Sagen drejer sig om fortolkningen af indfødsretslovens § 1, stk. 1, herunder om sagsøger, hvis mor ikke er dansk statsborger, ved fødslen har erhvervet dansk indfødsret som følge af u... Vis mere
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Forvaltningssag;
Menneskerettigheder;

ØSTRE LANDSRET
DOM

afsagt den 4. november 2022

Sag BS-18647/2021-OLR
(19. afdeling)

Sagsøger
v/Værge
(advokat Eddie Omar Rosenberg Khawaja)

mod

Udlændinge- og Integrationsministeriet
(advokat Paw Fruerlund)

Landsdommerne Lone Kerrn-Jespersen, Lone Dahl Frandsen og André Dybdal
Pape (kst.) har deltaget i sagens afgørelse.

Sagen er anlagt ved Retten på Frederiksberg den 9. oktober 2020. Ved kendelse af
12. maj 2021 er sagen henvist til behandling ved landsretten efter retspleje-lovens
§ 226, stk. 1.

Sagen drejer sig om fortolkningen af indfødsretslovens § 1, stk. 1. Spørgsmålet er
nærmere, om Sagsøger, hvis mor ikke er dansk statsborger, ved fødslen har
erhvervet dansk indfødsret som følge af undfangelse ved assisteret reproduktion
med sæd fra en såkaldt åben sæddonor, der har dansk statsbor-gerskab.

Påstande
Sagsøger v/Værge (i det følgende Sagsøger), har nedlagt påstand om, at sagsøgte,
Udlændinge- og Integrationsministeriet, skal anerkende, at Sagsøger erhvervede
dansk indfødsret ved fødslen i medfør af indfødsrets-



2

lovens § 1, stk. 1, og er dansk statsborger, subsidiært, at Udlændinge- og Inte-
grationsministeriets afgørelse af 10. februar 2020 ophæves, og sagen hjemvises til
fornyet behandling.

Udlændinge- og Integrationsministeriet har påstået frifindelse.

Sagsfremstilling
Sagsøger blev født på Herlev Hospital den Dato 2018. Hans mor, Værge er
cubansk statsborger og har bopæl i Danmark.

Af Sagsøgers fødsels- og dåbsattest fremgår alene Værge som forælder.

Sagsøger blev undfanget ved assisteret reproduktion på en klinik i Danmark med
sæd fra en dansk sæddonor. Sæden var købt hos European Sperm Bank, der havde
fået sæden fra en ”åben sæddonor” , hvilket betyder, at sæddonoren må kontaktes.
Sæddonoren har til European Sperm Banks donor-profil afgivet en lang række
oplysninger om sig selv.

Ved ansøgningsskema af 22. februar 2019 ansøgte Værge på vegne af sin søn,
Sagsøger, Udlændinge- og Integrationsministeriet om bevis for dansk indfødsret.

Den 10. februar 2020 traf Udlændinge- og Integrationsministeriet afgørelse i
sagen. Af afgørelsen fremgår bl.a.:

”2. Retsgrundlag
På tidspunktet for ansøgers fødsel var lovbekendtgørelse 1029 af 10. juli
2018 af lov om dansk indfødsret gældende. Det følger af denne lovbe-
kendtgørelses § 1, at dansk indfødsret erhverves ved fødslen af:

1. Et barn, hvis fader, moder eller medmoder er dansk,

Derudover følger det af børnelovens § 28, at medmindre andet følger af §
27, § 27 a, stk. 1, eller § 27 b, anses en sæddonor ikke som far til et barn,
der med hans sæd er blevet til ved assisteret reproduktion, hvis sæden er
doneret til et vævscenter, der distribuerer sæd, en sundheds-person eller
en person, der arbejder under en sundhedspersons ansvar.

3. Udlændinge- og Integrationsministeriets vurdering
Idet ansøger er født den Dato 2018 i Danmark af en cubansk mor ved
befrugtning fra en dansk sæddoner, har ansøger ikke erhvervet dansk
indfødsret ved fødslen.

Udlændinge- og Integrationsministeriet må derfor meddele, at ansøger
ikke er og aldrig har været dansk statsborger.”



3

Forklaringer
Værge har afgivet forklaring.

Værge har forklaret bl.a., at hun er cubansk statsborger og har været i Danmark i
ca. 20 år. Hun har været gift i ca. 15 år med en dansk mand, hvilket er baggrunden
for, at hun er flyttet til Danmark.

I 2013 fik hun smerter i livmoderen. Hun blev henvist af lægen til en gynæko-log,
som ved en gynækologisk undersøgelse fandt en stor knude i livmoderen. Knuden
var årsagen til, at hun ikke havde kunnet få børn. Hun blev opereret for knuden. I
forbindelse med en kontrol ca. 1 år efter operationen fik hun at vide, at
operationen var gået godt, men at der var endnu en knude på vej. Knu-den kunne
på længere sigt medføre, at hun ikke kunne blive gravid, hvorfor hun skulle
skynde sig at blive gravid, hvis hun ønskede at få et barn.

Hun opsøgte derfor en klinik for at blive insemineret. Her valgte hun en dansk
donor, da hun bor i Danmark og ønsker, at hendes barn skal have en tilknyt-ning til
Danmark. Hun valgte en såkaldt ”åben sæddonor” , da det skulle være en naturlig
del af barnets identitet, at barnet var blevet til med hjælp fra en do-nor.

Da Sagsøger i forbindelse med fødslen skulle registreres på hospitalet, gik det op
for hende, at han ikke automatisk kunne få dansk statsborgerskab. Hun opsøgte
derfor sin advokat, der hjalp hende med at ansøge Udlændinge- og Integra-
tionsministeriet om bevis for dansk indfødsret.

Hun taler åbent med Sagsøger om, hvordan han er blevet til. Hun læser bl.a. en
bog for ham om donorbørn og fortæller ham om, hvem faderen er. Oplysningerne
om faderen har hun fra sæddonorprofilen. I profilen er der oplysninger om do-
norens arbejde, og hvad han godt kan lide at foretage sig i sin fritid. Sagsøger er
ble-vet mere og mere nysgerrig på, hvem hans donorfar er, og ønsker f.eks. at se
billeder af ham. Hun har fortalt Sagsøger, at han kan tale med sin far, når han
bliver 18 år.

Sagsøger er ikke registreret som cubansk statsborger i Cuba, idet hun ikke har fået
ham registreret. Hun stoler ikke på de cubanske myndigheder. Sagsøger kan
eksem-pelvis risikere at blive tilbageholdt i Cuba, hvis han rejser dertil. Det har
hun selv været udsat for i 2014, hvor hendes pas blev inddraget af de cubanske
myndigheder i ca. 2 måneder. Hvis Sagsøger rejser til Cuba som cubansk
statsborger, er hun bange for, hvordan de cubanske myndigheder vil forholde sig.
Sagsøger har ikke dokumentation for sin opholdstilladelse i Danmark, da han har
opholdstil-ladelse sammen med hende.



4

Det kan give Sagsøger identitetsmæssige udfordringer, at han er registreret som
ud-lænding, herunder med at rejse rundt i verden. Hun tror, at Sagsøger vil føle sig
in-tegreret, da han er født i Danmark, men det ville være bedre, hvis han fik dansk
statsborgerskab.

Retsgrundlaget
Indfødsretsloven
Hovedloven til den nugældende indfødsretslov blev indført ved lov nr. 252 af 27.
maj 1950 om dansk indfødsret.

Bestemmelsen i indfødsretslovens § 1, stk. 1, er senest blevet nyaffattet ved § 1,
nr. 1, i lov nr. 1018 af 23. december 1998 om ændring af lov om dansk indføds-ret,
lov om offentlig auktion ved auktionsledere og lov om vagtvirksomhed. Af
bestemmelsen fremgik:

”§ 1. Et barn erhverver dansk indfødsret ved fødslen, hvis faderen eller
moderen er dansk. Er barnets forældre ikke gift, og er kun faderen dansk,
erhverver barnet kun dansk indfødsret, hvis det er født her i ri-get.”

Af forarbejderne til lovændringen, jf. de specielle bemærkninger i lovforslag nr. L
69 af 28. oktober 1998 fremgår bl.a.:

”Forslaget følger de intentioner og synspunkter, der er kommet til ud-tryk
i Børnelovsudvalgets betænkning om børns retsstilling (betænk-ning nr.
1350, 1997), hvori det bl.a. foreslås, at begreberne ægtebørn og børn født
uden for ægteskab afskaffes. Det fremgår endvidere af be-tænkningen, at
udvalget finder en ændring af indfødsretslovens § 1, stk. 1, ønskelig.
Udvalget har dog afstået fra at fremkomme med ændrings-forslag til
bestemmelsen, idet man har fundet det mere hensigtsmæs-sigt, at den
nærmere udformning af lovændringen afventer Danmarks overvejelser i
forbindelse med ratifikationen af Europarådskonventio-nen om
statsborgerret, og at resultatet af disse overvejelser drøftes med Sverige
og Norge og afstemmes med udfaldet af de tilsvarende overvej-elser i
disse lande.

Justitsministeriet kan i den forbindelse oplyse, at overvejelserne i de
nordiske lande endnu ikke er afsluttet. Den foreslåede ændring af ind-
fødsretslovens § 1, stk. 1, opfylder imidlertid Europarådskonventionens
krav, og den må samtidig antages at være enkel at administrere såvel
under den nuværende lovgivning som efter en eventuel ændring af lov om
børns retsstilling.”

Af Børnelovsudvalgets betænkning nr. 1350/1997 om børns retsstilling fremgår
bl.a.:

”Resumé
Betænkningen indeholder forslag til et nyt system for fastlæggelse af
faderskab, der ligestiller gifte og ugifte samlevende med hensyn til,



5

hvordan faderskab skal fastslås. Når forældrene lever sammen, uanset om
de er gift eller ej, skal faderskab herefter normalt blot konstateres og
registreres i forbindelse med udfærdigelsen af fødselspapirerne. Når
faderskabet således registreres, får ugifte samlevende ligesom gifte for-
ældre fælles forældremyndighed.

De resterende ret få faderskabssager skal søges løst ved statsamtet, der
som noget nyt får mulighed for at indhente DNA-bevis i nødven-digt
omfang. Kun hvis en sag ikke kan løses ved statsamtet, skal den
indbringes for retten, hvor der om nødvendigt kan afsiges dom til fa-
derskab.

Betænkningen indeholder dernæst forslag om, at en mand, som har haft
seksuelt forhold til moderen i den periode, hvor hun blev gravid, skal
have ret til at få prøvet, om han er barnets far.

Betænkningen indeholder endvidere forslag til regler om, hvem der skal
være far til et barn, som er blevet til ved kunstig befrugtning.

…

2. Udvalgets hovedsynspunkter og forslag
2.1. Oversigt over udvalgets forslag
…

I forlængelse af gennemførelsen af loven om kunstig befrugtning inde-
holder udkastet endvidere regler om, hvem der skal anses for retlig far og
mor ved kunstig befrugtning.

…

2.2. Faderskab
2.2.1. Faderskab som status, der udløser retsvirkninger
…

Faderskab er udtryk for en familiemæssig relation – en status – mellem
far og barn. Der tales i det følgende om
• socialt faderskab, når manden fungerer som far for barnet, uanset om

han er dets retlige eller genetiske far,
• genetisk faderskab, hvor barnet er udviklet fra mandens sædcelle, og
• retligt faderskab om den status, der gør barnet til medlem af fade-rens

familie, og således udløser en række retsvirkninger.

De vigtigste af retsvirkningerne af retligt faderskab er: Faderen har pligt
til at forsørge barnet.

…

Er forældrene gift, får barnet dansk indfødsret, hvis faderen eller mode-
ren har dansk indfødsret. For ugifte forældre er moderens forhold ene-
afgørende. Udvalget anbefaler, at ugifte samlevende pars børn ligestil-



6

les med giftes således, at et barn også får dansk indfødsret efter en sam-
livsfar.

…

2.4. Andre retsvirkninger af faderskab
Efter § 1, stk. 1, nr. 1, i lov om dansk indfødsret, jf. lovbekendtgørelse nr.
757 af 14. september 1995 med senere ændring, får ægtebørn dansk
indfødsret ved fødslen, hvis barnets mor eller far har dansk indfødsret.
For ugifte forældre er moderens forhold eneafgørende, idet børn uden for
ægteskab ved fødslen kun får dansk indfødsret efter deres mor.

Det er et grundlæggende princip i udvalgets samlede forslag til nye regler
om faderskab, at der så vidt muligt ikke skal være forskel på, hvorledes
fremgangsmåden for fastsættelse af faderskab skal være for gifte kvinders
børn og for ugifte kvinders børn. Udvalgets forslag byg-ger således ikke
på en sondring mellem ægtebørn og andre børn, men alene på de retlige
og praktiske realiteter, der er en følge af, om mode-ren er gift, separeret,
har ophævet samlivet, er ugift, samlevende eller ikke samlevende med en
mand.

Udover reglerne om fælles forældremyndighed i lov om forældremyn-
dighed og samvær indeholder alene lov om dansk indfødsret regler,
hvorefter ægtefællers børn behandles anderledes end ugifte samleven-de
pars børn.

En ligestilling mellem gifte forældre og ugifte samlevende par foreslås
gennemført med hensyn til fælles forældremyndighed. Også for opnå-else
af dansk indfødsret finder udvalget, at en sådan ligestilling er øn-skelig.

Udvalget har derfor overvejet at foreslå en ændring af indfødsretslo-vens
§ 1, stk. 1, hvorefter ugifte samlevende pars børn bliver ligestillet med
giftes således, at et barn ved fødslen også får dansk indfødsret ef-ter sin
far, hvis parret har afgivet en erklæring om, at de lever sammen, at det er
deres fælles barn, og at de sammen vil varetage omsorgen og ansvaret for
barnet.

Imidlertid har Danmark den 6. november 1997 undertegnet Europarå-
dskonventionen om statsborgerret. Efter denne konvention skal børn født
af forældre, hvoraf den ene på tidspunktet for barnets fødsel er i
besiddelse af statsborgerret i den kontraherende stat, erhverve indføds-ret
ved fødslen, medmindre andet fremgår af landets nationale lovgiv-ning
vedrørende børn født i udlandet. Det er således en forudsætning for en
senere dansk ratifikation af konventionen, at indfødsretslovens § 1, stk. 1,
ændres.

Der har på indfødsretsområdet igennem mange år været et tæt samar-
bejde mellem de nordiske lande, og de nordiske landes lovgivning på
dette område er i vidt omfang identisk. Efter det for udvalget oplyste er
der både i Sverige og i Norge for tiden overvejelser i gang med hensyn til,
hvordan en ligestilling i statsborgerretlig henseende kan gennemfø-res
mellem børn født i og uden for ægteskab.



7

På den baggrund finder udvalget ikke at burde fremkomme med sær-skilt
forslag om ændring af indfødsretsloven. Som nævnt finder udval-get en
sådan ændring ønskelig, men efter udvalgets opfattelse vil det være mere
hensigtsmæssigt, hvis den nærmere udformning af lovæn-dringen
afventer Danmarks overvejelser i forbindelse med ratifikatio-nen af
Europarådskonventionen om statsborgerret, og at resultatet af disse
overvejelser drøftes med Sverige og Norge og afstemmes med ud-faldet
af de tilsvarende overvejelser i disse lande.”

Ved lov nr. 729 af 25. juni 2014 blev indfødsretslovens § 1, stk. 1, ændret. Af
lovændringen fremgår bl.a.:

”I § 1, stk. 1, 1. pkt., ændres ”eller moderen” til: ”, moderen eller med-
moderen” , og 2. pkt. ophæves.”

Af forarbejderne til lovændringen, jf. de almindelige bemærkninger i lovforslag nr.
L 162 af 26. marts 2014, fremgår bl.a.:

”2. Gældende ret
…

2.2. Erhvervelse af dansk indfødsret ved fødslen
Bestemmelsen i indfødsretslovens § 1 om erhvervelse af dansk indføds-
ret ved fødslen bygger på et afstamningsprincip, hvorefter forældrenes
statsborgerskab har betydning for, om en person erhverver dansk ind-
fødsret ved fødslen.

Det følger således af § 1, stk. 1, i lov om dansk indfødsret, jf. lovbe-
kendtgørelse nr. 422 af 7. juni 2004 med senere ændringer, at et barn er-
hverver dansk indfødsret ved fødslen, hvis faderen eller moderen er
dansk. Er barnets forældre ikke gift, og er kun faderen dansk, erhverver
barnet kun dansk indfødsret, hvis det er født her i riget.

Bestemmelsen i indfødsretslovens § 1, stk. 1, fik sin nuværende ordlyd
ved en ændring af indfødsretsloven i 1998 (lov nr. 1018 af 23. december
1998 om ændring af lov om dansk indfødsret, lov om offentlig auktion
ved auktionsledere og lov om vagtvirksomhed (Ratifikation af Europa-
rådskonventionen af 6. november 1997 om statsborgerret og ophævelse af
krav om dansk indfødsret m.v.)).

Ved lovændringen skete der en vis ligestilling mellem børn født af gifte
og ugifte forældre. Ændringen betød, at børn, der er født her i riget af
såvel gifte som af ugifte forældre, erhverver dansk indfødsret ved føds-
len, hvis enten barnets moder eller fader er dansk. Efter de indtil da
gældende regler erhvervede børn født uden for ægteskab kun dansk
statsborgerskab ved fødslen, hvis moderen var dansk.

…

3. Lovforslagets indhold



8

3.1. Erhvervelse af dansk indfødsret ved fødslen 3.1.1. Efter den gældende
bestemmelse i indfødsretslovens § 1, stk. 1, erhverver et barn født i
udlandet, uden for ægteskab, kun indfødsret ved fødslen, hvis moderen er
dansk, jf. pkt. 2.2 ovenfor. Denne forskel-sbehandling ved adgangen til at
opnå indfødsret kan imidlertid rejse spørgsmål i forhold til Den
Europæiske Menneskerettighedskonven-tion, jf. Den Europæiske
Menneskerettighedsdomstols dom af 11. okto-ber 2011 i sagen Genovese
mod Malta (53124/09).

Ved dommen har Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol taget
stilling til de maltesiske regler om statsborgerskab, hvorefter børn født
uden for Malta og uden for ægteskab kun kunne opnå maltesisk stats-
borgerskab, hvis deres moder var malteser. Det kan udledes af dom-men,
at forskelsbehandling ved adgangen til at opnå statsborgerskab, som alene
beror på, om den pågældende er født inden for eller uden for ægteskab, vil
være i strid med Den Europæiske Menneskerettigheds-konventions artikel
14 (om forbud mod diskrimination) i sammenhæng med artikel 8 (om
retten til familieliv).

Bestemmelsen i indfødsretslovens § 1, stk. 1, om erhvervelse af dansk
indfødsret ved fødslen foreslås på den baggrund ændret med henblik på at
ligestille børn født i og uden for ægteskab fuldt ud.

Med den foreslåede ændring vil et barn – uanset om det er født i eller
uden for ægteskab – erhverve dansk indfødsret ved fødslen, hvis fade-ren
eller moderen er dansk.

Et barn født i udlandet, uden for ægteskab, af en udenlandsk mor og
dansk far vil således fremover også erhverve dansk indfødsret ved
fødslen.

…

3.1.2. Med lovforslaget udvides indfødsretslovens § 1, stk. 1, til også at
omfatte situationer, hvor barnets medmoder er dansk statsborger. Dette
indebærer, at et barn erhverver dansk indfødsret ved fødslen, hvis
medmoderen er dansk.

I forhold til begrebet medmoder henvises der til børnelovens §§ 27 og 27
a, der blev indsat i loven ved lov nr. 652 af 12. juni 2013 om ændring af
børneloven, lov om adoption, retsplejeloven og forskellige andre love, og
ændret ved lov nr. 1313 af 27. november 2013 om ændring af lov om
kunstig befrugtning i forbindelse med behandling, diagnostik og
forskning m.v., vævsloven, børneloven, lov om børns forsørgelse og
retsplejeloven.”

Af de specielle bemærkninger til ændringen af § 1, stk. 1, fremgår bl.a.:

”Der tilsigtes ikke med den foreslåede bestemmelse ændringer i ind-
fødsretslovens eksisterende faderbegreb og moderbegreb, som bygger på
et afstamningsprincip.”



9

Børneloven
På baggrund af Børnelovsudvalgets betænkning nr. 1350/1997 om børns retsstil-
ling, blev børneloven vedtaget ved lov nr. 460 af 7. juni 2001.

Børneloven er bl.a. blevet ændret ved lov nr. 602 af 18. juni 2012, lov nr. 652 af
12. juni 2013, lov nr. 1313 af 27. november 2013 og lov nr. 485 af 21. maj 2014,
hvorved lovens §§ 27-28 har fået det nugældende indhold.

Af børnelovens § 28 fremgår bl.a.:

”2 8. Medmindre andet følger af § 27, § 27 a, stk. 1, eller § 27 b, anses en
sæddonor ikke som far til et barn, der med hans sæd er blevet til ved
assisteret reproduktion, hvis sæden er doneret til et vævscenter, der di-
stribuerer sæd, en sundhedsperson eller en person, der arbejder under en
sundhedspersons ansvar.”

Af børnelovens § 27, § 27 a, stk. 1, og § 27 b fremgår:

”§ 27. Er en kvinde blevet behandlet med assisteret reproduktion af en
sundhedsperson eller under en sundhedspersons ansvar, anses hendes
ægtefælle, registrerede partner eller partner som barnets far eller med-
mor, hvis denne har givet samtykke til behandlingen og barnet må an-
tages at være blevet til ved denne, jf. dog § 27 a, stk. 1. Samtykket skal
være skriftligt og indeholde en erklæring om, at manden skal være bar-
nets far, eller at kvinden skal være barnets medmor.

§ 27 a. Er en kvinde, der er gift med en kvinde eller har en registreret
partner eller en kvindelig partner, blevet behandlet med assisteret re-
produktion med en kendt mands sæd af en sundhedsperson eller under en
sundhedspersons ansvar, anses manden som barnets far, hvis barnet må
antages at være blevet til ved denne behandling og manden skrift-ligt har
erklæret, at han skal være barnets far, jf. dog stk. 2. Ægtefællen, den
registrerede partner eller partneren til den kvinde, der skal behand-les,
skal have givet skriftligt samtykke til behandlingen.
Stk. 2. …

§ 27 b. I situationer, der ikke er omfattet af §§ 27 eller 27 a, anses en
sæddonor som far til et barn, der med hans sæd er blevet til ved be-
handling med assisteret reproduktion af en anden kvinde end hans æg-
tefælle eller partner, hvis
1) den assisterede reproduktion er foretaget af en sundhedsperson el-ler

under en sundhedspersons ansvar,
2) han skriftligt har givet samtykke til, at en bestemt kvinde modtager

behandlingen,
3) barnet må antages at være blevet til ved denne og
4) han skriftligt har erklæret, at han skal være barnets far.”

Af forarbejderne til § 28 (som affattet ved lov nr. 602 af 18. juni 2012 om æn-
dring af lov om kunstig befrugtning i forbindelse med lægelig behandling, di-



10

agnostik og forskning m.v., børneloven og lov om adoption), jf. de almindelige
bemærkninger i lovforslag nr. L 132 af 29. marts 2012, fremgår bl.a.:

”3.2. Overvejelser og lovforslag
…

3.2.2. Anonym sæddonor
Over for disse kendte donorer står de anonyme sæddonorer. Behand-
linger med sæd fra anonym donor vil oftest finde sted under en læges
ansvar og dermed være omfattet af reglerne i lov om kunstig befrugt-ning.
Behandlingerne kan dog også finde sted på private jordemoder-klinikker.

Ved anvendelsen af sæd fra en anonym donor vil der alene være få sag-
lige oplysninger tilgængelige om donors fysiske fremtoningspræg. Moren
(og barnet) vil altså alene kunne få oplysning om donors hud-farve, højde,
vægt, hårfarve og øjenfarve, jf. pkt. 7.1.6. i Sundhedsstyrel-sens
Vejledning om lægers anvendelse af kunstig befrugtning og anden
reproduktionsfremmende behandling. I Danmark vil private jordemo-
derklinikker typisk købe anonym donorsæd fra sædbanker, der opfyl-der
betingelserne i Sundhedsstyrelsens vejledning. En anonym sæddo-nor kan
ikke dømmes som far til barnet, jf. børnelovens § 28, stk. 1.

3.2.3. Ikke-anonyme/åbne sæddonor
I gråzonen mellem de kendte donorer og de anonyme donorer findes de
såkaldte ikke-anonyme/åbne sæddonorer. Behandlinger med an-vendelse
af sæd fra denne type donorer kan i dag kun finde sted ved kunstig
befrugtning uden for lægeligt regi og altså uden for anvendel-sesområdet
for lov om kunstig befrugtning. Denne type donorer an-vendes i stigende
grad på de private jordemoderklinikker.

Der er bl.a. tale om donorer, der har forpligtet sig til, at der via sædban-
ken kan blive formidlet en kontakt imellem barn og donor, når barnet
fylder 18 år, hvis barnet ønsker det. Andre har forpligtet sig til, at ved-
kommendes identitetsoplysninger kan udleveres direkte til barnet, når
barnet fylder 18 år, hvis barnet ønsker det. I nogle tilfælde er der også
mulighed for, at donorens identitet kan oplyses, inden barnet fylder 18 år,
hvis barnet bliver alvorligt syg, og der kan blive brug for hjælp fra
donoren i form af eksempelvis organdonation.

Der kan også allerede ved købet af donorsæden foreligge tilgængelige
oplysninger om donorens øjenfarve, hårfarve, højde, vægt og uddan-
nelse, samt i flere tilfælde en lang række oplysninger om donors per-
sonlighed, herunder f.eks. civilstand, fagligt niveau i skolen, sprog-
kundskaber, karrieremål, detaljerede helbredsmæssige oplysninger m.v. I
visse tilfælde er det ligeledes muligt at få babybilleder af donor samt en
stemmeprøve.

…

3.2.6. Forslagets § 28, stk. 1
…



11

Af reglen følger, at selvom der foreligger så tilstrækkelige oplysninger
om sæddonor, at det må antages at være muligt at finde frem til sæd-
donors identitet – f.eks. fordi donor har givet et stort antal oplysning om
sig selv i form af karriere, uddannelse, slægt, stemmeprøve m.v. – men
donationen dog ikke er sket til en bestemt kvinde – vil donor være
omfattet af bestemmelsen i § 28, stk. 1, og han vil derfor ikke blive anset
som far. Det har i denne situation ikke været hensigten med donatio-nen,
at sæddonor skulle være juridisk far, eller at han skulle spille en aktiv
rolle i barnets liv, men alene hensigten at hjælpe en videre kreds af
kvinder, som han ikke kender identiteten på.

Den foreslåede regel forhindrer ikke den sæddonor, der på tidspunktet for
behandlingen med kunstig befrugtning ikke kan anses som far, men som
på et senere tidspunkt kunne ønske at blive far, efter de almindeli-ge
regler om genoptagelse i børnelovens § 21 sammen med barnet (og
eventuelt moren), at bede statsforvaltningen om genoptagelse af fader-
skabssagen med henblik på nu at få faderskabet fastslået. Det bemær-kes,
at donoren ikke selv vil kunne bede om genoptagelse af fader-skabssagen,
men at dette alene vil kunne ske i enighed med barnet efter det fyldte 18.
år, jf. børnelovens § 21, stk. 3.”

Af forarbejderne til lov nr. 652 af 12. juni 2013 om ændring af børneloven, lov om
adoption, retsplejeloven og forskellige andre love (Medmoderskab m.v.) , jf. de
almindelige bemærkninger til lovforslag nr. L 207 af 10. april 2013, fremgår bl.a.:

”3.1. Familie- og forældrebegrebet
3.1.1. Gældende ret
…

Faderskab og moderskab i retlig forstand er udtryk for en retlig relation –
en retsstatus – mellem henholdsvis far og barn samt mor og barn. De
juridiske rettigheder og forpligtelser ved forældreskab knytter sig nor-
malt til dette retlige forældreskab. Det drejer sig især om forsørgelses-
pligt, forældremyndighed, samvær og arveret.”

Konventioner
Af artikel 8 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention fremgår:

”Art. 8. Enhver har ret til respekt for sit privatliv og familieliv, sit hjem
og sin korrespondance.
Stk. 2. Ingen offentlig myndighed må gøre indgreb i udøvelsen af denne
ret, medmindre det sker i overensstemmelse med loven og er nødven-digt
i et demokratisk samfund af hensyn til den nationale sikkerhed, den
offentlige tryghed eller landets økonomiske velfærd, for at fore-bygge uro
eller forbrydelse, for at beskytte sundheden eller sædelighe-den eller for
at beskytte andres rettigheder og friheder.”

Af artikel 14 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention fremgår:

”Art. 14. Nydelsen af de i denne konvention anerkendte rettigheder og
friheder skal sikres uden forskel på grund af køn, race, farve, sprog, re-
ligion, politisk eller anden overbevisning, national eller social oprindel-



12

se, tilhørsforhold til et nationalt mindretal, formueforhold, fødsel eller
ethvert andet forhold.”

Af artikel 6 i den europæiske konvention af 6. november 1997 om statsborger-ret,
jf. bekendtgørelse nr. 17 af 12. juni 2003, fremgår bl.a.:

”Artikel 6
Erhvervelse af indfødsret
1. Ifølge enhver kontraherende stats nationale lovgivning erhverver føl-
gende personer ex lege indfødsret:

a) Børn født af forældre, hvoraf den ene på tidspunktet for barnets fød-sel
er i besiddelse af statsborgerret i den kontraherende stat, medmin-dre
andet følger af landets nationale lovgivning vedrørende børn født i
udlandet. For så vidt angår børn, hvis forældreforhold er fastslået ved
anerkendelse, retsafgørelse eller lignende, kan en kontraherende stat
bestemme, at barnet erhverver indfødsret som fastlagt i den nationale
lovgivning;

b) hittebørn, som bliver fundet på den pågældende stats område, og som
ellers ville være statsløse.

2. Ifølge enhver kontraherende stats nationale lovgivning erhverves
indfødsret af børn, der er født på den pågældende stats område, og som
ikke ved fødslen erhverver indfødsret i en anden stat. Indfødsretten er-
hverves:

a) ved fødslen ex lege; eller
b) efterfølgende af børn, som er statsløse, efter ansøgning til den rette
myndighed fra eller på vegne af det pågældende barn efter de i den
kontraherende stats nationale lovgivning foreskrevne regler. Det kan
bestemmes, at ansøgning kun kan indgives af personer, der har haft
lovligt og fast ophold i det pågældende land i en periode på højst fem år
umiddelbart forud for indgivelse af ansøgningen.”

Af FN-konvention om Barnets Rettigheder, jf. bekendtgørelse nr. 6 af 16. januar
1992, fremgår bl.a.:

”Artikel 2
1. Deltagerstaterne skal respektere og sikre de rettigheder, der er fastsat i
denne konvention, for ethvert barn inden for deres jurisdiktion, uden
forskelsbehandling af nogen art og uden hensyn til barnets eller dettes
forældres eller værges race, hudfarve, køn, sprog, religion, politiske el-ler
anden anskuelse, national, etnisk eller social oprindelse, formuefor-hold,
handicap, fødsel eller anden stilling.

2. Deltagerstaterne skal træffe alle passende forholdsregler for at sikre, at
barnet beskyttes mod alle former for forskelsbehandling eller straf på
grund af barnets forældres, værges eller familiemedlemmers stilling,
virksomhed, udtrykte anskuelser eller tro.



13

Artikel 3
1. I alle foranstaltninger vedrørende børn, hvad enten disse udøves af
offentlige eller private institutioner for socialt velfærd, domstole, for-
valtningsmyndigheder eller lovgivende organer, skal barnets tarv komme i
første række.
…

Artikel 7
1. Barnet skal registreres umiddelbart efter fødslen og skal fra fødslen
have ret til et navn, ret til at opnå et statsborgerskab og, så vidt muligt, ret
til at kende og blive passet af sine forældre.

2. Deltagerstaterne skal sikre gennemførelsen af disse rettigheder i
overensstemmelse med deres nationale lovgivning og deres forpligtel-ser
ifølge de relevante internationale instrumenter på dette område, især hvis
barnet ellers ville blive statsløs.

Artikel 8
1. Deltagerstaterne påtager sig at respektere barnets ret til at bevare sin
identitet, herunder statsborgerskab, navn og familieforhold, som aner-
kendt af loven og uden ulovlig indblanding.

2. Hvis et barn ulovligt berøves en del af eller hele sin identitet, skal del-
tagerstaterne yde passende bistand og beskyttelse med henblik på hur-tigt
at genoprette barnets identitet.”

Anbringender
Sagsøger har til støtte for de nedlagte påstande navnlig gjort gældende, at
Udlændinge- og Integrationsministeriets afgørelse af 10. februar 2020 er udtryk
for forkert retsanvendelse af indfødsretslovens § 1, stk. 1, og at afgørelsen tillige
er i strid med artikel 14 sammenholdt med artikel 8 i Den Eu-ropæiske
Menneskerettighedskonvention.

Indfødsretsloven hviler primært på et afstamningsprincip, og der er ikke grundlag
for at fravige dette. Sagsøgers mor var enlig på fødsels-tidspunktet og havde
derfor ikke en ægtefælle eller partner, der kunne videre-give sit statsborgerskab til
ham. Hun valgte en kontaktbar åben sæddonor, hvorfor det er muligt at fastslå den
genetiske fars statsborgerskab på baggrund af oplysninger fra European Sperm
Bank.

Udlændinge- og Integrationsministeriet har ved sin afgørelse anvendt afgræns-
ningen af faderskabsbegrebet i børnelovens § 28 direkte, hvilket er udtryk for en
modificering af afstamningsprincippet i indfødsretslovens § 1, stk. 1. Dette har
ikke støtte i lovens ordlyd, relevante bemærkninger til indfødsretsloven eller
administrativ praksis i øvrigt. Endvidere har det ikke støtte i børnelovens
bestemmelser om faderskab og assisteret reproduktion gennem brug af donor-sæd,
ligesom det heller ikke finder støtte i Statsborgerretskonventionen.



14

Det fremgår ikke specifikt af indfødsretsloven, at en sæddonor aldrig kan vi-
dereføre sit statsborgerskab til et barn undfanget ved hans sæd, og lovgiver sy-nes
herved at have forudsat, at der ikke i alle situationer vil være sammenfald mellem
det sociale/retlige faderskabsbegreb og det indfødsretlige. Det bemær-kes hertil, at
der isoleret set ikke følger nogen juridiske forpligtelser med det at være ”far” i
indfødsretlig forstand, og der er på den baggrund fuldstændig harmoni mellem
indfødsretslovens afstamningsprincip og børnelovens regler om faderskab ved
sæddonation, uanset at en sæddonor videregiver sit statsbor-gerskab til barnet.

Hensynet til barnets ret til at kende og definere sin egen identitet, som var blandt
de primære årsager til indførslen af muligheden for at vælge en åben sæddonor,
udhules, såfremt et barn hindres i konkret at anvende sit kendskab til sin danske
donorfar til at definere sin personlige identitet, herunder sit stats-borgerretlige
tilhørsforhold til Danmark. I nærværende sag slår dette hensyn ekstra stærkt
igennem, idet Sagsøger er født i Danmark og har bopæl her og dermed har en
interesse i, at det konkrete tilhørsforhold han alle-rede har til Danmark afspejles i
hans statsborgerskab. Statsborgerskabet følger ex lege af loven, da det kan
konstateres, at Sagsøger er undfanget ved hjælp af sæd fra en dansk statsborger, og
at denne på fødselstidspunktet fortsat var dansk statsborger.

I forhold til artikel 14, jf. artikel 8, i Den Europæiske Menneskerettighedskon-
vention er det navnlig gjort gældende, at statsborgerskab berører en rettighed, der
beskyttes i EMRK artikel 8, og at han udsættes for usaglig forskelsbehand-ling på
grund af de konkrete omstændigheder, der knytter sig til undfangelsen. Der
henvises bl.a. til sagerne fra Den Europæiske Menneskeretsdomstol Geno-vese
mod Malta, 53124/09, og Mennesson mod Frankrig, 65192/11. Det følger bl.a.
heraf, at der ikke af artikel 8 kan udledes en ubetinget ret til et bestemt
statsborgerskab.Hvis en stat har gjort det muligt at erhverve statsborgerskab under
bestemte forudsætninger, følger det imidlertid af konventionens artikel 14, at
sådanne begrænsninger i retten omfattet artikel 8 skal ske uden diskrimi-nation.

Endvidere følger det heraf, at f.eks. et arbitrært afslag på statsborgerskab kan være
i konflikt med artikel 8 på grund af den påvirkning af individets identitet, det
medfører, men også at der kan opstå forskelsbehandling, hvis sammenlig-nelige
situationer – om tildeling af statsborgerskab – usagligt behandles forskel-ligt.

I nærværende sag befinder Sagsøger sig i en sammenlignelig situ-ation med andre
børn med en (faktisk) dansk far og en udenlandsk mor. Mere specifikt er han i en
sammenlignelig situation med andre børn født uden for



15

ægteskab, der kender identiteten på deres danske far, men som ikke i øvrigt har
nogen relation til vedkommende.

I ingen af de sammenlignelige situationer afskæres barnet fra at få afledt sit danske
statsborgerskab af faren. Det gælder eksempelvis et barn, der fødes uden for
ægteskab af en udenlandsk mor, og hvis danske far ikke ønsker at væ-re en del af
barnets liv. Her opnår barnet efter indfødsretslovens § 1, stk. 1, dansk indfødsret
efter faderen. Det samme gælder et barn, hvis biologiske dan-ske far afgår ved
døden inden barnets fødsel, selvom barnet aldrig vil få en fak-tisk relation til
faderen.

Sagsøger stilles markant dårligere end et barn, der via en fader-skabssag kan
tvinge en far til at blive registreret som far til vedkommende.

Anvendelsen af faderskabsbegrebet i børnelovens § 28 savner saglig begrundel-se,
idet det indfødsretlige faderskab ikke medfører rettigheder og pligter for faderen i
relation til barnet.

Hertil kommer, at Sagsøger efter sit fyldte 18. år kan kontakte do-noren, idet
dennes personlige oplysninger gøres tilgængelige for ham, og hvis denne
vedkender sig relationen, vil donoren blive far i børnelovens forstand, jf. § 28. Fra
dette tidspunkt vil donoren tillige være at anse som far efter indføds-retslovens §
1, stk. 1. Denne status vil være tidsmæssigt knyttet til undfangelsen samt
fødselstidspunktet for Sagsøger, og han vil således være at anse for dansk
statsborger fra sin fødsel, men afskåret fra at få konstateret den-ne ret i 18 år fra
sin fødsel.

Dette er udtryk for usaglig forskelsbehandling, idet der alene sker en mulig ud-
skydelse af konstatering af retten til efter det fyldte 18 år. Retten til konstatering af
statsborgerskabet vil herefter uden saglig grund være knyttet til om faderen
(sæddonoren) ønsker at medvirke til en vedkendelse efter § 28 eller udfyldelse af
en ansøgning om bevis for statsborgerskabet.

Det bemærkes, at FN’s Børnekonventions artikel 3, stk. 1, indebærer en forplig-
telse til at lade hensynet til Sagsøgers interesse i at erhverve dansk statsborgerskab
efter sin biologiske far, indgå som tungtvejende moment ved afklaring af en
eventuel fortsat tvivl om fortolkningen af indfødsretslovens § 1, stk. 1. Det bør i
denne vurdering tillægges vægt, at statsborgerskab er indeholdt som rettighed i
konventionens artikel 7.

Det gøres på den baggrund gældende, at det vil stride mod EMRK artikel 14, jf.
artikel 8, at nægte Sagsøger dansk statsborgerskab.



16

Udlændinge- og Integrationsministeriet har til støtte for sin påstand navnlig
gjort gældende, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte ministeriets afgørelse af
10. februar 2020 om afslag på bevis for dansk indfødsret. Afgørelsen er i
overensstemmelse med retsgrundlaget, og ministeriets fortolkning af indføds-
retslovens § 1, stk. 1, er ikke ulovlig forskelsbehandling efter artikel 14, jf. arti-kel
8, i den Europæiske Menneskerettighedskonvention.

Bestemmelsen i indfødsretslovens § 1, stk. 1, oplister udtømmende de situatio-ner,
hvorved et barn erhverver dansk indfødsret ved fødslen. Det drejer sig ale-ne om
situationer, hvor der er fastslået et retligt forældreskab, og der er ikke grundlag for
at indfortolke, at bestemmelsen også finder anvendelse på en sæddonor. Faderskab
i dansk ret er entydigt defineret i børneloven, som ud-trykkeligt udelukker
sæddonorer fra den retlige definition af et barns fader. Der er desuden tydelig
kongruens mellem de to regelsæt, idet indfødsretslovens § 1, stk. 1, og
børnelovens § 28 bygger på samme betænkning fra Justitsministeriets
Børnelovsudvalg (nr. 1350/1997). Der er således ikke grundlag for at antage, at
faderskabsbegrebet skulle være forskelligt i de to regelsæt.

Det bestrides, at dansk indfødsret ”overvejende” hviler på et afstamningsprin-cip
på en sådan måde, at biologisk faderskab altid er omfattet af indfødsretslo-vens §
1. Der er intet belæg for at antage, at der ved siden af eller over lovtek-sten består
et retligt princip om faderskab, som adskiller sig fra definitionen i børneloven, og
et sådant synspunkt har hverken støtte i loven, forarbejder eller litteraturen. Blandt
andet ved i indfødsretslovens § 1, stk. 1, at indsætte med-mor, som hverken er
moder eller fader, men en helt tredje kategori, har lovgiver netop gjort op med et
genetisk afstamningsprincip, hvilket ligeledes er tilfældet med opnåelse af
indfødsret ved adoption, jf. indfødsretslovens § 2A. Hertil kommer, at netop
indsættelsen af indfødsret afledt af en medmor i loven udtømmende – indtil
lovgiver måtte bestemme noget andet – gør op med de indfødsretlige
konsekvenser af de ændrede familie- og reproduktionsformer, som nu eksisterer,
og at det forhold, at det ikke udtrykkeligt følger af loven, at indfødsret kan afledes
af en sæddonor, er udtryk for, at det ikke har været lov-givers hensigt at fravige
reglerne i børneloven specifikt på indfødsretsområdet.

Efter børneloven har en sæddonors biologiske faderskab (uden for de tilfælde, der
er angivet i lovens §§ 27 – 27 b) ingen retlig betydning, jf. lovforslag nr. L 207 af
10. april 2013, de almindelige bemærkninger, pkt. 3.1.1. om familie- og
forældrebegrebet.

Ud over de rettigheder, der tilkommer barnet som følge af et retligt forældre-skab,
såsom arveretten, er også indfødsretten knyttet hertil, jf. betænkning nr.
1350/1997, pkt. 2.2.1. Et barn, der er blevet til ved assisteret reproduktion, opnår
derfor heller ikke nogen indfødsret fra sæddonoren, som ikke er retlig fader.



17

Det forhold, at der er anvendt en ”åben” sæddonor, kan heller ikke føre til en
ændret retstilling, idet hensigten hermed alene har været at give barnet mulig-hed
for at kende identiteten på den genetiske fader. Det har derfor ikke betyd-ning for
faderskabet til barnet, om der er anvendt en åben eller en anonym sæddonor.
Donoren vil i ingen af tilfældene have status som fader til barnet i retlig forstand.

Det bestrides, at statsborgerretskonventionen kan føre til en fortolkning af ind-
fødsretsloven, hvorefter indfødsret kan afledes af en sæddonors statsborger-skab.
Tværtimod fastslår konventionens artikel 6, stk. 1, litra a, at et barns ret til
statsborgerskab afhænger af forældrenes statsborgerskab, uden at konventio-nen
indeholder en definition på begrebet ”forældre” . Der er derfor intet, som taler for,
at konventionen afskærer medlemsstaterne fra i national lovgivning at definere,
hvem der retligt vil være at anse som forældre til et barn med de deraf følgende
konsekvenser for spørgsmålet om indfødsret.

For så vidt angår artikel 14, jf. artikel 8, i Den Europæiske Menneskerettigheds-
konvention er statsborgerskab som det klare udgangspunkt ikke omfattet af de
rettigheder, der er beskyttet af konventionen, jf. Den Europæiske Menneskeret-
tighedsdomstols dom af 13. juli 2010 i sagen Kuric m.fl. mod Slovenien. Dom-
stolen har dog samtidig udtalt, at man ikke vil udelukke muligheden for, at vil-
kårlig nægtelse af statsborgerskab under visse omstændigheder ville kunne på-
virke en persons privatliv så stærkt, at det kunne rejse spørgsmål om indgreb i
henhold til konventionens artikel 8. Der er tale om en snæver undtagelse til ho-
vedreglen om, at retten til statsborgerskab ikke er omfattet af rettighederne be-
skyttet ved konventionens artikel 8.

Sagsøger er barn af en udenlandsk moder, som har valgt at lade sig inseminere
med donorsæd i en situation, der ikke kan sammenlignes med sagen Genovese
mod Malta, 53124/09, fra Den Europæiske Menneskerettig-hedsdomstol. I denne
sag var den biologiske fader efter maltesisk ret også i ret-lig forstand var fader til
barnet. Sagsøger er ligestillet med alle andre børn, der uanset metode kommer til
verden uden en fader i retlig for-stand. Det bestrides som urigtigt, at moderens
valg af forplantningsmetode medfører, at barnet kan anses som ”illegitimt” i den
forstand, som er under-kendt ved Genovese-dommen og
Menneskerettighedsdomstolens øvrige prak-sis.

Det bestrides som urigtigt, at der som anført af Sagsøger som følge af anvendelsen
af børnelovens § 28 ved fortolkningen af indfødsretslovens § 1, stk. 1, ”opstår en
forskelsbehandling, der er usaglig, idet der herved alene sker mulig udskydelse af
konstatering af retten til efter det fyldte 18 år, og at retten til konstatering af
statsborgerskabet herefter uden saglig grund vil være knyttet til om faderen
(sæddo-noren) ønsker at medvirke til en vedkendelse efter § 28 eller udfyldelse af
en ansøgning



18

om bevis for statsborgerskabet” . Når en ugift kvinde er blevet gravid uden anven-
delse af en sæddonor, der er omfattet af § 28, har myndighederne pligt til at søge
faderskabet fastslået, og den mand, der er genetisk fader til barnet, kan dømmes
som retlig fader til barnet. Har en ugift kvinde valgt at blive gravid med en
sæddonor, der er omfattet af § 28, kan sæddonor ikke dømmes som fa-der til
barnet; heller ikke, selvom hans identitet kendes. Der henvises til børne-lovens §
20. Derfor kan de to situationer på ingen måde sammenlignes.

Det følger i øvrigt hverken af FN’s Børnekonvention eller Menneskerettigheds-
konventionen, at Danmark er forpligtet til at tillægge den genetiske forbindelse
mellem et barn og barnets sæddonor, der ikke kan dømmes som fader til bar-net,
nogen som helst retsvirkning.

Landsrettens begrundelse og resultat
Sagen drejer sig om fortolkningen af indfødsretslovens § 1, stk. 1, herunder om
Sagsøger, hvis mor ikke er dansk statsborger, ved fødslen har er-hvervet dansk
indfødsret som følge af undfangelse ved assisteret reproduktion med sæd fra en
såkaldt åben sæddonor, der har dansk statsborgerskab.

Efter indfødsretslovens § 1, stk. 1, erhverver et barn indfødsret ved fødslen, hvis
”faderen, moderen eller medmoderen” er dansk.

Indfødsretsloven og forarbejderne til bestemmelsen indeholder ikke nogen
nærmere afgrænsning af begrebet ”faderen” .

Det fremgår bl.a. af forarbejderne til § 1, stk. 1, jf. de almindelige bemærkninger
og de specielle bemærkninger til ændringen af § 1, stk. 1, i lovforslag nr. L 162 af
26. marts 2014, at bestemmelsen bygger på et afstamningsprincip (ius sangui-nis -
princip), hvorefter forældrenes statsborgerskab har betydning for, om en person
erhverver dansk indfødsret ved fødslen.

Efter dansk ret er spørgsmålet om, hvem der skal anses som forældre til et barn
reguleret af børnelovens bestemmelser. Heraf følger bl.a., at en sæddonor ikke
anses som far til et barn, der med hans sæd er blevet til ved assisteret reproduk-
tion, hvis sæden er doneret til et vævscenter, der distribuerer sæd, en sund-
hedsperson eller en person, der arbejder under en sundhedspersons ansvar,
medmindre andet følger af § 27, § 27 a, stk. 1, eller § 27 b.

Det er ubestridt, at Sagsøger er undfanget ved assisteret reproduk-tion med sæd fra
en dansk sæddonor, der efter børneloven ikke kan anses som far til Sagsøger.

Landsretten finder, at der hverken efter ordlyden af indfødsretslovens § 1, stk. 1,
eller lovens forarbejder er holdepunkter for at antage, at det har været



19

tilsigtet, at begrebet ”faderen” i lovens § 1, stk. 1, skulle have et andet indhold end
efter børnelovens bestemmelser. Dette understøttes også af, at indfødsrets-lovens §
1, stk. 1, og børnelovens bestemmelser bygger på samme betænkning (nr.
1350/1997) fra Justitsministeriets Børnelovsudvalg. Begrebet ”faderen” i
indfødsretslovens § 1, stk. 1, må således skulle forstås i overensstemmelse med
bestemmelserne i børneloven, herunder lovens § 28.

På denne baggrund finder landsretten, at en sæddonor, der ikke kan anses som far
til et barn efter børnelovens § 28, heller ikke kan anses som far til barnet ef-ter
indfødsretslovens § 1, stk. 1.

Da Sagsøger ikke er stillet anderledes end andre børn, der ikke har en far i retlig
forstand, er der heller ikke er grundlag for at fastslå, at Udlændin-ge- og
Integrationsministeriets afgørelse og fortolkning af indfødsretsloven er i strid med
Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 14, jf. artikel 8, ligesom
ministeriets afgørelse ikke strider mod børnekonventionen.

Landsretten tager herefter Udlændinge- og Integrationsministeriets påstand om
frifindelse til følge.

Med hensyn til spørgsmålet om sagsomkostninger for landsretten bemærkes, at
sagen er henvist til landsretten i henhold til retsplejelovens § 226, stk. 1, som
principiel. Henset hertil og til karakteren af de spørgsmål, som landsretten har
skullet tage stilling til, finder landsretten, at der foreligger sådanne særlige grunde,
at ingen af parterne skal betale sagsomkostninger til den anden part, jf.
retsplejelovens § 312, stk. 3.

THI KENDES FOR RET:

Udlændinge- og Integrationsministeriet frifindes.

Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger til den anden part.