which is
affecting her ability to function normally in society
and which could become worse if exposed again to the
circumstances which led to her condition. Additionally,
UNMIK has received further medical reports from the
clinical psychiatrist that examined Sagsøger twice in
November 2002 that concurs with the information
provided in the voluntary medical check (please



- 13 -

find attached). This diagnosis confirms that Sagsøger
is suffering from Post Traumatic Stress Disorder and
recommends strongly that she receive professional
psychological treatment. No such treatment is available
at present in Kosovo for PTSD. While UNMIK appreciates
your Government's offer to help Sagsøger obtain and pay
for medication, it is clear that such a simple
unsupervised pharmacological treatment would not be
adequate in this case.

These circumstances are of great concern to UNMIK and,
accordingly, we are not in the position to accept the
forcible return of Sagsøger at this time. Therefore,
UNMIK would request that her scheduled repatriation be
cancelled. Thank you for your consideration and
cooperation in this matter.
...”

Ved skrivelse af 1. august 2003 til advokat Hans Boserup

meddelte Integrationsministeriet Sagsøger afslag på

genoptagelse af anmodningen om humanitær opholdstilladelse.

Det hedder i afgørelsen blandt andet:

”Ved brev af 15. juli 2003 til Ministeriet for
Flygtninge, Indvandrere og Integration har De som
advokat for statsborgeren i Kosovo-provinsen i Serbien
og Montenegro, Sagsøger, ansøgt om opholdstilladelse.
Deres brev var vedlagt en erklæring af 11. juli 2003,
udstedt af Læge 2, hvoraf det bl.a. fremgår, at den
forsøgte udsendelse af Deres klient udløste en akut
psykisk krise hos Deres klient, at Deres klient
fremtræder apatisk, og at Deres klient opfattes som
krisepræget i svær grad. Det fremgår endelig, at det
vurderes, at Deres klient vil udvikle en endnu sværere
psykisk reaktion, som vil blive akut
behandlingskrævende, såfremt hun på ny udsættes for
trussel om adskillelse fra sin ægtefælle og barn.

Ministeriet har opfattet Deres brev som en anmodning om
genoptagelse af Deres klients sag om humanitær
opholdstilladelse, jf. udlændingelovens § 9 b, stk. 1.

...



- 14 -

Ministeriet skal meddele, at ministeriet ikke finder
grundlag for at genoptage behandlingen af Deres klients
sag om humanitær opholdstilladelse.

Ministeriet har herved lagt vægt på, at der ikke er
tilgået sagen væsentlige nye oplysninger siden
ministeriets afgørelse af 23. maj 2003 om at meddele
Deres klient afslag på humanitær opholdstilladelse,
idet oplysningerne om, at Deres klient lider af PTSD,
er indgået i grundlaget for ministeriets afgørelse af
23. maj 2003.

Ministeriet finder således ikke, at de nyeste
helbredsmæssige oplysninger, herunder erklæringen af
Dato 2 2003, vedrørende Deres klients psykiske tilstand
kan føre til meddelelse af humanitær opholdstilladelse,
jf. udlændingelovens § 9 b, stk. 1.
...”

Den Dato 2 2004 fødte Sagsøger en datter, der har

opholdstilladelse i Danmark.

Ved skrivelse af 18. august 2004 til advokat Hans Boserup

afslog Integrationsministeriet på ny at genoptage sagen. Det

hedder i afgørelsen blandt andet:

”Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration
skal meddele, at ministeriet ikke finder grundlag for
at genoptage behandlingen af Deres klients sag.

...

De har ved e-mail af 14. november 2003 som nævnt
anmodet ministeriet om at genoptage sagen om humanitær
opholdstilladelse. De har i den forbindelse anført, at
De anmoder om
opholdstilladelse på ethvert grundlag, herunder
familiesammenføring og helbredsbetinget
opholdstilladelse.

De har ved e-mail af 9. februar 2004 fremsendt en
helbredsattest fra Læge 2 af 3. februar 2004 vedrørende
Deres klients ægtefælle Person 1.



- 15 -

De har ved e-mail af 11. februar 2004 fremsendt kopi af
erklæring af 9. februar 2004 fra kirurgisk afdeling
Holbæk Sygehus, hvoraf det fremgår, at Sagsøger har
været indlagt fra den 4. februar 2004 til den 9.
februar 2004.

De har ved e-mail af 20. februar 2004 fremsendt kopi af
erklæring af 13. november 2003 fra Læge 2, hvoraf det
fremgår, at Sagsøger er gravid med forventet fødsel
medio juni 2004.

Det fremgår af Udlændingeregistret, at Deres klient den
Dato 2 2004 har født en datter.

De har ved e-mail af 7. juni 2004 fremsendt kopi af en
erklæring af 4. juni 2004 fra Læge 2, hvoraf det bl.a.
fremgår, at Sagsøger lider af PTSD.

De har ved e-mail af 18. juni 2004 fremsendt kopi af
Kommunes afgørelse af 29. marts 2004 om førtidspension
til Deres klients ægtefælle, Person 1.

...

Begrundelse

Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration
har efter en gennemgang af sagen ikke fundet, at Deres
e-mails med bilag til
ministeriet indeholder nye væsentlige oplysninger af
betydning for ministeriets behandling af sagen.

Det forhold, at Deres klient har været indlagt på
kirurgisk afdeling fra den 4. februar 2004 til den 9.
februar 2004, kan ikke begrunde meddelelse af humanitær
opholdstilladelse.

Det forhold, at Deres klients ægtefælle Person 1 er
tildelt førtidspension er endvidere ikke en
omstændighed, der kan begrunde humanitær
opholdstilladelse til Deres klient.

Ministeriet kan således henholde sig til sine
afgørelser af 23. maj 2003 og 1. august 2003.”



- 16 -

Den 9. december 2004 rettede Rigspolitichefen på ny

henvendelse til UNMIK med henblik på udsendelse af Sagsøger

til Kosovo. Af en skrivelse af 15. december 2004 fra UNMIK

til Rigspolitichefen fremgår:

”...
This letter is written in response to
notifications made as of 9 December 2004.

...

Based on the information provided in the case of
Sagsøger, UNMIK's position is that the forcible return
to Kosovo of Sagsøger without her minor child and her
husband would not be in accordance with international
standards on family unity. Therefore, UNMIK is unable
to accept the forcible return of Sagsøger at this time.
...”

I en skrivelse af 7. januar 2005 fra klinisk psykolog Person

3 hedder det:

”...

Sagsøger har været i konsultation her den 6. januar
2005 og følgende kan oplyses:

Klienten er i dyb krise, kan ikke sove, er grædende,
giver udtryk for alvorlige
selvmordstanker, der er tunnelsyn og hun har konkrete
overvejelser dersom hun bliver udvist af landet. Jeg
har forsøgt at arbejde med
forskellige scenarier som kunne give hende håb i
fremtiden, men hun er fikseret i selvmordstanker med
konkret indhold. Tilstanden er dybt bekymrende. Kvinden
kan ikke forestille sig, at hun kan magte at have
børnene med sig ved en eventuel udvisning og hun kan
ikke forestille sig et liv uden dem. Jeg anser kvinden
for meget selvmordstruet.

...”

Ved skrivelse af 23. marts 2005 til advokat Hans Boserup

afslog Integrationsministeriet at genoptage sagen om



- 17 -

humanitær opholdstilladelse. Det fremgår af afgørelsen blandt

andet:

”Sagens afgørelse

Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration
skal meddele, at ministeriet ikke finder grundlag for
at genoptage behandlingen af Deres klients sag.

...

Begrundelse

Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration
har efter en gennemgang af sagen ikke fundet, at Deres
e-mail af 11. januar 2005 med bilag indeholder nye
væsentlige oplysninger af betydning for ministeriets
behandling af sagen.

Det oplyste om, at Deres klient er i dyb krise, at hun
ikke kan sove, at hun er grædende og har tunnelsyn,
samt at hendes tilstand er dybt bekymrende, kan således
ikke begrunde meddelelse af humanitær
opholdstilladelse.

Ministeriet har i den forbindelse lagt vægt på, at
Deres klient efter det oplyste ikke lider af en psykisk
sygdom af meget alvorlig karakter.

Ministeriet skal – for så vidt angår
oplysningerne om, at Deres klient anses for meget
selvmordstruet, og at hun har konkrete
selvmordsovervejelser, hvis hun bliver sendt ud af
landet – bemærke, at efter ministeriets praksis er det
ikke i sig selv tilstrækkeligt til at give humanitær
opholdstilladelse, at en ansøger anses for meget
selvmordstruet.

Psykisk sygdom – i kombination med oplysninger om en
aktuel og overvejende risiko for selvmord – vil dog
kunne danne grundlag for meddelelse af humanitær
opholdstilladelse. Sådanne oplysninger om en aktuel og
overvejende risiko for selvmord foreligger imidlertid
ikke i denne sag.

Ministeriet skal i den forbindelse bemærke, at en
selvmordsrisiko, der er forbundet med risikoen for en
udsendelse af landet, som udgangspunkt ikke kan
tillægges betydning.



- 18 -

Ministeriet kan således henholde sig til afgørelserne
af 23. maj 2003, 1. august 2003, 18. august 2004 ...”

Ved skrivelse af 2. december 2005 til advokat Hans Boserup

traf Integrationsministeriet følgende afgørelse om ikke at

genoptage sagen:

”...

Sagens afgørelse

Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration
skal meddele, at ministeriet ikke finder grundlag for
at genoptage behandlingen af Deres klients sag om
humanitær opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9
b, stk. 1.

Der fastsættes ingen udrejsefrist under henvisning til,
at Deres klient har en verserende sag i
Udlændingestyrelsen vedrørende
ægtefællesammenføring, og at Deres klient har ret til
at opholde sig her i landet under styrelsens behandling
af denne sag.

...

Begrundelse

Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration
har efter en gennemgang af sagen ikke fundet, at Deres
brev af 17. november 2005 med bilag indeholder nye
væsentlige oplysninger af betydning for ministeriets
behandling af sagen om humanitær opholdstilladelse
efter
udlændingelovens § 9 b, stk. 1.

Deres klients ægtefælles helbredsforhold, kan ikke
begrunde meddelelse af humanitær
opholdstilladelse til Deres klient.

Ministeriet kan således henholde sig til afgørelserne
af 23. maj 2003, 1. august 2003, 18. august 2004, ...,
23. marts 2005, ...”

Ved skrivelse af 24. januar 2006 til advokat Hans Boserup

afslog Integrationsministeriet på ny at genoptage sagen. I

afgørelsen hedder det blandet andet:



- 19 -

”...

Sagens afgørelse

Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration
skal meddele, at ministeriet ikke finder grundlag for
at genoptage behandlingen af Deres klients sag om
humanitær opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9
b, stk. 1.

Der fastsættes ingen udrejsefrist under henvisning til,
at Deres klient har en verserende sag i
Udlændingestyrelsen vedrørende
ægtefællesammenføring, og at Deres klient har ret til
at opholde sig her i landet under styrelsens behandling
af denne sag.

...

Begrundelse

Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration
har efter en gennemgang af sagen ikke fundet, at det i
processkrift 4 pag 6. anførte nye anbringende
vedrørende Deres klients fami-liemæssige tilknytning
til Danmark indeholder nye væsentlige oplysninger af
betydning for ministeriets behandling af sagen om
humanitær opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9
b, stk. 1.

Ministeriet finder således ikke, at den nævnte
henvisning til udlændingelovens § 26 kan føre til, at
Deres klient meddeles humanitær opholdstilladelse.

Ministeriet har herved lagt vægt på, at
omstændighederne omkring og selve forløbet af en
faktisk udsendelse af en afvist asylansøger ikke efter
ministeriets praksis udgør en sådan særlig belastning
som nævnt i udlændingelovens § 26.

Ministeriet har endvidere lagt vægt på, at ministeriet
ikke finder, at en udsendelse af Deres klient, der vil
medføre en adskillelse af Deres klient fra hendes
herboende ægtefælle og to mindreårige børn, er en sådan
særlig belastning som nævnt i udlændingelovens § 26.

Ministeriet har herved lagt vægt på, at en ansøgers
familiemæssige tilknytning her til landet efter
ministeriets praksis ikke i sig selv



- 20 -

er tilstrækkelig til at begrunde meddelelse af
humanitær opholdstilladelse.

Ministeriet henviser i den forbindelse til, at det
fremgår af de oprindelige bemærkninger til bestemmelsen
i udlændingelovens § 9, stk. 2, nr. 2, jf. lovforslag
nr. L 201 af 19. marts 1985 (Folketingstidende 1984-
1985, tillæg A, sp. 4091-4092 f), at vurderingen af, om
betingelserne for at give humanitær opholdstilladelse
er til stede, i sagens natur må være meget konkret. Det
fremgår desuden af bemærkningerne, at reglen er
tiltænkt et snævert anvendelsesområde, og at det derfor
vil være af betydning for vurderingen, med hvilken
styrke de enkelte hensyn foreligger, og ikke mindst om
de foreligger i kombination.

Efter ministeriets praksis kan ministeriet således give
humanitær opholdstilladelse bl.a.
under henvisning til, at en kombination af de i § 26
nævnte hensyn foreligger – herunder hensynet om
familiemæssig tilknytning her til landet – uanset at
disse hensyn ikke hver for sig i sig selv kan begrunde
meddelelse af humanitær opholdstilladelse. Som forudsat
i forarbejderne til bestemmelsen er ministeriets
praksis i den henseende restriktiv.

Ministeriet bemærker endvidere, at Deres klient ikke i
øvrigt opfylder betingelserne for med-delelse af
humanitær opholdstilladelse. Der henvises i den
forbindelse til de tidligere trufne afgørelser i sagen
om afslag på humanitær opholdstilladelse og afslag på
genoptagelse af sagen.

Deres klients ægtefælles helbredsmæssige forhold kan
ikke medføre en ændret vurdering heraf.

...

Ministeriet henviser endelig til, at det forhold, at
UNMIK afviser at acceptere udsendelse af en afvist
asylansøger, ikke fritager den pågældende fra pligten
til at udrejse af Danmark, jf.
udlændingelovens § 30, stk. 1.

Ministeriet kan således henholde sig til afgørelserne
af 23. maj 2003, 1. august 2003, 18. august 2004,...,
23. marts 2005, ... og 2. decem-ber 2005.
...”



- 21 -

Parternes procedure

Sagsøger har til støtte for den nedlagte påstand gjort
gældende, at hun lider af PTSD, hvilket de fremlagte
lægeerklæringer vidner om, og der er ingen reelle
behandlingsmuligheder i Kosovo. Efter en lægelig vurdering er
der ingen tvivl om, at det vil være fatalt for hende at vende
tilbage til Kosovo. Ubehandlet PTSD kan føre til egentlig
sindssygdom som f.eks. skizofreni.

Udlændingelovens regel om humanitær opholdstilladelse kan

ikke fortolkes uden at inddrage den langvarige og grundige

debat i Folketinget i 1985 og ministerens korrektion af

praksis i september 1999. Ministeren meddelte i september

1999 Folketinget, at opholdstilladelse ville blive givet til

syge flygtninge, der ved hjemsendelse var i risiko for

forværring af et alvorligt handicap. Dette kriterium anvender

Integrationsministeriet imidlertid ikke, men anvender i

stedet kriteriet meget alvorlig sygdom. Ministeriet inddrager

kun behandlingsforholdene i hjemlandet, hvis man er sindet at

give opholdstilladelse. Ministeriets afgørelse er i strid med

både forarbejderne til bestemmelsen og med praksis efter

korrektionen i september 1999, og det er forkert

retsanvendelse alene at forholde sig til ministeriets

bemærkninger til lovændringen i 2002, der alene havde som

formål at ændre bestemmelsens nummerbetegnelse og ikke på

nogen måde havde til formål at ændre bestemmelsens indhold

eller anvendelse.

Ved en ansøgning om humanitær opholdstilladelse skal

Integrationsministeriet endvidere foretage overvejelser af de

i udlændingelovens § 26 anførte kriterier, herunder hvorvidt

udsendelse vil udgøre en særlig belastning, idet der i

forarbejderne til bestemmelsen udtrykkelig henvises til § 26.



- 22 -

En udsendelse vil være en særlig belastning for hende og i

strid med § 26, idet hun derved adskilles fra sin mand og to

mindreårige børn, der alle har opholdstilladelse i Danmark.

FN råder over både lægelig og juridisk sagkundskab og har to

gange afslået Danmarks begæring om tvangsudsendelse under

henvisning til hendes behandlingskrævende alvorlige og

kroniske sygdom, de manglende behandlingsmuligheder i Kosovo

samt til det forhold, at udsendelse vil medføre adskillelse

fra familien.

Det vil være i strid med EMRK artikel 8 at udsende hende,

idet familien herved vil blive splittet. Familien kan ikke

henvises til at leve sit familieliv i Kosovo, idet hendes

ægtefælle er handicappet flygtning fra Kosovo og ikke med

saglig begrundelse kan henvises til at nyde sin ret til et

familieliv dér.

Integrationsministeriet har til støtte for påstanden om

frifindelse gjort gældende, at der efter udlændingelovens § 9

b, stk. 1, kan meddeles opholdstilladelse, hvis en udlænding

befinder sig i en sådan situation, at væsentlige hensyn af

humanitær karakter afgørende taler for at imødekomme

ansøgningen.

Vurderingen af, hvorvidt der kan meddeles humanitær

opholdstilladelse foretages på grundlag af en konkret og

individuel vurdering af såvel de lægelige som de øvrige

oplysninger, der foreligger i den enkelte sag.

Yderligere foretages vurderingen ud fra den restriktive

praksis, der er fastlagt i lyset af, at bestemmelsen i § 9 b,

stk. 1, både efter ordlyden og forarbejderne er tiltænkt et

meget begrænset anvendelsesområde.



- 23 -

På den baggrund kan lidelserne PTSD og depression efter

ministeriets praksis ikke i sig selv begrunde meddelelse af

humanitær opholdstilladelse, men oplysninger om sådanne

lidelser indgår som relevant hensyn ved vurderingen af, om

disse lidelser i kombination med andre hensyn konkret kan

begrunde meddelelse af humanitær opholdstilladelse efter

udlændingelovens § 9 b, stk. 1.

Det bestrides, at ministeriets afgørelser eller de anvendte

kriterier skulle være truffet i strid med lovens forarbejder

mv.

Det gøres overordnet gældende, at Integrationsministeriet ved

sine afgørelser af 23. maj 2003, 1. august 2003, 18. august

2004, 23. marts 2005, 2. december 2005 og 24. januar 2006 har

inddraget og vurderet samtlige relevante kriterier ved

bedømmelsen af, om der kunne meddeles Sagsøger humanitær

opholdstilladelse. Afgørelsen heraf beror på et skøn, og det

bestrides, at det skøn, som ministeriet har foretaget, ikke

skulle være lovligt og sagligt.

Ministeriet har ved sin afgørelse af 23. maj 2003 lagt de

foreliggende lægelige oplysninger til grund og foretaget et

lovligt og sagligt juridisk skøn ved afvejningen af de

foreliggende omstændigheder inden for rammerne af

udlændingelovens § 9 b, stk. 1, forarbejderne hertil og

administrativ praksis. Ministeriet lagde vægt på, at Sagsøger

efter det oplyste ikke led af en fysisk eller psykisk sygdom

af meget alvorlig karakter, og at der ikke i øvrigt forelå

omstændigheder, som gav grundlag for at meddele humanitær

opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9 b, stk. 1.

Ministeriet lagde til grund, at Sagsøger led af PTSD, men

lagde i den forbindelse vægt på, at PTSD ikke er en sygdom,

der kan begrunde meddelelse af humanitær opholdstilladelse

efter udlændingelovens § 9 b, stk. 1.



- 24 -

Ministeriet anførte endvidere, at Sagsøgers handicap i højre

ben ikke kan begrunde meddelelse af humanitær

opholdstilladelse, og ministeriet lagde i den forbindelse

vægt på, at Sagsøger ikke ved tilbagevenden vil være i risiko

for at få eller opleve en forværring af sit handicap.

Endvidere gøres det gældende, at ministeriet ved sine

afgørelser af 1. august 2003 og 18. august 2004 med rette

vurderede, at der ikke var fremkommet nye faktiske

oplysninger af så væsentlig betydning, at der var en vis

sandsynlighed for, at sagen havde fået et andet resultat,

hvis oplysningerne havde foreligget, da ministeriet traf

afgørelse den 23. maj 2003, og at derfor ikke var grundlag

for at genoptage sagen.

I forhold til Integrationsministeriets afgørelse af 23. marts

2005 gøres det gældende, at der heller ikke er grundlag for

at tilsidesætte denne afgørelse. Det gøres gældende, at

ministeriet med rette fandt, at der ikke var grundlag for at

genoptage Sagsøgers sag. Det er et grundlæggende krav for, at

der kan ske administrativ genoptagelse, at der er fremkommet

væsentlige nye oplysninger, der kan føre til en ændret

vurdering af den tidligere trufne afgørelse, såfremt disse

oplysninger havde foreligget, da den oprindelige afgørelse

blev truffet.

Sagsøger anmodede ved e-mail af 11. januar 2005 ministeriet

om at genoptage hendes sag om humanitær opholdstilladelse

efter udlændingelovens § 9 b, stk. 1. Hun vedlagde erklæring

af 7. januar 2005 fra klinisk psykolog Person 3, hvoraf

fremgik, at hun var i dyb krise, ikke kunne sove, var

grædende, gav udtryk for alvorlige selvmordstanker, havde

tunnelsyn, og at hun havde konkrete

selvmordsovervejelser, hvis hun blev sendt ud af landet.



- 25 -

Psykologen fandt hendes tilstand dybt bekymrende og anså

hende for meget selvmordstruet.

Ved sin afgørelse af 23. marts 2005 lagde

Integrationsministeriet vægt på, at det forhold, at Sagsøger

var i dyb krise, ikke kunne sove og havde tunnelsyn, samt at

hendes tilstand var dybt bekymrende, ikke kunne begrunde

meddelelse om humanitær opholdstilladelse.

Integrationsministeriet lagde i den forbindelse vægt på, at

Sagsøger efter det oplyste ikke led af en psykisk sygdom af

meget alvorlig karakter. Integrationsministeriet bemærkede,

at det forhold, at Sagsøger ansås for selvmordstruet og havde

konkrete selvmordsovervejelser, efter ministeriets praksis

ikke i sig selv var tilstrækkelig til at give humanitær

opholdstilladelse.

Psykisk sygdom i kombinationen med oplysninger om aktuel

overvejende risiko for selvmord ville dog kunne danne

grundlag for meddelelse af humanitær opholdstilladelse.

Integrationsministeriet fandt dog ikke, at der forelå sådanne

oplysninger i sagen. Integrationsministeriet bemærkede, at en

selvmordsrisiko, der er forbundet med risikoen for en

udsendelse af landet, som udgangspunkt ikke kan tillægges

betydning.

Ved sin afgørelse af 2. december 2005 lagde ministeriet vægt

på, at der ikke var fremsendt sådanne nye oplysninger af

betydning for ministeriets behandling af sagen om humanitær

opholdstilladelse, at der var grundlag for at genoptage

sagen. Sagsøger havde til støtte for sin

genoptagelsesanmodning vedlagt kopi af lægelige oplysninger

vedrørende hendes ægtefælle.

På baggrund af det i Sagsøgers processkrift 4 anførte om, at

udlændingelovens § 26 og de heri nævnte hensyn skulle føre



- 26 -

til, at der burde meddeles hende opholdstilladelse i medfør

af udlændingelovens § 9 b, stk. 1, foretog

Integrationsministeriet en fornyet vurdering af sagen.

Integrationsministeriet fandt imidlertid ikke, at det anførte

om den familiemæssige tilknytning, samt ægtefællens

helbredsmæssige forhold, kunne føre til en genoptagelse af

sagen, idet der ikke var tale om væsentlige nye oplysninger

af betydning for ministeriets behandling af sagen.

Ministeriet fandt således, at udlændingelovens § 26 ikke

kunne føre til, at Sagsøger blev meddelt humanitær

opholdstilladelse i medfør af § 9 b, stk. 1. Ministeriet

henviste i den forbindelse til de oprindelige bemærkninger

til bestemmelsen i udlændingelovens § 9, stk. 2, nr. 2 (nu §

9 b, stk. 1), hvoraf blandt andet fremgår, at det vil være af

betydning for vurderingen om meddelelse af humanitær

opholdstilladelse, med hvilken styrke det i § 26 nævnte

hensyn foreligger og ikke mindst som de foreligger i

kombination.

Efter ministeriets praksis kan ministeriet give humanitær

opholdstilladelse blandt andet under henvisning til, at en

kombination af de i § 26 nævnte hensyn foreligger - herunder

hensynet om familiemæssig tilknytning her til landet -uanset,

at disse hensyn ikke hver for sig i sig selv kan begrunde

meddelelse om humanitær opholdstilladelse. Det bemærkes i den

forbindelse, at det som tidligere anført i forarbejderne til

bestemmelsen er forudsat, at bestemmelsen anvendes

restriktivt.

Ministeriet lagde ved afgørelsen vægt på, at Sagsøger ikke i

øvrigt opfyldte betingelserne for meddelelse af humanitær

opholdstilladelse, jf. de tidligere herom trufne afgørelser.

Hendes helbredsmæssige forhold kunne ikke føre til en ændret

vurdering. Ministeriet fandt således ikke, at

omstændighederne omkring og selve forløbet af en faktisk



- 27 -

udsendelse af en afvist asylansøger såvel som udsendelsen af

Sagsøger, der ville medføre en adskillelse af hende fra

hendes herboende ægtefælle og to mindreårige børn, kunne føre

til, at der kunne meddeles opholdstilladelse efter

udlændingelovens § 9 b, stk. 1.

Landsrettens begrundelse og resultat:

På baggrund af udlændingelovens ordlyd og forarbejder udtaler

Højesteret i dommen gengivet i Ugeskrift for Retsvæsen

2006.2095, at posttraumatisk stress-syndrom (PTSD) i

almindelighed ikke i sig selv kan begrunde humanitær

opholdstilladelse. Det følger endvidere af dommen, at det

forhold, at FN-myndighederne i Kosovo i et vist omfang nægter

at medvirke til en tvangsmæssig udsendelse til Kosovo af

personer, der lider af PTSD, ikke i sig selv kan begrunde en

pligt for Integrationsministeriet til at meddele humanitær

opholdstilladelse.

Integrationsministeriet har på baggrund af en konkret

vurdering af de på afgørelsestidspunkterne foreliggende

lægelige og personlige oplysninger vurderet, at der ikke

forelå humanitære hensyn af en sådan styrke, at disse

afgørende talte for at meddele Sagsøger opholdstilladelse

efter § 9 b, stk. 1.

Der er ikke grundlag for at antage, at afgørelserne er

baseret på ulovlige kriterier, eller at ministeriet har

undladt at inddrage relevante forhold i vurderingen. Sagsøgte

har således – udover de helbredsmæssige oplysninger -

inddraget blandt andet det forhold, at Sagsøger har ægtefælle

og to børn bosiddende i Danmark. De trufne afgørelser strider

ikke mod Den Europæiske

Menneskerettighedskonvention art. 8 eller mod andre



- 28 -

internationale forpligtelser. Ved afgørelser efter § 9 b,

stk. 1, er der overladt udlændingemyndighederne et skøn, og

landsretten finder ikke grundlag for at tilsidesætte det af

ministeriet udøvede skøn.

Herefter tages Integrationsministeriets frifindelsespåstand

til følge.

Med hensyn til sagens omkostninger forholdes som nedenfor

bestemt, idet bemærkes at 3.602,50 kr. vedrører sagsøgtes

udgifter til materialesamling, mens resten vedrører sagsøgtes

udgifter til advokat.

T h i  k e n d e s  f o r  r e t:

Sagsøgte, Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og

Integration, frifindes.

Sagsøger skal inden 14 dage betale 25.000 kr. i

sagsomkostninger til sagsøgte.

(Sign.)
___  ___  ___