Højesteret ændrer landsrettens kendelse, således at sagen henvises til behandling ved landsretten som 1. instans
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Retspleje og civilproces;

HØJESTERETS KENDELSE
afsagt tirsdag den 22. december 2020

Sag BS-28572/2020-HJR

Skatteministeriet
(advokat Sune Riisgaard)

mod

Indkærede, tidligere Sagsøger
(advokat Michael Serup)

I tidligere instanser er afsagt kendelse af Retten i Kolding den 18. maj 2020 (BS-
9734/2020-KOL) og af Vestre Landsrets 14. afdeling den 3. juli 2020 (BS-
20270/2020-VLR).

I påkendelsen har deltaget tre dommere: Michael Rekling, Oliver Talevski og Jan
Schans Christensen.

Påstande
Kærende, Skatteministeriet, har nedlagt påstand om, at sagen henvises til be-
handling i landsretten som 1. instans.

Indkærede, tidligere Sagsøger, har ikke udtalt sig under kæresagen for Hø-jesteret.

Sagsfremstilling
Skattestyrelsen fandt ved afgørelse af 21. december 2018 bl.a., at Indkærede,
tidligere Sagsøger ikke med skattemæssig succession kunne overdrage
kapitalandele i Virksomhed ApS 1 til sine døtre, Person 2 og Person 1. Af
afgørelsen fremgår det bl.a.:



2

”Det er fortsat Skattestyrelsens opfattelse, at der udelukkende er tale om
overdragelse af finansielle aktiver og passiv kapitalanbringelse.

Solcelle- og vindmølleanlæg sidestilles med en ejendom eller lignende
hvorfor der ikke kan ske skattemæssig succession.

De driftsanlæg der fremgår af den medsendte pengetankopgørelse er
solcelle- og vindmølleanlæg der jf. SKM2018.459.SR betragtes som fi-
nansielle anlæg der kan sidestilles med en ejendom.”

Indkærede, tidligere Sagsøger anlagde den 28. februar 2020 sagen ved Retten i
Kolding med påstand om, at Skatteministeriet skal anerkende, at aktiver bestående
i an-dele i solcelleanlæg og vindmøller ikke skal anses som passiv kapitalanbrin-
gelse i henhold til aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 6, og at sagen som
følge heraf skal hjemvises til fornyet behandling. Indkærede, tidligere Sagsøger
anmo-dede endvidere om, at sagen blev henvist til behandling ved landsretten som
1. instans.

Skatteministeriet nedlagde påstand om frifindelse og tilsluttede sig anmodnin-gen
om henvisning til behandling ved landsretten. Herudover fremgår det af
svarskriftet bl.a.:

”Bestemmelsen i aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 1, nr. 3, 1. pkt.,
og stk. 6, er senest ændret ved lov nr. 683 af 8. juni 2017…

Ændringen indebar et øget fokus på selskabets aktivitet frem for de
konkrete aktiver…

Om der konkret i selskabet er tale om indtægter fra et af de opregnede
aktivtyper i aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 6 er altså ikke afgø-
rende allerede fordi, at opregningen i bestemmelsen ikke er udtøm-
mende.
…

Virksomhed ApS 1's eneste aktiver er kapitalandele i Virksomhed ApS 2,
jf. Bilag A, side 9.

Virksomhed ApS 2 bogførte regnskabsposter består af børsnoterede kapi-
talandele, der er medtaget til dagsværdien på statusdagen, unoterede
kapitalandele i Ejendomsselskabet Vejle A/S, andele i investeringspro-
jekter, tilgodehavende selskabsskat, samt andre tilgodehavender og li-
kvide beholdninger, jf. Bilag B, side 9 og 15. Der er ingen af disse akti-
ver, der kan henføres til reel erhvervsvirksomhed…



3

At Virksomhed ApS 2 ejer beskedne andele i solcelleparker og
vindmøller via partnerselskaberne Obton Balance Selskabsinvestor P/S
(1,42 %) og Obton Windpark Selskabsinvestor P/S (2,25 %) kan ikke
ændre herved. Der er ved disse investeringsprojekter ikke tale om reel
erhvervsvirk-somhed, allerede fordi disse investeringsprojekter er et
alternativ til ak-tier, jf. Bilag G, altså et alternativ til værdipapirer, som er
direkte nævnt i aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 6 som aktiver,
hvori der kan ske passiv kapitalanbringelse.”

Retten i Kolding henviste ved kendelse af 18. maj 2020 sagen til behandling ved
landsretten, jf. retsplejelovens § 226, stk. 1.

Landsretten afviste ved kendelse af 3. juli 2020 at behandle sagen som 1. instans
og sendte sagen til byretten til fortsat behandling. Af landsrettens begrundelse
fremgår bl.a.:

”Efter retsplejelovens § 226, stk. 5, skal landsretten af egen drift påse, at
betingelserne for at henvise sagen til behandling ved landsretten i 1. in-
stans er opfyldt, jf. retsplejelovens § 226, stk. 1.

Sagen vedrører spørgsmålet, om aktiver bestående af andele i solcelle-
anlæg og vindmøller i relation til reglerne om skattemæssig succession i
aktieavancebeskatningsloven skal anses som passiv kapitalanbringelse, jf.
aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 1, nr. 3, jf. stk. 6.

Afgørelsen af sagen må antages at bero på en konkret vurdering af sa-
gens faktiske omstændigheder, herunder hvad værdien på aktiverne i
solcelle- og vindmølleanlæggene er, og hvad formålet med disse inve-
steringer er. Der er herudover ikke grundlag for at fastslå, at sagen vil
rejse principielle spørgsmål om fortolkningen af aktieavancebeskat-
ningsloven. Der er heller ikke det nødvendige grundlag for at fastslå, at
sagen har tilstrækkelig generel betydning for retsanvendelsen og rets-
udviklingen eller væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt.

Efter en samlet vurdering er betingelserne for at henvise sagen til lands-
retten i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1, ikke opfyldt. Landsretten
ophæver derfor byrettens kendelse og hjemviser sagen til behandling i
byretten i 1. instans, jf. retsplejelovens § 226, stk. 5, jf. stk. 1.”

Skatteministeriet kærede den 15. juli 2020 landsrettens kendelse til Højesteret.



4

Parternes synspunkter
Skatteministeriet har anført navnlig, at det springende punkt i sagen er, hvad der
skal tillægges vægt ved vurderingen af, hvad der udgør passiv kapitalan-bringelse
efter aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 1, nr. 3, jf. stk. 6, herun-der om
problemstillingen skal vurderes ud fra 1) om selskabet udfører ”reel er-
hvervsaktivitet” eller om aktiviteten har karakter af ”passiv pengeanbringelse” ,
eller 2) om opsamlingsbegrebet ”el. lign.” skal fortolkes snævert, således at
spørgsmålet er, om andele i solcelle- og vindmøllevirksomhed kan sidestilles med
de opregnede aktivtyper, f.eks. ”fast ejendom” .

Domstolenes stillingtagen til dette tvistepunkt vil bero på en fortolkning af lo-vens
ordlyd og forarbejder. Dette er kerneområdet for en sag af principiel ka-rakter.

Da der ikke foreligger retspraksis om den nærmere fortolkning af aktieavance-
beskatningslovens § 34, stk. 1, nr. 3, jf. stk. 6, er der tale om en sag af principiel
karakter, jf. retsplejelovens § 226.

Landsretten anser ikke sagen for principiel i kendelsen af 3. juli 2020, idet udfal-
det af sagen efter landsrettens opfattelse navnlig beror på en konkret vurdering af
sagens faktiske omstændigheder, herunder i forhold til værdien af aktiverne og
formålet med investeringerne.

Som anført ovenfor beror afgørelsen af nærværende sag i første række på lov-
fortolkning. Det forhold, at afgørelsen af sagen herudover indebærer en bevis-
mæssig stillingtagen, ændrer ikke ved, at sagen er principiel, jf. f.eks. UfR
2017.552 H.

Afgørelsen af sagen vil i hvert fald ikke alene bero på en konkret vurdering af
sagens faktiske omstændigheder, men tillige (og i væsentlig grad) på en retlig
fortolkning af bestemmelsen i aktieavancebeskatningsloven. Stillingtagen til sa-
gen vil således indebære en retlig vurdering af, om der efter bestemmelsen gæl-der
et objektivt og ”firkantet” aktivkriterium, som Indkærede, tidligere Sagsøger gør
gældende. Dette er som nævnt et principielt retligt spørgsmål. Ministeriet er derfor
ikke enig i landsrettens konklusion, hvorefter afgørelsen af sagen hoved-sageligt
beror på en faktisk bevisbedømmelse.

Sagens udfald vil få betydning for andre sager, hvor Skattestyrelsen træffer af-
gørelser efter aktieavancebeskatningslovens § 34, stk. 1, nr. 3, jf. stk. 6. Det gæl-
der for Skattestyrelsens afgørelser vedrørende andele i solcelleanlæg og vind-
møller. Henset til Indkæredes, tidligere Sagsøger anbringender i sagen vil
domstolenes stillingtagen imidlertid herudover få betydning for fortolkningen af,
hvad der generelt skal anses som passiv kapitalanbringelse efter
aktieavancebeskatnings-lovens § 34, stk. 1, nr. 3, jf. stk. 6. Endelig vil sagen få
betydning for de parallelle



5

pengetankregler i dødsboskattelovens § 29, stk. 3, og pensionsbeskatningslo-vens
§ 15 a, stk. 4. Der er dermed tale om en principiel sag, der vil have generel
betydning for retsanvendelsen.

En retsstilling i overensstemmelse med Indkæredes, tidligere Sagsøger opfattelse
inde-bærer endvidere, at der kan ske skattemæssig succession til nærtstående, selv
om der ikke er tale om reel erhvervsaktivitet, hvis kapitalanbringelsen blot sker i
solcelle- og vindmøllevirksomhed. Det må derfor formodes, at skatterådgivere i
deres rådgivning nøje overvejer, hvilke aktiver der efter § 34 er passiv kapital-
anbringelse, og hvilke der ikke er. Det er således adfærdsregulerende, hvis in-
vesteringer i solcelle- og vindmølleanlæg ikke er passiv kapitalanbringelse, idet
investorer i tilfælde af, at Indkærede, tidligere Sagsøger får medhold, i højere grad
end nu vil investere i solcelle- og vindmølleanlæg, hvis det kan reducere deres
skat-tepligtige indkomst nu og senere gøre det lettere at foretage en skattefri over-
dragelse af deres ”pengetank” til nærtstående.

Med den grønne omstilling må det også formodes, at der kommer flere og flere af
denne type investeringer. Udbydere af sådanne projekter, som et almindeligt
Google-opslag viser, at der i dag er mange af, vil selvsagt også være opmærk-
somme på de skattemæssige forhold, der gælder for en del af de kunder, der kunne
tænkes at investere i sådanne projekter. På den baggrund er betingel-serne for
henvisning til landsretten i medfør af retsplejelovens § 226 opfyldt.

Højesterets begrundelse og resultat
Kæremålet angår henvisning til landsretten efter retsplejelovens § 226, stk. 1, af
en sag om adgangen til skattemæssig succession i henhold til aktieavancebe-
skatningslovens § 34, stk. 1, nr. 3, jf. stk. 6.

Højesteret finder på det foreliggende grundlag, at sagen rejser et principielt
spørgsmål om fortolkning af begrebet ”passiv kapitalanbringelse” , herunder
betydningen og afgrænsningen af, at der skal foretages en beregning af selska-bets
indtægter, der stammer fra ”fast ejendom, kontanter, værdipapirer el. lign.” . Det
må efter det oplyste antages, at der i praksis er et betydeligt behov for at få dette
spørgsmål afklaret. Højesteret finder på den baggrund, at sagen har en sådan
generel betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen, at be-tingelserne i
retsplejelovens § 226, stk. 1, for henvisning til behandling ved landsretten er
opfyldt.

Højesteret ændrer herefter landsrettens kendelse, således at sagen henvises til
behandling ved landsretten som 1. instans.

THI BESTEMMES:

Sagen henvises til behandling ved landsretten som 1. instans.



6

Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for Højesteret til den anden part.

Kæreafgiften tilbagebetales, jf. retsafgiftslovens § 57.