Sagen drejer sig om, hvorvidt betingelserne for at henvise en sag om Skattestyrelsens forhøjelse af sagsøgers skattepligtige indkomst til behandling ved landsretten som første instans er opfyldt
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Forvaltningssag;
Retspleje og civilproces;
Skat;

/

ØSTRE LANDSRET
KENDELSE

afsagt den 7. marts 2023

Sag BS-34712/2022-OLR
(14. afdeling)

Sagsøger
(advokat Michael Amstrup)

mod

Skatteministeriet
(advokat Birgitte Kjærulff Vognsen)

Landsdommerne Michael Kistrup, Benedikte Holberg og Mathias Eike (kst.) har
deltaget i sagens afgørelse.

Denne kendelse vedrører spørgsmålet om, hvorvidt betingelserne i retspleje-
lovens § 226, stk. 1, for at henvise en sag til behandling ved landsret er opfyldt.

Sagsfremstilling
Sagen, der angår en prøvelse af en afgørelse truffet den 22. november 2021 af
Skatteankenævnet Hovedstaden Vest, vedrører spørgsmålet, om skattemyndig-
hederne med rette har forhøjet Sagsøgers skattepligtige ind-komst for
indkomståret 2015 med 476.329 kr. Forhøjelsen svarer til differencen mellem
købesummen for et kolonihavehus, der var aftalt mellem Sagsøger og sælger
(50.000 kr.), og en af bestyrelsen for kolonihaveforenin-gen foretaget vurdering
af det solgte kolonihavehus (526.329 kr.).

Kolonihaveforeningens bestyrelse foretog den 11. juli 2015 en vurdering af det
pågældende kolonihavehus. Af vurderingen fremgår, at bebyggelsens aktuelle
værdi efter nedskrivning og fradrag udgjorde 526.329 kr.



/

2

Af slutseddel af 10. august 2015 mellem Sagsøger og sælger – af hvem Sagsøger
forud havde lejet kolonihavehuset i ca. 1 år – fremgår, at købesummen for
kolonihavehuset var 50.000 kr., og at denne skulle betales kontant ved
overdragelse/godkendelse af huset.

Den 3. juli 2018 traf Skattestyrelsen afgørelse om at forhøje Sagsøgers
skattepligtige indkomst for indkomstårene 2015 og 2016 på baggrund af en
forudgående kontrol af hendes indkomstgrundlag. Angående indkomstå-ret 2015
forhøjede Skattestyrelsen Sagsøgers indkomst med bl.a. 526.329 kr. med
henvisning til, at Sagsøger ikke havde påvist, at købesummen for kolonihavehuset
på 50.000 kr. var betalt med beskat-tede midler, og at hun i øvrigt – henset til den
af Skattestyrelsen skønnede vær-di af kolonihavehuset – har modtaget en
skattepligtig gave i forbindelse med handlen, jf. statskasselovens § 4, litra c, da
den aftalte købesum efter styrelsens opfattelse ikke var i overensstemmelse med,
hvad uafhængige parter med mod-stående interesser ville have aftalt.
Skattestyrelsen havde ud fra Sagsøgers selvangivne indkomst samt indkomstårets
formueforskydninger desuden beregnet hendes samlede privatforbrug for
indkomståret 2015 til -62.953 kr.

Sagsøger indbragte Skattestyrelsens afgørelse for Skatteanke-nævnet.

Af Skatteankenævnets afgørelse af 22. november 2021 fremgår, at nævnet angå-
ende forhøjelsen på 526.329 kr. af Sagsøgers indkomst i 2015 ændrede denne til
476.329 kr., svarende til differencen mellem købesummen for kolonihavehuset
(50.000 kr.) og den af bestyrelsen for kolonihaveforeningen foretagne vurdering
af samme kolonihavehus (526.329 kr.). Skatteankenævnets afgørelse herom er
navnlig begrundet med, at Sagsøger ikke har påvist pengestrømme eller
tilsvarende, der tilstrækkeligt kan godtgøre, at hun har erlagt købesummen for
kolonihavehuset med midler fra egen kontant-beholdning, eller at den faktisk
erlagte købesum svarer til den af slutsedlen fremgående, og at hun herved – og
uden modydelse – har opnået en ”eksorbi-tant stor” formuefordel, som hun er
skattepligtig af.

Sagen er af Retten i Retten i Glostrup henvist til Østre Landsret, jf. retspleje-
lovens § 226, stk. 1, ved kendelse af 15. september 2022 (BS-6881/2022-GLO).
Af kendelsen fremgår:

”Sagen drejer sig om, hvorvidt Sagsøgers skattepligti-ge indkomst for
2015 med rette blev forhøjet med 476.329 kr. af skatte-myndighederne.
Forhøjelsen svarer til differencen mellem købesum-men for et
kolonihavehus, der var aftalt mellem Sagsøger og sælgeren, og en af
bestyrelsen for kolonihaveforeningen foretaget værdisætning af det
solgte kolonihavehus.



/

3

Retten vil forudsætningsvis skulle tage stilling til, om skattemyndighe-
den var berettiget til at foretage den omhandlede regulering af den
skattepligtige indkomst, under henvisning til ejendomsavancebeskat-
ningslovens § 4, stk. 6, og afskrivningslovens § 45, stk. 3, herunder om
reguleringen kunne begrundes alene i differencen mellem den aftalte
købspris og foreningens skønsmæssig værdisætning, uanset om sælger
og Sagsøger var interesseforbundet.

Da spørgsmålet herom ikke ses afklaret i teori eller i praksis, og idet ret-
ten finder, at spørgsmålet har generel betydning for retsanvendelsen og
retsudviklingen inden for det skatteretlige område, er betingelserne for at
henvise sagen til behandling ved Østre Landsret som første instans
opfyldt, jf. retsplejelovens § 226, stk. 1.”

Parternes påstande og anbringender i hovedsagen
Sagsøger har nedlagt påstand om, at hendes skattepligtige indkomst i
indkomståret 2015 skal nedsættes med 476.329 kr. Hun har til støtte for påstanden
overordnet gjort gældende, at der i skatteretten hersker et grund-læggende princip
om, at aftaler indgået mellem uafhængige parter lægges til grund i skattemæssig
henseende, og at skattemyndighederne ikke har adgang til at ændre en pris, der er
aftalt mellem sådanne, og at vurderingen foretaget af kolonihaveforeningens
bestyrelse i øvrigt ikke er udtryk for kolonihavehusets markedsværdi.

Skatteministeriet har nedlagt påstand om frifindelse og har til støtte herfor gjort
gældende, at den aftalte overdragelsessum for kolonihavehuset er åben-bart
forkert, og at Sagsøger ved købet af det omhandlede ko-lonihavehus har modtaget
en vederlagsfri formuefordel på 476.329 kr., da hun påstår, at der er aftalt en
købesum på 50.000 kr., uanset at kolonihavehuset på overdragelsestidspunktet
havde en markant højere handelsværdi. Denne for-muefordel, som Sagsøger
vederlagsfrit modtog i indkomståret 2015, er skattepligtig, jf. statsskattelovens §
4. Dette gælder, uanset om der er tale om uafhængige parter, hvorved bemærkes,
at Sagsøger og sælger ikke havde konkret modstående skattemæssige interesser i
at angive den meget lave overdragelsespris i slutsedlen.

Parternes bemærkninger til spørgsmålet om henvisning
Sagsøger har anmodet om, at sagen henvises til behandling ved landsretten i 1.
instans, og har til støtte herfor navnlig gjort gældende, at de præmisser, der
fremgår af den indbragte afgørelse, vil medføre en markant æn-dring af den hidtil
gældende retstilstand vedrørende skattemyndighedernes adgang til at tilsidesætte
aftaler indgået mellem uafhængige parter med mod-stridende interesser, og at den
indbragte afgørelse strider imod ordlyden af Den juridiske vejledning. Det er
endvidere anført, at spørgsmålet om skattemyndig-hedernes adgang til at
tilsidesætte aftaler indgået mellem uafhængige parter



/

4

med modstridende interesser ses at være relevant for alle borgere, som indgår en
aftale med en uafhængig part. Det bemærkes herved, at hverken ejendomsa-
vancebeskatningslovens § 4, stk. 6, eller afskrivningslovens § 45, stk. 3, udgør
hjemmel til den gennemførte beskatning. Desuden vedrører SKM2007.83.Ø, som
Skatteministeriet henviser til, ikke til en situation som den foreliggende, og
afgørelsen er således ikke sammenlignelig med den foreliggende sag.

Skatteministeriet har protesteret mod anmodningen om henvisning og har til
støtte herfor navnlig anført, at sagen ikke indeholder et tvivlsomt lovfortolk-
ningsspørgsmål, da det fremgår af ejendomsavancebeskatningslovens § 4, stk. 6,
og afskrivningslovens § 45, stk. 3, at såvel den samlede kontantomregnede
afståelsessum som den fordeling på aktiver, som parterne har aftalt i forbind-else
med afståelse af aktiver, er undergivet skattemyndighedernes prøvelse, og at
denne lovfæstede korrektionsadgang ikke er begrænset til situationer, hvor der er
sket overdragelse mellem interesseforbundne parter. Af bestemmelsernes
forarbejder følger også, at en af parterne aftalt overdragelsessum kan korrige-res,
hvis den er ”åbenbart forkert” . Efter ejendomsavancebeskatningslovens § 4, stk.
6, og afskrivningslovens § 45, stk. 3, består der således en adgang for myn-
dighederne til – i særlige tilfælde – at korrigere en mellem uafhængige parter
aftalt overdragelsessum. Det bemærkes endvidere, at landsretten i SKM
2007.83.Ø henviste til ejendomsavancebeskatningslovens § 4, stk. 6, som hjem-
mel til korrektion af en mellem ikke-interesseforbundne parter aftalt samlet
overdragelsessum. Retstilstanden må anses for afklaret, og sagen kan derfor ikke
anses for at have generel betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen eller
væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt, jf. retsplejelovens § 226, stk. 1.
Resultatet i den foreliggende sag beror derimod på en konkret bevisbe-dømmelse
af, om den aftalte overdragelsessum er åbenbart forkert. For så vidt angår det af
sagsøgeren anførte om, at afgørelsen er i strid med Den juridiske vejledning,
bemærkes, at det følger af Den juridiske vejledning 2022-1, afsnit C.A.6.1.1, at
der kan ske korrektion og beskatning, hvis det fastsatte vederlag klart afviger fra
handelsværdien.

Landsrettens begrundelse og resultat
Efter retsplejelovens § 226, stk. 5, skal landsretten af egen drift påse, at betingel-
serne for at henvise en sag til behandling ved landsretten i 1. instans, jf. retsplej-
elovens § 226, stk. 1, er opfyldt.

Den henviste sag angår, om skattemyndighederne med rette har forhøjet
Sagsøgers skattepligtige indkomst for indkomståret 2015 med et be-løb svarende
til differencen mellem den aftalte købesum for et kolonihavehus og en af
bestyrelsen for kolonihaveforeningen foretaget vurdering af samme hus. Det er
herunder blandt andet spørgsmålet, om Sagsøger og sælger af kolonihavehuset
havde modstående interesser, ligesom parterne i



/

5

sagen er uenige om opgørelsen af kolonihavehusets handelsværdi på salgstids-
punktet.

Landsretten finder på det foreliggende grundlag, at afgørelsen af sagen navnlig
beror på konkrete bevisvurderinger, og at sagen heller ikke i øvrigt rejser så-
danne principielle spørgsmål, at betingelserne for henvisning til landsretten er
opfyldt.

Landsretten sender derfor sagen tilbage til byretten til fortsat behandling.

THI BESTEMMES:

Landsretten afviser at behandle sagen i 1. instans og sender sagen til byretten til
fortsat behandling.



/