Landsrettens dom i sag om, hvorvidt omstødelse var anlagt rettidigt, om dispositioner, der indebar utilbørlig begunstigelse af en kreditor, kunne omstødes, og om boets kra... Vis mere
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Konkurs og anden insolvens;

/

HØJESTERETS DOM
afsagt onsdag den 1. juni 2022

Sag BS-25020/2021-HJR
(1. afdeling)

Sparekassen Vendsyssel (nu Sparekassen Danmark)
(advokat Anders Ørgaard)

mod

Appelindstævnte, tidligere Appellant under konkurs
ved kurator, advokat Boris Frederiksen (advokat Jesper Saugmandsgaard Øe)

I tidligere instanser er afsagt dom af Retten i Hjørring den 23. april 2019 (BS-
17249/2018-HJO) og af Vestre Landsrets 1. afdeling den 22. december 2020 (BS-
21040/2019-VLR).

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Thomas Rørdam, Henrik Waaben, Jan
Schans Christensen, Kurt Rasmussen og Søren Højgaard Mørup.

Påstande
Appellanten, Sparekassen Vendsyssel (nu Sparekassen Danmark), har påstået
afvisning, subsidiært frifindelse. Endvidere har Sparekassen Vendsyssel påstået
tilbagebetaling af det beløb, som sparekassen har betalt til opfyldelse af
landsrettens dom for det tilfælde, at sparekassen får medhold i afvisnings- eller
frifindelsespåstanden.

Appelindstævnte, tidligere Appellant under konkurs ved kurator, advokat Boris
Frederiksen, har påstået stadfæstelse af landsrettens dom.



/

2

Anbringender
Sparekassen Vendsyssel (nu Sparekassen Danmark) har supplerende anført
navnlig, at sagen skulle have været anlagt af Vidne 1 under konkurs, idet
Appelindstævnte, tidligere Appellant under konkurs’ krav reelt vedrører Vidne 1
under konkurs. Vidne 1 under konkurs kunne have støttet om-stødelseskravet på
både konkurslovens § 74 og § 79. Det er også Vidne 1's forhold, som landsretten
har lagt afgørende vægt på. Da kravet skulle eller i hvert fald kunne have været
rejst af Vidne 1 under konkurs, skal fristen i konkurslovens § 81 regnes fra
dekretdagen i dette konkursbo. Da denne frist ikke er overholdt, skal sagen
afvises.

Betingelserne for anvendelse af konkurslovens § 74 er ikke opfyldt.
Appelindstævnte, tidligere Appellant var solvent, da hun foretog de omstridte
dispositioner, idet hun modtog ejendommen Adresse under forudsætning af, at
hun samtidig overtog gælden. Hun var i stand til at overholde sine økonomiske
forpligtelser, herunder betale ydelserne vedrørende lånet i ejendommen. Det har
ingen be-tydning for vurderingen af hendes solvens, at banken også indgik en
aftale med Vidne 1 om selvskyldnerkaution.

Appelindstævntes, tidligere Appellant økonomiske problemer skyldes alene, at
hun blev dømt til at betale Vidne 1 under konkurs 3.250.000 kr. Vestre Landsrets
af-gørelse i den sag er imidlertid forkert, idet landsretten ikke tog højde for, at hun
reelt kun modtog en gave på knap 400.000 kr. svarende til forskellen mellem
ejendommens værdi og den gældsforpligtelse, som hun påtog sig over for Spa-
rekassen Vendsyssel. Dertil kommer, at tilbagebetalingskravet på 3.250.000 kr.
først blev fremsat den 24. november 2014 og først fastslået ved landsrettens dom
af 16. marts 2017.

Sparekassen Vendsyssel hverken kendte eller burde kende til, at landsretten den
16. marts 2017 ville fastslå et tilbagebetalingskrav på 3.250.000 kr. som følge af,
at pantegælden ikke skulle fratrækkes, og Sparekassen Vendsyssel hverken kendte
eller burde kende til eventuel insolvens hos Appelindstævnte, tidligere Appellant
på tidspunktet for tinglysningen af ejerpantebrevet den 22. maj 2013. Sparekassen
Vendsyssel havde heller ikke noget kendskab i øvrigt til Appelindstævntes,
tidligere Appellant økonomi.

Normalt vil utilbørlighed forudsætte, at dispositionen er styret af et truende
økonomisk kollaps, men i dette tilfælde gik der fire år, før Appelindstævnte,
tidligere Appellant blev erklæret konkurs. Det lå uden for Sparekassen
Vendsyssels forestillinger, at Appelindstævnte, tidligere Appellant skulle blive
erklæret konkurs. Der foreligger dermed ikke utilbørlighed, som er et krav efter
konkurslovens § 74, og Sparekassen Vendsyssel kan i givet fald ikke siges at have
kendt eller burde have kendt til utilbørligheden.



/

3

Et eventuelt omstødelseskrav vil under alle omstændigheder være forældet.
Forældelseslovens regler finder anvendelse på omstødelseskravet, der må anses
for at være et erstatningskrav uden for kontrakt. Forældelsen begyndte derfor at
løbe den 22. maj 2013 ved underpantsætningen af ejerpantebrevet, og den tre-
årige forældelsesfrist var derfor udløbet ved sagens anlæg den 17. maj 2018.

Appelindstævnte, tidligere Appellant under konkurs har supplerende anført
navnlig, at kon-kursboet er rette sagsøger i sagen. Vidne 1's kreditorer havde ikke
et direkte omstødelseskrav mod Sparekassen Vendsyssel, da der ikke var samti-
dighed mellem overdragelsen af ejendommen fra Vidne 1 til Appelindstævnte,
tidligere Appellant og de dispositioner, hvorved Appelindstævnte, tidligere
Appellant begunsti-gede Sparekassen Vendsyssel. Selv om Vidne 1's konkursbo
havde kunnet rette krav mod Sparekassen Vendsyssel efter konkurslovens § 79,
afskæ-rer bestemmelsen ikke Appelindstævntes, tidligere Appellant konkursbo fra
at rette krav mod Sparekassen Vendsyssel. Da konkursboet er rette sagsøger, er
fristen i konkurs-lovens § 81 overholdt.

Omstødelseskravet er ikke forældet, idet kravet først er stiftet ved konkursde-
kretets afsigelse. Det forhold, at den begunstigede ifølge konkurslovens § 76 skal
svare erstatning, betyder ikke, at kravet er et erstatningskrav i relation til
forældelsesloven. Reglen anviser blot, hvordan omstødelseskravet skal opgøres.

Højesterets begrundelse og resultat

Sagens baggrund og problemstillinger
Appelindstævnte, tidligere Appellant underskrev den 5. marts 2013 en
kassekreditkontrakt, hvorved hun anerkendte at skylde ca. 2,9 mio. kr. til
Sparekassen Vendsyssel (nu Sparekassen Danmark). Den 17. april 2013 stillede
hun sikkerhed for gæl-den ved at udstede et ejerpantebrev på 3 mio. kr. i en
ejendom beliggende Adresse, By, som Sparekassen Vendsyssel fik underpant i.
Pante-brevet blev tinglyst den 22. maj 2013. I 2014 optog hun et realkreditlån og
an-vendte provenuet på ca. 2,7 mio. kr. til delvis indfrielse af gælden.

Ejendommen Adresse havde hun modtaget som gave fra sin daværende ægtefælle
Vidne 1 i april 2010, og hun fik tinglyst adkomst den 29. januar 2013. Den 5. maj
2014 blev Vidne 1 erklæret konkurs, og Appelindstævnte, tidligere Appellant blev
siden dømt til at betale 3.250.000 kr. til Vidne 1's konkursbo svarende til værdien
af ejendommen.

Hovedspørgsmålene i denne sag er, om Appelindstævntes, tidligere Appellant
dispositioner vedrørende påtagelsen af gældsforpligtelsen, sikkerhedsstillelsen
herfor og ind-frielsen af gælden kan omstødes efter konkurslovens § 74, og om
det krav på er-statning, som Appelindstævntes, tidligere Appellant konkursbo har
fremsat i henhold til kon-



/

4

kurslovens § 76, jf. § 74, er forældet. Derudover rejser sagen spørgsmål om,
hvorvidt sagen er anlagt rettidigt efter konkurslovens § 81.

Søgsmålsfristen i konkurslovens § 81
Efter konkurslovens § 81, stk. 1, 1. pkt., kan retssag til gennemførelse af omstø-
delse anlægges indtil 12 måneder efter, at konkursdekret er afsagt.

Sparekassen Vendsyssel har påstået sagen afvist og har til støtte herfor gjort
gældende, at søgsmålsfristen i konkurslovens § 81, stk. 1, 1. pkt., skal regnes fra
tidspunktet for afsigelsen af konkursdekretet vedrørende Vidne 1 den 5. maj 2014.
Sparekassen Vendsyssel har nærmere anført bl.a., at omstødel-
seskravet i denne sag reelt er begrundet i det forhold, at Vidne 1
overdrog ejendommen Adresse til Appelindstævnte, tidligere Appellant, at hun
overtog hæftelsen for den byggekredit, som Sparekassen Vendsyssel havde stillet
til rå-dighed for Vidne 1, at Appelindstævnte, tidligere Appellant stillede
sikkerhed for gælden i form af underpant i et ejerpantebrev i ejendommen, og
at Vidne 1 dermed reelt stillede pant for gammel gæld til Sparekassen Vendsyssel.

Højesteret finder, at fristen i konkurslovens § 81, stk. 1, 1. pkt., for
Appelindstævntes, tidligere Appellant konkursbo til at anlægge sag om
omstødelse skal regnes fra den dato, hvor konkursdekretet vedrørende hendes
konkursbo blev afsagt. Dekretet blev afsagt den 18. maj 2017, og da sagen er
anlagt den 17. maj 2018, er den an-lagt rettidigt. Det er uden betydning for
spørgsmålet om overholdelse af fristen, om Vidne 1's konkursbo kunne have
anlagt sag mod Sparekassen Vendsyssel om omstødelse som følge af de samme
omstændigheder, som dan-ner grundlag for kravet i denne sag.

Omstødelse efter konkurslovens § 74
Ifølge konkurslovens § 74 kan dispositioner, der på utilbørlig måde begunstiger en
fordringshaver på de øvriges bekostning, eller hvorved skyldnerens ejendele
unddrages fra at tjene til fordringshavernes fyldestgørelse, eller hans gæld for-
øges til skade for disse, fordres omstødt, såfremt skyldneren var eller ved dis-
positionen blev insolvent, og den begunstigede kendte eller burde kende skyld-
nerens insolvens og de omstændigheder, som gjorde dispositionen utilbørlig.

Appelindstævnte, tidligere Appellant påtog sig ved underskrivelse af
kassekreditkontrakten en gæld til Sparekassen Vendsyssel på ca. 2,9 mio. kr., som
hun stillede sikkerhed for ved underpantsætning af et ejerpantebrev i ejendommen
Adresse på nominelt 3 mio. kr., og som hun efterfølgende nedbragte bl.a. med
provenuet fra et realkreditlån i ejendommen på ca. 2,7 mio. kr. Appelindstævntes,
tidligere Appellant kon-kursbo har gjort gældende, at disse tre dispositioner hver
for sig og samlet kan omstødes efter konkurslovens § 74. Parterne er enige om, at
størrelsen af boets krav kan opgøres til 2,9 mio. kr.



/

5

Efter konkurslovens § 74 er det en betingelse for omstødelse, at Appelindstævnte,
tidligere Appellant var eller ved dispositionerne blev insolvent, og at Sparekassen
Vendsys-sel kendte eller burde kende hendes insolvens og de omstændigheder,
som gjorde dispositionerne utilbørlige.

Appelindstævnte, tidligere Appellant havde forinden dispositionerne modtaget
ejendommen Adresse som en gave fra Vidne 1. Højesteret finder, at
Appelindstævnte, tidligere Appellant var eller i hvert fald blev insolvent ved
påtagelsen af gældsfor-pligtelsen, hvis gaven kunne give Vidne 1's kreditorer et
krav efter konkurslovens omstødelsesregler eller efter § 33 i den dagældende lov
om æg-teskabets retsvirkninger (retsvirkningsloven).

På daværende tidspunkt kunne gaver til nærstående, som var fuldbyrdet op til to år
før fristdagen, omstødes efter konkurslovens § 64, stk. 2, medmindre det blev
godtgjort, at skyldneren hverken var eller ved fuldbyrdelsen blev insol-vent.
Endvidere kunne gaver mellem ægtefæller give anledning til, at en kredi-tor, som
på tidspunktet, hvor gaven blev givet, havde fordring på overdrage-ren, fik et krav
efter retsvirkningslovens § 33 mod modtageren af gaven. Efter denne
bestemmelse kunne kreditor holde sig til den anden ægtefælle for vær-dien af det
overførte, hvis fuld dækning hos overdrageren måtte anses uopnåe-lig, medmindre
overdrageren beholdt utvivlsomt tilstrækkelige midler til at dække sine
forpligtelser.

Gaveoverdragelsen af ejendommen Adresse blev fuldbyrdet ved ting-lysning den
29. januar 2013, jf. konkurslovens § 73.

På baggrund af forklaringen afgivet af afdelingsdirektør i Sparekassen Vend-
syssel Vidne 4 og hans e-mail af 20. august 2014 til advokat Vidne 3 må det
lægges til grund, at sparekassen antog, at tinglysningen hang sam-men med, at
skattemyndighederne var ved at undersøge Vidne 1's forhold. Vidne 4 har
forklaret, at han forbandt skattemyndighedernes un-dersøgelse med, at Vidne 1
havde solgt sit landbrug i 2008. Skatte-myndighederne traf efterfølgende afgørelse
om at forhøje Vidne 1's indkomst for 2008 med ca. 5,7 mio. kr.

Højesteret finder, at det må lægges til grund, at Vidne 1 allerede den 29. januar
2013 var insolvent som følge heraf, og at overdragelsen af ejendom-men derfor
kunne omstødes i op til to år efter denne dato efter konkurslovens § 64, ligesom
overdragelsen kunne give anledning til krav mod Appelindstævnte, tidligere
Appellant efter retsvirkningslovens § 33. Det blev da også ved Vestre Landsrets
dom af 16. marts 2017 fastslået, at Vidne 1's konkursbo havde et krav på
3.250.000 kr. mod Appelindstævnte, tidligere Appellant i anledning af gaven.



/

6

Vidne 4 var efter sin forklaring bekendt med, at der var risiko for omstø-delse i
forbindelse med overdragelsen af ejendommen og dermed, at Vidne 1 kunne blive
erklæret konkurs som følge af skattemyndighedernes krav.

Højesteret finder på den baggrund, at Sparekassen Vendsyssel var eller burde have
været bekendt med, at overdragelsen af ejendommen Adresse kunne give
anledning til krav mod Appelindstævnte, tidligere Appellant efter konkurslovens §
64 og retsvirkningslovens § 33 på det tidspunkt, hvor Appelindstævnte, tidligere
Appellant un-derskrev kassekreditkontrakten. Sparekassen Vendsyssel burde
derfor have indset, at Appelindstævnte, tidligere Appellant ved påtagelsen af
gældsforpligtelsen ville blive insolvent, såfremt der blev rejst krav mod hende i
anledning af gaveoverdragel-sen af ejendommen.

Højesteret finder, at dispositionerne vedrørende gældsforholdet indebar en util-
børlig begunstigelse af Sparekassen Vendsyssel på bekostning af de kreditorer,
som kunne rette krav mod Appelindstævnte, tidligere Appellant i anledning af
overdragelsen af ejendommen. Højesteret finder endvidere, at Sparekassen
Vendsyssel kendte de omstændigheder, der gjorde dispositionerne utilbørlige.

Betingelserne for omstødelse efter konkurslovens § 74 er herefter opfyldt.

Forældelse af konkursboets krav om erstatning efter konkurslovens § 76, jf. § 74
Det fremgår af konkurslovens § 76, at den begunstigede skal betale erstatning
efter almindelige regler, hvis der sker omstødelse efter lovens § 72 eller § 74.

Højesteret finder, at krav i henhold til konkurslovens § 76 er fordringer omfattet af
forældelsesloven, jf. dennes § 1. Sådanne fordringer kan tidligst kræves op-fyldt,
når der er afsagt konkursdekret og således etableret et konkursbo, der kan
fremsætte kravet. Højesteret finder endvidere, at forældelseslovens § 2, stk. 1,
finder anvendelse, og at forældelsesfristen derfor tidligst begyndte at løbe den 18.
maj 2017. Da forældelsesfristen blev afbrudt ved anlæggelsen af denne sag den
17. maj 2018, er kravet ikke forældet, jf. forældelseslovens § 3, stk. 1.

Konklusion
Højesteret tiltræder, at Sparekassen Vendsyssel (nu Sparekassen Danmark) skal
betale 2.900.000 kr. til Appelindstævnte, tidligere Appellant under konkurs.

THI KENDES FOR RET:

Landsrettens dom stadfæstes.



/

7

I sagsomkostninger for Højesteret skal Sparekassen Danmark betale 165.000 kr.
til Appelindstævnte, tidligere Appellant under konkurs.

De idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsi-
gelse.

Sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.



/