Sag om, hvorvidt bonusudbetalinger fra sagsøgte, TryghedsGruppen smba, til medlemmer, der er fysiske personer, skal beskattes som aktieudbytte
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Forvaltningsret;
Skat;

ØSTRE LANDSRET
DOM

afsagt den 18. marts 2022

Sag BS-30898/2020-OLR
(5. afdeling)

Skatteministeriet
(advokat Steffen Sværke)

mod

TryghedsGruppen smba
(advokat Jakob Skaadstrup Andersen)

Landsdommerne Birgitte Grønborg Juul, Ole Græsbøll Olesen og Louise 
Lindekilde Engberg (kst.) har deltaget i sagens afgørelse.

Sagen er anlagt den 8. april 2020 ved Retten i Lyngby, der ved kendelse af 6. 
august 2020 har henvist denne til behandling ved landsretten efter 
retsplejelovens § 226, stk. 1.

Sagen drejer sig om, hvorvidt bonusudbetalinger fra TryghedsGruppen smba til 
medlemmer, der er fysiske personer, skal beskattes som aktieudbytte. 

Påstande
Sagsøgeren, Skatteministeriet, har nedlagt påstand om, at Landsskatterettens 
bindende svar af 19. december 2020 ændres til et ”Nej”.

Sagsøgte, TryghedsGruppen smba (herefter TryghedsGruppen), har påstået 
frifindelse.

Sagsfremstilling



2

I landsskatterettens afgørelse af 19. februar 2020 vedrørende en klage fra 
TryghedsGruppen smba over Skatterådets afgørelse af 27. juni 2017 hedder det:

”… 

Klagen vedrører et bindende svar på følgende spørgsmål:

"Kan det bekræftes, at en kommende udlodning fra Tryghedsgruppen smba til 
selskabsdeltagerne skal beskattes som aktieindkomst hos de deltagere, der er 
fysiske personer?"

Skatterådet har besvaret det stillede spørgsmål med et "Nej".

Landsskatteretten ændrer det bindende svar til et" Ja". Der henvises til 
Landsskatterettens begrundelse nedenfor.

Møde mv.
TryghedsGruppen smba's repræsentanter har haft møde med 
Skatteankestyrelsens sagsbehandler. De har tillige haft lejlighed til at 
udtale sig over for rettens medlemmer på et retsmøde.

Faktiske oplysninger
Af punktet "Beskrivelse af de faktiske forhold" i det bindende svar 
fremgår følgende:

"TryghedsGruppen smba blev stiftet i 1995 ved en sammenlægning af Tryg L 
smba og Tryg S smba, som begge var etableret i 1991 i forbindelse med 
omdannelsen af de hidtidige gensidige Tryg Forsikringsselskaber. 
Omdannelsen i 1991 skete skattefrit i henhold til fusionsskattelovens § 14.

TryghedsGruppen smba er et selskab med begrænset ansvar omfattet af lov om 
visse erhvervsdrivende virksomheder, jf. denne lovs § 3, stk. 2.

Ifølge vedtægternes § 2 er TryghedsGruppen smbas formål bl.a. direkte eller 
indirekte at eje aktier i selskaber, som driver forsikringsvirksomhed, samt at 
foretage almindelig formuepleje. Endvidere har TryghedsGruppen smba et 
almennyttigt formål.

TryghedsGruppen smba ejer 60 % af aktierne i det børsnoterede Tryg A/S. Tryg 
A/S ejer samtlige aktier i Tryg Forsikring A/S. TryghedsGruppen smba er 
således moderselskab i Tryg-koncernen.

TryghedsGruppen smba har ikke indskudskapital. Selskabets formue stammer 
således ikke fra indskud fra medlemmerne.

TryghedsGruppen smba har ca. 1,2 mio. medlemmer, som alle er 
forsikringstagere i Tryg Forsikring A/S. Vedtægternes § 3 herom har i sin 
helhed følgende ordlyd:

"3.1. Medlemmerne er de til enhver tid værende danske 
forsikringstagere i Tryg Forsikring A/S (CVR-nr. 24 26 06 66) og 
sådanne forsikringsselskaber, hvormed Tryg Forsikring A/S måtte 



3

fusionere, samt danske forsikringstagere i henhold til 
forsikringsporteføljer, som Tryg Forsikring A/S måtte købe. En 
forsikringstager anses for dansk, når den pågældende har fast 
bopæl eller hjemsted i Danmark.

3.2. Medlemmerne hæfter ikke for selskabets forpligtelse.
3.3. Et medlem har ved udtræden ikke krav på nogen del af selskabets 

formue.
3.4. Selskabets formue og indtægter kan kun udbetales til 

medlemmerne ved opløsning, og kun da hvis opløsningen ikke 
sker i forbindelse med fusion af selskabet med et andet selskab. 
Dog kan der udbetales bonus til medlemmerne i henhold til § 15. 

3.5. Medlemmerne udøver deres rettigheder gennem:
Repræsentantskabet.
Bestyrelsen.
Direktionen"

Vedtægternes § 15 om bonus har i sin helhed følgende ordlyd:

"15.1. Bestyrelsen kan stille forslag om, at der udbetales bonus til 
medlemmerne, hvis selskabet i et regnskabsår opnår et overskud 
efter almennyttige aktiviteter på mere end 1 % af selskabets 
samlede formue. Hvis der opnås et overskud på mindre end 1 %, 
kan der ikke udbetales bonus, og et overskud på mindre end 1 % 
indgår ikke i en bonusopgørelse for et senere regnskabsår. Det 
samlede bonusbeløb kan ikke overstige det beløb efter skat, som 
selskabet modtager i udbytte og i avance ved aktietilbagekøb fra 
Tryg A/S i det pågældende regnskabsår.

15.2. Det samlede bonusbeløb fastsættes endvidere ud fra en samlet 
vurdering af det foregående års økonomiske resultater og 
selskabets aktuelle kapitalberedskab.

15.3. Bestyrelsen fremsætter forslag om udbetaling af bonus på det 
ordinære repræsentantskabsmøde, hvor forslaget skal godkendes 
af repræsentantskabet med det flertal, der fremgår af§ 7.4 (simpelt 
flertal). Repræsentantskabet kan ikke beslutte at udbetale et højere 
bonusbeløb end foreslået eller tiltrådt af bestyrelsen.

15.4. Hvis der træffes beslutning om udbetaling af bonus, fordeles 
bonusbeløbet forholdsmæssigt i forhold til de enkelte 
forsikringstageres indbetalte forsikringspræmier til Tryg 
Forsikring A/S opgjort pr. 31. december i det regnskabsår, som 
bonussen udbetales på baggrund af.

15.5. For at være berettiget til at modtage bonus, skal et medlem være 
forsikringstager pr. 31. december i det regnskabsår, som bonussen 
udbetales på baggrund af, såvel som det tidspunkt, hvor 
repræsentantskabet vedtager den pågældende udbetaling af 
bonus.

15.6. Retten til bonus er en personlig ret for medlemmerne, og retten 
kan således ikke overdrages til tredjemand hverken til eje eller til 
sikkerhed".

Vedtægternes § 16.3 om fordeling af selskabets formue ved opløsning har 
følgende ordlyd:



4

"16.3. Selskabets formue skal fordeles blandt medlemmerne efter 
principper, som skal godkendes af Erhvervsstyrelsen, og som 
nærmere skal bestemmes af repræsentantskabet med det i § 7.3, 
stk. 1, første punktum nævnte kvalificerede flertal".

Ifølge regnskabet for 2016 havde TryghedsGruppen smba et resultat på 1.264 
mio. kr. TryghedsGruppen smba modtog i 2016 1.461 mio. kr. i udbytte fra Tryg 
A/S. Selskabets balance var 16.726 mio. kr. med en egenkapital på 16.091 mio. 
kr.

Tryg-koncernen årlige skattepligtige indkomst udgjorde i gennemsnit 1.635 
mio. kr. i årene 2012-2015. Den gennemsnitlige skattebetaling udgjorde i 
gennemsnit 402 mio. kr. årligt i de pågældende år. Koncernens indtjening er 
således beskattet med en effektiv skatteprocent på ca. 25 % i selskabsskat.

Af den årlige gennemsnitlige skattebetaling på 402 mio. kr. udgjorde 
TryghedsGruppen smbas andel ca. 74 % på baggrund af selskabets egne 
indtægter. TryghedsGruppen smbas indtægter består dels i udbytter fra Tryg 
A/S, som er skattefri i medfør af selskabsskattelovens § 13, dels af formueafkast, 
som er skattepligtigt som almindelig selskabsindkomst.

TryghedsGruppen smba har vedtaget at udbetale 750 mio. kr. i bonus i 2017.

TryghedsGruppen anmodede i 2014 om bindende svar på følgende spørgsmål 
(J.nr. 14-3380236):

1. Kan SKAT bekræfte, at en udlodning fra TryghedsGruppen 
smba til selskabets medlemmer er skattepligtig for modtagerne 
heraf, jf. statsskattelovens § 4, dvs. som personlig indkomst for 
fysiske personer og som almindelig indkomst for selskaber?

2. Kan SKAT bekræfte, at TryghedsGruppen smba ikke har pligt 
til at indeholde kildeskat af en udlodning til selskabets 
medlemmer?

3. Kan SKAT bekræfte, at TryghedsGruppen smba ikke har 
indberetningspligt i forhold til en udlodning til selskabets 
medlemmer?

Spørgsmål 1 blev besvaret med "ja", og spørgsmål 2 og 3 blev afvist med 
henvisning til skatteforvaltningslovens § 21, stk. 1.

Den bekræftende besvarelse af spørgsmål 1 var begrundet med, at idet 
medlemmerne af TryghedsGruppen ikke har adgang til en forholdsmæssig 
andel af selskabets formue ved udtræden, og idet medlemskabet ikke er 
omsætteligt, kunne medlemskab afTryghedsGruppen ikke kvalificere til, at 
medlemskabet udgør en aktie omfattet af aktieavancebeskatningsloven.

I forlængelse heraf udbetalte TryghedsGruppen smba i alt 700 mio. kr. som 
bonus, svarende til 5-8 % af Tryg Forsikring A/S' præmier."

Under sagens behandling i SKAT har TryghedsGruppen smba fremlagt 
kopi af vedtægterne for TryghedsGruppen smba. Det er endvidere 
oplyst, at TryghedsGruppen smba fremadrettet påtænker at udbetale 
bonus med 500 til 800 mio. kr. om året.



5

Skatterådets afgørelse
Skatterådet har besvaret det stillede spørgsmål med et "Nej". 
Skatterådet tiltrådte herved SKATs indstilling og begrundelse i sagen 
med en supplerende begrundelse.

Af SKATs begrundelse fremgår bl.a. følgende:

"Det ønskes bekræftet, at udlodning i form af bonus fra TryghedsGruppen 
smba til fysiske personer skal beskattes som aktieindkomst.

Begrundelse
Spørgsmålet i sagen er, om en udlodning fra TryghedsGruppen smba er 
skattepligtig i medfør af statsskattelovens § 4 og dermed skal beskattes som 
personlig indkomst, eller om en udlodning er udbytte efter ligningslovens § 16 
A, som skal beskattes som aktieindkomst.

TryghedsGruppen er som selskab med begrænset ansvar (smba) generelt 
selskabsskattepligtigt i medfør af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2.

Udbytter beskattes som aktieindkomst hos fysiske personer, når der er tale om 
"aktieudbytte efter ligningslovens§ 16 A ... fra selskaber, der er skattepligtige efter 
selskabsskattelovens§ 1, stk. 1, nr. 1, 2, 2 e, 2 h, 4 eller 5 a", jf. personskattelovens § 4 
a, stk. 1.

Ligningslovens § 16 A vedrører opgørelsen af den skattepligtige indkomst i 
forbindelse med "udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer". Til 
udbytte henregnes alt, "hvad der af selskabet udloddes til aktuelle aktionærer eller 
andelshavere".

Nedenfor gennemgås de selskabsretlige regler om selskaber med begrænset 
ansvar. I forlængelse heraf beskrives reglerne om selskaber med begrænset 
ansvars skattepligt efter selskabsskatteloven, og dernæst reglerne om udbytte i 
henholdsvis personskattelovens § 4 a og ligningslovens § 16 A.

Det sidste afsnit er en vurdering af, om en udlodning i form af bonus fra 
TryghedsGruppen smba konkret kan anses for udbytte, som skal beskattes som 
aktieindkomst.

De selskabsretlige regler om selskaber med begrænset ansvar 
TryghedsGruppen er et selskab med begrænset ansvar (smba), som er omfattet 
af og registreret i henhold til lov om visse erhvervsdrivende virksomheder.

Et selskab med begrænset ansvar er en særskilt selskabsform, hvor ingen af 
deltagerne hæfter personligt, uden begrænsning og solidarisk. Det er en 
betingelse, at et selskab med begrænset ansvar har minimum to deltagere, at 
der er mulighed for vekslende deltagerantal, og at økonomiske (herunder 
udbytte) og forvaltningsmæssige rettigheder ikke er baseret på deltagernes 
andel af kapitalen, jf. lov om visse erhvervsdrivende virksomheder § 3. 
Forbuddet mod at basere bl.a. udbytte på deltagernes andel af kapitalen blev 
indført for at adskille selskaber med begrænset ansvar fra kapitalselskaber.



6

Ved lov nr. 616 af 12. juni 2013 blev det bestemt, at selskaber med begrænset 
ansvar alene kunne stiftes frem til den 1. januar 2014, jf. nu lov om visse 
erhvervsdrivende selskaber § 1, stk. 3. Det fremgår af forarbejderne til loven, at 
ønsket om at afskaffe selskabsformen fremadrettet skyldtes, at antallet af 
selskaber med begrænset ansvar havde været stigende samtidig med, at der 
kom væsentlig flere af disse selskaber under konkurs eller tvangsopløsning end 
tilfældet var med anpartsselskaber.

I lovforslaget blev det anført, at selskaber med begrænset ansvar har 
karaktertræk fra selskabsretlige principper, bl.a. fordi formålet vil være på 
baggrund af en erhvervsmæssig aktivitet at opnå et overskud, som kan 
udloddes til deltagerne.

I stedet for selskaber med begrænset ansvar blev iværksætterselskabet indført 
som ny selskabsform. Iværksætterselskabet er en variant af anpartsselskabet, 
men med en minimumskapital på en krone, jf. selskabslovens §§ 1, nr. 14, og 
357 a.

Selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2
Et selskab med begrænset ansvar er skattepligtigt i medfør af 
selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, af hele selskabets indkomst på samme 
måde som f.eks. et aktieselskab. I modsætning hertil er bl.a. foreninger alene 
skattepligtige af indtægt ved erhvervsmæssig virksomhed, jf. 
selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 6.

Selskabsskatteloven fastsatte i 1960 skattepligt for bl.a. aktieselskaber og "andre 
selskaber i hvilke ingen af deltagerne hæfter personligt for selskabets forpligtelser, og 
som fordeler overskuddet i forhold til deltagernes i selskabet indskudte kapital", jf. § 1, 
stk. 1, nr. 2. Bestemmelsen blev forstået således, at det var et krav, at der var en 
indskudskapital, dog at overskuddet kunne fordeles på grundlag af samhandel 
med selskabet, når blot et eventuelt likvidationsprovenu blev fordelt på 
grundlag af deltagernes kapitalindskud, jf. Søren Friis Hansen i Skattepolitisk 
Oversigt, 2015.91.

Ved lov nr. 254 af 30. marts 2011 blev selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, 
ændret således, at skattepligten kom til at omfatte "selskaber m.v. omfattet af § 3 i 
lov om visse erhvervsdrivende virksomheder", herunder selskaber med begrænset 
ansvar. I de almindelige bemærkninger til lovforslaget (FT 2010-11 L 84) anførte 
Skatteministeriet, at selskaber med begrænset ansvar ikke var omfattet af den 
dagældende § 1, stk. 1, nr. 2, da disse selskaber netop ikke må fordele overskud 
i forhold til deltagernes indskudte kapital. Videre anførtes, at da selskaber med 
begrænset ansvar er erhvervsdrivende, skulle det sikres, at disse selskaber 
skattemæssigt behandles efter samme regler, som gælder for aktie- og 
anpartsselskaber.

Henvisningen i selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, til § 3 i lov om visse 
erhvervsdrivende virksomheder viste sig imidlertid at være uhensigtsmæssig, 
fordi erhvervsdrivende foreninger derved blev inddraget under skattepligten, 
mens de pågældende foreninger hidtil havde været omfattet af 
selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 6. Ved lov nr. 1637 af 26. december 2013 blev 
selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, derfor redigeret således, at henvisningen 
til lov om visse erhvervsdrivende virksomheder udgik og blev erstattet med 
den nugældende formulering "registrerede selskaber med begrænset ansvar”. Det 



7

anførtes i bemærkningen til lovforslaget (L 2013-14 L 47), at hovedformålet med 
lovændringen i 2011 var at selskaber med begrænset ansvar i alle tilfælde skulle 
være omfattet af den fulde skattepligt. Det anførtes endvidere, at registrerede 
selskaber stiftet frem til den 1. januar 2014 således vil være omfattet af 
selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, uanset hvordan selskaberne eventuelt 
fordeler overskuddet mellem selskabsdeltagerne.

Personskattelovens § 4 a
Ifølge personskattelovens § 4 a, stk. 1, nr. 1, beskattes udbytte fra selskaber, der 
er skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1, 2, 2 e, 2 h eller 4, som 
aktieindkomst, hvis betingelserne i ligningslovens § 16 A er opfyldt. Det 
betyder, at udlodninger fra et selskab med begrænset ansvar kan beskattes som 
aktieindkomst. Omvendt kan udlodning fra foreninger mv. omfattet af 
selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 6, ikke beskattes som aktieindkomst, uanset 
om betingelserne i ligningslovens § 16 A i øvrigt måtte være opfyldt.

Udbytter omfattet af ligningslovens § 16 A dobbeltbeskattes i den forstand, at 
indkomsten først selskabsbeskattes i selskabet, og dernæst udbyttebeskattes hos 
modtageren, f.eks. som aktieindkomst hos fysiske personer. Indkomstskatten 
for bl.a. selskaber med begrænset ansvar er 22 pct. (2016-), jf. 
selskabsskattelovens§ 17, stk. 1.

Skat af aktieindkomst, der ikke overstiger et grundbeløb på 51.700 kr. (2017), 
beregnes som en endelig skat, der udgør 27 pct. Herudover beregnes skatten 
med 42 pct. Satserne, som fremgår af personskattelovens § 8 a, tilsigter at skabe 
sammenhæng mellem beskatning af aktieindkomst, som stammer fra 
selskabsbeskattede midler, og personlig beskatning af f.eks. erhvervsindkomst, 
jf. det såkaldte neutralitetsprincip.

Såfremt en udlodning fra et selskab med begrænset ansvar anses for omfattet af 
ligningslovens § 16 A, vil udbyttet således blive beskattet på samme måde hos 
fysiske personer som udbytte fra et aktieselskab.

Udbyttebeskatning efter ligningslovens § 16 A
Den generelle hjemmel til beskatning af udbytte findes i statsskattelovens § 4, 
litra e, som omfatter "udbytte af alle slags ... aktier eller andre inden- og udenlandske 
pengeeffekter". Videre hedder det, at "som udbyttet af aktier og andelsbeviser skal 
anses alt, hvad der af vedkommende selskab er udbetalt aktionærer eller andelshavere 
som en del af selskabet i sidste eller i tidligere regnskabsår indtjente overskud…".

Ligningslovens § 16 A trådte i kraft den 1. januar 1962 og erstattede i vidt 
omfang statsskattelovens § 4, litra e, for så vidt angår udbytte, jf. ligningslovens 
§ 16 D. Ligningslovens § 16 A, stk. 1, vedrører udbytte af "aktier, andelsbeviser og 
lignende værdipapirer".

I forarbejderne til ligningslovens § 16 A (FT 1960-61, 2. samling, tillæg A, sp. 
833) anførtes bl.a., at ligningslovens § 16 A principielt omfatter enhver 
udlodning fra selskabet, uanset om denne hidrører fra indtjent overskud, 
indkomstskattefri formueforøgelse eller fra den i selskabet indskudte kapital.

Forarbejderne til ligningslovens § 16 A indeholder ikke bidrag til fortolkning af, 
hvad der skal anses for "lignende værdipapirer".



8

Skattelovgivningen indeholder ikke en generel definition af, hvad der skal 
anses som aktier eller lignende værdipapirer mv. 
Aktieavancebeskatningslovens§ 1, stk. 2, bestemmer dog, at loven foruden på 
aktier også finder anvendelse på "anparter, andelsbeviser, omsættelige 
investeringsbeviser og lignende værdipapirer".

Den juridiske vejledning C.B.2.1.3.1 beskriver i forlængelse heraf, hvilke 
værdipapirer, der er omfattet af aktieavancebeskatningsloven. Det fremgår 
bl.a., at "lignende værdipapirer" omfattet af aktieavancebeskatningsloven efter 
praksis er omsættelige andele i et selvstændigt skattesubjekt, der giver 
ejendomsret til en andel i foreningens formue samt ejendomsret til en andel af 
foreningens formue ved opløsning.

Ordlyden af aktieavancebeskatningslovens § 1, stk. 2, og ligningslovens § 16 A, 
stk. 1, er ikke identiske, idet aktieavancebeskatningsloven tillige omfatter 
”omsættelige investeringsbeviser". Begge love omfatter derimod aktier, 
andelsbeviser og lignende værdipapirer.

Om begrebet "lignende værdipapir" anfører Henrik Peytz i 
Aktieavancebeskatningsloven med kommentarer, 3. udgave (2015), side 117, at 
det formentlig er afgørende, at der foreligger en omsættelig ejerandel i et 
selskab med selvstændig skatteretsevne, og at selskabsdeltagerne har en retligt 
begrundet forventning om at modtage andel af selskabets formue ved 
likvidation.

Om værdipapirsbegrebet anfører Jan Pedersen i Skatteretten 2, 7. udgave 
(2015), side 427 f, at angivelsen af værdipapirer i ligningslovens § 16 A er i 
overensstemmelse med angivelsen af værdipapirer i 
aktieavancebeskatningslovens § 1, stk. 2, og at ligningslovens § 16 A følgelig 
omfatter udlodning til deltagere i en juridisk person, hvor deltagerne har en 
omsættelig deltagerandel. Dette uddyber Jan Pedersen derhen, at deltagerne 
skal have en forudbestemt vedtægtsmæssig ret til at modtage overskudsandel 
og likvidationsprovenu, således at statsskattelovens § 4, litra e, følgelig omfatter 
udlodninger ved enkeltstående beslutninger i juridiske personer, hvori der ikke 
eksisterer omsættelige deltageranparter.

Samme sted, side 426, anfører Jan Pedersen videre, at ligningslovens § 16 A 
omfatter udlodninger, som sker til deltagerne i deres egenskab af indskydere 
eller økonomiske deltagere, mens udbetalinger til deltagere i deres egenskaber 
af ansatte, långivere, samhandelspartnere mv. ikke er omfattet af 
udbyttebegrebet.

Fra praksis vedrørende værdipapirbegrebet kan fremhæves følgende: 

SKM2001.11Ø vedrørte spørgsmålet, om et likvidationsprovenu fra et gensidigt 
brandassuranceselskab var skattepligtigt i medfør af statsskattelovens § 4 eller 
skattefrit efter § 5. Der var tale om et selskab med begrænset hæftelse, hvor 
udtrædende medlemmer ikke havde andel i formuen, og hvor eventuel formue 
ved opløsning skulle fordeles blandt medlemmerne i forhold til 
forsikringstegning. Landsretten fandt, at likvidationsprovenuet var 
skattepligtigt med henvisning til, at medlemmerne ikke havde kunnet eje 
omsættelige andele, og at udtrædende medlemmer ikke havde andel i 



9

foreningens formue, hvorfor udlodningen var en skattepligtig indkomst i 
medfør af statsskattelovens § 4.

Selskabsretligt var brandassuranceselskabet en forening og dermed ikke 
generelt selskabsskattepligtigt i medfør af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1-
2. Dette ses dog ikke at være tillagt betydning ved landsrettens afgørelse af 
sagen.

Aage Michelsen anfører i RR.SM2002.140, at dommen er åbenbart urigtig, idet 
der i teorien stort set er enighed om, at det afgørende kriterium for en andelsret 
alene er, om der er en retligt begrundet forventning om at modtage andel i 
likvidationsprovenuet. Aage Michelsen mener derfor ikke, at der således kan 
stilles krav om, at der er foreligger en frit omsættelig andel. Dommen er 
tilsvarende kritiseret af Lene Hjermind i TfS 2001.342 og af Sten Askholt i 
Lærebog om indkomstskat, 16. udgave (2015), side 592 og 594.

Efter landsretsdommen blev der truffet to afgørelser af Ligningsrådet:

SKM2002.158LR vedrørte et andelsselskab, hvor medlemskab med bestyrelsens 
godkendelse kunne overdrages til tredjemand, og hvor der ved udtræden 
skulle foretages en opgørelse, hvorefter medlemmet enten skulle indbetale eller 
have udbetalt et nettobeløb. I tilfælde af opløsning skulle underskud dækkes af 
medlemmerne, og overskud udloddes til medlemmerne. Ligningsrådet fandt, at 
der var tale om omsættelige andele.

I SKM2002.345LR var der tale om udlodning af et likvidationsprovenu fra en 
andelsforening, hvor der alene kunne ske udbetaling til udtrædende 
medlemmer af eventuel andel i reservefonden, og at der derudover ikke var 
krav på andel i foreningens formue. Medlemmerne havde ikke råderet over 
reservefonden, og andelsbeviserne kunne ikke overdrages til tredjemand, men 
alene afstås til foreningen. Ved ophør skulle formuen fordeles blandt 
medlemmerne.

Det fremgår af afgørelsen, at reservefonden bestod af henlæggelser med en 
procentsats af det enkelte medlems leverance og af det enkelte medlems 
eventuelle indskud, således at andelen i reservefonden skulle opgøres i forhold 
til leverancerne i hensættelsesåret. Det fremgår endvidere, at reservefonden var 
posteret under egenkapitalen, og at generalforsamlingen kunne træffe 
beslutning om udlodning fra reservefondskontiene, når blot foreningens 
egenkapital inklusive henlæggelser udgjorde mindst 40 pct. af balancesummen.

Ligningsrådet fandt med henvisning til, at medlemmerne ved udtræden fik 
andel af foreningens formue, at der var tale om en andel omfattet af 
aktieavancebeskatningsloven, om end denne andel dog af hensyn til 
foreningens fortsatte virke kun udgjorde en begrænset del af egenkapitalen.

Endelig foreligger der Højesterets dom i SKM2004.259H, som vedrørte en 
udlodning fra Fondsbørsvekselererne Garantiforening under afvikling. 
Foreningen blev stiftet i 1975 som en garantifond, hvor hvert nyt medlem skulle 
betale et kontant indskud, og hvor repræsentantskabet for Fondsbørsens 
Medlemmer ved opløsning skulle træffe bestemmelse om formuen. I 1989 blev 
det besluttet at ændre foreningen til en garantiforening under afvikling, og det 
fremgik af de nye vedtægter, at ved død kunne arvingerne indtræde i 



10

medlemmets rettigheder, og at overdragelse i øvrigt skulle godkendes af 
bestyrelsen. Ved opløsning skulle generalforsamlingen træffe bestemmelse om, 
hvorledes der skulle forholdes med foreningens formue.

Landsretten fandt, at udlodningen var skattepligtig i medfør af 
statsskattelovens § 4 og henviste til, at udlodningen ikke kunne anses for en 
udbetaling af en del af en formue, som medlemmet allerede ejede, og at det var 
generalforsamlingen, der traf bestemmelse om foreningens formue ved 
opløsning, hvorfor det enkelte medlem ikke havde retskrav på andel i 
foreningens formue ved opløsning. Da der således ikke forelå en andelsret til 
formuen, kunne ligningslovens § 16 A ikke finde anvendelse. Højesteret 
stadfæstede landsrettens dom i henhold til grundene.

Beskatning af bonus fra TryghedsGruppen smba
Formålet med ændringerne i 2011 og 2013 af selskabsskatteloven var, at 
selskaber med begrænset ansvar skulle sidestilles skattemæssigt med bl.a. 
aktieselskaber. Ændringerne var nødvendige, fordi den hidtidige generelle 
selskabsskattepligt alene gjaldt selskaber, hvor udbytte blev fordelt på 
baggrund af deltagernes andel af kapitalen, mens et selskab med begrænset 
ansvar netop er karakteriseret bl.a. ved, at selskabet ikke må fordele 
overskuddet i forhold til den indskudte kapital.

På tidspunktet for ændringerne af selskabsskatteloven var det i såvel 
selskabslovgivningen som i skattelovgivningen forudsat, at formålet med et 
selskab med begrænset ansvar i lighed med f.eks. et aktieselskab er at opnå et 
overskud, der kan udloddes til deltagerne. Desuagtet blev der ikke taget stilling 
til spørgsmålet om beskatning af udlodninger fra disse selskaber. 
Lovændringerne i 2011 og 2013 kan derfor efter SKATs opfattelse ikke i sig selv 
tale for, at udlodninger fra et selskab med begrænset ansvar generelt er omfattet 
af ligningslovens § 16 A.

Det fremgår af praksis, at der er to betingelser for, at der er tale om et "lignende 
værdipapir". Medlemmet skal dels have ret til selskabets formue ved 
likvidation, dels eje en omsættelig andel. Den sidste betingelse fremgår af 
SKM2001.11.Ø, SKM2002.158.LR og SKM2002.345.LR. I Højesterets dom i 
SKM2004.259.H blev der ikke taget stilling til spørgsmålet, men det fremgår af 
dommen, at medlemmets arvinger ved død indtrådte i medlemmets 
rettigheder, og at overdragelse af medlemskabet kunne ske med bestyrelsens 
godkendelse.

Særligt om betingelsen om krav på formuen ved opløsning bemærkes:

Hvis der kun stilles betingelse om medlemmets krav på formuen ved 
opløsning, beror medlemmets andel i selskabet af, at det rent faktisk besluttes at 
opløse selskabet, og kravet på formuen vil således oftest være uden økonomisk 
betydning. Betingelsen om, at det enkelte medlem tillige i al fald i nogen grad 
kan afstå sin andel, sikrer således et reelt krav på formuen, og betingelsen 
forekommer derfor velbegrundet.

Medlemskabet af TryghedsGruppen smba beror på forsikringstegning i Tryg 
Forsikring A/S, som indirekte ejes af TryghedsGruppen smba med 60 %. Det er 
således medlemmerne i TryghedsGruppen smba - og forsikringstagerne i Tryg 
Forsikring A/S - som er flertalsejere af forsikringsvirksomheden. I løbet af 



11

medlemskabet har medlemmerne mulighed for bonus og kan udøve 
forvaltningsmæssige beføjelser. Medlemmerne i TryghedsGruppen smba har 
imidlertid ikke krav på nogen del af formuen ved udtræden.

Medlemmerne i TryghedsGruppen smba ejer således ikke en omsættelig andel, 
og der er dermed ikke tale om et lignende værdipapir efter ligningslovens § 16 
A.

Repræsentanten anfører bl.a., at praksis vedrører foreninger, som i modsætning 
til et selskab med begrænset ansvar, ikke er generelt selskabsbeskattede, og at 
den pågældende praksis derfor ikke kan finde anvendelse på selskaber med 
begrænset ansvar, som netop selskabsbeskattes.

Efter SKATs opfattelse skal "lignende værdipapir" forstås ens, uanset hvordan 
det udloddende selskab beskattes. Der er således hverken i bestemmelsens 
ordlyd, dens forarbejder eller i praksis grundlag for, at begrebet kan fortolkes 
anderledes, fordi selskabet er selskabsskattepligtigt af hele sin indkomst.

På baggrund af ovenstående er det SKATs opfattelse, at betingelsen om, at det 
enkelte medlem ejer en omsættelig andel, ikke er opfyldt, idet medlemmerne 
ikke har krav på formuen ved udtræden En udlodning fra selskabet skal derfor 
beskattes i medfør af statsskattelovens § 4, dvs. som personlig indkomst. Det 
kan ikke føre til et andet resultat, at medlemmerne af TryghedsGruppen smba 
samlet set dermed beskattes anderledes, end hvis det udloddende selskab 
havde været et aktieselskab.

Repræsentantens høringssvar giver SKAT anledning til følgende 
bemærkninger:
Det er overordnet SKATs opfattelse, at to betingelser skal være opfyldt, for at 
der er tale om et "lignende værdipapir" i medfør af ligningslovens § 16 A. Den 
enkelte deltager skal dels eje en omsættelig andel i formuen, dels skal 
medlemmet have krav på formuen ved opløsning. Praksis og dele af teorien 
støtter denne opfattelse. Dette fremgår også af Den juridiske vejledning 
C.B.2.1.3.1.

Kravet om omsættelighed fremgår af SKM2001.11.Ø.

I SKM2004.259.H lagde Højesteret alene vægt på spørgsmålet om krav på 
formuen ved opløsning og fandt i den konkrete sag, at betingelsen ikke var 
opfyldt. Det fremgår af dommen, at medlemmets arvinger indtrådte i 
medlemmets rettigheder, og at overdragelse af medlemmets rettigheder i øvrigt 
skulle godkendes af bestyrelsen. Kravet om omsættelighed var således opfyldt i 
sagen, hvorfor Højesteret ikke havde lejlighed til at tage stilling til spørgsmålet. 
Der er således ikke tale om, at Højesteret tilsidesatte SKM2001.11.Ø.

Repræsentanten anfører videre, at der i SKM2002.345.LR ikke blev lagt vægt på, 
om andelen i sagen var omsættelig. Dette er efter SKATs opfattelse ikke korrekt. 
I sagen kunne der ved udtræden kun ske afståelse til selskabet, og der blev kun 
udbetalt en begrænset del af formuen. Ligningsrådet fandt dog med henvisning 
til SKM2001.11.Ø, at medlemmerne i sagen ved udtræden fik andel i 
medlemmernes reservefond, som udgjorde en del af foreningens formue, dvs. 
at andelen var omsættelig. Ligningsrådet fandt således, at der var et krav om 
omsættelighed.



12

Som det også er gengivet ovenfor, har der været rejst kritik af SKM2001.11.Ø og 
kravet om omsættelighed. En del af kritikken er dog gået på spørgsmålet om fri 
omsættelighed, hvilket ikke er et krav efter praksis. Kravet om en vis grad af 
omsættelighed fremgår endvidere af SKM2002.158.LR og SKM2002.345.LR.

Herudover stammer Lene Hjerminds artikel i Revisions og Regnskabsvæsen 
1988.11 fra før afsigelsen af SKM2001.11.Ø. Tilsvarende stammer den praksis, 
som Aage Michelsen anfører i RR:SM.2002.0140, ligeledes fra før 
SKM2001.11.Ø.

For så vidt angår citatet fra 1. udgaven af Preben Underbjerg Poulsen og Søren 
Rasmussen, Aktieavancebeskatning (1995), side 144 i Lene Hjerminds artikel i 
TfS 2001.342 bemærkes, at det i bogen det anførte sted fremgår, at fælles for 
værdipapirer mv., der beskattes efter aktieavancebeskatningsloven, er, "at der 
er tale om ejendomsret til en del af egenkapitalen i tilfælde af opløsning i 
selvstændige skattesubjekter" (forfatternes kursivering), dvs. at ret til 
egenkapitalen ved opløsning ikke er det eneste kriterium. Citatet er således fra 
før afsigelsen af SKM2001.11.Ø og er efter SKATs opfattelse ikke dækkende for 
retstilstanden i dag.

Dette uddybes i bogens 2. udgave, side 36 f, og fremgår fortsat af bogens 3. 
udgave, Erik Banner-Voigt og Preben Underbjerg Poulsen i 
Aktieavancebeskatning, 3. udgave (2013), side 247, hvor det om kravet om 
omsættelighed anføres:

"Den ledende dom til afklaring af, hvad lovens "lignende værdipapir" omfatter, 
er TfS 2001.124 Ø (Svendborg Amts Gensidige Brandassuranceselskab) (SKM 
2001.11). Dommen vedrørte den skattemæssige behandling af et 
likvidationsprovenu fra medlemskab af en gensidig forsikringsforening.

Medlemmernes andele var ikke omsættelige, og medlemmer, som udtrådte før 
likvidationen, fik ikke andel i foreningens formue. Medlemmerne havde 
derimod efter vedtægterne krav på hele formuen ved foreningens opløsning.

Landsretten fandt med henvisning til foreningens karakter, herunder at 
medlemmerne ikke havde kunnet eje omsættelige andele i foreningen, og at 
udtrådte medlemmer ikke havde andel i foreningens formue, at medlemskab af 
foreningen ikke kunne anses for en formuegenstand, en skattepligtig ejer, og 
således ikke kunne være omfattet af statsskattelovens § 5 eller 
aktieavancebeskatningsloven. Likvidationsudlodningen måtte i stedet anses for 
indkomst omfattet af statsskattelovens § 4, jf. personskattelovens § 3.

Østre Landsret fandt det således ikke tilstrækkeligt til at være omfattet af 
aktieavancebeskatningsloven, at medlemmerne havde krav på en 
forholdsmæssig del af egenkapitalen ved foreningens eventuelle opløsning. 
Højesteret har ikke haft anledning til at tage stilling til dette spørgsmål".

Det generelle krav om omsættelighed fastholdes endvidere af Jan Pedersen i 
Skatteretten 2, side 427f, hvor han sætter lighedstegn mellem 
aktieavancebeskatningslovens § 1 og ligningslovens § 16 A, som begge omfatter 
"lignende værdipapirer". I overensstemmelse hermed konkluderer Jan 



13

Pedersen, at deltagerne i en juridisk person bl.a. skal have en omsættelig 
deltagerandel for at modtage udbytte i medfør af ligningslovens § 16 A.

Ifølge Den juridiske vejledning C.B.2.1.3.1 er et "lignende værdipapirer" efter 
praksis en omsættelige andel i et selvstændigt skattesubjekt, der giver 
ejendomsret til en andel af foreningens formue samt ejendomsret til en andel af 
foreningens formue ved opløsning. Dette dobbeltkrav, dvs. en omsættelig andel 
og krav på formuen ved opløsning, er foreneligt med ligningslovens § 16 A 
sammenholdt med aktieavancebeskatningslovens § 1 og har støtte i retspraksis 
og administrativ praksis. Den juridiske vejledning er således efter SKATs 
opfattelse på linje med praksis.

Den anden betingelse om krav på formuen i tilfælde af opløsning fremgår som 
nævnt af SKM2004.259.H. Betingelsen går på, at det enkelte medlem forud for 
opløsning skal have retskrav på, at selskabets mv. formue fordeles til 
medlemmerne ved opløsningen.

Det fremgår af vedtægternes § 16.3, at TryghedsGruppen smbas formue ved 
opløsning "skal fordeles blandt medlemmerne efter principper, som skal 
godkendes af Erhvervsstyrelsen, og som nærmere skal bestemmes af 
repræsentantskabet med det i vedtægternes§ 7.3, stk. 1, første punktum nævnte 
kvalificerede flertal". (SKATs understregning).

SKAT har hidtil anset betingelsen om ret til formuen ved opløsning for opfyldt 
for TryghedsGruppen smbas vedkommende.

Efter fornyet overvejelse er det imidlertid nu SKATs opfattelse, at denne 
betingelse heller ikke er opfyldt.

Det fremgår således ikke af vedtægterne, hvilke principper der skal lægges til 
grund ved fordelingen af formuen, og det er under alle omstændigheder dels 
op til Erhvervsstyrelsen, dels op til repræsentantskabet at træffe bestemmelse 
herom. Selv om det anføres, at formuen skal fordeles blandt medlemmerne, står 
det åbent, i hvilket forhold fordelingen kan ske, og om nogle grupper af 
medlemmer eventuelt kan undtages. Vedtægterne er dermed så vagt 
formuleret, at det enkelte medlem efter SKATs opfattelse ikke forud for 
opløsning kan anses at have retskrav på, at formuen fordeles til medlemmerne.

På den baggrund fastholder SKAT sin indstilling og begrundelse i sagen.

Indstilling
SKAT indstiller, at spørgsmål 1 besvares med "Nej"."

Af Skatterådets supplerende begrundelse fremgår følgende:

"Skatterådets supplerende begrundelse:
Der kan efter Skatterådets opfattelse ikke stilles krav om, at et medlemskab er 
frit omsætteligt.

Det enkelte medlem af TryghedsGruppen smba ses ikke at have en 
forudbestemt ret til andel af selskabets formue ved opløsning, eftersom 
principperne for formuens fordeling først skal godkendes af Erhvervsstyrelsen 
og dernæst af repræsentantskabet. Det enkelte medlem har heller ikke retskrav 



14

på nogen del af formuen ved udtræden. I løbet af medlemskabet går de 
almennyttige aktiviteter forud for bonus, og bonus kan alene beregnes på 
baggrund af en begrænset del af selskabets indkomst, og kun såfremt selskabet 
modtager udbytte/avance ved tilbagekøb fra Tryg A/S.

Efter en samlet vurdering finder Skatterådet derfor ikke, at det enkelte medlem 
af TryghedsGruppen smba har et "lignende værdipapir" som nævnt i 
aktieavancebeskatningslovens § 1, stk. 2, og ligningslovens § 16 A, stk. 1."

I forbindelse med klagen over det bindende svar har SKAT den 31. 
oktober 2017 afgivet en udtalelse, hvoraf bl.a. fremgår følgende:

"Sagens tema
Sagen angår, om en udlodning (bonus) fra TryghedsGruppen smba er omfattet 
af ligningslovens § 16A og dermed skal beskattes som aktieindkomst hos 
fysiske personer, jf. personskattelovens § 4 a, stk. 1. nr. 1, eller om udlodningen 
er omfattet af statsskattelovens § 4 og dermed skal beskattes som personlig 
indkomst.

Hvad er et "lignende værdipapir"?
Ifølge ligningslovens§ 16 A, stk. 1, medregnes ved opgørelsen af den 
skattepligtige indkomst "udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende 
værdipapirer". Eftersom det enkelte medlem af TryghedsGruppen smba 
hverken har en aktie eller et andelsbevis i selskabet, er spørgsmålet er derfor 
udelukkende, om medlemmet har et "lignende værdipapir".

Skatterådet fandt ikke, at det enkelte medlem af TryghedsGruppen smba har et 
sådant "lignende værdipapir", og at en udlodning derfor ikke kan beskattes som 
aktieindkomst. Skatterådet besvarede følgelig selskabets spørgsmål med "nej".

Skatterådet fandt i det bindende svar, at der gælder to kumulative betingelser 
for, at der er tale om et lignende værdipapir, nemlig:

1. at det enkelte medlem ejer en omsættelig andel i det pågældende selskab, 
og

2. medlemmet har en forudbestemt ret til en andel af likvidationsprovenuet.

Denne dobbeltbetingelse er i overensstemmelse med skattelovgivningen, 
domstolspraksis og den fremherskende teori på området.

Det fremgår klart af SKATs indstilling og begrundelse i sagen og af Skatterådets 
supplerende begrundelse, at rådet afgjorde sagen på baggrund af disse to 
betingelser, og at rådet konkret fandt, at ingen af betingelserne er opfyldt for 
TryghedsGruppen smbas vedkommende.

Det fremgår også klart af Skatterådets supplerende begrundelse, at der efter 
rådets opfattelse ikke kan stilles krav om, at en andel, medlemskab o. lign. er 
frit omsætteligt, hvilket er noget andet, end at et medlemskab er omsætteligt.

Det er således ikke korrekt, at Skatterådet, som anført af repræsentanten, har 
"taget afstand" fra kravet om omsættelighed, jf. klagens pkt. 2.1.6, 2.3.6 og 2.3.7. 
Skatterådets supplerende begrundelse kan ikke læses på anden måde, end at 
det efter rådets opfattelse er en nødvendig, men også tilstrækkelig, betingelse, 



15

at et medlemskab er omsætteligt. Det er derfor underordnet, om et 
medlemskab, en aktie eller andel eventuelt også er frit omsættelig.

Begrebet "lignende værdipapir" går igen i ligningslovens § 16 B, som handler 
om, at en aktionær eller andelshaver afstår aktier, andelsbeviser eller lignende 
værdipapirer til det udstedende selskab.

Begrebet findes tilsvarende i aktieavancebeskatningslovens § 1, stk. 2, om, at 
lovens regler om gevinst og tab ved afståelse af aktier finder tilsvarende 
anvendelse på anparter i anpartsselskaber, andelsbeviser, omsættelige 
investeringsbeviser og lignende værdipapirer.

Både ligningslovens § 16 B og aktieavancebeskatningslovens § 1, stk. 2, vedrører 
således lignende værdipapirer, som kan omsættes.

Forarbejderne til ligningsloven og aktieavancebeskatningsloven ses ikke at 
indeholde bidrag til forståelsen af, hvad et lignende værdipapir er.

Skattelovskommissionen udarbejdede imidlertid i Betænkning om beskatning 
af indkomst og formue fra 1948 et forslag til lov om skat til staten af indkomst, 
formue og kapitalvinding, jf. betænkningens afsnit IV, side 1 ff. 

I lovudkastets afsnit II om skat af kapitalvinding (betænkningens side 27) fik § 
83, nr. 2, følgende ordlyd:

"Som skattepligtig Kapitalvinding betragtes

1) ( ... )
2) Fortjeneste ved Afhændelse af Aktier og lignende Værdipapirer samt ved 

Afhændelse eller Indfrielse af private Gældsbreve.
1. ( ... )".

(min understregning)

I bemærkningerne til lovudkastet anfører kommissionen (side 118):

"I de almindelige Bemærkninger er der nærmere redegjort for de Grunde, som 
har ført til, at man i Almindelighed bør inddrage Fortjeneste ved Realisation af 
Aktiver under Beskatning som Kapitalvinding uden Hensyn til, om den 
skattepligtige kan formodes at have erhvervet Aktivet i Spekulationsøjemed 
eller ej. Ved den foreslaaede Bestemmelse har man dog for Værdipapirers 
vedkommende begrænset Skattepligten til Aktier og lignende Værdipapirer, 
hvorved forstaas Værdipapirer, der ligesom Aktier er Bærere af Andels- og 
Udbytterettigheder i Selskaber med Begrænset Ansvar".

(min understregning)

Andelsrettigheder og udbytterettigheder var således i Skattekommissionens 
arbejde to forskellige ting. Ved at sammenholde ordlyden i udkastets § 83, nr. 2 
(afhændelse), med bemærkningen om, at et lignende værdipapir i lighed med 
en aktie giver andelsret, ligger det fast, at et "lignende værdipapir" var tænkt 
som en omsættelig andel i et selskab med begrænset ansvar.

Skattelovskommissionens lovudkast harmonerer således med, at der gælder en 
dobbeltbetingelse i begrebet "lignende værdipapir", ligesom udkastet svarer til 



16

de nugældende bestemmelser i ligningslovens § 16 B og 
aktieavancebeskatningslovens§ 1, stk. 2, om "afståelse" af lignende 
værdipapirer.

Også i det lys er Østre Landsrets dom i SKM2001.11.ØLR rigtig, når landsretten 
bl.a. lægger vægt på, at medlemmerne i det pågældende gensidige 
brandassuranceselskab ikke havde kunnet eje omsættelige andele i foreningen.

I SKM2004.259.HR (U2004.2121H) lagde Højesteret tilsvarende vægt på den 
anden betingelse, nemlig kravet om ret til andel af formuen ved likvidation, 
idet retten lagde afgørende vægt på, at det enkelte medlem i 
Fondsbørsvekselerernes Garantiforening ikke forud for opløsningen havde 
retskrav på, at formuen skulle fordeles blandt medlemmerne ved opløsning. 
Højesteret havde ikke anledning til at tage stilling til kravet om omsættelig 
andel, fordi det fremgik af den pågældende forenings vedtægter, at 
medlemmerne rent faktisk ejede en sådan andel - om end med begrænset 
omsættelighed. Det er således ikke korrekt, når repræsentanten anfører, at 
Højesteret underkendte den ovennævnte landsretsdom.

Dobbeltbetingelsen har også støtte i teorien.

Jan Pedersen anfører således i Skatteretten 2, 7. udgave (2015), side 427, at 
angivelsen af "lignende værdipapir" i ligningslovens § 16 A er i 
overensstemmelse med angivelsen af de værdipapirer, som ved afståelse er 
omfattet af aktieavancebeskatningsloven, dvs. at deltageren, andelshaveren, 
medlemmet osv. skal eje en omsættelig andel og have en forudbestemt 
vedtægtsmæssig ret til at modtage overskudsandel og likvidationsprovenu.

Tilsvarende anfører Henrik Peytz i Aktieavancebeskatningsloven med 
kommentarer, 3. udgave (2015), side 117, at det for så vidt angår lignende 
værdipapirer formentlig er afgørende, om der foreligger en omsættelig 
ejerandel eller en ret hertil i et selskab med selvstændig skatteretsevne.

Har det enkelte medlem et "lignende værdipapir" i TryghedsGruppen smba?
TryghedsGruppen smba er kendetegnet ved at være et selskabet med 
begrænset ansvar registreret i henhold til lov om visse erhvervsdrivende 
selskaber, og hvis medlemmer er de til enhver tid værende danske 
forsikringstagere i Tryg Forsikring A/S.

TryghedsGruppen smba er stiftet uden selskabs- eller indskudskapital, hvilket 
fremgår af selskabets årsregnskaber. Medlemmerne har således hverken 
tilvejebragt selskabet kapital ved indskud eller ved omsætning. 
TryghedsGruppen smba har dermed ikke de kendetegn, som repræsentanten 
selv påpeger bl.a. med henvisning til Thøger Nielsen (klagens pkt. 2.2.5 og 
2.3.3.3), nemlig at en udlodning af overskud sker på baggrund af (a) andele i 
kapitalen eller (b) omsætningen.

Medlemmerne betaler ikke for at indtræde og får ikke betaling for at udtræde, 
de kan i det hele taget ikke omsætte deres medlemskab, og de hverken køber af 
eller sælger til selskabet i løbet af medlemskabet. Bortset fra en begrænset ret til 
bonus og en ubestemt ret til livkvidationsprovenuet er der ingen økonomiske 
rettigheder forbundet med medlemskabet.



17

Det er ubestridt, at det enkelte medlem af TryghedsGruppen smba ikke har et 
omsætteligt medlemskab af selskabet. Allerede af den grund er det udelukket, 
at der er tale om et lignende værdipapir.

Det fremgår af § 16.3 i TryghedsGruppen smbas vedtægter, at selskabets 
formue ved opløsning skal fordeles blandt medlemmerne efter principper, som 
skal godkendes af Erhvervsstyrelsen, og som nærmere skal bestemmes af 
selskabets repræsentantskab.

Skatterådet fandt i sin afgørelse, at denne bestemmelse om opløsning ikke i 
tilstrækkelig grad giver medlemmerne i TryghedsGruppen smba en 
forudbestemt og vedtægtsmæssig ret til likvidationsprovenuet. Den anden 
betingelse i "lignende værdipapir" er således heller ikke opfyldt.

Vedtægterne bestemmer om bonus i løbet af medlemskabet, at bonus alene kan 
beregnes på baggrund af en begrænset del af selskabets indkomst, og at de 
almennyttige aktiviteter i det hele går forud for bonus. Retten til bonus er 
således i virkeligheden begrænset på to måder.

Det er ikke klart, om medlemmernes ret til likvidationsprovenuet på 
tilsvarende måde vil være begrænset af f.eks. almennyttige aktiviteter.

Det er også i det lys uklart, hvordan likvidationsprovenuet vil blive fordelt 
blandt medlemmerne, og de nærmere principper herfor fremgår i det hele taget 
ikke af vedtægterne. Det er således ikke bestemt på forhånd, om der skal ske en 
fordeling på baggrund af præmiestørrelse, forsikringstype, varighed af 
medlemskab, andre kriterier eller en kombination heraf.

Vedtægtsbestemmelsen om opløsning giver derfor ikke det enkelte medlem af 
TryghedsGruppen smba et forud for opløsningen retskrav på, at 
selskabsformuen skal fordeles til medlemmerne ved selskabets opløsning, jf. 
SKM2004.259.HR.
…
Det er derfor SKATs opfattelse, at ingen af de to betingelser for, at der er tale 
om et "lignende værdipapir", er opfyldt, og at Skatterådets afgørelse derfor er 
rigtig."

Klagerens opfattelse
Selskabets repræsentant har nedlagt påstand om, at det bindende svar 
på det omhandlede spørgsmål ændres fra et "Nej" til et" Ja".

Til støtte for påstanden er bl.a. anført følgende:

"Det gøres gældende, at en udlodning fra Klager er udbytte efter ligningslovens 
§ 16 A, som skal beskattes som aktieindkomst.

2.1 Indledning
2.1.1 Klager er som selskab med begrænset ansvar (smba) generelt 
selskabsskattepligtigt i medfør af selskabsskattelovens § 1, stk. l, nr. 2.

2.1.2 Efter personskattelovens § 4 A fremgår det:

"Aktieindkomst omfatter det samlede beløb af: 



18

1) aktieudbytte efter ligningslovens§ 16 A samt beløb 
omfattet af virksomhedsomdannelseslovens § 4, stk. 4, 3. 
pkt., fra selskaber, der er skattepligtige efter 
selskabsskattelovens§ 1, stk.1, nr.1, 2, 2 e, 2 h, 4 eller 5 a, 
eller som er eller har været hjemmehørende i udlandet, 
medmindre aktierne er omfattet af 
aktieavancebeskatningslovens § 19" (min 
understregning)

2.1.3 Det fremgår af ligningslovens § 16 A:

"Ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst medregnes udbytte af aktier, 
andelsbeviser og lignende værdipapirer, jf. dog stk. 4." (min 
understregning)

2.1.4 Det afgørende for, at en kommende udlodning fra Klager til 
selskabsdeltagerne skal beskattes som aktieindkomst hos de deltagere, der er 
fysiske, bliver således om medlemskabet af Klager og de deraf følgende 
rettigheder til formuen, udgør besiddelse af lignende værdipapirer

2.1.5 Som det fremgår af SKATs indstilling i nærværende sag, og Den Juridiske 
vejledning afsnit C.B.2.1.3.1., er det SKATs holdning, at der gælder to 
kumulative krav for, at der er tale om lignende værdipapirer, jf. ligningslovens 
§ 16A.

SKAT mener således, at følgende to krav skal være opfyldt:

(a) Den enkelte deltager skal eje en omsættelig andel i formuen, 
og
(b) Deltageren skal have krav på formuen ved opløsning

2.1.6 Skatterådets afgørelse må efter Klagerens opfattelse læses således, at 
Skatterådet tager afstand fra, at der skulle gælde det under (a) nævnte krav om, 
at andelen skal være omsættelig. Det ville være ønskeligt, at 
Skatteankestyrelsen i sine præmisser tydeliggør dette.

2.1.7 Klageren gør gældende, at det er tilstrækkeligt, at der er tale om 
udbetaling af en del af en formue, som medlemmerne allerede ejer.

2.1.8 Derudover er Klageren ikke enig i den af SKAT foretagne konkrete 
subsumption. Det vil sige om klageren opfylder gældende krav.

2.2 Udbyttebegrebet i ligningslovens§ 16A
2.2.1 Ligningsloven§16A vedrører "udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende 
værdipapirer."

2.2.2 Udbetalinger til aktionærer kan være vederlag eller udbytte/udlodning.

2.2.3 Da medlemmerne ikke har noget kundeforhold med Klager, men med 
tredjemand Tryg Forsikring A/S, er det vanskeligt at kvalificere udbetalinger fra 
Klager som vederlag for en ydelse (eller rabat vedrørende et vederlag for en 
ydelse). Da udbetalingen er ensidig uden modydelse og sker uden, at der 



19

foreligger et andet retsforhold mellem medlemmet og Klager end medlemskab, 
må udbetalingen kvalificeres som en udlodning (der skyldes medlemsskabet), 
og ikke som et vederlag.

2.2.4 Den omstændighed, at udlodningen ikke sker i forhold til ejerandel, men 
på grundlag af omsætning med tredjemand, fratager ikke udbetalingen sin 
karakter af en udlodning. Det følger direkte af registreringsbetingelserne for et 
smba, at det ikke må udbetale udbytte på grundlag af kapitalindskud (som må 
sidestilles med ejerandel). Dette selskabsretlige forbud mod udlodning på 
grundlag af ejerandel nødvendiggør, at et selskab med begrænset ansvar 
udlodder på et andet grundlag end ejerandele, men desuagtet er sådanne 
udlodninger til fysiske personer skattemæssigt gjort til aktieindkomst, jf. 
personskattelovens § 4 a. Det selskabsretlige forbud mod at udlodde på 
grundlag af ejerandel har heller ikke været til hinder for, at selskaber med 
begrænset ansvar er omfattet af selskabsskatteloven, jf. selskabsskattelovens § 1, 
stk. 1, nr. 2. Det selskabsretlige gyldighedskrav om, at udbytte skal fordeles på 
grundlag af en anden for delingsnøgle end kapitalindskud (ejerandel), har 
således hverken været til hinder for en skatteretlig kvalifikation af enheden som 
et selskab eller skatteretlig kvalifikation af udlodninger fra selskabet som 
udbytte.

2.2.5 Thøger Nielsen anfører i "Indkomstbeskatning I", Jurist- og 
Økonomforbundets Forlag, 1965, side 317:

"... Selv om loven synes at forudsætte dette, bør der næppe herske tvivl om, at 
såvel ligningslovens udbytteregler som bestemmelserne om 
likvidationsudlodning i lov om særlig indkomstskat må komme til anvendelse 
på alle juridiske personer under den hovedforudsætning, at der er tale om 
korporative enheder, hvis medlemmer har en andelsret i selskabs- eller 
foreningsformuen, og det må i denne forbindelse være ligegyldigt, hvilket 
princip den korporative enhed følger med hensyn til udlodning af overskud - 
om dette sker efter andelene i kapitalen eller efter omsætningen."

2.2.6 Af de anførte grunde må det lægges til grund, at udlodning af bonus til 
selskabsdeltagerne i Klager i andet forhold end på grundlag af ejerandel ikke 
fratager udbetalingen sin karakter af udlodning også i skattemæssig henseende.

2.2.7 Udlodning af bonus skal derfor skattemæssigt kvalificeres som udlodning.

2.3. Udtrykket "lignende værdipapirer" i LL §16 A
2.3.1 Udtrykket "lignende værdipapirer" er ikke i loven eller forarbejderne givet 
noget selvstændigt indhold. Det antages i teori og praksis, at det afgørende er, 
at der er tale om udlodning af en formue som selskabsdeltageren allerede ejede, 
jf. gennemgangen nedenfor.

Hvis selskabsdeltageren før eller siden ville få andel i formuen alligevel, forgår 
der udlodning fra en selskabslignende enhed. I disse tilfælde udgør 
udlodningen principielt ikke en formueforøgelse, jf. følgende eksempel:

Udbyttets neutralitet - eksempel ved aktie til værdi 1000 kr.
Før udbytte på 200 kr. Efter udbytte på 200 kr.



20

Værdi ved likvidation 1000 kr. Værdi ved likvidation 800 kr.

Samlet værdi 1000 kr. Samlet værdi 1000 kr.

Aktionærens værdi er uforandret af udbyttebeslutningen/afkastet

2.3.2 Det fremgår af Højesterets dom i U.2004.2121H:

"Udbetalingen af de 400.000 kr. fra Fondsbørsvekselerernes Garantiforening 
under afvikling til sagsøgeren kan ikke efter foreningens oprindelige eller 
senere vedtægter anses for en udbetaling af en del af en formue, som 
sagsøgeren allerede ejede, hvorfor statsskattelovens § 5 a ikke kan finde 
anvendelse. Det enkelte medlem havde ikke forud herfor noget retskrav på, at 
foreningsformuen skulle fordeles til medlemmerne ved foreningens opløsning. 
Der forelå således ikke en andelsret til formuen, og ligningslovens§ 16 A 
finder derfor ikke anvendelse på udbetalingen af de 400.000 kr." (min 
understregning)

2.3.3 Som det fremgår af dette, er det afgørende, at der er tale om udbetaling af 
en del af en formue, der allerede ejes, hvis der er andelsret, ejes formuen af 
medlemmerne allerede som følge af andelsrettens eksistens.

2.3.3.1 Lene Hjermind, fuldmægtig i det daværende Statsskattedirektorat, 
anfører i en artikel i Revision & Regnskabsvæsen 1988.11, at en deltager i et 
selskab, hvori deltageren har ret til andel i formuen ved likvidation, skal anses 
for selskabsdeltager, og udbytte fra selskabet skal beskattes som aktieudbytte:

"Som hovedregel kan man gå ud fra, at såfremt rettigheden giver ret til at 
opnå andel i selskabets formue ved evt. likvidation, er indehaveren af 
rettigheden selskabsdeltager. Herefter vil bestemmelserne i 
aktieavancebeskatningsloven (ABL) og udbytte bestemmelsen i 
ligningslovens § 16A, stk.1, finde anvendelse. 

Hvis denne forudsætning ikke er til stede, er aktionærbeskatningsreglerne 
uanvendelige, og dette betyder, at udlodningsbeløb, uanset på hvilket 
tidspunkt de fremkommer, er indkomstskattepligtig i henhold til 
statsskattelovens § 4 e. Dette vil også gælde likvidationsprovenu, idet det kun 
er i henhold til særlig bestemmelse i ABL § 1, stk. 3, at likvidation sidestilles 
med salg."

Lene Hjermind lægger til grund, at der kun er eet kriterium, nemlig om 
selskabsdeltagerne har andelsret (ret til andel af formuen ved likvidation). Hvis 
der er andelsret, finder aktieavancebeskatningsloven og udbyttebestemmelsen i 
ligningslovens § 16 A anvendelse. Denne opfattelse er tiltrådt af Højesteret i 
sagen SKM 2004.259H vedrørende Fondsbørsvekselerernes Garantifond omtalt 
nedenfor.

2.3.3.2 Der kan videre henvises til Aage Michelsen m.fl, Lærebog i 
Indkomstskat, 16. udgave, 2015, side 594, hvor lektor Liselotte Madsen i relation 
til afgrænsningen af værdipapirer omfattet af aktieavancebeskatningsloven 
anfører:



21

" ... Der er tale om andele i selskaber, der beskattes som selvstændige 
skattesubjekter efter selskabsskatteloven…
...
Ved afgrænsningen at hvad der skal forstås ved "lignende værdipapirer" må 
der lægges afgørende vægt på, om selskabsdeltageren har en retligt begrundet 
formodning om at modtage andel af selskabets formue i tilfælde af selskabets 
likvidation, jf. nedenfor kap. 32.

Det kan ikke anses for et betydningsfuldt karakteristikum, at andelen er 
omsættelig. SKM 2001.11 ØLR, der vedrører en gensidig 
forsikringsforening, og som tillægger den manglende omsættelighed 
afgørende betydning, må derfor tages med forbehold. I SKM 2002.158 LR og 
SKM 2002.345 LR når Ligningsrådet da også med henvisning til krav på 
andel i formuen ved udtræden og andelsforeningens opløsning til det 
resultat, at der var tale om rettigheder omfattet af 
aktieavancebeskatningsloven. Se hertil Aage Michelsen i RR 5/ 2002 side 
140."

Som det fremgår, lægger Liselotte Madsen - ligesom Lene Hjermind ovenfor - 
afgørende vægt på retten til andel i selskabets formue ved likvidation.

2.3.3.3 Thøger Nielsen anfører i "Indkomstbeskatning I", Jurist- og 
Økonomforbundets Forlag, 1965, side 316f:

"Ved omtalen af det skatteretlige udbyttebegreb tænker man først og 
fremmest på det, der i ligningslovens § 16 A betegnes som udbytte af aktier, 
andelsbeviser og lignende værdipapirer. Indledningsvis må man rejse 
spørgsmålet, om en anvendelse af bestemmelserne om denne form for udbytte 
nødvendigvis forudsætter, at modtageren er i besiddelse af et særligt 
dokument - en aktie eller et andelsbevis eller lignende. Selv om loven synes at 
forudsætte dette, bør der næppe herske tvivl om, at såvel ligningslovens 
udbyttteregler som bestemmelserne om likvidationsudlodning i lov om 
særlig indkomstskat må komme til anvendelse på alle juridiske personer 
under den hovedforudsætning, at der er tale om korporative enheder, hvis 
medlemmer har en andelsret i selskabs- eller foreningsformuen, og det 
må i denne forbindelse være ligegyldigt, hvilket princip den korporative 
enhed følger med hensyn til udlodning af overskud - om dette sker efter 
andelene i kapitalen eller efter omsætningen.
…
Det kan ikke være afgørende, om der til en andelsret i selskabs eller 
foreningsformuen svarer et bestemt andelsdokument, og det kan heller ikke 
være afgørende, om den juridiske person, hvorfra udbyttet stammer, 
beskattes som aktieselskab, kooperativ virksomhed eller som andelsforening, 
der falder ind under SEL § 1, stk. l, nr. 6. Det vil ofte bero på helt tilfældige 
omstændigheder, om andelshavere bliver udstyret med andelsbeviser. I 
mange kooperative foretagender, ja måske flertallet, kender man ikke til 
sådanne andelsbeviser, og desuagtet vil ingen betvivle deres karakter af 
andelsselskaber. Ved lovgivningen om indkomst i form af udbytte har 
hovedinteressen været koncentreret om behandlingen af aktionærer, der 
ifølge loven skal være forsynet med aktiebreve. Det har derfor været 
nærliggende at behandle andelsselskabernes forhold med samme sproglige 
vendinger som dem, der ligger lige for, når talen drejer sig om aktieselskaber.



22

Et af de sikreste tegn på, at der foreligger et andelsselskab, viser sig ved dets 
opløsning, idet udlodningen da skal ske til medlemmerne. Medlemskredsen 
vil ikke sjældent være vekslende, således at der ikke er tale om de samme 
medlemmer, der deltager i en likvidationsudlodning, som dem, der fra første 
færd har været med til at fremskaffe selskabsformuen, men dette kan ikke i sig 
selv siges at være af afgørende betydning. Hvis medlemmerne på 
likvidationstidspunktet ikke skal have krav på udlodning af nettoformuen, er 
det imidlertid vanskeligt at tale om et andelsselskab.

Der kan næppe herske tvivl om, at hvis en selvejende institution, en stiftelse 
eller et legat eller en forening, der ikke kan siges at være et andelsselskab, 
bliver opløst på en sådan måde, at formuen udloddes til en kreds af personer - 
hvad enten disse har haft karakter af "medlemmer" eller ej - da må beskatning 
ske efter den almindelige grundregel i statsskattelovens § 4, og der er ikke 
mulighed for at gøre undtagelsesreglerne vedrørende friaktier og 
likvidationsudlodninger gældende. Modtageren af sådanne udlodningsbeløb 
kan siges at erhverve noget, vedkommende ikke hidtil har haft nogen retligt 
begrundet udsigt til at modtage, og dette må netop være det vejledende 
synspunkt ved grænsedragningen mellem statsskattelovens almindelige 
indkomstbegreb og det særlige område, der falder ind under LL § 16A og LSI 
§ 2 nr. 8"

Thøger Nielsen lægger afgørende vægt på retten til andel i formuen ved 
likvidation, og ikke om der eksisterer "værdipapirer". Hvis der er en sådan 
andelsret, vil udlodninger anses for omfattet af ligningslovens § 16 A som 
udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer.

2.3.3.4 I Karnovs note 41 til personskattelovens§ 4a anfører Malene Kerzel:

"Aktieindkomsten omfatter først og fremmest udbytte fra aktie- og 
anpartsselskaber, der er skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, 
nr. 1. samt udbytter fra selskaber, der er eller har været hjemmehørende i 
udlandet. Ti/svarende gælde udbytte fra aktieselskabslignende selskaber, der 
er skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, stk. l, nr. 2, hvor ingen af 
deltagerne hæfter personligt for selskabets forpligtigelser, og hvor indskuddet 
fordeles i forhold til den indskudte kapital."

2.3.3.5 Det anføres af Steen Askholt i note 328 i Karnov noten til Ligningslovens 
§ 16 A om udlodninger fra foreninger, at:

"som udbytte anses ikke udbetalinger fra foreninger, hvis formue 
medlemmerne ikke har andelsret til, jf. bl.a. SKM 2004.259H vedr. en 
udlodning på 400.000 kr. til hvert af de 38 medlemmer af 
Fondsbørsvekselerernes Garantiforening under afvikling"

2.3.3.6 I artiklen Andelsbegrebet, ABL § 2 b og overgang i skattepligt, anfører 
professor Aage Michelsen (RR.SM.2002.0140):

"I teorien er der stort set enighed om, at det afgørende kriterium for, om 
andelshavere har en andelsret i andelsselskabet i indkomstskatteretlig 
forstand, er, om andelshaverne har en retlig begrundet forventning om at 
modtage en andel af andelsselskabets likvidationsprovenu i til fælde af 



23

selskabets likvidation, jf. således allerede Thøger Nielsen, Indkomstbeskatning 
I, 1965 s.318.

Kun et sted i litteraturen indtages et afvigende standpunkt. I Jens Olav 
Engholm Jacobsen m.fl., Skatteretten 2, 2. udg. 1995 s. 662 anføres det, at 
udlodning er skattepligtig efter statsskattelovens § 4 e, hvis medlemmerne 
ikke ejer omsættelige andele i foreningen, selv om det af vedtægterne fremgår, 
at foreningsformuen ved foreningsophør skal fordeles mellem medlemmerne.

Praksis er med to undtagelser - TfS 2001.124ØLD og TfS 2001.893LR - også 
i overensstemmelse med den altovervejende opfattelse i den skatteretlige teori, 
hvorefter det afgørende for spørgsmålet, om andelshaverne har en andelsret et 
i andelsselskaber, er, om andelshaverne har en retlig begrundet forventning 
om at modtage andele i et eventuelt likvidationsprovenu, jf. LSR 1974.8, LSR 
1983.152, TfS 1985.321 LSR, en utrykt afgørelse af Ligningsrådet (j.nr. 350-
4432-1939} om garantibeviser, jf Lene Hjermind TfS 2001.342 s. 1330 ff, 
TSS cirkulære 1998-42 om Dansk Krigs-Søforsikring, jf. hertil Niels 
Josephsen, TfS 1998.589, og TfS 1999.322 LR." (mine understregninger)

Aage Michelsen stiller desuden spørgsmålstegn ved, hvorvidt 
SKM2001.11.ØLR, som han anser for åbenbart urigtig, overhovedet kan anses 
for bindende for de øvrige retsanvendende myndigheder.

Han fremhæver i artiklen, at:

"Det er nær liggende at antage, at Ligningsrådet har anset sig for »bundet« 
af Østre Landsrets dom i TfS 2001.124 ØLD. Når henses til, at der ikke i 
dansk ret gælder en lære om præjudikaters bindende virkning, således som 
det er tilfældet i engelsk, hvor der gælder en lære om såkaldt »store decisis«, 
jf. hertil Morten Wegener, Juridisk Metode, 3. udg. 2000 s. 96.ff., må 
spørgsmålet rejses, om en åbenbart urigtig dom er bindende for de øvrige 
retsanvendende myndigheder. Efter min mening taler alle hensyn for, at de 
øvrige retsanvendende mvndigheder i sådanne tilfælde ikke bør anse sig for 
bundet." (mine understregninger)

Dette underbygger Aage Michelsen med, at han er af den opfattelse, at Østre 
Landsret i sin dom har karakteriseret et andelsselskab og en andelshaver på en 
fejlagtig måde. Det afgørende er ifølge Aage Michelsen, at:

"Det karakteristiske for et andelsselskab og en andelshaver er: 1) at andel i 
andelsselskaber ikke kan overdrages uden samtykke fra bestyrelsen. De er 
således ikke frit omsættelige, jf. Erik Hørlyck, Dansk Andelsret, 3. udg. 2000 
s. 82 f med henvisninger.

»Med andre ord kan man lidt firkantet udtrykke forholdet således, at de 
nævnte vedtægtsmæssige omsættelighedsindskrænkninger altid binder 
minoritetsaktionærerne i selskabet (for de har ikke en vedtægtsændring i 
deres magt), mens de ikke binder den eller de majoritetsaktionærer, der har en 
vedtægtsændring i deres magt…«. Det kan således ikke være et 
karakteristikum ved en andelsret, at andelsretten er frit omsættelig."(mine 
understregninger)



24

Herudover er Aage Michelsen af den opfattelse, at det må være en fejl, at 
Landsrettens afgørelse ikke er blevet indbragt for Højesteret. Han anfører i 
artiklen, at:

"Det forekommer derfor, at Ligningsrådet meget let kunne have besvaret det 
første spørgsmål med henvisning til, at deltagere i andelsselskaber, der 
beskattes efter kooperationsbeskatningsreglerne tidligere efter SEL § 1, stk. 1, 
nr. 3 a (nu nr. 3), og efterfølgende efter SEL § 1, stk. l, nr. 4, vil være 
omfattet af aktieavancebeskatningslovens regler. Herved kunne man også 
have undgået akkviescerende at forholde sig til Østre Landsrets åbenbart 
urigtige afgørelse i TfS 2001.124, som så vidt vides - kun ved en fejl ikke blev 
indbragt for Højesteret. "(mine understregninger)

2.3.3.7 Cand.jur., HD Lone Hjermind analyserer SKM2001.11ØLR i artiklen 
Anvendelsesområdet for aktieavancebeskatningsloven (TfS 2001.342):

"Her har der været en meget stor overensstemmelse mellem teori og praksis, 
og på dette grundlag forekommer afgørelsen også ganske ejendommelig."

I sin analyse gennemgå Lone Hjermind en lang række skatteretlige teoretikeres 
opfattelse af, hvorvidt det er en betingelse, at den pågældende udlodning er 
omsættelig. Fra artiklen kan citeres følgende:

"I Thøger Nielsen "Indkomstbeskatning 1 "fra 1965 analyseres det 
skatteretlige udbyttebegreb i ligningslovens§ 16 A, og det anføres: 

"Der bør næppe herske tvivl om, at såvel ligningslovens udbytteregler som 
bestemmelserne om likvidationsudlodning i lov om særlig indkomstskat må 
komme til anvendelse på alle juridiske personer under den 
hovedforudsætning, at der er tale om kooperative enheder, hvis medlemmer 
har en andelsret i selskabs- eller foreningsformuen. Det må i denne 
forbindelse være ligegyldigt, hvilket princip den kooperative enhed følger med 
hensyn til udlodning af overskud - om dette sker efter andelene i kapitalen 
eller efter omsætningen."
…
Thøger Nielsen mener, at der knytter sig en vis usikkerhed til retsstillingen 
for medlemmer af et andelsselskab, og han anfører, at det sikreste tegn på, at 
der foreligger et sådant, vises ved dettes opløsning i den udlodning, der skal 
ske til medlemmerne. Medlemskredsen vil ikke sjældent være vekslende, 
således at det ikke er de samme medlemmer, der deltager i en 
likvidationsudlodning, som dem der fra første færd har været med til at 
fremskaffe selskabsformuen, men dette kan ikke i sig selv siges at være af 
afgørende betydning. Hvis medlemmerne på likvidationstidspunktet ikke har 
krav på udlodning af nettoformuen, er det imidlertid vanskeligt at taler om et 
andelsselskab.
…
Her [hos Thøger Nielsen] er der således lagt vægt på 
likvidationssituationen, mens der utvetydigt tages afstand fra at lægge vægt 
på omsætningssituationen".
…
I kommentar til Lov om særlig Indkomstskat m.v. 1966 af Colding og P. 
Dyhr, s.123 anføres:"Andelsretten er som nævnt kendetegnet ved, at den 
berettiger sin indehaver til en ideel anpart i foreningens formue i tilfælde af 



25

dennes opløsning og normalt men ikke altid ved den pågældendes udtræden 
af foreningen."

I Lærebog om indkomstskat, af Lida Hulgaard og Aage Michelsen, 9. udgave, 
side 790 f, drøftes det også, hvornår en udlodning er omfattet af 
statsskattelovens§ 4 c, og hvornår der er tale om en udlodning efter 
ligningslovens § 16A.
…
Også her (Lida Hulgaard og Aage Michelsen) gås der således ud fra, at 
det er likvidationssituationen, der er afgørende.
…
Fra nyere teori kan også nævnes Preben Underbjerg Poulsen og Søren 
Rasmussens "Aktieavancebeskatning" fra 1995, hvor det på s. 144 under 
spørgsmålet om, hvilke værdipapirer der beskattes efter 
aktieavancebeskatningsloven, anføres, at fælles for disse værdipapirer er, at 
der er tale om ejendomsret til en del af egenkapitalen i tilfælde af opløsning i 
selvstændige skattesubjekter.

Også Eivind Christiansen er i "Beskatning af aktionærer", 3. udgave, side 18 
af samme opfattelse.

Endelig kon der henvises til Karnov, 15. udgave, hvor forfatteren anfører: 
"Afgørende er, om deltagerne har en på forhånd retligt begrundet udsigt til 
at modtage andel i udbytte og evt. likvidationsprovenu."

Det synes således som om, der i den skatteretlige teori overvejende er gået ud 
fra. at det afgørende for, om der foreligger en ret, der skal beskattes efter 
ligningslovens § 16 A og aktieavancebeskatningsloven, er, om der er ret til 
en andel af egenkapitalen i tilfælde af opløsning, når det i øvrigt antages, at 
der foreligger et selvstændigt skattesubjekt. 

Kun "Skatteretten" synes at lægge vægt på, at der skal være tale om 
omsættelige rettigheder, men de to afgørelser, der henvises til, synes ikke efter 
det offentliggjorte indhold tilstrækkelige til at bære denne opfattelse". [mine 
fremhævninger].

2.3.3.8 Som supplement til den i artiklen fremhævede litteratur, kan det anføres, 
at forfatterne til Lærebog om indkomstskat, i 16. udgave fra 2015, fortsat er af 
den opfattelse, at det ikke er afgørende, hvorvidt andelen er omsættelig. Af 
Lærebog om indkomstskat side 594 fremgår følgende:

"Ved afgrænsningen af, hvad der skal forstås ved »lignende værdipapirer”, 
må der lægges afgørende vægt på, om selskabsdeltagerne har en retligt 
begrundet forventning om at modtage en andel af selskabets formue i tilfælde 
af selskabets likvidation, jf nedenfor kap. 32. Det kan ikke anses for et 
betydningsfuldt karakteristikum, at andelen er omsættelig." (mine 
understregninger)

2.3.4 Det kan på baggrund af den gennemgåede teori fastslås, at samtlige 
skatteretsteoretikere, på nær forfatterne til Skatteretten, er af den opfattelse, at 
der ikke er holdepunker for at kræve, at medlemmets andel skal være 
omsættelig. Der synes at være enighed om, at der derimod kan lægges vægt på, 
om det pågældende medlem har en berettiget retlig forventning om, at modtage 



26

et likvidationsprovenu, f.eks. på bagrund af selskabets vedtægter om fordeling 
af formuen til medlemmerne ved likvidation.

2.3.5 SKATs holdning i nærværende sag, og i Den juridiske vejledning afsnit 
C.B.2.1.3.1., i forhold til, at det både er et krav, at den enkelte deltager skal eje 
en omsætte andel i formuen, og at deltageren skal have krav på formuen ved 
opløsning, baserer sig på SKM2001.11.ØLR.

I SKM2001.11ØLR anførte Landsretten:

"Svendborg Amts gensidige brandassuranceselskab var en gensidig 
forsikringsforening omfattet af kap. 21 i lov om forsikringsvirksomhed. Efter 
foreningens karakter, herunder at medlemmerne ikke har kunnet eje 
omsættelige andele i foreningen, og at udtrådte medlemmer ikke havde andel i 
foreningens formue, kan sagsøgerens medlemskab af foreningen ikke anses for 
en formuegenstand en skattepligtig ejer, og således omfattet af 
statsskattelovens § 5."

Østre Landsret angiver, at sagen er afgjort med henvisning til "foreningens 
karakter", og anvendelse af udtrykket "herunder" angiver, at der har indgået 
flere kriterier end opregnet i præmisserne. Det er således ikke muligt at læse af 
dommen alle kriterier, der ligger til grund for resultatet.

I præmisserne opregner landsretten kun eet af de forhold, som landsretten har 
tillagt vægt, nemlig at medlemmerne ikke havde nogen andel at sælge (hverken 
til tredjemand eller foreningen), jf. sætningerne "at medlemmerne ikke har 
kunnet eje omsættelige andele i foreningen" [de kunne ikke sælge til 
tredjemand] og "udtrådte medlemmer ikke havde andel i foreningens formue" 
[de kunne ikke sælge til foreningen ved udmeldelse].

Landsretten nævner slet ikke, at det skulle have betydning, om medlemmerne 
har ret til andel af formuen ved likvidation. Dette på trods af, at det i praksis og 
teorien både før og siden har været bredt antaget, at det er et krav (og vel at 
mærke det eneste krav), at medlemmerne skal have ret til likvidationsprovenu. 
Det er derfor, at dommen er blevet så voldsomt kritiseret og formentlig også 
derfor, at Højesteret i sin senere 2004 dom ikke beskæftiger sig med Østre 
Landsretsdommen fra 2001 eller finder anledning til at gå ind på det af 
landsretten opstillede kriterium. Højesteret forbigår landsretsdommen og det af 
landsretten anvendte kriterium på en måde, der næppe kan forstås anderledes, 
end at Højesteret tager afstand fra landsrettens dom. Højesterets afstandtagen 
var ikke så mærkelig al den stund, at det af Landsretten anvendte kriterium 
ikke havde støtte nogen steder.

2.3.6 Det kan således tiltrædes når Skatterådet i nærværende sag anfører:

"Der kan efter Skatterådets opfattelse ikke stilles krav om, at medlemsskabet 
er frit omsætteligt."

2.3.7 Det må lægges til grund, at Skatterådet ved denne erklæring tager afstand 
fra kravet om omsættelighed. Der gælder dermed kun et krav, nemlig kravet 
om at der skal være tale om udbetaling af en formue, der allerede ejes.

2.4 Skal andelsrettens størrelse være forudbestemt?



27

Skatterådet mener ikke, at der for medlemmerne af Klager er tale om udlodning 
af en formue, som medlemmerne allerede ejer. 

Dette på baggrund af, at det er Skatterådets opfattelse, at det enkelte medlem af 
Klager ikke har en forudbestemt ret til en andel af selskabets formue ved 
opløsning, eftersom principperne for formuens fordeling skal godkendes af 
Erhvervsstyrelsen og repræsentantskabet. Skatterådet pointerer videre, at det 
enkelte medlem ikke har retskrav på nogen del af formuen ved udtræden. 

Endelig gør Skatterådet gældende, at der ikke er tale om udlodning af en 
formue, som medlemmerne allerede ejer, idet de almennyttige aktiviteter, i 
løbet af medlemmernes medlemskab, går forud for bonus, og bonus alene kan 
beregnes på baggrund af en begrænset del af selskabets indkomst, og kun 
såfremt selskabet modtager udbytte/avance ved tilbagekøb.

2.4.1 Første pkt. af Skatterådets begrundelse går på, om andelsretten størrelse 
skal være fastlagt på forhånd. 

Et sådant krav kan ikke støttes på U2004.2121H, der blot nævner, at der skal 
være tale om en andelsret.

2.4.2 Det kan således heller ikke støttes på praksis, at der skal være tale om en 
nærmere forudbestemt andelsret af selskabets formue:

Se TfS 1999,322LR:

"For så vidt angik likvidationsudlodningerne, var Styrelsen enig med 
selskabet i, at den enkelte andelshaver måtte anses for at have en egentlig 
andelsret i selskab A, idet der især måtte lægges afgørende vægt på 
opløsningsbestemme/sen i vedtægternes § 15, der bl.a. fastslår, at et evt. 
overskud ved selskabets ophør udbetales til andelshaverne i forhold til de af 
dem betalte fast afgifter i det sidste forløbne regnskabsår."

Et eventuelt overskud fordelte således i TfS 1999,322LR på baggrund af 
selskabets faste udgifter i det sidst forløbne regnskabsår. Der var derfor ikke 
tale om, at andelshaverne havde en nærmere forudbestemt andel af selskabets 
formue. Ligningsrådet kommer dog uanset dette frem til, at der er tale om en 
skattefri formueforøgelse omfattet af ligningslovens § 16A.

Se også LSRM 1968,6, hvor fordelingen af udlodningen mellem andelshaverne 
blev udregnet på grundlag af mængden af den mælk, som andelshaverne 
havde leveret til mejeriet i de sidste 10, før dets drift blev standset.

En andelsret er netop kendetegnet ved, at man ikke har kendskab til sin 
endelige andel af formuen. Se i den forbindelse TfS 1985, 321, hvor der ikke var 
tale om en andelsret til enhedens formue, da andelsretten til formuen var 
nærmere forudbestemt:

"Landsskatteretten var imidlertid enig med skatterådet i, at de omhandlede 
indskudsbeviser efter de foreliggende oplysninger efter de foreliggende 
oplysninger ikke kunne sidestilles med de af nævnte lovbestemmelser 
omfattede værdipapirer, allerede fordi tilskuddene alene kunne tilbagebetales 
med højst det indskudte beløb, og således ikke kunne anses som udtryk for 



28

indehaverens ejendomsret til en andel i hele fondens formue." (min 
understregning)

Se også SKM2002.158.LR, hvor ligningsrådet fastslog der var tale om en 
andelsret til enhedens formue, selvom andelsretten til formuen ved opløsning, 
afhængigt af en række forhold, kunne være negativ:

"Medlemmernes ret til andel af nettoformuen ved udtræden henholdsvis ved 
A.m.b.A'ets opløsning er fastlagt i vedtægternes §§ 6 og 14. Af disse 
bestemmelser følger, at hvis selskabets gæld overstiger selskabets aktiver, og 
nettoformuen således er negativ, forvandles formuerettigheden til en 
indbetalingsforpligte/se som betingelse for udtræden af A.m.b.A'et. Da 
indbetalingsforpligtelsen har karakter af et gældsforhold, må den efter 
styrelsens opfattelse behandles efter kursgevinstlovens regler. Dette er 
imidlertid en konsekvens af de civilretlige hæftelsesregler fastsat i 
vedtægterne, som efter styrelsens opfattelse ikke umiddelbart har betydning 
for, hvorvidt der i skatteretlig henseende består en egentlig formuerettighed." 
Styrelsen indstillede på denne baggrund, at andele i A.m.b.A var omfattet af 
reglerne i aktieavancebeskatningsloven."

Se endvidere SKM2002.345LR, hvor Ligningsrådet fastslog, at der var tale om en 
andelsret til enhedens formue selvom andelsretten alene vedrørte en begrænset del af 
enhedens formuen:

"Medlemmer af A.m.b.A. fik ved udtræden udbetalt en eventuel andel i 
medlemmernes reservefond, men havde herudover intet krav på udbetaling af 
andel i foreningens eventuelle øvrige formue, jf. vedtægternes § 2, stk. 8. 
Medlemmernes reservefond bestod af indskud ved indtræden og de gennem 
årene foretagne hensættelser. Hensættelse til det enkelte medlems 
reservefondskonto var foretaget med en procentsats af det enkelte medlems 
leverancer. Medlemmernes reservefond var i årsregnskabet ført som en del af 
egenkapitalen, og indgik i foreningens hæftelsesgrund/ag på linie med 
selskabets øvrige formue, jf. vedtægternes § 5, stk.1. Styrelsen fandt, at det 
herefter måtte lægges til grund, at et medlem ved udtræden fik en andel af 
foreningens formue, idet denne andel dog af hensyn til foreningens fortsatte 
virke kun udgjorde en begrænset del af egenkapitalen.

Det var derfor Styrelsens opfattelse, at medlemsskab af A.m.b.A. i skatteretlig 
forstand skulle anses for en andelsret, omfattet af ABL, jf. lovens § 1, stk. 1."

Det må således lægges til grund, at en usikkerhed omkring størrelsen af den 
formue som man har andelsret til, som evt. kan afhænge af en række forhold, 
ikke ændrer ved, at man har andelsret til en formue.

Det kendetegner netop en andelsret til en formue, at formuens størrelse, og 
dermed andelsretten er variabel. Man kan derfor ikke stille krav om, at der er 
tale om en nærmere forudbestemt andel, som praksis ovenfor viser. Højesteret 
lagde således heller ikke vægt på dette i U.2004.2121H.

2.4.3 Det må anføres, at det afgørende efter U.2004.2121H for om medlemmerne 
af Klager har en andelsret til Klagers formue, er om Klagers formue ved 
opløsning, skal fordeles til medlemmerne.



29

Det fremgår således af Højesterets afgørelse i U.2004.2121H omhandlede en 
garantifond:

"Udbetalingen af de 400.000 kr. fra Fondsbørsvekselerernes Garantiforening 
under afvikling til sagsøgeren kan ikke efter foreningens oprindelige eller 
senere vedtægter anses for en udbetaling af en del af en formue, som 
sagsøgeren allerede ejede, hvorfor statsskattelovens § 5 a ikke kan finde 
anvendelse. Det enkelte medlem havde ikke forud herfor noget retskrav på, at 
foreningsformuen skulle fordeles til medlemmerne ved foreningens opløsning. 
Der forelå således ikke en andelsret til formuen, og ligningslovens § 16 A 
finder derfor ikke anvendelse på udbetalingen af de 400.000 kr." (min 
understregning)

2.4.4 Det følger af U.2004.2121H, at det fremgik af garantifondens vedtægter § 
21:

"Til foreningens opløsning kræves, at 3A af samtlige medlemmer stemmer for 
opløsningen. Den opløsende generalforsamling træffer samtidig bestemmelse 
om, hvorledes der skal forholdes med foreningens formue."

2.4.5 Det fremgår videre af sagsfremstillingen i U.2004.2121H:

"På generalforsamling den 19. marts 1990 udtalte sagsøgeren som formand 
for foreningen ifølge notat af 21. november 2001 fra sekretariatschef i 
Foreningen af Fondsbørsvekselerere  »Hvad angår os selv, må 
man spørge: Hvad skal vi gøre med den formue, der er opsamlet i 
garantiforeningen? Der er to muligheder: Den kan udloddes til medlemmerne 
med eller uden skat, eller den kan holdes samlet til et formål, som vi så må 
enes om. I givet fald må der indhentes forslag fra medlemmerne.«" (min 
understregning)

2.4.6 Hvert enkelt medlem havde således ikke et retskrav på, at formuen ved 
opløsning skulle fordeles blandt medlemmerne, idet et flertal på 3/4 kunne 
overtrumfe det enkelte medlem og bestemme, at formuen skulle fordeles til 
andre formål. 

Det skal ses i det lys, når Højesteret anfører, at det enkelte medlem ikke havde 
noget retskrav på, at foreningsformuen skulle fordeles til medlemmerne ved 
foreningens opløsning.

2.4.7 I den sammenhæng må det anføres, at Højesteret i U.2004.2121H har 
fastslået, at medlemmerne af en enhed har en andel af enhedens formue, hvis 
formuen ved enhedens opløsning skal fordeles til medlemmerne. 

Hvis Højesteret havde ment, at det ikke er tilstrækkeligt for, at medlemmerne af 
en enhed har en andelsret til en enheds formue, at enhedens formue kan 
udloddes til medlemmerne, som det fremgår af uddraget fra generalforsamlingen i 
pkt. 2.6, var en af mulighederne for garantifondens formue i U.2004.2121H, så 
havde Højesteret afgjort sagen allerede på dette grundlag.

I stedet henviser Højesteret netop til, at medlemmerne af foreningen ikke havde 
en andelsret til foreningens formue, idet hvert enkelt medlem ikke have noget 
retskrav på, at formuen skulle fordeles til medlemmerne, idet der kunne ske 
fordeling til andre formål.

Person 1



30

Hvis det alene havde fremgået i U.2004.2121H, at fordelingen af formuen kunne 
ske til medlemmerne ved foreningens opløsning, må det således lægges til 
grund, at Højesteret var kommet frem til, at medlemmerne havde en andelsret 
til foreningens formue.

2.4.8 I nærværende sag følger det netop af Klagers vedtægter § 16.3, at 
fordelingen af Klagers formue ved opløsning skal fordeles til medlemmerne:

"Selskabets formue skal fordeles blandt medlemmerne efter principper, som 
skal godkendes af Erhvervsstyrelsen, og som nærmere skal bestemmes af 
repræsentantskabet med det i § 7.3, stk.1, første punktum nævnte 
kvalificerede flertal." (min understregning)

2.4.9 Hvert enkelt medlem af Klager har således et retskrav på, at Klagers 
formue skal fordeles blandt medlemmerne og ikke til andre formål.

Betingelsen som stillet op af Højesteret i U.2004.2121H for, at medlemmerne af 
en enhed har en andelsret til enhedens formue ved opløsning, er således 
opfyldt i nærværende sag.

2.4.10 Det kan understreges, at det ikke ændrer ved, at medlemmerne af Klager 
har en andelsret til Klagers formue, at fordelingen af Klagers formue sker efter 
principper, som skal godkendes Erhvervsstyrelsen, og som nærmere skal 
bestemmes af repræsentantskabet.

Der kan aldrig ske fordeling til andre end medlemmerne. Hvert medlem har 
således utvivlsomt et retskrav på, at Klagers formue ved Klagers opløsning skal 
fordeles blandt medlemmerne.

2.4.11 Endvidere kan der henvises til, at det forhold, at principperne for 
formuens fordeling skal godkendes af Erhvervsstyrelsen netop sker med 
henblik på at sikre, at der skal ske en retmæssig fordeling af Klagers formue, 
hvorved at fordelingen foretages under iagttagelse af ligeretsprincippet og efter 
objektive kriterier.

2.5 Skal medlemmerne have retskrav på andel i formuen ved udtræden?
2.5.1 For det andet anfører Skatterådet i sin begrundelse, at Skatterådet mener, 
at medlemmerne af Klager ikke har en andelsret til Klagers formue, da det 
enkelte medlem ikke har noget retskrav på nogen del af formuen ved 
udtræden.

Det er korrekt, at medlemmerne af Klager ikke ved udtræden har krav på 
nogen del af selskabets formue, jf. Klagers vedtægter pkt. 3.3.

2.5.2 Det har dog ingen støtte hverken i praksis eller litteraturen, at et krav på 
udbetaling af en del af en enheds formue ved udtræden er en betingelse for, at 
der er tale om en andelsret til enhedens formue.

Det afgørende for, at Klagers medlemmer har en andelsret til Klagers formue er 
alene, at Klagers formue ved opløsning skal fordeles til Klagers medlemmer, jf. 
U.2004.2121H.



31

2.6 Må selskabet bruge midler til andet end udlodning?
2.6.1 For det tredje anfører Skatterådet i sin begrundelse, at medlemmerne af 
Klager ikke har en andelsret til Klagers formue, da de almennyttige aktiviteter 
går forud for bonus, og bonus alene kan beregnes på baggrund af en begrænset 
del af Klagers indkomst, og kun såfremt Klager modtager udbytte/avance ved 
tilbagekøb.

Det afgørende for, om et medlem har en andelsret til enhedens formue, er alene, 
at enhedens formue ved opløsning skal fordeles til enhedens medlemmer, jf. 
U.2004.2121H. Det ændrer ikke herved, at selskabet også bruger midler på 
almennyttige aktiviteter, og at bonus kan alene beregnes på baggrund af en 
begrænset del af selskabets indkomst, og kun såfremt selskabet modtager 
udbytte/avance ved tilbagekøb.

2.7 Medlemmerne af Klager har ret til bonus/udbytte:
2.7.1 Skatterådet mener ikke, at Klagers medlemmers krav på andel af 
bonus/udbytte bevirker, at udlodning fra Klager er udbetaling af en del af en 
formue, som medlemmerne allerede ejer.

2.8 Det er Klagers opfattelse, at selskabsdeltagerne i Klager allerede som følge 
af retten til bonus har en retlig begrundet formodning om at modtage afkast af 
deres medlemskab af klager. Hertil kommer andelsretten til 
likvidationsprovenu. Kravet om ejerskab til formue kan efter Klagers opfattelse 
opfyldes enten ved andelsret til formuen eller ved ret til udbytte. De to 
udbetalingsformer (udbytte og andelsret) er således alternativer og ikke 
kumulative krav. Konkret er begge muligheder opfyldt.

Ved bonusudbetaling sker der derfor udbetaling af en del af en formue, som 
medlemmerne allerede ejer.

2.8.1 Det må derfor lægges til grund, at udlodning fra Klager er udbytte efter 
ligningslovens § 16A, som skal beskattes som aktieindkomst. I den forbindelse 
er førnævnte praksis fra ligningsrådet relevant. De to alternative krav om andel 
af udbytte og andelsret bygger således på samme forudsætning, hvorefter ret til 
andel af udbytte og andelsret udgør en konstatering af, at der er tale om 
udbetaling af en del af en formue, som den pågældende allerede ejer.

2.8.2 Skatterådet gør gældende, at det alternative krav om andel af udbytte ikke 
er opfyldt, idet de almennyttige kriterier går forud for bonus/udbytte, og 
bonus/udbytte alene udbetales såfremt Klager modtager udbytte/avance ved 
tilbagekøb. 

I den forbindelse kan det det nævnes, at ligningsrådet i SKM2002.158.LR 
fastslog, at der var tale om udbetaling af en formue, der allerede ejes, selvom 
formuen afhængigt af en række forhold kunne være negativ.

Det kan således tilsvarende lægges til grund, at Klagers medlemmers ret til 
udbetaling af andel af bonus/udbytte er udtryk for, at der er tale om udbetaling 
af en del af en formue, der allerede ejes, selvom den formue der udbetales 
bonus/udbytte af, og dermed størrelsen af bonus/udbytte, afhænger af en række 
forhold.



32

2.8.3 Skatterådet gør videre gældende, at Klagers medlemmers krav på 
udbetaling af andel af bonus/udbytte ikke er udtryk for, at der er tale om 
udbetaling af en del af en formue, der allerede ejes, idet bonus/udbytte alene 
kan beregnes på baggrund af en begrænset del af Klagers indkomst.

Der kan henvises til SKM2002.345.LR, hvor ligningsrådet kom frem til, at der 
var tale om udlodning af en del af en formue, som medlemmerne allerede ejede, 
selvom der ved udtræden alene var krav på en begrænset del af formuen.

Tilsvarende ændrer det ikke, at medlemmernes krav på andel af bonus/udbytte 
er udtryk for, at der er tale om en del af en formue, der allerede ejes, at 
bonus/udbytte alene beregnes på baggrund af en begrænset del af Klagers 
indkomst.

2.8.4 Der kan videre henvises til, at der heller ikke for et aktieselskab er en pligt 
til at udlodde hele selskabets formue.

2.8.5 Endvidere kan der henvises til, at kun medlemmerne af Klager kan 
modtage bonus/udbytte, og ingen andre kan få bonus. Formuen tilkommer 
således medlemmerne, og betingelsen for at der er tale om en formue, som 
medlemmerne allerede ejer, er således opfyldt, jf. U.2004.2121H.

2.9 Det må således lægges til grund, at medlemmernes ret til andel af 
udbetaling af bonus/udbytte bevirker, at udlodning fra Klager er udbetaling af 
en del af en formue, som medlemmerne allerede ejer.

2.10 Klager er et selskab:
2.10.1 Ved vurderingen af betydningen af Højesteretssagen om 
Fondsbørsvekselerernes Garantifond i SKM2004.259 H og landsretssagen om 
den gensidige brandassuranceforening i SKM2001.11 Ø skal holdes for øje, at 
begge sager vedrørte enheder, der selskabsretligt var organiseret som en 
forening, men hvor skatteyderen gjorde gældende, at medlemmerne 
skattemæssigt skulle stilles, som om de var aktionærer. På baggrund af 
dommene kan det under visse nærmere betingelser være muligt for 
medlemmer af en forening, på trods af foreningens organisationsform som 
forening, alligevel skattemæssigt at blive behandlet som aktionærer i et selskab, 
hvis medlemmerne har ret til andel i formuen. Dette er en fundamental anden 
vurdering end udlodninger fra et selskab, der selskabsretligt er organiseret som 
et sådant. Denne opfattelse støttes af, at Klager skatteretligt omfattes af 
selskabsskatteloven, jf. lovens § 1, stk. 1, nr. 2, og at udlodninger fra selskaber 
omfattet af § 1, stk. 1, nr. 2, allerede er kvalificeret som aktieindkomst. Det 
følger udtrykkeligt af personskattelovens § 4a, at (enhver) udlodning fra 
selskaber omfattet af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, skal beskattes som 
aktieindkomst.

2.10.2 Klager adskiller sig således fra foreninger, som ikke er omfattet af den i 
personskattelovens § 4 opregnede liste af enheder, fra hvilke udlodninger skal 
beskattes som aktieindkomst. Foreninger beskattes eksempelvis efter 
selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 6, hvortil der ikke er henvist i 
personskattelovens § 4a.

2.10.3 Skatten af aktieindkomst er lavere end skatten af personlig indkomst, 
fordi indtægten forudgående er selskabsbeskattet med § 22 % i det udloddende 



33

selskab. Den samlede kumulerede skat af den underliggende indtjening 
(selskabsskat på 22 % og aktieindkomstskat på 27/42 %) er tiltænkt at svare til 
skatten af personlig indkomst (ca. 51 %).

2.10.4 Sammenhængen i skattesystemet tilsiger derfor, at udlodninger fra 
selskabsbeskattede enheder skal beskattes med den for aktieindkomst 
gældende lavere skatteprocent, for hvis udlodningen skulle beskattes som 
personlig indkomst, ville den samlede kumulerede skat af indtjeningen betalt af 
selskabet og aktionæren tilsammen være langt højere end tilsigtet.

2.10.5 Det er derfor med føje, at der i definitionen af aktieindkomst i 
personskattelovens § 4 a henvises netop til selskabsbeskattede enheder, 
herunder til enheder omfattet af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2.

2.10.6 Tilblivelsen af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 5, illustrerer forskellen 
på beskatning af selskaber og foreninger og den skattemæssige kvalifikation af 
udlodninger herfra.

2.10.7 Forhistorien til § 1, stk. 1, nr. 5, var, at lovgiver anså det for nødvendigt 
med en særskilt lovhjemmel for at kunne beskatte gensidige 
forsikringsforeninger som selskaber. Uden § 1, stk. 1, nr. 5, ville gensidige 
forsikringsforeninger skulle beskattes som andre foreninger efter 
selskabsskattelovens § 1, stk. 1. nr. 6, der begrænser skattepligten til indkomst 
af erhvervsmæssig virksomhed. Dette fremgår af forarbejderne til § 1, stk. 1. nr. 
5 (lovforslag nr. L88 af 6. december 1989), hvor det i bemærkningerne til § 1, 
stk. 1, nr. 5, er anført:

"Bestemmelsen i selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 5, omfatter efter 
gældende regler alene de gensidige forsikringsforeninger, som også overtager 
forsikringer uden forpligtelse til deltagelse i det gensidige ansvar. Disse 
forsikringsforeninger er undergivet almindelig aktieselskabsbeskatning.

I modsætning hertil er gensidige forsikringsforeninger, der alene forsikrer 
medlemmerne, skattepligtige efter bestemmelsen i selskabsskattelovens § 1, st. 
1. nr. 6. Dette indebærer, at foreningen alene er skattepligtig af 
erhvervsmæssig virksomhed, og efter bestemmelsen i selskabsskattelovens § 1, 
stk. 4, er leverancer til medlemmerne ikke omfattet heraf. Disse gensidige 
forsikringsforeninger er således i realiteten skattefri.

Det foreslås at ændre § 1, stk. 1, nr. 5, således at den som udgangspunkt 
omfatter alle gensidige forsikringsforeninger.

Små gensidige forsikringsselskaber kan være fritaget for tilsyn eller være 
underlagt begrænset tilsyn, når de opfylder visse kriterier, som nærmere 
angivet i kapitel 21 i lov om forsikringsvirksomhed. Finanstilsynet har for 
tiden 4 gensidige forsikringsselskaber med en samlet præmieindtægt på ca. 1. 
mio. kr. under begrænset tilsyn efter disse regler. Antallet af små gensidige 
forsikringsselskaber, der efter lovens regler helt er fritaget for tilsyn, er 
ukendt. I alt 100 gensidige selskaber er for tiden undergivet fuldt tilsyn.

Fælles for de gensidige forsikringsforeninger, der ikke er undergivet 
begrænset tilsyn, eller som slet ikke er undergivet tilsyn, er, at der er tale om 
meget små, ofte lokale foreninger. På den baggrund kan det forekomme 



34

mindre hensigtsmæssigt, at disse foreninger undergives 
aktieselskabsbeskatning.

Det forslås derfor, at beskatningen efter § 1, stk.1, nr. 5 kun omfatter de 
forsikringsforeninger, der er undergivet fuldt tilsyn. De foreninger, der i 
henhold til kapital 21 i lov om forsikringsvirksomhed enten er undergivet 
begrænset tilsyn, eller som slet ikke er undergivet tilsyn, vil være 
skattepligtige efter § 1, stk. 1, nr. 6"

2.10.8 Det kan af citaterne udledes, at de omhandlede foreninger kun var 
skattepligtige af erhvervsmæssige aktiviteter efter § 1, stk. 1, nr. 6, og at en 
bredere beskatning som almindeligt selskab af alle indtægter krævede særlig 
lovhjemmel, hvilket der konkret blev indført for de forsikringsforeninger, der 
var undergivet fuldt tilsyn, men altså ikke for dem, der ikke var undergivet 
fuldt tilsyn.

2.10.9 Det følger af det anførte, at den civil- og selskabsretlige form "forening" 
har direkte skattemæssige konsekvenser, og at det kræver særskilt lovhjemmel 
skatteretligt at behandle den retlige form "forening" som et selskab.

2.10.10 Henvisningen i Østre Landsrets dom SKM 2001.11 til, at udlodningen 
skete fra en forening, må forstås i dette lys.

2.10.11 Der kan ligeledes henvises til forarbejderne til fusionsskattelovens § § 14 
d, der gjorde det muligt for gensidige forsikringsforeninger at fusionere med 
skattemæssig succession. Af forarbejderne til bestemmelsen (L36 af 9. januar 
1991) fremgår følgende:

"2. Lovforslagets indhold
a. Gensidige forsikringsforeninger
Ved lov nr. 889 af 29. december 1989, som var en del af finanslovsaftalen for 
1990, blev selskabsskatteloven ændret, således at alle de gensidige 
forsikringsforeninger, der er undergivet fuldt tilsyn, fra og med indkomståret 
1991 er skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 5. 
Nærværende lovforslag er en fortsættelse heraf.

Efter de tidligere regler i selskabsskatteloven var gensidige 
forsikringsforeninger, som også overtager forsikringer uden forpligtelse til 
deltagelse i det gensidige ansvar, skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, 
stk. 1, nr. 5, der indebærer en beskatning af hele overskuddet.

I modsætning hertil var gensidige forsikringsforeninger, der alene forsikrer 
medlemmerne, kun skattepligtige efter bestemmelsen i selskabsskattelovens § 
1, stk. 1, nr. 6. Dette indebar, at disse foreninger alene var skattepligtige af 
erhvervsmæssig virksomhed. Efter bestemmelsen i selskabsskattelovens § 1, 
stk. 4, er leverancer til medlemmer ikke omfattet heraf, og disse gensidige 
forsikringsforeninger var således i realiteten skattefri.

Den ændring, der blev gennemført ved lov nr. 889 af 29. december 1989 
indebærer, at langt de fleste gensidige forsikringsforeninger skal beskattes af 
det fulde overskud, hvad der i det store hele svarer til en 
aktieselskabsbeskatning.



35

Da der således ikke længere er noget skattemæssigt incitament til at forblive i 
foreningsformen, vil nogle af de gensidige forsikringsforeninger have et ønske 
om fuldt ud at overgå til aktieselskabsformen. En omdannelse af en gensidig 
forsikringsforening vil dog indebære en overdragelse af foreningens aktiver 
og passiver til et aktieselskab, og efter den ændrede beskatning af 
forsikringsforeningerne vil dette udløse beskatning i form af 
kapitalgevinstbeskatning, beskatning af genvundne afskrivninger m.v.

Ved nærværende lovforslag foreslås det at indføre regler, således at denne 
omdannelse kan ske uden avancebeskatning, ligesom det foreslås, at reglerne 
herom indsættes i fusionsloven. Det foreslås endvidere, at der i stempelloven 
fastsættes regler om, at omdannelsen ikke udløser stempelafgift.

At en sådan omdannelse fritages for beskatning svarer til, hvad der ved lov 
nr. 843 af 21. december 1988 blev gennemført for sparekassers omdannelse til 
aktieselskaber samt ved lov nr. 255 af 25. april 1990 for 
realkreditinstitutternes omdannelse.

I forbindelse med en omdannelse til aktieselskab vil den gensidige 
forsikringsforening overdrage hele sin forsikringsbestand. 
Forsikringsforeningen skal herefter ændres, og ved lovforslaget er det 
foreslået, at det sikres, at den forening, der besidder aktierne i 
forsikringsselskabet er undergivet fuld beskatning uanset hvilket 
skattesubjekt, den ændres til."

2.10.12 Det fremgår af citaterne, at de omhandlede foreninger ikke kunne bruge 
fusionsskattelovens regler, som kun gjaldt for selskaber, og at det var 
nødvendigt med særskilt lovhjemmel, hvis fusionsskatteloven også skulle 
gælde for foreningerne. Denne forskel skyldtes ene og alene forskellen mellem 
den retlige form "selskab" over for "forening". Der er ikke i forarbejderne 
henvist til, at der skal ske en realitetsbedømmelse af den enkelte forenings 
karakteristika eller vedtægter for derigennem at afgøre, om den reelt er et 
selskab eller skatteretligt kan sidestilles hermed. Selve den retlige 
organisationsform synes at være afgørende, og de skattemæssige konsekvenser 
afledes af den selskabsretlige organisationsform.

Denne opfattelse støttes af bemærkningerne til de enkelte bestemmelser i 
lovforslaget:

"Bemærkninger til de enkelte bestemmelser
Til § 1
Ved lovforslagets § 1 foreslås det at indføje en ny bestemmelse i fusionsloven, 
således at de gensidige forsikringsforeningers omdannelse til aktieselskab ikke 
udløser avancebeskatning, beskatning af genvundne afskrivninger o.lign.

I overensstemmelse med fusionslovens princip vil det nye 
forsikringsaktieselskab succedere i den gensidige forsikringsforenings 
skattemæssige stilling. Beskatningen udskydes til det tidspunkt, hvor 
aktieselskabet realiserer avancen eller tabet.

Der findes ikke materielle regler, der regulerer, hvorledes en omdannelse af en 
gensidig forsikringsforening skal ske. Det er derfor ikke muligt at udforme 
reglerne på samme måde som ved sparekassernes og realkreditinstitutternes 



36

omdannelse, hvor der kunne ske en generel henvisning til de materielle 
regler, der blev fastsat i henholdsvis bank- og sparekasseloven og 
realkreditloven, jf. fusionslovens §§ 14 a og b.

Det er Finanstilsynets opfattelse, at en skattefri omdannelse skal opfylde visse 
betingelser. Bl.a. at aktiverne i den gensidige forening overdrages til et 
aktieselskab, mens foreningen ændres til en fond eller et andelsselskab, som 
ejes af forsikringstagerne eller en tilsvarende ordning. Fondens eller 
andelsselskabets formål er enten direkte eller gennem et holdingselskab at eje 
forsikringsaktieselskabet.
…
I den foreslåede § 14 d, stk. 3, 2. pkt. fastslås, at den gensidige 
forsikringsforening i fusionslovens forstand anses som det ophørende selskab, 
og at aktieselskabet anses som det fortsættende selskab. Ved en normal fusion 
vil et eller begge af de omhandlede selskaber ophøre med at eksistere. En 
omdannelse som den foreliggende, hvor foreningen i princippet fortsætter, er 
således ikke umiddelbart at sammenligne med en normal fusion. Det er dog 
under alle omstændigheder fundet mest hensigtsmæssigt at indføje reglerne i 
fusionsloven med de nødvendige tilpasninger."

2.10.13 Det kan udledes af forarbejderne, at lovgiver har været helt opmærksom 
på forskellene mellem beskatning af en forening og et selskab, og lovforslaget 
havde til formål at stille foreningerne skatteretligt på samme måde som et 
selskab, uanset at der ikke selskabsretligt er tale om selskaber.

2.10.14 En forenings udlodning til sine medlemmer er skattepligtig efter 
statsskattelovens § 4. Et selskabs udlodning til sine selskabsdeltagere er 
derimod skattepligtige.

2.10.15 Den lavere beskatning af udlodninger modsvares af, at Klager betaler 
selskabsskat af formueafkast, hvilket foreninger ikke gør. I de seneste 4 år har 
selskabsskatten af Klagers eget formueafkast udgjort 74 mio. kr. årligt.

2.10.16 Hvis Klager eksempelvis udlodder 600 mio. kr. til medlemmerne, hvoraf 
ca. halvdelen eller 300 mio. kr. tilfalder fysiske personer, udgør forskellen 
mellem aktieindkomstbeskatning og personlig indkomstbeskatning op til ca. 24 
procent (27 vs. op til 51 % for topskattebetalere) svarende til maksimalt 72 mio. 
kr. I realiteten er beløbet lavere, da kun en mindre andel af befolkningen og 
dermed forsikringstagerne er topskatteydere. Sammenlignes med en forening, 
havde der ikke været nogen skat i foreningen (74 mio. kr.), men udlodningen 
var blevet beskattet med op til 72 mio. kr. mere.

2.10.17 Sammenhængen i beskatningssystemet ville mistes, hvis Klager først 
skulle betale 22 % i selskabsskat af indkomsten, og udlodninger herefter skulle 
beskattes som personlig indkomst hos deltagerne (med op til 51 %).

2.10.18 Der er indeholdelsespligt ved udlodning fra enheder omfattet af 
selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1, 2, 2 e, 2 h, 4 og 5 a selskaber, jf. 
kildeskattelovens § 65. Kvalifikationen som aktieindkomst vil derfor have den 
administrative konsekvens, at Klager skal indeholde skattebeløbet som 
kildeskat i stedet for, at skatten skal selvangives af og opkræves hos hver enkelt 
forsikringstager, således som tilfældet er for foreninger.



37

2.10.19 Sammenhængen (formålet) i skattesystemet, hvor udlodninger fra 
selskabsbeskattede enheder er undergivet udbyttebeskatning, og en 
ordlydsfortolkning fører således tilsvarende til, at beløb udloddet af Klager, 
beskattet efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, skal beskattes som udbytte.

Det må derfor lægges til grund, at udlodning fra Klager er udbytte efter 
ligningslovens § 16 A, som skal beskattes som aktieindkomst."

Repræsentanten har tillige supplerende anført følgende i forlængelse af 
SKATs udtalelse af 31. oktober 2017 til klagen:

"Vedrørende jus
Højesteret har i SKM2004.259H fastslået, at det afgørende for beskatning som 
udbytte er, at der er tale om udlodning af en formue, som medlemmerne 
allerede ejer. Skatterådets afgørelse af 13. juli 2017 må læses på samme måde, og 
Skatterådets afgørelse bekræfter således retsstillingen som fastlagt af Højesteret.

I sagen SKM2004.259H fandt Højesteret, at medlemmerne efter vedtægterne 
ikke havde noget retskrav på nogen andel af formuen ved opløsning.

I den pågældende sag udløste medlemskabet hverken udbytte, 
likvidationsprovenu eller mulighed for afståelsesvederlag, og medlemmerne 
havde ikke noget retskrav på eller blot en retligt begrundet forventning om at 
modtage noget. Medlemmerne kunne altså ikke omsætte deres medlemskab til 
et økonomisk gode, og der var efter vedtægterne intet retskrav på udlodninger 
eller økonomiske rettigheder knyttet til medlemskabet.

Da medlemmerne ikke havde nogen retlig begrundet forventning om at 
modtage udlodninger fra foreningen, og udlodninger således var uventede, 
kunne udlodningerne ikke anses for afkast omfattet af 
aktieavancebeskatningsloven, men udlodningen måtte anses for en (tilfældig) 
fordel, som var skattepligtig efter statsskattelovens § 4.

Ved udlodningsbeslutningen blev medlemmerne nemlig rigere, end de var før 
udlodningsbeslutningen. Før beslutningen havde de ikke retskrav på noget, og 
deltagelsen i foreningen havde ingen økonomisk værdi.

Resultatet i Højesterets dom kan ikke overføres til situationer, hvor formuen 
efter vedtægterne skal tilgå medlemmerne enten som udbytte, 
likvidationsprovenu ved opløsning eller som afståelsesvederlag ved salg. I 
disse tre situationer har medlemmerne nemlig en retligt begrundet forventning 
om at modtage noget ved aktualisering af rettigheden.

Det følger heraf, at den retligt begrundede forventning kan skabes på en af 
følgende tre måder, nemlig ved (i) ret til andel i udbytte, (ii) ret til andel i 
likvidationsprovenu (andelsret) eller (iii) ret til salg af andelen. Hvis blot en af 
de tre måder er opfyldt, er der en retligt begrundet forventning om, at andelen 
har en værdi.

Når Højesteret udtrykkeligt henviser til et retskrav, ligger der heri, at der skal 
ses på, om der er et retskrav eller en retligt begrundet forventning. Derimod 
kan der ikke indfortolkes et krav om, at et sådant retskrav eller en sådan 



38

forventning kun kan skabes på een ganske bestemt måde ved opfyldelse af en 
række kumulative krav. Det er eksistensen af retskravet, der er kriteriet.

SKAT anfører på s. 2 i SKATs supplerende udtalelse, at Skatterådet i 
nærværende sag har afgjort, at der gælder to kumulative betingelser for, at der 
er tale om lignende værdipapirer, nemlig (1) at det enkelte medlem ejer en 
omsættelig andel i det pågældende selskab, og (2) medlemmet har en 
forudbestemt ret til en andel af likvidationsprovenuet.

Skatterådet skriver ikke, at der gælder to kumulative betingelser, og dette kan 
heller ikke udledes af afgørelsen, tværtimod.

Hvis Skatterådet havde ment, at der gælder to kumulative betingelser, så havde 
det været naturligt at skrive dette udtrykkeligt, når det netop var stridens 
kerne, men dette gjorde Skatterådet ikke.

Hvis der skulle gælde to kumulative betingelser, havde Skatterådet kunne 
afgøre sagen allerede på manglende opfyldelse af den første betingelse om 
omsættelighed, og det havde været ufornødent for Skatterådet at gå videre og 
vurdere, om den anden betingelse om ret til likvidationsprovenu var opfyldt. 
SKAT nævner selv dette på s. 4 i SKATs supplerende udtalelse:

"Det er ubestridt, at det enkelte medlem af TryghedsGruppen smba ikke har 
et omsætteligt medlemskab af selskabet. Allerede af den grund er det 
udelukket. at der er tale om et lignende værdipapir." (min understregning)

I stedet valgte Skatterådet netop at redegøre for, at betingelsen om andel i 
likvidationsprovenu ikke var opfyldt, selv om det havde været ufornødent at 
tage stilling til denne betingelse, hvis sagen var afgjort allerede fordi 
medlemmernes andele ikke var omsættelige.

Desuagtet anfører SKAT i høringssvaret, at det trods Skatterådet begrundelse 
skulle være en betingelse, at medlemmernes andel er omsættelig. Denne 
retsopfattelse har ikke støtte i begrundelsen for det bindende svar eller i 
Højesterets dom gengivet i SKM2004.259H.

Tværtimod tog Skatterådet klart afstand fra kravet om omsættelighed ved 
følgende præmis:

"Der kan efter Skatterådets opfattelse ikke stilles krav om, at medlemsskabet 
er frit omsætteligt."

SKAT tillægger brugen af ordet "frit" overdreven og afgørende betydning. 
SKAT mener således på trods af begrundelsens klare ordlyd, at Skatterådet har 
afgjort, at der gælder et krav om omsættelighed, omsætteligheden behøver blot 
ikke at være fri. Der er ikke ingen holdepunkter for denne fortolkning. 
Skatterådet anfører ikke, at der gælder et krav om omsættelighed, selv om dette 
havde været logisk, hvis dette var Skatterådets opfattelse. Det er en meget 
kryptisk måde at sige, at der gælder et krav om omsættelighed ved at sige, at 
der ikke gælder noget krav om fri omsættelighed. Skatterådet går heller ikke 
ind i nogen vurdering af, hvilken grad af omsættelighed, der i givet fald skal til, 
hvilket måtte forventes, hvis SKATs fortolkning skulle være rigtig.



39

Hertil kommer, at Skatterådet valgte at afgive en supplerende begrundelse i 
stedet for blot at tiltræde SKAT indstilling og begrundelse, hvor SKAT netop 
havde indstillet, at der var tale om to kumulative betingelser. Hvis Skatterådet 
havde været enig med indstillingen, havde det været ufornødent at give en ny 
begrundelse.

Skatterådets afgørelse må læses på den måde, at det var Skatterådets opfattelse, 
at der kun gælder eet krav, nemlig kravet om, at der skal være tale om 
udbetaling af en formue, der allerede ejes.

At det forholder sig således følger tillige af, at Skatterådet konkret tog stilling 
til, om medlemmerne af Klager har en retlig begrundet formodning om at 
modtage afkast af deres ejerandel gennem medlemmernes ret til bonus fra 
Klager. Hvis det var Skatterådets opfattelse, at et medlems ret til at modtage 
bonus ikke ville betyde, at udlodningen vedrører en formue, som 
medlemmerne allerede ejer, så havde en sådan stillingtagen været åbenbart 
unødvendig.

På tilsvarende vis tog Skatterådet stilling til, om det enkelte medlem har 
retskrav på en del af Klagers formue ved udtræden. I overensstemmelse med 
SKM2004.259.HR må dette læses som, at Skatterådet er af den opfattelse, at en 
sådan ret er udtryk for, at der er tale om en formue, der allerede ejes af 
medlemmerne.

Som redegjort for i klagen fremgår det direkte af Højesterets afgørelse i sag 
SKM2004.259.HR, at det afgørende er, om der tale om udbetaling af en formue, 
der allerede ejes:

"Udbetalingen af de 400.000 kr. fra Fondsbørsvekselerernes Garantiforening 
under afvikling til sagsøgeren kan ikke efter foreningens oprindelige eller 
senere vedtægter anses for en udbetaling af en del af en formue, som 
sagsøgeren allerede da ejede, hvorfor statsskattelovens § 5 a ikke kan finde 
anvendelse.

Efter vedtægternes § 21 var det den opløsende generalforsamling der traf 
bestemmelse om, hvorledes der skulle forholdes med foreningens formue. Det 
enkelte medlem havde ikke forud herfor noget retskrav på, at 
foreningsformuen skulle fordeles til medlemmerne vedforeningens opløsning. 
Der forelå således ikke en andelsret til formuen, og ligningslovens § 16 A 
finder derfor ikke anvendelse på udbetalingen af de 400.000 kr. 

Udbetalingen må derimod anses som skattepligtig indkomst for sagsøgeren 
efter statsskattelovens § 4, som giver hjemmel til beskatning af denne 
indkomst." (min understregning).

At dette er afgørende, er videre fastslået af Østre Landsret i SKM2001.11.ØLR:

"Svendborg Amts gensidige brandassuranceselskab var en gensidig 
forsikringsforening omfattet af kap. 21 i lov om forsikringsvirksomhed. Efter 
foreningens karakter, herunder at medlemmerne ikke har kunnet eje 
omsættelige andele i foreningen, og at udtrådte medlemmer ikke havde andel i 
foreningens formue, kan sagsøgerens medlemskab af foreningen ikke anses for 
en formuegenstand en skattepligtig ejer, og således omfattet af 



40

statsskattelovens § 5 eller aktieavancebeskatningsloven" (min 
understregning)

Østre Landsret lagde således vægt på, at sagsøgerens medlemskab af 
foreningen ikke kunne anses for en formuegenstand. Derfor var der følgelig 
heller ikke tale om udbetaling af en formue, der allerede ejedes.

SKAT læser dog Højesterets dom i SKM2004.259.HR på følgende måde i 
høringssvaret:

"I SKM2004.259.HR (U20054.2121H) lagde Højesteret tilsvarende vægt på 
den anden betingelse, nemlig kravet om ret til andel af formuen ved 
likvidation, idet retten lagde afgørende vægt på, at det enkelte medlem i 
Fondsbørsvekselerernes Garantiforening ikke forud for opløsningen havde 
retskrav på, at formuen skulle fordeles blandt medlemmerne ved opløsning. 
Højesteret havde ikke anledning til at tage stilling om kravet om omsættelig 
andel, fordi det fremgik af den pågældende forenings vedtægter, at 
medlemmernes rent faktisk ejede en sådan andel, om end med begrænset 
omsættelighed. Det er således ikke korrekt, når repræsentanten anfører, at 
Højesteret underkendte den ovennævnte landsretsdom."

I den forbindelse forholder SKAT sig dog ikke til, at både Højesteret og Østre 
Landsret (og Skatterådet i nærværende sag) har fastslået, at det afgørende er, at 
der er tale om udbetaling af en formue, der allerede ejes.

SKM2004.259.HR må læses således, at Højesteret tog stilling til, at en ret til 
andel i likvidationsprovenu i sig selv betyder, at der er tale om lignende 
værdipapirer. Det overordnede krav om, at der er tale om udbetaling af en 
formue, der allerede ejes, er i det tilfælde opfyldt. Højesteret tog således afstand 
til Østre Landsrets dom i SKM2001.11ØLR, og præciserede, at en ret til andel af 
likvidationsprovenu betyder, at der er tale om en formue, der allerede ejes. En 
sådan opfattelse er i overensstemmelse med den altovervejende del af 
litteraturen, som udtrykkelig redegjort for i klagen, og er i overensstemmelse 
med en naturlig forståelse af Skatterådets afgørelse i nærværende sag.

Det må på den baggrund fastholdes, at det afgørende for, om en udlodning fra 
Klager til medlemmerne skal beskattes som aktieindkomst, er, om en sådan 
udlodning udgør udbetaling af en formue, som medlemmerne allerede ejer. 
Denne betingelse er blandt andet opfyldt, hvis medlemmerne har ret til andel i 
likvidationsprovenu, jf. SKM2004.259.HR.

I høringssvaret henviser SKAT til Skattelovskommissionens betænkning fra 
1948. Det af SKAT citerede afsnit viser det modsatte af, hvad SKAT hævder. Det 
fremgår således:

"Ved den foreslaaede Bestemmelse har man dog for Værdipapirers 
vedkommende begrænset Skattepligten til Aktier og lignende Værdipapirer, 
hvorved forstaas Værdipapirer, der ligesom Aktier er Bærere af Andels- og 
Udbytterettigheder i Selskaber med Begrænset Ansvar."

Et medlemsskab af Klager er bærer af både andelsret og udbytterettigheder, og 
Klager er et selskab med begrænset ansvar. Også efter betænkningen er kravene 
til at blive anset for et lignende værdipapir opfyldt.



41

Den konkrete subsumption
Det fastholdes, at der for medlemmerne af Klager er tale om udlodning af en 
formue, der allerede ejes af medlemmerne.

Betingelsen som stillet op af Højesteret i SKM2004.2121H er, at hvert enkelt 
medlem ved opløsning skal have et retskrav på, at fordelingen af formuen skal 
ske til medlemmerne.

Betingelsen er, som der er redegjort for i klagen, utvivlsomt opfyldt for 
medlemmerne af Klager, idet der efter Klagers vedtægter ved opløsning alene 
kan ske fordeling til medlemmerne. Ingen andre end medlemmerne kan 
modtage likvidationsprovenu.

Udbetaling fra Klager er således udbetaling af en del af en formue, som 
medlemmerne allerede ejer, idet hvert enkelt medlem af Klager har et retskrav 
på, at fordeling af Klagers formue skal ske til medlemmerne ved opløsning, jf. 
SKM2004.2121H.

Den præcise fordeling blandt medlemmerne skal bestemmes af 
repræsentantskabet og godkendes af Erhvervsstyrelsen. Klager er efter kapitel 5 
a i lov om erhvervsdrivende virksomheder underlagt Erhvervsstyrelsens tilsyn, 
og styrelsen påser bl.a., at vedtægtsændringer ikke strider mod deltagernes 
rettigheder. Det er derfor naturligt, at Erhvervsstyrelsen godkender den 
endelige fordelingsnøgle ved opløsning og herved sikrer dels det enkelte 
medlems ret til andel i provenuet, og dels at den interne fordeling mellem 
medlemmerne sker efter saglige kriterier i respekt af ligeretsgrundsætningen. 
Repræsentantskabet kan således ikke fordele formuen til andre end 
medlemmerne eller i øvrigt i strid med ligeretsgrundsætningen.

I tillæg til andelsret ved opløsning har medlemmerne af Klager krav på andel af 
udbytte (benævnt bonus i vedtægterne).

Bonus (udbytte) kan kun udloddes til medlemmerne, og det er ikke efter 
vedtægterne muligt at udlodde bonus til andre end medlemmerne.

Den omstændighed, at Klager løbende kan bruge midler på almennyttige 
aktiviteter, ændrer ikke ved, at kun medlemmerne kan modtage udbytte 
(bonus). Det afgørende er, at ingen andre end medlemmerne kan få andel i 
udbytte eller likvidationsprovenu.

Der kan i den forbindelse blandt andet henvises til, at også et aktieselskab kan 
tilgodese almennyttige formål, uden at dette fratager medlemmerne deres 
status som aktionærer i et selskab.

Samlet fastholdes det, at medlemmernes ret til andel af likvidationsprovenu og 
ret til bonus/udbytte er udtryk for, at udlodning fra Klager er udbetaling af en 
del af en formue, som medlemmerne allerede ejer."

Repræsentanten har til Skatteankestyrelsens forslag til afgørelse bl.a. 
anført følgende:



42

"1 Beskatning strider mod hensynet til sammenhængen i beskatningsordningen og 
dermed mod formålet
Skattesatsen for udbytter er bevidst lavere end for lønindkomst for at tage højde 
for den forudgående selskabsbeskatning. 

Når et selskab har en indkomst på 100 kr., betaler selskabet selskabsskat med 
22%. De resterende 78 kr. beskattes ved udlodning til ejerne med 42% (27% op 
til kr. 54.000 (2019)) svarende til 32, 75%. I alt beskattes indkomsten med 
54,75%, hvilket svarer til indkomstskatten ved virksomhedsdrift i personligt 
regi.

Derfor tilsiger en formålsfortolkning, at udlodninger fra selskabsbeskattede 
enheder, som allerede er belastet med selskabsskat på 22%, beskattes som 
aktieindkomst med 42% og ikke som personlig indkomst med 54,75%. 
Beskatning som personlig indkomst ville stride mod sammenhængen i 
beskatningsordningen, og dermed mod selve formålet med at have en lavere 
sats for beskatning af udbytter.

TryghedsGruppen smba er som selskab undergivet fuld selskabsbeskatning 
med 22%. Derefter skal udlodninger ifølge Skattestyrelsen beskattes som 
personlig indkomst med 54, 75%, hvilket giver en samlet beskatning på 64,70%. 
En så høj beskatning har aldrig været formålet og strider mod sammenhængen i 
beskatningsordningen. En formålsfortolkning fører derfor til, at udlodninger fra 
selskabsbeskattede enheder skal beskattes som aktieindkomst. 

Beskatning som aktieindkomst kan rummes inden for lovens ordlyd, og der er 
ingen modgående hensyn, som tilsiger beskatning af udlodninger som 
personlig indkomst i strid med formålet.

I kontorindstillingen henvises til to domme, som imidlertid vedrører 
foreninger, som netop ikke var selskabsskattepligtige, og hvor hensynet til 
sammenhængen i beskatningsordningen derfor ikke tilsagde den lavere 
beskatning som aktieindkomst. Foreninger selskabsbeskattes nemlig ikke af 
formueafkast, jf. selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 6. Det strider ikke mod 
dommene at anse udlodninger fra selskabsbeskattede selskaber for 
aktieindkomst, tværtimod.

Kontorindstillingen svarer ikke på, hvorfor afgørelser vedrørende foreninger, 
som ikke er selskabsbeskattede, har relevans for selskabsbeskattede selskaber. 
Kontorindstillingen lægger til grund uden nogen nærmere begrundelse, at 
selskabsbeskatningen af TryghedsGruppen smba ikke har relevans eller 
betydning.

I SKM2011.11.ØLR henviste landsretten ellers direkte i præmisserne til, at en 
gensidig forsikringsforening var omfattet af kap. 21 i lov om 
forsikringsvirksomhed (og dermed i realiteten var skattefri, da omsætning med 
medlemmerne ikke var skattepligtig for foreninger omfattet af kapitel 21), jf. 
sætningen "X-Amts gensidige brandassuranceselskab var en gensidig 
forsikringsforening omfattet af lov kap. 21 i lov om forsikringsvirksomhed". Hensynet 
til sammenhængen i beskatningsordningen tilsagde derfor i den sag, at der 
skulle ske beskatning som personlig indkomst.

2 Medlemskabet hor værdi for TryghedsGruppen smba's medlemmer



43

En ejer af en andel i et selskab kan få værdi af ejerandelen på følgende måder:

1. Ved udlodning af overskud
2. Ved likvidation af selskabet
3. ved salg af ejerandelen

Det afhænger af det enkelte selskabs vedtægter og 
generalforsamlingsbeslutninger, om alle tre muligheder foreligger i det enkelte 
selskab, eller om en eller flere af de tre måder konkret måtte være udelukket.

Et selskab kan således have vedtægtsmæssigt forbud mod udbytte. 
Udbytteudlodning vil i så fald kræve en forudgående vedtægtsændring, men 
aktionæren kan, indtil dette sker, få værdi på de to andre måder; ved salg eller 
likvidation.

Et selskab kan også i vedtægter eller aktionæroverenskomst have fastsat en lav 
pris eller ingen pris for ejerandelen ved afståelse. Der er intet til hinder for at 
aftale, at en selskabsdeltager går "nøgen ind og nøgen ud".

Den omstændighed, at en af tre muligheder måtte være udelukket, ændrer ikke 
ved, at det fortsat kun er aktionærerne, som ejer selskabet og derigennem 
selskabets formue, og at værdien for aktionærerne i stedet vil manifestere sig på 
de to andre måder.

I TryghedsGruppen smba er det selskabsdeltagerne, og kun disse, der har 
økonomisk fordel af medlemskabet. TryghedsGruppen smba kan således kun 
udlodde bonus til medlemmerne og likvidationsprovenu kan kun tilfalde 
medlemmerne. Ingen andre end selskabsdeltagerne kan få del i midlerne.

Så den manglende adgang til at sælge ejerandelen mod vederlag ændrer ikke 
ved, at medlemskabet har økonomisk værdi for medlemmerne, som for 
TryghedsGruppen smba's vedkommende i stedet realiseres ved udlodninger og 
ved likvidation. Medlemmerne kan til enhver tid vælge at beholde deres 
ejerandel, og ejerskabet vil manifestere sig i andel i udlodninger og/eller 
likvidationsprovenu.

Den manglende adgang til at afstå ejerandelen mod vederlag er blot 
modstykket til, at medlemmerne ikke betaler nogen købesum ved erhvervelse 
af ejerandelen.

Kontorindstillingen giver ingen begrundelse for, at retten til udbytte eller 
likvidationsprovenu (de to første måder at få værdi på) skulle være uden 
betydning, og at omsætteligheden (den tredje måde) skulle være eneafgørende. 
Der anføres blot: "Der er herved lagt afgørende vægt på SKM 2011.11 ØLR og 
nærmere bestemt på, at medlemmerne af TryghedsGruppen smba ved udtræden ikke har 
krav på en andel af TryghedsGruppen smba's formue. Den omstændighed, at 
TryghedsGruppen smba's formue ved opløsning skal fordeles blandt medlemmerne efter 
principper, som skal godkendes af Erhvervsstyre/sen, er således ikke anset for 
eneafgørende for, om medlemmerne kan anses for at have andelsret til 
TryghedsGruppen smba's formue. Medlemmernes ret til bonus efter bestemmelserne i 
vedtægternes § 15 er heller ikke tillagt afgørende vægt."



44

I Højesterets dom gengivet i SKM2004.259.HR vurderede Højesteret, om en 
udlodning fra en forening kunne anses for en skattefri formueforøgelse efter SL 
§ 5 a eller udbytte efter LL § 16 A. Allerede fordi TryghedsGruppen smba er et 
selskab og ikke en forening, er Højesteretsdommen ikke direkte relevant for 
nærværende sag.

I relation til beskatning som udbytte anførte Landsretten som tiltrådt af 
Højesteret, at det var "den opløsende generalforsamling, der traf bestemmelse om, 
hvorledes der skulle forholdes med foreningens formue. Det enkelte medlem havde ikke 
forud herfor noget retskrav på, hvorledes foreningsformuen skulle fordeles til 
medlemmerne ved foreningens opløsning. Der forelå således ikke en andelsret til 
formuen, og ligningslovens § 16 A finder derfor ikke anvendelse på udbetalingen af de 
400.000 kr." 

Højesteret fandt det afgørende, at medlemmerne af foreningen ikke forud for 
generalforsamlingens beslutning om opløsning havde haft noget retskrav på 
andel i foreningsformuen (den tredje måde). Foreningens medlemmer blev 
således rigere ved beslutningen. I modsætning hertil har medlemmerne af 
TryghedsGruppen smba retskrav på andel i udlodninger af bonus (udbytte) og 
i likvidationsprovenu. Som følge af det vedtægtsmæssige krav på andel i 
udlodninger og likvidationsprovenu har medlemskabet allerede i dag en 
økonomisk værdi, som ikke først opstår ved en beslutning truffet af 
repræsentantskabet, men følger af vedtægterne.

Kontorindstillingen svarer ikke på, hvorfor det af Højesteret anførte kriterium 
om, at ret til andel i formuen ved likvidation er afgørende, ikke skulle være 
gældende for TryghedsGruppen smba."

TryghedsGruppen smba's repræsentant har til brug for retsmødet også 
fremlagt et opsummerende indlæg tillige med en materialesamling og 
en dokumentsamling.

Landsskatterettens afgørelse

Af personskattelovens § 4 a fremgår bl.a. følgende:

"§ 4 a. Aktieindkomst omfatter det samlede beløb af:
1) aktieudbytte efter ligningslovens § 16 A samt beløb omfattet af 

virksomhedsomdannelseslovens § 4, stk. 4, 3. pkt., fra selskaber, der er 
skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, 2 e, 2 h, 4 eller 
5 a,..."

Af ligningslovens § 16 A fremgår bl.a. følgende:

"§ 16 A. Ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst medregnes udbytte af 
aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer, jf. dog stk. 4.
Stk. 2. Til udbytte henregnes:

1) Alt, hvad der af selskabet udloddes til aktuelle aktionærer eller 
andelshavere ..."

Af § 3 i vedtægterne for TryghedsGruppen smba fremgår det bl.a., at 
det som udgangspunkt er de til enhver tid værende danske 
forsikringstagere i Tryg Forsikring A/S, der er medlemmer af 



45

TryghedsGruppen smba. Videre fremgår det, at et medlem ved 
udtræden ikke har krav på nogen del af TryghedsGruppen smba's 
formue. 

Af § 15 fremgår det bl.a., at der kan foreslås udbetaling af bonus til 
medlemmerne, hvis TryghedsGruppen smba i et regnskabsår opnår et 
overskud efter almennyttige aktiviteter på mere end 1 pct. af 
TryghedsGruppen smba's samlede formue. Hvis overskuddet er 
mindre end 1 pct., kan der ikke udbetales bonus, og et sådant overskud 
indgår ikke i en bonusopgørelse for et senere regnskabsår. Videre 
fremgår det, at det samlede bonusbeløb ikke kan overstige det beløb 
efter skat, som TryghedsGruppen smba modtager i udbytte og avance 
ved aktietilbagekøb fra Tryg A/S i det pågældende regnskabsår.

Det fremgår bl.a. videre af § 15, at et medlem skal være forsikringstager 
pr. 31. december i det regnskabsår, som bonussen udbetales på 
baggrund af, såvel som på det tidspunkt, hvor vedtagelsen af 
udbetaling af bonus finder sted, og at retten til bonus er en personlig ret 
for medlemmerne, hvilken ikke kan overdrages til tredjemand hverken 
til eje eller sikkerhed.

Af vedtægternes § 16 fremgår det bl.a., at TryghedsGruppen smba's 
formue ved opløsning skal fordeles blandt medlemmerne efter 
principper, som skal godkendes af Erhvervsstyrelsen, og som nærmere 
skal bestemmes af repræsentantskabet.

Det er bl.a. en grundlæggende betingelse for at anse en indkomst for 
omfattet af personskattelovens § 4 a, stk. 1, nr. 1, l. led, at der er tale om 
aktieudbytte efter ligningslovens § 16 A. Af ligningslovens § 16 A, stk. 
1, fremgår det, at bestemmelsen som udgangspunkt omfatter udbytter 
af aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer.

Det fremgår, at det i sagen stillede spørgsmål omhandler udbetaling af 
bonus til visse medlemmer af TryghedsGruppen smba, og spørgsmålet 
i sagen er nærmere bestemt, om den udbetalte bonus i henhold til 
ligningslovens § 16 A, stk. 1, kan karakteriseres som udbytte af 
lignende værdipapirer. Dette fordrer for det første, at den omhandlede 
bonus kan karakteriseres som udbytte, og for det andet, at 
medlemmerne i den sammenhæng kan anses for indehavere af 
"lignende værdipapirer".

Ud fra en samlet, konkret vurdering finder retten, at den omhandlede 
bonus, der i henhold til vedtægternes § 15 kan udbetales ved 
TryghedsGruppen smba's overskud i nærmere angivne tilfælde, kan 
karakteriseres som udbytte som omhandlet i ligningslovens § 16 A, stk. 
1, og at medlemmerne må anses for indehavere af "lignende 
værdipapirer" som omhandlet i ligningslovens § 16 A, stk. 1.

Det bemærkes bl.a., at TryghedsGruppen smba efter det oplyste 
beskattes efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, hvilket ikke gjorde 
sig gældende for de foreninger, som dommene refereret i 
SKM2001.11.ØLR og SKM2004.259.HR omhandlede.



46

Derfor ændres det bindende svar til et "Ja".”

I tilknytning til sagsfremstillingen i Landsskatterettens afgørelse fremgår det 
yderligere af vedtægterne for TryghedsGruppen, at formålet blandt andet er at 
eje aktier i selskaber, der driver forsikringsvirksomhed, samt at yde støtte til 
skadesforebyggelse, sygdomsforebyggelse mv. og til samfundsgavnlig 
virksomhed og virksomhed, der skaber livskvalitet. TryghedsGruppens øverste 
myndighed er et repræsentantskab, der sammensættes efter nærmere angivne 
regler om valg i kredse mv. og vælges blandt medlemmer af gruppen. 
Stemmeret har alle medlemmer af gruppen. Repræsentantskabet træffer blandt 
andet beslutning om anvendelse af overskud, herunder udbetaling af bonus til 
medlemmerne. Endelig fremgår, at en beslutning om opløsning kun er gyldig, 
hvis den er vedtaget af mindst 9/10 af samtlige repræsentanter.

Højesteret tog ved dom afsagt den 9. juni 2010 (U.2010.2389H) stilling til visse 
spørgsmål i relation til TryghedsGruppens retlige karakter og ejerforhold i 
forbindelse med en af et medlem [A] anlagt sag med påstand om blandt andet 
opløsning af gruppen, subsidiært udbetaling af sin andel af egenkapitalen. Det 
fremgår af dommen, at vedtægternes bestemmelse om opløsning da fandtes i § 
15, hvor stk. 3 havde følgende ordlyd:

”15.3 Selskabets formue skal fordeles med 65 % af formuen til de 
medlemmer, der er forsikringstagere i TrygVesta Forsikring A/S, og 35 
% af formuen til de medlemmer, der er forsikringstagere i Nordea Liv 
& Pension, livsforsikringsselskab A/S og Nordea Liv & Pension, 
livsforsikringsselskab III A/S. I øvrigt foretages fordelingen mellem 
forsikringstagerne efter principper, som skal godkendes af 
Finanstilsynet, og som nærmere skal bestemmes af repræsentantskabet 
med det i § 7.3, stk. 1, første punktum nævnte kvalificerede flertal.”

Endvidere fremgår, at TryghedsGruppen blandt andet gjorde følgende 
gældende:

”TryghedsGruppen har til støtte for sin afvisningspåstand vedrørende 
[A]’s anden principale påstand om, at TryghedsGruppen skal 
anerkende, at TryghedsGruppen ikke er en selvejende institution, gjort 
gældende, at [A] ikke som medlem af TryghedsGruppen har retlig 
interesse i et søgsmål om betegnelsen af selskabet som en selvejende 
institution. For det første har TryghedsGruppen ikke hævdet, at 
selskabet er en »selvejende institution«. TryghedsGruppen anvender 
alene udtrykket »selvejende institution med medlemsindflydelse« i 
kommunikationen med medlemmerne og offentligheden for at søge at 
sammenfatte karakteren af TryghedsGruppen. For det andet kan det 
ikke antages - og TryghedsGruppen har ikke anført - at anvendelsen af 
formuleringen »selvejende institution med medlemsindflydelse« 
påvirker medlemmernes, herunder [A] ’s, rettigheder efter selskabets 
vedtægter.”



47

Af Højesterets præmisser fremgår blandt andet følgende:

”Det fremgår af sagen, at [A] ’s stilling som medlem i det tidligere 
gensidige forsikringsselskab, nu TryghedsGruppen s.m.b.a., ikke var 
baseret på indskud eller anden lignende ydelse, men alene på normal 
forsikringstegning og præmiebetaling. TryghedsGruppens vedtægter 
har siden 1991 bestemt, at medlemmerne ikke hæfter for selskabets 
forpligtelser, at et medlem ved udtræden ikke har krav på nogen del af 
selskabets formue, og at selskabets formue og indtægter kun kan 
udbetales til medlemmerne ved opløsning af selskabet uden for fusion. 
Medlemmer er de til enhver tid værende forsikringstagere i nærmere 
angivne forsikringsselskaber, og de indtræder således som medlem 
alene ved at tegne forsikring og udtræder uden krav på formueandel, 
når forsikringsforholdet ophører, uanset hvem af parterne der bringer 
det til ophør og uanset årsagen hertil.

Det er ubestridt, at alle vedtægtsændringerne efter 1991 er besluttet af 
TryghedsGruppens repræsentantskab efter vedtægternes regler herom, 
og at børsnoteringen og aktiesalget i 2005 blev besluttet af 
repræsentantskabet som det kompetente organ og i overensstemmelse 
med vedtægterne.

…

De ændringer, der er foretaget i TryghedsGruppens vedtægter efter 
1991, har bl.a. skabt mulighed for at foretage investering som led i 
almindelig formuepleje og for at yde støtte til samfundsgavnlig 
virksomhed.

Henset til den særlige karakter af TryghedsGruppen, herunder 
medlemmernes begrænsede rettigheder og forpligtelser, finder 
Højesteret, at de vedtægtsændringer, som er foretaget efter 1991, og de 
dispositioner, som [A] har inddraget under sagen, ikke har ført til, at 
hans stilling som forsikringstager og medlem kan anses for væsentligt 
ændret. Der er således ikke sket en tilsidesættelse af en retsbeskyttet 
forventning hos [A], og allerede derfor tiltræder Højesteret, at 
TryghedsGruppen er frifundet for hans subsidiære påstand.”

Det er oplyst, at § 15 om bonus og § 16 om opløsning i TryghedsGruppens 
nugældende vedtægter er vedtaget efter afsigelsen af Højesterets dom.

Ved brev af 7. september 2015 til Erhvervsstyrelsen forespurgte 
TryghedsGruppen, om styrelsen som tilsynsmyndighed var enig i, at en 
minimumsgrænse på 75 eller 100 kr. for udbetaling af bonus pr. medlem ikke 
forudsatte en vedtægtsændring, og at en minimumsgrænse kunne vedtages 
med simpel majoritet af repræsentantskabet. Som begrundelse herfor anførtes, 
at de administrative omkostninger for gruppen ved udbetaling af meget små 



48

bonusbeløb vurderedes at overstige den fordel, som det enkelte medlem ville 
opleve ved at modtage et meget lille skattepligtigt beløb, og at en 
minimumsgrænse ville skabe en balance mellem de administrative 
omkostninger og bonusbeløbets størrelse. Det anførtes endvidere blandt andet, 
at det var centralt, at bonusordningen ikke blev opfattet negativt af de 
medlemmer, der alene havde tegnet små forsikringer, og at det enkelte 
medlems tid brugt på indberetning til SKAT, burde stå mål med den gevinst, 
som det enkelte medlem opnåede.

Af Erhvervsstyrelsens svar ved brev af 22. september 2015 fremgår blandt 
andet:

 ”På det foreliggende grundlag er det styrelsens opfattelse, at en 
ordning om fastsættelse af mindstebeløb for udbetaling af bonus er en 
forretningsmæssig disposition, som i det konkrete tilfælde ikke skal 
godkendes af styrelsen som tilsynsmyndighed. Styrelsen skal dog som 
tilsynsmyndighed gøre opmærksom på, at styrelsen ved sin vurdering 
har lagt til grund, at deltagernes rettigheder vil blive varetaget på 
betryggende vis og i overensstemmelse med selskabets vedtægt. 

I forhold til at varetage deltagernes rettigheder ved fastsættelse af 
minimumsbeløb skal styrelsen dog gøre opmærksom på, at en eventuel 
minimumsgrænse for udbetaling skal være i overensstemmelse med de 
faktiske udgifter ved administration af udbetalingsordningen. 
 
Det er således styrelsens opfattelse, at der ikke kan lægges vægt på, 
hvorvidt den enkelte beløbsmodtager finder det hensigtsmæssigt at 
modtage et givent beløb, som skal indberettes til skat. De personlige 
forhold på modtagersiden er således efter styrelsens opfattelse ikke et 
sagligt hensyn, da de mange medlemmer i selskabet må formodes at 
kunne have forskellige forudsætninger og interesser i forhold til at 
modtage bonus. 

Endvidere forudsætter styrelsen at det med den valgte løsning sikres, at 
der ikke sker forfordeling af visse medlemmer på bekostning af andre. 
Det skal således overvejes, hvordan der ageres med de midler, som ikke 
uddeles på grund af den foreslåede minimumsgrænse.” 
 

Efter indførelsen af bonusordningen anmodede TryghedsGruppen som anført i 
Landsskatterettens kendelse om bindende svar fra SKAT på et spørgsmål om 
bonussens skattemæssige kvalifikation. Af SKATs svar ved brev af 8. juli 2014 
fremgår blandt andet følgende:

”Spørgsmål: 

1. Kan SKAT bekræfte, at en udlodning fra TryghedsGruppen smba til 
selskabets medlemmer er skattepligtig for modtagerne heraf, jf. 
statsskattelovens § 4, dvs. som personlig indkomst for fysiske personer 
og som almindelig indkomst for selskaber? 



49

 …

Svar:  

 Ja. 

 …

Se SKATs begrundelse for svaret nedenfor. 

…

Jeres opfattelse og begrundelse herfor 
 

Følgende er anført i forbindelse med anmodningen om det bindende svar: 

”Ad spørgsmål 1 
Det er vores opfattelse, at spørgsmål 1 skal besvares med et ”Ja”. 

Begrundelse  
Idet medlemskab af TryghedsGruppen defineres ud fra kundeforhold i 
henholdsvis Tryg Forsikring A/S og Nordea Liv & Pension, 
Livsforsikringsselskab A/S, kan et medlemskab af TryghedsGruppen 
efter vor opfattelse ikke anses for et omsætteligt formuegode.  

Den skattemæssige behandling af en udlodning fra TryghedsGruppen 
til medlemmerne afhænger af, om medlemmernes medlemskab af 
TryghedsGruppen kvalificerer til at udgøre en aktie i skatteretlig 
forstand, dvs. et formuegode, der er omfattet af 
aktieavancebeskatningsloven. I givet fald skal en udlodning beskattes 
som et udbytte, mens en udlodning i modsat fald skal beskattes efter 
statsskattelovens § 4. 

Udover aktier og anparter omfatter aktieavancebeskatningsloven bl.a. 
aktielignende værdipapirer. Det er efter praksis en betingelse for, at et 
sådan aktielignende værdipapir kan være omfattet af 
aktieavancebeskatningsloven, at der foreligger en omsættelig andel i et 
selvstændigt skattesubjekt, der giver ejendomsret til en andel i formuen 
samt ejendomsret til en andel af formuen ved opløsning, jf. SKATs 
juridiske vejledning 2014-1, C.B.2.1.3.1. 

Vi henviser endvidere til landsrettens dom i SKM2001.11.Ø. … 

Idet medlemmerne af TryghedsGruppen ikke har adgang til en 
forholdsmæssig andel af selskabets formue ved udtræden, og idet 
medlemsskabet ikke er omsætteligt, kvalificerer medlemskab af 
TryghedsGruppen efter vor opfattelse ikke til at udgøre en aktie 
omfattet af aktieavancebeskatningsloven.  



50

Idet et medlemskab af TryghedsGruppen ikke kan anses for en aktie i 
skattemæssig forstand, vil en udlodning fra TryghedsGruppen til 
medlemmerne efter vor opfattelse være skattepligtig efter 
statsskattelovens § 4.  

For fysiske personer vil en udlodning være skattepligtig som personlig 
indkomst uden AM-bidrag, mens det for en juridisk person vil være 
almindelig selskabsindkomst. 

…

SKATs begrundelse for svaret 
 

Spørgsmål 1 
Det er SKATs opfattelse, at en udlodning fra TryghedsGruppen smba til 
selskabets medlemmer er skattepligtig for modtagerne heraf, jf. 
statsskattelovens § 4, dvs. som personlig indkomst for fysiske personer 
og som almindelig indkomst for selskaber. 
Der henvises til Østre Landsrets dom af 3. januar 2001 
(SKM2001.11.ØLR) 

Spørgsmålet besvares bekræftende.” 

Det fremgår af et konkret udateret forsikringstilbud fra Tryg Forsikring A/S, at 
den pågældende kunde, når vedkommende er forsikret hos Tryg Forsikring 
A/S, er medlem af TryghedsGruppen, der hvert år beslutter, om der skal 
udbetales bonus til ”Trygs kunder”, og at kunder typisk får udbetalt 8 % af det, 
de året før har betalt for deres forsikringer. Noget tilsvarende fremgår af et brev 
fra Tryg Forsikring A/S af 22. april 2020 til en kunde i forbindelse med en 
bekræftelse på forsikringstegning.

Endvidere fremgik af Tryg Forsikring A/S’ hjemmeside pr. 30. september 2021, 
at TryghedsGruppen for sjette år i træk udbetaler bonus til ”Trygs kunder”.
 
TryghedsGruppen har over for Landsskatteretten oplyst blandt andet følgende 
om bonusudbetalinger pr. år:

 Bonusberettigede private medlemmer Udbetalt bonus til private medlemmer 

2016 786.000 personer 425 mio. kr. 

2017 773.000 personer 428 mio. kr. 

2018 767.000 personer 439 mio. kr. 

2019 1.110.000 personer 616 mio. kr. 



51

TryghedsGruppen har i svarskriftet af 2. juni 2020 som svar på nogle 
opfordringer fra Skatteministeriet om bonusudbetalinger og 
medlemsudskiftning oplyst blandt andet følgende:

”Som opfordring 4 har Skatteministeriet opfordret TryghedsGruppen 
til at oplyse, hvor mange af selskabets private, fysiske medlemmer, der 
er blevet afskåret fra at modtage bonus i henholdsvis 2016, 2017, 2018, 
2019 og 2020, fordi vedkommende er ophørt med at være medlem af 
selskabet inden den 31. december i det pågældende år. Hertil er svaret, 
at Tryg Forsikring A/S kundeafgang årligt er på ca. 9 %, jf. …

Som opfordring 5 har Skatteministeriet opfordret TryghedsGruppen til 
at oplyse, hvor mange af selskabets private, fysiske medlemmer, der er 
blevet afskåret fra at modtage bonus, fordi vedkommende ikke var 
medlem på datoen, hvor selskabets repræsentantskab besluttede, at der 
skulle udbetales bonus i det pågældende år. Med udgangspunkt i et 
årligt kundefrafald på ca. 9% og det forhold, at beslutning om udbytte 
typisk træffes i sidste halvdel af marts, svarer dette til, at ca. 2% af 
medlemmerne den 31. december ikke vil være medlemmer på 
beslutningsdagen og derfor ikke vil modtage udbytte.

Som opfordring 6 har Skatteministeriet opfordret TryghedsGruppen til 
at oplyse, hvor mange af selskabets private, fysiske medlemmer i 
henholdsvis 2010 og 2015, der fortsat er medlemmer af 
TryghedsGruppen i dag. Hertil er svaret, at ca. 70% af medlemmerne i 
2010 henholdsvis ca. 80% af medlemmerne i 2015 fortsat var medlem 
den 31. december 2019.”

Endvidere har TryghedsGruppen i duplikken af 17. december 2020 som svar på 
en yderligere opfordring fra Skatteministeriet oplyst, ”at ca. 10 pct. af 
medlemmerne i årene 2015-2016 (skønnet) og under 10 pct. af medlemmerne i 
årene 2017-19 ikke har modtaget bonus på baggrund af minimumsgrænsen på 
75 kr. jf. …” 

Endelig har TryghedsGruppen oplyst, at ca. 9 % af gruppens personlige 
medlemmer ikke modtager bonus på grund af vedtagelsen af, at der kun 
udbetales bonus over 75 kr., hvilket i årene 2017-2019 svarede til, at ca. 0,7-0,8 
% af midlerne afsat til bonus ikke udbetaltes, svarende til 39,70-41,90 kr. pr. 
medlem, der ikke modtog bonus. 

Skatteministeriet har på grundlag af TryghedsGruppens regnskaber beregnet, 
at gruppens formue fordeler sig således pr. medlem i følgende år:

År Formue DKK Bonusberettigede private medlemmer Værdi pr. medlem 

2016 31,237 mia.kr. 786.000 personer 39.741,75 kr. 

2017 36,584 mia.kr. 773.000 personer 47.327,25 kr. 



52

Af TryghedsGruppens årsrapport for 2019 fremgår, at gruppen dette år havde 
et investeringsafkast på 1,875 mia. kr., hvoraf 1,232 mia. kr. stammede fra 
udbytte mv., mens andet investeringsafkast udgjorde 643 mio. kr., og et resultat 
før skat og efter uddelinger på 1,191 mia. kr. Gruppen havde aktiver på ca. 20,2 
mia. kr.

Anbringender
Skatteministeriet har navnlig anført, at bonus udbetalt til TryghedsGruppens 
medlemmer ikke er udbytte i hverken selskabsretlig eller skatteretlig forstand, 
og at den derfor heller ikke skal beskattes som aktieindkomst. 
TryghedsGruppens medlemmer har intet værdipapir, og medlemmerne har 
intet af økonomisk værdi i øvrigt. Medlemsrettighederne kan ikke sælges, og 
adgangen til bonus er endda betinget af, at man ikke alene er medlem ved 
regnskabsårets udløb, men også når beslutningen om bonus træffes. 
Medlemmet skal altså fortsat være forsikringstager hos Tryg Forsikring A/S 
med deraf følgende udgiftsafholdelse. Bonusudbetalingen er altså et ”afkast” af 
nogle forsikringspræmier og ikke begrundet i, at forsikringstager har et 
værdipapir. 

 

De forvaltningsmæssige og økonomiske rettigheder, der tilkommer 
TryghedsGruppens medlemmer, er yderst begrænsede og udgør ikke 
sådanne ejerbeføjelser, at medlemmerne er indehavere af et ”værdipapir”, 
der er ”lignende” med aktier og andelsbeviser, hvilket er en betingelse for, 
at de omhandlede bonusudbetalinger kan beskattes som aktieindkomst 
efter ligningslovens § 16 A. Det enkelte medlem har således hverken krav 
på at modtage ”udbytte” i løbet af medlemskabet eller kan afstå eller 
indfri økonomiske rettigheder i selskabet. Medlemmerne har ikke ved 
indtræden betalt et beløb, de kan ikke overdrage noget som helst, 
medlemsrettighederne er meget vage, et medlemskab er til stadighed 
betinget af, at medlemmet afholder udgifter til forsikringer i Tryg 
Forsikring A/S, og medlemmerne er heller ikke er sikret en andel af 
formuen i den noget teoretiske situation, at TryghedsGruppen opløses. 

2018 38,437 mia.kr. 767.000 personer 50.113,50 kr. 

2019 44,752 mia.kr. 1.110.000 personer 40.317,25 kr. 



53

TryghedsGruppen uddeler ikke midler til sine medlemmer, fordi de er 
ejere af selskabet, men fordi de er forsikringstagere i Tryg Forsikring A/S 
og betaler præmier til denne anden juridiske enhed. Bonussen er ikke et 
selskabsretligt eller skatteretligt udbytte, men snarere et 
markedsføringsmæssigt tiltag eller en rabatordning, som skal tiltrække og 
fastholde forsikringskunder i Tryg Forsikring A/S. Selvom personlige 
forsikringstagere i Tryg Forsikring A/S automatisk ved forsikringstegning 
bliver medlemmer af TryghedsGruppen, er medlemmerne dog kun 
berettigede til bonus, hvis de yderligere har bopæl Danmark, og da kun 
hvis bonussen overstiger minimumsgrænsen på 75 kr. Endelig kan det 
samlede bonusbeløb ikke overstige det beløb efter skat, som 
TryghedsGruppen har modtaget i udbytte og i avance ved aktietilbagekøb 
fra Tryg A/S i det pågældende regnskabsår, jf. vedtægternes § 15.1, sidste 
punktum, ligesom bonussen udbetales i forhold til størrelsen af det 
enkelte medlems præmiebetaling. 

Den udbetalte bonus er som anført ikke udbytte af aktier, andelsbeviser 
eller lignende værdipapirer i henhold til ligningslovens § 16 A, stk. 1. 
Betingelserne for at kategorisere udbetalingerne som aktieindkomst er 
derfor ikke opfyldt, jf. personskattelovens § 4 a, stk. 1, nr. 1. Efter 
bestemmelsens ordlyd skal en udbetaling således beskattes som 
aktieindkomst, hvis udbetalingerne er aktieudbytte i henhold til 
ligningslovens § 16 A, og selskabet er skattepligtigt efter 
selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2. Det er derfor ikke tilstrækkeligt, at 
TrygshedsGruppen er omfattet af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2, og 
dermed er skattepligtig på samme måde som et aktie- eller et 
anpartsselskab. 

Et selskab med begrænset ansvar har i vid udstrækning aftalefrihed i 
forhold til at tilpasse virksomheden og strukturen til ”deltagernes behov”, 
fordi erhvervsvirksomhedsloven alene er en registreringslov. 
Inddragelsen af selskaber med begrænset ansvar under 
selskabsskatteloven var begrundet i den juridiske persons karakter af 
erhvervsdrivende virksomhed med begrænset personligt ansvar. 
Personskattelovens § 4 a vedrører derimod beskatningen af de fysiske 
personer, der måtte modtage betalinger fra de juridiske enheder, der er 
opregnet i § 4 a. Aftalefriheden indebærer, at de rettigheder og 
forpligtelser, der gælder for medlemmerne heraf, kan være vidt 
forskellige afhængigt af indholdet af det pågældende selskabs vedtægter, 
hvilket er modsat af, hvad der gælder for kapitalselskaber.  

TryghedsGruppens bemærkninger om sammenhængen i 
beskatningssystemet kan heller ikke føre til, at den udbetalte bonus skal 
beskattes som aktieindkomst, da det vil være i strid med den klare ordlyd 



54

af personskattelovens § 4 a, stk. 1. Ved lov nr. 218 af 10. april 1991 om 
ændring af forskellige skattelove (Ophævelse af dobbeltbeskatningen af 
aktieudbytte) blev ”udbytteindkomst” føjet til bestemmelsen i 
personskattelovens § 2 med det formål at ophæve dobbeltbeskatningen af 
aktieudbytte. Ved lov nr. 421 af 25. juni 1993 blev betegnelsen 
”udbytteindkomst” ændret til ”aktieindkomst”. Baggrunden herfor var 
ifølge forarbejderne, at man ønskede at samle aktieudbytter og 
aktieavancer under fællesbetegnelsen ”aktieindkomst”. Ændringen 
sigtede altså ifølge de almindelige bemærkninger til at gennemføre en 
ensartet og sammenhængende beskatning af fortjeneste og tab på aktier 
og udbytte af aktier. Dette viser, at aktieindkomst i form af udbytte alene 
genereres af formue, som udbyttemodtageren selv ejer eller ejer en andel 
af. Forudsætningen for den lavere beskatning af aktieindkomst er baseret 
på, at der allerede er sket en beskatning af midlerne i selskabet. 
Dobbeltbeskatning finder således alene sted, hvis den pågældende i 
forvejen ejer den kapital, der har genereret udlodningen. 

Dette støttes også af den almindelige forståelse af begrebet udbytte i 
ligningslovens § 16 A. Ejerskab til en formue forudsætter ifølge 
retspraksis, at det pågældende værdipapir kan omsættes, at der er ret til 
opnåelse af provenu ved udtræden, jf. SKM2001.11.ØLR, og ret til andel i 
foretagendets formue i tilfælde af likvidation, jf. U.2004.2121.H., hvor 
Højesteret var fuldt opmærksom på, at sagen angik et andelslignende 
selskab. 

De nævnte domme knytter sig til det af de to krav, som går ud på, at 
modtageren af udlodningen skal have ejerskab over et værdipapir, der er 
”lignende” med aktier og andelsbeviser. Dommene fastslår, hvilke 
minimumsbetingelser der er en forudsætning for ejerskab over et 
værdipapir, og denne bedømmelse er uafhængig af, hvilken type 
foretagende, der er tale om.  

TryghedsGruppens medlemmer kan ikke overdrage deres medlemskab 
eller opnå en økonomisk gevinst, når de ophører med at være 
forsikringstagere i Tryg Forsikring A/S, hvorved deres medlemskab af 
TryghedsGruppen automatisk ophører. Betingelserne opstillet i 
SKM2001.11.ØLR for at anse medlemmerne for at være ejere af et 
lignende værdipapir er dermed ikke opfyldt. Hertil kommer, at 
medlemmerne ikke ifølge TryghedsGruppens vedtægter er sikret en ret til 
likvidationsprovenu ved selskabets opløsning, ligesom en likvidation er 
meget hypotetisk på grund af kravet om 9/10 flertal, der reelt afskærer 
medlemmer fra at likvidere gruppen. Det følger i øvrigt ikke af 
vedtægternes § 16, stk. 3, at adgangen til andel i likvidationsprovenuet er 
sikret som en rettighed for alle gruppens medlemmer, ligesom ikke alle 



55

medlemmer får andel i bonus. Medlemmerne af TryghedsGruppen kan på 
den baggrund ikke anses for at være ejere af gruppen i den forstand, at de 
ved bonusudbetalingerne har modtaget udbytte.

Skatteministeriet har bestridt, at selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2, 
kan føre til et andet resultat, da det alene er udbytte fra datterselskaber, 
der efter bestemmelsen ikke beskattes i moderselskabet.

TryghedsGruppen har navnlig anført, at TryghedsGruppens 
bonusudlodninger til medlemmerne både selskabsretligt og skatteretligt 
udgør udbytte. Bonusudlodningerne udgør aktieindkomst, da det er 
indkomst hidrørende fra en selskabsdeltagelse, og Skatteministeriet har 
ikke godtgjort, at det skulle være noget andet, og har da heller ikke 
kunnet oplyse, hvilket litra i statsskattelovens § 4, der i givet fald udgør 
hjemlen til beskatning af bonusudlodningerne. 

TryghedsGruppen opfyldte betingelserne i § 3 i den tidligere gældende lov om 
erhvervsdrivende virksomheder for at blive registreret som et selskab med 
begrænset ansvar, hvorefter det var en betingelse, at virksomhedsdeltagerne 
ikke kan stemme og modtage udbytte i forhold til deres andel af kapitalen, 
ligesom der skal være mulighed for vekslende deltagerantal. Det var endvidere 
ikke en betingelse, at deltagerne ved deres indtræden skulle betale et indskud, 
således som de heller ikke gør i TryghedsGruppen. TryghedsGruppen var da 
også registreret i medfør af denne lov.

Udlodning af overskud er uanset betegnelsen udbytte, jf. U.1944.823.H, og 
TryghedsGruppens bonus udgør fordeling af overskud til selskabsdeltagerne, 
der i vedtægten er betegnet som medlemmer, jf. vedtægternes § 15. 
Modtagelsen af udbytte er knyttet til deltagelsen i TryghedsGruppen og ikke til 
forsikringstegningen i Tryg Forsikring A/S, og det er ikke alle 
forsikringstagere, der modtager bonus eller er medlemmer af gruppen. Der er 
ingen støtte for, at brugen af et andet fordelingskriterium end indskudt kapital 
kan fratage udbyttet sin kvalifikation som udbytte.

 

Det er en retsgrundsætning, at civilretten er styrende for skatteretten, og det 
må kræve sikker lovhjemmel, hvis udbyttebegrebet skal defineres anderledes i 
skatteretten end i civilretten. Bestemmelsen i ligningslovens § 16 A udtrykker 
det grundlæggende princip, at enhver kapitalafgang fra selskabet til 
selskabsdeltagerne skal anses for udbytte uanset fremtrædelsesform, 
medmindre udlodningen i bestemmelsens stk. 3 og 4 er undtaget fra 
udbyttebegrebet. Der er ikke holdepunkter for, at lovgiver har ønsket en anden 
skatteretlig udbyttedefinition end den civilretlige. 



56

Udbyttet i form af bonus skal herefter beskattes som aktieindkomst i medfør af 
personskattelovens § 4 a, stk. 1, nr. 1, hvoraf udtrykkeligt fremgår, at udbytte 
fra selskaber, der er skattepligtige efter blandt andet selskabsskattelovens § 1, 
stk. 1. nr. 2, som TryghedsGruppen, skal beskattes som aktieindkomst. Det 
strider direkte mod ordlyden af bestemmelsen at beskatte udbytte fra 
TryghedsGruppen på anden måde end som aktieindkomst, hvilket også vil 
være i strid med formålet med den reducerede sats for beskatning af 
aktieindkomst, som er at undgå dobbeltbeskatning. 

Skatteministeriets fortolkning af sammenhængen mellem personskattelovens § 
4 a, stk. 1, nr. 1, og ligningslovens § 16 A strider mod forarbejderne og øvrige 
fortolkningsbidrag, herunder i relation til de dagældende regler om 
skattegodtgørelse, der var knyttet til alle selskaber omfattet af 
selskabsskattelovens § 1, stk. 1. nr. 2. Udbyttedefinitionen i ligningslovens § 16 
A, stk. 2, omfatter alt, hvad der af selskabet udloddes til aktuelle aktionærer 
eller andelshavere. Henvisningen i personskattelovens § 4 a, stk. 1, nr. 1, til 
ligningslovens § 16 A er indsat netop for at omfatte alle udlodninger uanset 
fremtrædelsesform. Bonus til TryghedsGruppens medlemer udgør således 
udbytte fra aktier, andelsbeviser eller lignende værdipapirer. Når der i 
personskattelovens § 4 a, stk. 1, nr. 1, henvises til aktieudbytte efter 
ligningslovens § 16 A udgør dette således ikke en indskrænkning, og det 
dobbeltkrav, som Skatteministeriet hævder, fremgår ikke af forarbejderne til 
bestemmelsen.  

Også en formålsfortolkning fører til, at udlodninger fra selskaber med 
begrænset ansvar skal beskattes som aktieindkomst. Formålet med indførelsen 
af aktieindkomst som en særlig indkomstkategori var, at udbytte fra 
selskabsbeskattede enheder som følge af den forudgående selskabsbeskatning 
skulle beskattes til en lavere sats. Derved blev dobbeltbeskatningen udlignet. 
Det fremgår direkte af forarbejderne til personskattelovens § 4 a, at der var et 
ønske om at undgå dobbeltbeskatning af indkomsten ved udlodning af 
selskabsoverskud, og at forudgående selskabsbeskattet indkomst ved 
udlodning til selskabsdeltagerne derfor kun skulle belastes af den mildere 
udbyttebeskatning. Hertil kommer, at formålet med selskabsskattelovens § 1, 
stk. 1. nr. 2, var, at selskaber omfattet af lov om visse erhvervsdrivende 
virksomheder skulle behandles efter samme regler, som aktie- og 
anpartsselskaber.   

Endvidere indeholder selskabsskattelovens § 13, stk. 1, nr. 2, der omfatter 
udbytte, som udbetales af selskaber omfattet af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, 
nr. 2, ingen henvisning til ligningslovens § 16 A, hvilket indebærer, at der ikke 
for selskabsaktionærer eksisterer den sondring, som Skatteministeriet hævder 
mellem udbytte fra selskaber omfattet af ligningslovens § 16 A og udbytte fra 
selskaber, der ikke omfattes af § 16 A. 



57

Hvis Skatteministeriets fortolkning lægges til grund, vil udbytte fra 
TryghedsGruppen skulle behandles skattemæssigt forskelligt alt efter om 
modtageren er en fysisk person eller et selskab, og der er ingen holdepunkter 
for en sådan forskel.  

Det er endvidere ikke muligt at udstede omsættelige ejerbeviser eller 
ejerandele i et selskab med begrænset ansvar eller i øvrige selskaber omfattet af 
lov om erhvervsdrivende virksomheder. Hvis det skulle være et krav for at 
være omfattet af udbyttebegrebet i ligningslovens § 16 A, at udbyttet hidrører 
fra et selskab med omsættelige ejerandele, ville udbytter fra virksomheder med 
begrænset ansvar ikke kunne være aktieindkomst. Dette ville stride mod 
personskattelovens § 4 a, stk. 1, nr. 1, der forudsætter, at udbytte fra et selskab, 
der er skattepligtigt efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1. nr. 2, skal beskattes 
som aktieindkomst. Det af Skatteministeriet opstillede dobbeltkrav kan aldrig 
opfyldes af et selskab med begrænset ansvar, et andelsselskab med begrænset 
ansvar eller en forening med begrænset ansvar. 

De to afgørelser, SKM2001.11.ØLR og U.2004.2121.H, vedrører foreninger 
omfattet af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 6, og der kan ikke heraf udledes 
de to kumulative betingelser om omsættelighed og ret til likvidationsprovenu.

Heroverfor står, at medlemmerne af TryghedsGruppen har retskrav på andel i 
likvidationsprovenu og i udlodninger af udbytte i form af bonus, og 
medlemskabet her derfor en økonomisk værdi, som ikke først opstår ved en 
beslutning truffet af repræsentantskabet, men følger direkte af vedtægterne.

En ejer af en andel i et selskab kan få værdi af ejerandelen ved udlodning af 
overskud, ved likvidation eller ved salg af ejerandelen, og den omstændighed, 
at en af tre muligheder måtte være udelukket efter loven eller efter 
vedtægterne, ændrer ikke ved, at det fortsat kun er andelshaveren, som har 
rettighederne til selskabets formue. Værdien for andelshaveren vil i stedet 
manifestere sig på de to andre måder. Det afgørende er, at ejerandelen har en 
værdi for selskabsdeltageren i kraft af de rettigheder, som selskabsdeltageren 
har i medfør af vedtægterne og loven, hvilket er tilfældet i nærværende sag, 
hvor medlemmerne af TryghedsGruppen både har ret til bonus og ret til andel 
i likvidationsprovenu. 

Medlemskabet af TryghedsGruppen udgør således en aktie, andelsbevis eller et 
lignende værdipapir i henhold til ligningslovens § 16 A. Denne retlige standard 
lignende værdipapir blev anvendt i den nu ophævede lov om særlig 
indkomstskat og bruges om deltagere, som har krav på andel i formuen ved 
opløsning, jf. selskabsskattekommissionens betænkning nr. 856 om beskatning 
af aktieavancer afgivet den 31. juli 1978, s.48f, mens der ikke kan stilles krav om 
omsættelighed. 



58

Retten til likvidationsprovenuet er ikke hypotetisk, men indtræder med 
sikkerhed ved likvidation, uanset om dette først sker om en årrække. Retten til 
likvidationsprovenu gælder alle medlemmer, og det ville være i strid med 
lighedsgrundsætningen at undlade at give nogle medlemmer andel i 
likvidationsprovenu. Endvidere har medlemmerne i TryghedsGruppen en 
række forvaltningsbeføjelser, herunder i form af stemmeret, og medlemmerne 
er således ejere med de rettigheder, der følger af vedtægterne. Ejerskabet 
støttes blandt andet også af erhvervs- og vækstministerens svar af 21. maj 2015 
på spørgsmål 194 stillet af Folketingets Erhvervs- Vækst og Eksportudvalg om 
TryghedsGruppen, hvori er anført, at deltagerne i de omdannede tidligere 
finansielle virksomheder er ejere af virksomhederne. 

Landsrettens begrundelse og resultat
Der er enighed om, at TryghedsGruppen både selskabsretligt og skatteretligt er 
et selskab med begrænset ansvar, hvor ingen af deltagerne hæfter personligt, og 
at TryghedsGruppen er omfattet af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2. Der er 
endvidere enighed om, at TryghedsGruppen på stiftelsestidspunktet opfyldte 
betingelserne i § 3 i den dagældende lov om visse erhvervsvirksomheder og 
dermed kunne registreres efter loven, der i det væsentlige var en 
registreringslov. Dette indebar blandt andet, at virksomhedsdeltagerne ikke 
kunne stemme og modtage udbytte i forhold til deres andel af kapitalen, og at 
der var mulighed for vekslende deltagerantal. TryghedsGruppen opfylder 
fortsat disse krav.

Spørgsmålet er herefter, om udbetalingen af bonus til medlemmer af 
TryghedsGruppen skal anses som aktieindkomst i medfør af 
personskattelovens § 4 a, stk. 1, nr. 1. Efter denne bestemmelse omfatter 
aktieindkomst blandt andet aktieudbytte efter ligningslovens § 16 A fra 
selskaber, der er skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2. Efter 
ligningslovens § 16 A, stk. 1, medregnes ved opgørelsen af den skattepligtige 
indkomst udbytte af aktier, andelsbeviser og lignende værdipapirer. 

TryghedsGruppen har blandt andet gjort gældende, at al udlodning af 
overskud til selskabsdeltagere må anses for udbytte, der skal beskattes som 
aktieindkomst, medmindre udlodningerne er undtaget efter ligningslovens § 16 
A, stk. 3 og 4, hvilket ikke er tilfældet her. TryghedsGruppen har til støtte 
herfor navnlig henvist til ordlyden af personskattelovens § 4 a, stk. 1, nr. 1, og 
til, at formålet med den reducerede sats for beskatning af aktieindkomst er at 
undgå dobbeltbeskatning. TryghedsGruppen har endvidere anført, at 
Skatteministeriet indfortolker et dobbeltkrav i sammenhængen mellem 
personskattelovens § 4 a, stk. 1, nr. 1, og ligningslovens § 16 A, der ikke har 
støtte i forarbejderne. 



59

Landsretten finder, at det efter den klare ordlyd af personskattelovens § 4 a, stk. 
1, nr. 1, må lægges til grund, at det er et krav for anvendelsen af bestemmelsen, 
at det pågældende selskab skal være omfattet selskabsskattelovens § 1, stk. 1, 
nr. 2, som det er tilfældet med TryghedsGruppen, men at der endvidere skal 
være tale om aktieudbytte efter ligningslovens § 16 A. 

Det, der er anført om forhistorien til bestemmelsen i personskattelovens § 4 a, 
stk. 1, nr. 1, og det forhold, at dette dobbeltkrav ikke eksplicit fremgår af 
forarbejderne til bestemmelsen, kan imod den klare ordlyd af bestemmelsen 
ikke føre til et andet resultat.

Spørgsmålet er herefter, om medlemskabet af TryghedsGruppen kan anses som 
lignende værdipapirer som anført i ligningslovens § 16 A, stk. 1.

Medlemskabet af TryghedsGruppen er ikke baseret på indskud eller anden 
lignede ydelse, men alene på forsikringstegning og præmiebetaling i nærmere 
angivne forsikringsselskaber. TryghedsGruppens vedtægter bestemmer, at 
medlemmerne ikke hæfter for selskabets forpligtelser, at et medlem ved 
udtræden ikke har krav på nogen del af gruppens formue, og at gruppens 
formue og indtægter kun kan udbetales til medlemmerne ved opløsning af 
selskabet uden for fusion. Medlemmer er de til enhver tid værende danske 
forsikringstagere i de nævnte forsikringsselskaber, og de indtræder således som 
medlem alene ved at tegne forsikring og udtræder uden krav på formueandel, 
når forsikringsforholdet ophører, uanset hvem af parterne der bringer det til 
ophør og uanset årsagen hertil. Medlemskabet er endvidere ikke omsætteligt. 

Den omhandlede bonus udbetales alene af den del af TryghedsGruppens 
overskud, der hidrører fra udbytte mv. fra Tryg A/S, og alene til 
forsikringstagere, der er medlemmer på nærmere angivne tidspunkter. 
Bonussen beregnes på grundlag af den enkelte forsikringstagers indbetalte 
forsikringspræmier til Tryg Forsikring A/S, hvis bonussen er på minimum 75 
kr.

Efter vedtægternes § 16, stk. 3, fordeles selskabets formue ved likvidation 
blandt medlemmerne efter principper vedtaget af repræsentantskabet og 
godkendt af Erhvervsstyrelsen. Vedtægterne indeholder ikke nogen angivelse 
af disse principper.

Det kan efter det oplyste om udskiftningen i medlemsskaren lægges til grund, 
at en række forsikringstagere ved en eventuel likvidation vil have været 
medlemmer af TryghedsGruppen i mange år og andre alene i en kortere 
periode, ligesom det må antages, at der er betydelig forskel på, hvilke beløb det 
enkelte medlem under medlemskabet har betalt i forsikringspræmier. 



60

Der er under disse omstændigheder en betydelig usikkerhed om, hvorledes et 
eventuelt likvidationsprovenu vil blive fordelt blandt medlemmerne på 
likvidationstidspunktet. Dette gælder, selv om det efter Erhvervsstyrelsens brev 
af 15. september 2015 til TryghedsGruppen forudsætningsvis må lægges til 
grund, at det skal sikres, at der ikke sker en forfordeling af visse medlemmer på 
bekostning af andre. Det enkelte medlem har således ikke et retskrav på andel i 
likvidationsprovenuet.

Efter en samlet vurdering finder landsretten herefter, at de begrænsede 
rettigheder, der følger af medlemskabet af TryghedsGruppen, ikke indeholder 
sådanne ejerkarakteristika, at medlemskabet kan anses for et værdipapir, der er 
lignende aktier og andelsbeviser, jf. ligningslovens § 16 A, stk. 1. Bonus udbetalt 
af TryghedsGruppen kan derfor ikke anses for omfattet af bestemmelsen og er 
dermed heller ikke omfattet af personskattelovens § 4 a, stk. 1, nr. 1.

Det af TryghedsGruppen anførte om dobbeltbeskatning kan efter det anførte og 
uden klare holdepunkter for det modsatte ikke føre til et andet resultat. 

Ligeledes kan det ikke føre til et andet resultat, at selskabsskattelovens § 13, stk. 
1, nr. 2, medfører, at udbytter fra blandt andre datterselskaber ikke medregnes 
til den skattepligtige indkomst, eller at Skatteministeriet ikke har henført 
bonussen under et specifikt litra i statsskattelovens eksemplificering i § 4.

Landsretten tager derfor Skatteministeriets påstand til følge.

Efter sagens udfald skal TryghedsGruppen i sagsomkostninger betale 754.000 
kr. til Skatteministeriet. 750.000 kr. af beløbet er til dækning af udgifter til 
advokatbistand inkl. moms og 4.000 kr. til retsafgift. Ud over sagens værdi er 
der ved fastsættelsen af beløbet til advokat særligt taget hensyn til sagens 
omfang, forløb og betydning. 

THI KENDES FOR RET:

Landsskatterettens bindende svar af 19. december 2020 ændres til et ”Nej”.

I sagsomkostninger skal TryghedsGruppen smba inden 14 dage betale 754.000 
kr. til Skatteministeriet. Beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.