Landsrettens dom i sag om Ankestyrelsens omgørelse af afgørelse om erstatning og godtgørelse til tidligere udsendt soldat, stadfæstet
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Arbejdsskade;

/

HØJESTERETS DOM
afsagt mandag den 7. marts 2022

Sag BS-10258/2021-HJR
(1. afdeling)

Appellant, tidligere Appelindstævnte
(advokat Mads Krøger Pramming, beskikket)

mod

Ankestyrelsen
(advokat Inge Houe)

I tidligere instanser er afsagt dom af Retten i Kolding den 25. november 2019 (BS-
7832/2017-KOL) og af Vestre Landsrets 11. afdeling den 3. november 2020 (BS-
59154/2019-VLR).

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Thomas Rørdam, Vibeke Rønne, Jan
Schans Christensen, Kurt Rasmussen og Rikke Foersom.

Påstande
Appellant, tidligere Appelindstævnte, har principalt nedlagt påstand om
stadfæstelse af byrettens dom, således at indstævnte, Ankestyrelsen, skal
anerkende, at afgørelsen af 10. august 2016 ikke kunne tilbagekaldes.

Subsidiært har Appellant, tidligere Appelindstævnte nedlagt påstand om, at
Ankestyrelsen skal anerkende, at hans psykiske sygdom i form af posttraumatisk
belastnings-reaktion er omfattet af lov om erstatning og godtgørelse til tidligere
udsendte soldater og andre statsansatte med sent diagnosticeret posttraumatisk
belastningsreaktion.

Appellant, tidligere Appelindstævnte har mere subsidiært nedlagt påstand om, at
Ankestyrelsen skal anerkende, at han har pådraget sig en posttraumatisk
belastningsreaktion, der er omfattet af arbejdsskadesikringslovens § 5, jf. § 7, stk.
1, nr. 2, 2. led, og mest



/

2

subsidiært, at der skal ske hjemvisning til Arbejdsmarkedets Erhvervssikring med
henblik på forelæggelse af sagen for Erhvervssygdomsudvalget.

Ankestyrelsen har påstået stadfæstelse af landsrettens dom.

Retsgrundlag
§ 2, stk. 1, i lov nr. 336 af 2. april 2014 om erstatning og godtgørelse til tidligere
udsendte soldater og andre statsansatte med sent diagnosticeret posttraumatisk
belastningsreaktion (særloven) er sålydende:

”§ 2.
Arbejdsmarkedets Erhvervssikring tilkender erstatning og godtgø-
relse for sent diagnosticeret posttraumatisk belastningsreaktion, når

1) sygdommen ikke kan anerkendes som erhvervssygdom efter
lov om arbejdsskadesikring,

2) begrundelsen for, at sygdommen ikke kan anerkendes efter lov
om arbejdsskadesikring, er, at der mangler dokumentation for
tidsmæssig sammenhæng mellem belastning og sygdomsdebut,
og

3) der foreligger en psykiatrisk speciallægeerklæring udstedt se-
nere end 6 måneder efter belastningens ophør, hvori det erklæ-
res, at den undersøgte person lider af posttraumatisk belast-
ningsreaktion, og at sygdommen er opstået i tilknytning til og
som følge af udsendelse som nævnt i § 1, stk. 2.”

Af forarbejderne til særloven fremgår bl.a. (Folketingstidende 2013-14, tillæg A,
lovforslag nr. L 104, s. 3ff.):

”  1. Indledning

På baggrund af forespørgsel F29, som blev behandlet i Folketinget
den 16. april 2013, vedtog et enigt Folketing den 23. april 2013 ved-
tagelse nr. V57, hvoraf det fremgår, at beskæftigelsesministeren og
forsvarsministeren giver tilsagn om, at der etableres en ordning for
veteraner, som har været udsendt af Danmark, hvor der ikke stilles
krav om, at dokumentationen for sygdomsdebut vedrørende PTSD
skal ske i form af lægebesøg inden for som udgangspunkt 6 måne-
der. Ordningen omfatter også tidligere afgjorte sager.
…



/

3

2. Baggrunden for lovforslaget

Lovforslaget er en opfølgning på Folketingets vedtagelse nr. V57 af
23. april 2013. Formålet med lovforslaget er at etablere en ordning,
der kan samle op på de sager, hvor sygdommen posttraumatisk be-
lastningsreaktion (herefter benævnt PTSD) ikke har kunnet aner-
kendes, fordi kravene til dokumentation for sygdomsdebut efter den
gældende lovgivning om arbejdsskadesikring ikke er opfyldt.
…

De nugældende fortegnelser over erhvervssygdomme findes i be-
kendtgørelse nr. 1226 af 24. oktober 2013 om fortegnelse over er-
hvervssygdomme anmeldt efter 1. januar 2005 og bekendtgørelse
1225 af 24. oktober 2013 om fortegnelse over erhvervssygdomme
anmeldt før 1. januar 2005.

Der har i praksis efter lov om arbejdsskadesikring været sager, hvor
den udsendte gør gældende at have pådraget sig PTSD under
udsendelse til eller ophold i områder i udlandet, hvor danske stats-
ansatte deltager i konfliktforebyggende, fredsbevarende, fredsska-
bende, humanitære eller andre lignende opgaver for staten, som er
endt med en afgørelse fra Arbejdsskadestyrelsen og Ankestyrelsen
om, at erstatning og godtgørelse ikke kan tilkendes. Dette skyldes
blandt andet, at styrelserne ikke kan få tilstrækkelig dokumentation
for, at symptomerne på PTSD er opstået i tilknytning til, at påvirk-
ningen er ophørt, fordi den sygdomsramte ikke er gået til lægen i
forbindelse med debut af sygdommen. Der er i praksis især tale om
personer, der er udsendt til eller opholder sig i de nævnte områder
som led i ansættelse på Forsvarsministeriets, Justitsministeriets og
Udenrigsministeriets områder.
…

3. Gældende ret
…

Af WHO’s definition af PTSD fremgår, at symptomer på, at man har
fået PTSD, skal opstå inden for en periode, som kan variere fra få
uger til måneder. I Danmark indgår det som en del af diagnose-
kriteriet, at en person, der har været udsat for en traumatisk belast-
ning, skal have udviklet PTSD senest 6 måneder efter belastningen
ophørte. Det danske krav er opstillet på baggrund af en lægefaglig
vurdering og fremgår af den officielle danske version af ICD-10, som
er udarbejdet af Sundhedsstyrelsen i samarbejde med Dansk
Psykiatrisk Selskabs Diagnoseudvalg.



/

4

Ved vurderingen af, hvorvidt sygdommen PTSD var til stede, fulgte
arbejdsskademyndighederne frem til sommeren 2013 en
principafgørelse fra Ankestyrelsen fra marts 2009. Heraf fremgik
blandt andet, at sygdommen skulle være fuldt ud til stede inden for 6
måneder, fra belastningen ophørte. Det fremgik ligeledes, at diag-
nosen ikke kunne stilles, uden at den tilskadekomne fuldt ud op-
fyldte de diagnostiske krav til sygdommen.

Principafgørelsen er fortsat gældende, men forståelsen af, hvornår
diagnosen PTSD kunne konstateres, blev i juni 2013 suppleret af en
forskningsmæssig udredningsrapport, der slog fast, at sygdom-men
PTSD både kunne optræde som beskrevet i principafgørelsen og som
forsinket PTSD, hvor nogle af symptomerne opstod inden for de
første 6 måneder efter belastningsophøret, men hvor syg-dommen
først kunne konstateres inden for få år efter belastnings-ophøret.

Erhvervssygdomsfortegnelsen er i sommeren 2013 ændret, således at
også forsinket PTSD kan anerkendes administrativt efter forteg-
nelsen.

Det er i Arbejdsskadestyrelsens vejledning om erhvervssygdomme
beskrevet, at forsinket PTSD er omfattet af punktet på fortegnelsen,
når personen inden for 6 måneder har haft nogle af symptomerne på
PTSD og diagnosen PTSD kan stilles inden for få år fra
belastningsophøret. Ved få år forstås som udgangspunkt 1-2 år.

Arbejdsskadestyrelsen kan anerkende sager, der ikke er omfattet af
erhvervssygdomsfortegnelsen, efter forelæggelse for Erhvervssyg-
domsudvalget, hvis sygdommen vurderes udelukkende eller i
overvejende grad at være en følge af arbejdets særlige art. Alle sa-ger
om PTSD, der ikke kan anerkendes efter fortegnelsen, herunder også
forsinket PTSD, som først er fuldt ud til stede flere år efter
påvirkningerne er ophørt, kan forelægges for Erhvervssygdomsud-
valget. Ved vurderingen af, om sagen skal forelægges, indgår blandt
andet, om der er en rimelig tidsmæssig sammenhæng mel-lem
påvirkning og debut af sygdom (nogle år).

Dette indebærer i praksis, at Arbejdsskadestyrelsen ved vurderin-gen
af, hvorvidt kravene til sygdommens debut er opfyldt, lægger vægt på
lægelige oplysninger, der i tidsmæssig sammenhæng med debut af
symptomer beskriver disse. Erklæringer, som beskriver,



/

5

at der har været symptomer siden belastningsophøret, men først
udfærdiges mange år senere, kan som udgangspunkt ikke tillægges
særligt stor vægt, hvis tilskadekomne ikke har søgt behandling i de
mellemliggende år. Omvendt vil en lægeerklæring, der er skre-vet i
den periode, hvor symptomerne er opstået, have betydelig be-
vismæssig værdi ved vurderingen af, om der har været symptomer på
PTSD i relevant tidsmæssig sammenhæng med belastningen.
…

4. Lovforslagets indhold

4.1. Generelt

Ved lovforslaget etableres en supplerende ordning til lov om ar-
bejdsskadesikring, som giver mulighed for at tilkende erstatning og
godtgørelse for diagnosticeret PTSD hos tidligere udsendte soldater
og andre statsansatte i tilfælde, hvor erstatning og godtgørelse ikke
kan opnås efter lov om arbejdsskadesikring på grund af manglende
dokumentation for sygdommens udbrud i tilknytning til tjenesten.
Det bemærkes, at forsinket PTSD under visse betingelser kan aner-
kendes direkte efter arbejdsskadesikringsloven efter ændringen af
fortegnelsen over erhvervssygdomme i 2013, jf. afsnit 3. Forsinket
PTSD er ikke det samme som "sent diagnosticeret PTSD."

Med forslaget lempes dokumentationskravet for debut af PTSD for
soldater og andre udsendte, som ikke kan få deres psykiske syg-dom
PTSD anerkendt som erstatningsberettigende efter lov om ar-
bejdsskadesikring.

Det betyder, at hvis en psykiatrisk speciallæge senere skriver en er-
klæring om, at det er sandsynliggjort, at sygdommen er opstået i
tilknytning til og som en følge af udsendelsen, vil det fremover som
udgangspunkt være tilstrækkeligt til, at kravene til debut af syg-
dommen anses for opfyldt.
…

Lovforslaget er baseret på reglerne om erstatning og sagsbehand-ling
i arbejdsskadesikringsloven. Det foreslås at fravige og supplere
reglerne i arbejdsskadesikringsloven på enkelte områder.
…

Til § 2
…



/

6

I stk. 1, nr. 1, opstilles den betingelse, at sygdommen ikke kan
anerkendes som en erhvervssygdom efter lov om arbejdsskadesik-
ring.

Dette indebærer, at erstatning og godtgørelse ikke kan tilkendes efter
lov om arbejdsskadesikring.

Efter stk. 1, nr. 2, er det en yderligere betingelse, at begrundelsen for,
at der ikke kan tilkendes erstatning og godtgørelse efter lov om
arbejdsskadesikring, er manglende dokumentation for, at syg-
dommen er opstået i tilknytning til belastningen.

Hvis der er en anden begrundelse for, at sygdommen ikke kan
anerkendes efter lov om arbejdsskadesikring, for eksempel at kra-
vene til styrken og arten af den skadevoldende påvirkning ikke er
opfyldt, eller at der er klare konkurrerende årsager til sygdommen,
kan erstatning ikke tilkendes efter den foreslåede lov.

I stk. 1, nr. 3, opstilles som en tredje betingelse for erstatning, at der
foreligger en psykiatrisk speciallægeerklæring, udstedt senere end 6
måneder efter belastningens ophør, hvori det erklæres, at den
undersøgte skønnes at have PTSD, som er opstået i tilknytning til og
som følge af udsendelsen. Hermed lempes dokumentationskra-vet i
forhold til diagnosekriteriet for PTSD for de af loven omfat-tede
personer.

Det betyder, at når en psykiatrisk speciallæge senere end 6 måne-der
efter belastningens ophør skriver en erklæring om, at den un-dersøgte
person lider af PTSD, og at sygdommen skønnes at være opstået i
tilknytning til dennes udsendelse, vil det fremover være tilstrækkeligt
til at dokumentere, at symptomerne på sygdommen er opstået inden
for 6 måneder efter den skadevoldende udsættelse, svarende til
definitionen af PTSD i WHO´s sygdomsklassifikation ICD-10.
Erklæringen forudsættes udfærdiget på baggrund af de samlede
lægelige oplysninger i sagen og en klinisk undersøgelse af den
sygdomsramte.

Det foreslås i stk. 2, at Arbejdsskadestyrelsen kan indhente en ny
psykiatrisk speciallægeerklæring, som udfærdiges på baggrund af de
samlede lægelige oplysninger i sagen og en undersøgelse af den
tilskadekomne person, når styrelsen er i tvivl om, hvornår sygdom-
men er brudt ud, for eksempel fordi der er flere forskellige lægeop-
lysninger i sagen.



/

 

7

Det forudsættes, at Arbejdsskadestyrelsen i forlængelse af arbejds-
skadesagen af egen drift behandler spørgsmålet om erstatning efter
loven, og at Arbejdsskadestyrelsen træffer en samlet afgørelse efter
lov om arbejdsskadesikring og denne lov. Dette sker ud fra et hen-syn
til, at den enkelte ikke skal modtage flere afgørelser i forløbet.

Det forudsættes tillige, at mulighederne for at tilkende erstatning
efter arbejdsskadesikringsloven er udtømt, herunder at der er sket
forelæggelse for Erhvervssygdomsudvalget, jf. § 9 i arbejdsskade-
sikringsloven, af relevante tilfælde. Det fastholdes dermed, at de
sikrede personers primære mulighed for at få erstatning og godtgø-
relse for PTSD også fremover skal være lov om arbejdsskadesik-
ring.”

Anbringender
Appellant, tidligere Appelindstævnte har anført navnlig, at hans PTSD-sygdom
efter de lægelige op-
lysninger må anses for i overvejende grad at være forårsaget af arbejdets sær-
lige art under udsendelsen som soldat til Afghanistan i 2008. Sygdommen skal
derfor anerkendes som en erhvervssygdom uden for erhvervssygdomsforteg-
nelsen efter arbejdsskadesikringslovens § 7, stk. 1, nr. 2, 2. led.

Symptomerne på PTSD opstod inden for 6 måneder efter udsendelsen i 2008, og
sygdommen var i hvert fald fuldt til stede inden for 4 år efter udsendelsen. I et
sådant tilfælde skal der efter arbejdsskademyndighedernes praksis ske forelæg-
gelse for Erhvervssygdomsudvalget efter arbejdsskadesikringslovens § 7, stk. 3.
Dette er ikke sket, og sagen skal derfor hjemvises, hvis han ikke på det forelig-
gende grundlag kan få medhold i, at han har krav på erstatning og godtgørelse.

Hvis hans sygdom ikke kan anerkendes som en erhvervssygdom efter arbejds-
skadesikringsloven, er sygdommen omfattet af særloven for tidligere udsendte
soldater og andre statsansatte, idet samtlige betingelser i lovens § 2, stk. 1, nr. 1-
3, i så fald må anses for opfyldt.

For så vidt angår betingelsen i § 2, stk. 1, nr. 2, bemærkes, at det på baggrund af
speciallægeerklæringerne fra Overlæge 1 kan konkluderes, at han
havde PTSD allerede inden overfaldet i 2012. Dette støttes af Retslægerådets be-
svarelse, uanset at det i besvarelsen konkluderes, at sygdommen først fuldt ud
havde manifesteret sig i 2012.

Efter en naturlig sproglig forståelse af særlovens § 2, stk. 1, nr. 2, må sygdoms-
debut forstås som det tidspunkt, hvor sygdommen er fuldt udviklet. En sådan
forståelse af særloven støttes af, at formålet med loven netop var at muliggøre, at
der i et tilfælde som det foreliggende kan tilkendes erstatning og godtgørelse.



/

8

Ankestyrelsens begrundelse for ikke at anerkende hans sygdom efter arbejds-
skadesikringsloven er, at der mangler dokumentation for, at hans PTSD var fuldt
til stede inden for få år efter udsendelsen. Betingelsen i særlovens § 2, stk. 1, nr. 2,
er dermed opfyldt.

Ankestyrelsens afgørelse af 10. august 2016 havde herefter hjemmel i særloven og
var ikke ugyldig. Ankestyrelsen kunne derfor ikke tilbagekalde afgørelsen.

Hertil kommer, at de administrative myndigheder er overladt et betydeligt skøn
ved vurderingen af, om PTSD er omfattet af særloven, og både afgørelsen af 10.
august 2016 og den senere afgørelse af 27. oktober 2016 er i høj grad base-ret på
en skønsmæssig vurdering. Ankestyrelsen indhentede ikke nye oplysnin-ger i
forbindelse med sagens genoptagelse, og den eneste reelle forskel på de to
afgørelser er, at Ankestyrelsen ved afgørelsen af 27. oktober 2016 efter en skøns-
mæssig vurdering nåede til et andet – og for ham ugunstigt – resultat.

Ankestyrelsen har anført navnlig, at Appellant, tidligere Appelindstævnte ikke har
løftet bevisbyrden for, at der foreligger det fornødne sikre grundlag for at
tilsidesættelse An-kestyrelsens afgørelse af 27. oktober 2016.

Appellants, tidligere Appelindstævnte PTSD kan ikke anerkendes som en
erhvervssygdom uden for erhvervssygdomsfortegnelsen efter
arbejdsskadesikringslovens § 7, stk. 1, nr. 2, 2. led, da sygdommen efter de
lægelige oplysninger ikke kan anses for udeluk-kende eller i overvejende grad at
være forårsaget af arbejdets særlige art under udsendelsen som soldat til
Afghanistan i 2008.

Af samme grund er der ikke grundlag for at hjemvise sagen til Arbejdsmarke-dets
Erhvervssikring med henblik på forelæggelse for Erhvervssygdomsudval-get efter
arbejdsskadesikringslovens § 7, stk. 3.

Efter særlovens § 2, stk. 1, nr. 2, er PTSD kun omfattet af loven, hvis begrundel-
sen for, at sygdommen ikke kan anerkendes som erhvervssygdom efter arbejds-
skadesikringsloven, er, at der mangler dokumentation for tidsmæssig sammen-
hæng mellem belastning og sygdomsdebut.

Begrebet ”sygdomsdebut” må efter forarbejderne til særloven og i lyset af de al-
mindelige tidsmæssige betingelser i erhvervssygdomsfortegnelsen forstås som det
tidspunkt, hvor symptomer på PTSD begynder at vise sig. Der er ikke hol-
depunkter for at forstå begrebet sådan, at sygdommens debut er det tidspunkt, hvor
PTSD-sygdommen er fuldt udviklet. Særloven lemper ikke de tidsmæssige
betingelser efter erhvervssygdomsfortegnelsen, og det er således også efter sær-
loven en betingelse, at symptomerne på sygdommen er opstået inden for 6 må-
neder, og at sygdommen er fuldt til stede inden for få år.



/

9

Begrundelsen for, at der ikke kan ske anerkendelse af Appellants, tidligere
Appelindstævnte PTSD som erhvervssygdom efter arbejdsskadesikringsloven, er
ikke, at der mangler dokumentation for, at symptomer på PTSD havde vist sig
inden for 6 måneder efter udsendelsen. Begrundelsen er derimod, at PTSD-
sygdommen efter de læ-gelige oplysninger ikke var fuldt til stede inden for få år
efter udsendelsen.

Appellants, tidligere Appelindstævnte PTSD er således ikke omfattet af særloven,
da betingelsen i § 2, stk. 1, nr. 2, ikke er opfyldt.

Ankestyrelsens afgørelse af 10. august 2016 var herefter uhjemlet og ugyldig, og
Ankestyrelsen var derfor berettiget til at tilbagekalde afgørelsen som sket.

Højesterets begrundelse og resultat

Sagens baggrund og problemstillinger
Ankestyrelsen traf den 10. august 2016 afgørelse om, at Appellants, tidligere
Appelindstævnte psyki-ske sygdom i form af posttraumatisk belastningsreaktion
(PTSD) ikke kunne anerkendes som erhvervssygdom efter
arbejdsskadesikringsloven, men at hans sygdom var omfattet af lov om erstatning
og godtgørelse til tidligere udsendte soldater og andre statsansatte med sent
diagnosticeret posttraumatisk belast-ningsreaktion (særloven).

Den 22. september 2016 meddelte Ankestyrelsen Appellant, tidligere
Appelindstævnte, at man havde besluttet at behandle sagen igen, da man var blevet
opmærksom på, at der kunne være begået en væsentlig fejl i forbindelse med
afgørelsen af 10. august 2016.

Den 27. oktober 2016 ophævede Ankestyrelsen afgørelsen og besluttede, at
Appellants, tidligere Appelindstævnte psykiske sygdom ikke kunne anerkendes
som erhvervssygdom efter arbejdsskadesikringsloven, og at sygdommen heller
ikke var omfattet af særloven.

Sagen angår, om der er grundlag for at tilsidesætte Ankestyrelsens afgørelse,
således at Appellants, tidligere Appelindstævnte PTSD anerkendes som en
erhvervssygdom efter arbejdsskadesikringslovens § 7, eller at hans sygdom anses
for omfattet af særloven.

Arbejdsskadesikringsloven
Efter arbejdsskadesikringslovens § 5 forstås ved en arbejdsskade bl.a. en er-
hvervssygdom, jf. § 7, der er en følge af arbejdet eller de forhold, det er foregået
under.

Ved erhvervssygdomme forstås efter lovens § 7, stk. 1, nr. 1, sygdomme, der er
optaget i erhvervssygdomsfortegnelsen. PTSD kan efter erhvervssygdomsfor-



/

10

tegnelsens pkt. F.1. anerkendes, når symptomer på sygdommen opstår senest inden
for 6 måneder, og sygdommen er fuldt til stede inden for få år.

Efter lovens § 7, stk. 1, nr. 2, 2. led, kan andre sygdomme efter forelæggelse for
Erhvervssygdomsudvalget anerkendes som erhvervssygdomme uden for for-
tegnelsen, hvis det godtgøres, at sygdommen udelukkende eller i overvejende grad
må anses for at være forårsaget af arbejdets særlige art. Det følger af § 7, stk. 3, at
sygdomme skal forelægges Erhvervssygdomsudvalget, når Arbejds-markedets
Erhvervssikring skønner, at der er mulighed for, at sygdommen vil kunne
anerkendes som erhvervssygdom.

Det er for Højesteret ubestridt, at Appellants, tidligere Appelindstævnte PTSD
ikke kan anerkendes som erhvervssygdom efter arbejdsskadesikringslovens § 7,
stk. 1, nr. 1.

Med hensyn til spørgsmålet om anerkendelse uden for erhvervssygdomsforteg-
nelsen efter lovens § 7, stk. 1, nr. 2, 2. led, fremgår det af speciallægeerklæring af
13. juni 2014 fra Overlæge 1, at der er en klar årsagssammenhæng mellem på den
ene side Appellants, tidligere Appelindstævnte traumatiske oplevelser i forbindelse
med udsendelsen som soldat til Afghanistan i 2008 og et voldsomt overfald i 2012
og på den anden side udviklingen af den aktuelle PTSD-tilstand. Det frem-går
endvidere, at udsendelsen og overfaldet skønsmæssigt bidrager med hver 50 %
som årsag til udviklingen af PTSD. Af speciallægeerklæring af 16. februar 2015
fra samme speciallæge fremgår, at Appellant, tidligere Appelindstævnte har
psykiske eftervirk-ninger af begge hændelser i et forhold, der skønnes en til en.

Det fremgår af Retslægerådets besvarelse af 4. oktober 2018, at Retslægerådet
finder det sandsynligt, at der har været en periode med uspecifikke symptomer
startende i 2008, uden at der har været tale om en fuldt udviklet PTSD, og at
egentlig PTSD er startet i forbindelse med overfaldet i 2012, jf. besvarelsen af
spørgsmål 5. Af besvarelsen af spørgsmål D fremgår, at Retslægerådet finder, at
såvel de militære som civile faktorer har bidraget til det endelige tilstandsbil-lede
med udsendelsen i 2008 og overfaldet i 2012 som de væsentligste faktorer, uden at
dette kan kvantificeres yderligere. Retslægerådet finder det ikke muligt at foretage
en præcis afvejning af de enkelte faktorers bidrag, jf. besvarelsen af spørgsmål E.

Højesteret finder på den baggrund, at det ikke er tilstrækkeligt sandsynliggjort, at
Appellants, tidligere Appelindstævnte PTSD må anses for i overvejende grad at
være forårsaget af udsendelsen til Afghanistan i 2008 og dermed af arbejdets
særlige art. Sygdom-men kan derfor heller ikke anerkendes efter § 7, stk. 1, nr. 2,
2. led.

Der er herefter ikke grundlag for at hjemvise sagen med henblik på, at den i
medfør af § 7, stk. 3, forelægges Erhvervssygdomsudvalget.



/

11

Særloven for tidligere udsendte soldater og andre statsansatte
Arbejdsmarkedets Erhvervssikring kan efter særloven tilkende erstatning og
godtgørelse til tidligere udsendte soldater og andre statsansatte for sent diagno-
sticeret PTSD, når sygdommen ikke kan anerkendes som erhvervssygdom efter
arbejdsskadesikringsloven, jf. § 2, stk. 1, nr. 1, og begrundelsen herfor er, at der
mangler dokumentation for tidsmæssig sammenhæng mellem belastning og
sygdomsdebut, jf. § 2, stk. 1, nr. 2. Efter lovens § 2, stk. 1, nr. 3, er det endvidere
en betingelse, at der foreligger en psykiatrisk speciallægeerklæring udstedt senere
end 6 måneder efter belastningens ophør, hvori det erklæres, at den undersøgte
person lider af PTSD, der er opstået i tilknytning til og som følge af udsendelse
som nævnt i lovens § 1, stk. 2.

Betingelsen i § 2, stk. 1, nr. 1, er opfyldt, da Appellants, tidligere Appelindstævnte
sygdom som an-ført ikke kan anerkendes som erhvervssygdom efter
arbejdsskadesikringsloven. Spørgsmålet er herefter, om betingelsen i § 2, stk. 1, nr.
2, er opfyldt.

Efter bestemmelsens ordlyd og særlovens forarbejder tiltræder Højesteret, at lo-
ven ikke indebærer en lempelse af de almindelige tidsmæssige betingelser for at
anerkende PTSD efter arbejdsskadesikringslovens § 7, stk. 1, nr. 1, jf. erhvervs-
sygdomsfortegnelsens pkt. F.1. Særloven lemper alene de krav, der stilles til
dokumentationen for, at sygdomssymptomer er opstået inden for 6 måneder.

Begrundelsen for, at Appellants, tidligere Appelindstævnte PTSD ikke kan
anerkendes som er-hvervssygdom efter arbejdsskadesikringslovens § 7, stk. 1, nr.
1, er, at sygdom-men efter de lægelige oplysninger, herunder Retslægerådets
besvarelse af spørgsmål 5, ikke var fuldt til stede inden for få år. De tidsmæssige
betingelser efter erhvervssygdomsfortegnelsens pkt. F.1. er derfor ikke opfyldt.

Som anført er begrundelsen for, at Appellants, tidligere Appelindstævnte PTSD
ikke kan anerkendes som erhvervssygdom efter arbejdsskadesikringslovens § 7,
stk. 1, nr. 2, 2. led, at det ikke er tilstrækkeligt sandsynliggjort, at sygdommen må
anses for i overve-jende grad at være forårsaget af udsendelsen til Afghanistan i
2008.

Afslaget på anerkendelse af PTSD-sygdommen efter arbejdsskadesikringsloven er
således ikke begrundet i manglende dokumentation for tidsmæssig sammen-hæng
mellem belastning og sygdomsdebut.

Højesteret tiltræder herefter, at betingelsen i særlovens § 2, stk. 1, nr. 2, ikke er
opfyldt, og at Appellants, tidligere Appelindstævnte PTSD derfor ikke er omfattet
af særloven.

Ankestyrelsens annullation af afgørelsen af 10. august 2016



/

12

Efter det anførte finder Højesteret, at Ankestyrelsens afgørelse af 10. august 2016
var uhjemlet og derfor ugyldig for så vidt angår bestemmelsen om, at Appellants,
tidligere Appelindstævnte PTSD var omfattet af særloven.

Manglende lovhjemmel medfører som udgangspunkt, at også en begunstigende
forvaltningsafgørelse kan annulleres, jf. bl.a. Højesterets domme af 28. marts 1995
(UfR 1995.495/2) og 1. september 2016 (UfR 2017.1).

Der foreligger ikke omstændigheder, som giver grundlag for at fravige dette
udgangspunkt.

Højesteret tiltræder herefter, at Ankestyrelsen var berettiget til at annullere af-
gørelsen af 10. august 2016 ved afgørelsen af 27. oktober 2016.

Konklusion
Højesteret stadfæster landsrettens dom.

THI KENDES FOR RET:

Landsrettens dom stadfæstes.

I sagsomkostninger for Højesteret skal statskassen betale 175.000 kr. til Anke-
styrelsen.

De idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne høje-
steretsdoms afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.



/