Sag om lovligheden af en tvangsfiksering samt godtgørelse. Byrettens dom stadfæstes med den ændring, at Region Sjælland inden 14 dage, til Appellanten, skal betale 30.000 kr. med procesr... Vis mere
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Adm. frihedsberøvelse
Sagsemner: Erstatning uden for kontrakt;
Forvaltningsret;
Sociale forhold og sundhedsforhold;

ØSTRE LANDSRET
DOM

afsagt den 6. oktober 2020

Sag BS-42616/2019-OLR
(14. afdeling)

Appellant, tidligere Sagsøger
(advokat Claus Bonnez, beskikket)

mod

Region Sjælland
(advokat Louise Lecanda)

Retten i Næstved har den 3. september 2019 afsagt dom i 1. instans (sag BS-
14701/2019-NAE).

Landsdommerne Benedikte Holberg, Kim Holst og Stine Fink Hansen (kst.) har
deltaget i ankesagens afgørelse.

Påstande
Appellant, tidligere Sagsøger, har under retsmødet i landsretten den 15. september
2020 nedlagt endelig påstand om, at han tilkendes en godtgørelse på 140.000 kr.
med tillæg af procesrente.

Indstævnte, Region Sjælland, har påstået byrettens dom stadfæstet. Region
Sjælland har protesteret imod, at det tillades Appellant, tidligere Sagsøger at forhø-
je påstandsbeløbet.

Supplerende sagsfremstilling
I en udtalelse af 7. marts 2019 fra overlæge Vidne 1, Sikringsafdelingen,
Psykiatrien i Slagelse, til Det Psykiatriske Patientklagenævn er anført:



2

”…
Patienten blev ved Retten i Svendborg den 07.09.16 dømt til behandling
på psykiatrisk afdeling med tilsyn af Kriminalforsorgen i forbindelse med
afdelingen under udskrivning, således at Kriminalforsorgen sam-men med
overlægen kan træffe bestemmelse om genindlæggelse, for 5 tilfælde af
vold eller trussel om vold mod nogen i offentlig tjeneste, 2 tilfælde af
trusler og 1 tilfælde af vold. De pådømte forhold fandt sted i perioden d.
03.-11.03.16, hvor patienten var indlagt på psykiatrisk afde-ling,
Svendborg Sygehus.

Diagnose

F 20.1 – hebefren skizofreni

Retsligt

DZ 04.68 – farlighedsdekret dateret d. 23.03.18, lovliggjort d. 21.08.18

DZ 04.61 – dom til behandling på psykiatrisk afdeling som ovenfor an-
ført.

Tidligere retsligt

Patienten blev mentalobserveret første gang i 2012, 16 år gammel, hvor
man fandt ham adfærdsforstyrret, dårligt begavet, men ikke mentalt re-
tarderet og ikke psykotisk og der blev anbefalet en ungdomssanktion.

I januar 2012, 17 år gammel, blev han dømt til socialpædagogisk be-
handling for blandt andet røveri.

I april 2012, 17 år gammel, blev han idømt fængsel i 1 år og 6 måneder,
heraf 1 år og 2 måneder betinget for røveri.

I december 2012, 18 år gammel, blev han idømt fængsel i 2 år, heraf 1 år
og 6 måneder betinget med særvilkår, for blandt andet røveri.

D. 30. april 2013, 18 år gammel, blev han idømt fængsel i 2 år og 6 må-
neder for røveri, prøveløsladt d. 18. december 2014, 19 år gammel, med
en reststraf på 250 dage.

Patienten blev mentalobserveret igen i januar og august 2016, hvor man
først anbefalede anbringelse i psykiatrisk afdeling, indtil dom måtte kunne
fuldbyrdes, idet det vurderedes, at patienten, efter kriminalitet, men før
dom, havde udviklet en ikke blot forbigående tilstand af den i § 16
omtalte art. Ved sidste undersøgelse anbefaledes dom til psykiatrisk
behandling, og man fandt patienten psykotisk.

Psykiatrisk og social anamnese
…

Han var indlagt på psykiatrisk afdeling, Bispebjerg Hospital det meste af
2015, og fik stillet diagnosen skizofreni. Dårlig begavelse og misbrug



3

af euforiserende stoffer var komplicerende faktorer. Flere indlæggelser
foregik med tvang på farlighedsindikation, enkelte frivilligt. Efterføl-
gende og mellem indlæggelser blev han fulgt i OPUS. Han færdedes i det
kriminelle miljø på Nørrebro og var boligløs.

I 2016 forsøgte patientens lillebror, der var flyttet til Svendborg, at tilby-
de ham logi, men allerede efter mindre end 2 uger opstod der uoverens-
stemmelser mellem patienten og broderen, hvor patienten blev indlagt på
psykiatrisk afdeling, Svendborg sygehus. Under denne indlæggelse fandt
man patienten psykotisk, første pådømte forhold opstod under denne
indlæggelse, efterfølgende modtog patienten den ovenfor be-skrevne
behandlingsdom for disse forhold.

Anmodning om farlighedsdekret dateret d. 07.06.16 udfærdigedes efter
voldeligt overfald af sygeplejerske med en gaffel. Der var læsioner på
sygeplejerskens ansigt, hals og øverste del af ryg.

Senere i 2016 blev han overflyttet til Middelfart, retspsykiatrisk afde-ling,
hvorfra han blev udskrevet til bosted i Nordjylland d. 02.01.18.

Indlæggelsen i Middelfart var præget af mange bæltefikseringer som følge
af patientens vold mod personale og medpatienter, hvor assistan-ce fra
politi var nødvendig, se nærmere beskrivelse nedenfor.

Efter overfald af personale på bosted og flugt til København blev pa-
tienten indlagt på psykiatrisk afdeling Bispebjerg hospital og overflyttet til
retspsykiatrisk afdeling i Aalborg d. 30.01.18.

Anmodning om farlighedsdekret blev på ny fremsendt d. 16.02.18 efter
overfald af personale på afdelingen. Han blev beskrevet stemnings-
mæssigt labil, psykotisk, dårligt begavet og meget impulsiv. Der er ikke
beskrevet seksualiserende adfærd under indlæggelse i Aalborg. Der er
nærmest ingen interesse observeret hos patienten for personlig hygiej-ne.
Han er beskrevet i akterne med afføring på fingre, urin i seng og i-pad og
mangelfuld lyst/evne til at børste tænder. Se i øvrigt mere detal-jeret
beskrivelse nedenfor.

Under den godt 1 ½ år lange indlæggelse på Retspsykiatrisk afdeling i
Middelfart frem til december 2017 var patienten i alt fikseret 17 gange på
grund af farlighed, idet han gik til angreb på personale med knytnæ-ver og
slag rettet mod ansigtet, foruden spark. Flere gange har patien-ten desuden
øvet hærværk, kastet med møbler og inventar, og han har også anvendt
møbler som våben mod personalet, idet han har kastet med stole direkte
mod personalet og mod kontor, hvor personalet har forskanset sig,
afventende politi. Man har med begrundelsen nødret låst patienten inde en
enkelt gang. Politiet er tilkaldt i alt 14 gange og har bistået med fiksering,
hvor patienten har sat sig til modværge og kæm-pet kraftigt imod med
slag, spark, bid og spyt. Flere gange er personale-medlemmer kommet
alvorligt til skade og har haft behov for lægelig behandling. I december
2017 var patienten ind og ud af bælte på frivil-lig basis og således fikseret
i alt i 25 dage, og d. 02.01.18 blev han ud-skrevet til Bosted i Nordjylland.



4

Under indlæggelsen i Middelfart var patienten skærmet på egen stue med
fast vagt, når han ikke var fikseret.

På bostedet i Nordjylland var planen, at patienten skulle være mands-
opdækket af 2 personaler, men efter 2 uger rømmede han og blev fun-det i
København og bragt tilbage.

D. 03.02.18 slog patienten bostedets personaler ned, hvorefter han blev
indlagt på Aalborg sygehus, indledningsvist almenpsykiatrisk afdeling,
men efter 1 døgn overflyttet til retspsykiatrisk afdeling. Her angreb han
helt umotiveret 2 personalemedlemmer med spark i brystet og knytnæ-
veslag i ansigtet, hvilket nødvendiggjorde, at personalemedlemmerne
måtte tilses på skadestuen og herefter blev sygemeldt.

Patienten blev som følge af den udøvede vold, som blev politianmeldt,
fikseret og forblev fikseret, til han overflyttedes til Sikringsafdelingen d.
28.02.19.

På Aalborg retspsykiatrisk afdeling er patienten beskrevet svært psyko-
tisk, oplysende om stemmer, der kommanderer patienten til at slå, og som
gør ham bange. Desuden er der beskrevet synshallucinationer, idet
patienten har oplyst at se ild omkring sig og et stirrende kvindeligt spø-
gelse med tørklæde på. Patienten har klaget over en ubehagelig uro og
vrede i kroppen. Han har ofte ment, at han befandt sig et andet sted, end
han rent faktisk gjorde og har været personforvekslende.

Der er beskrevet mistro i forhold til personalet, som han mente var raci-
stiske. Hertil er beskrevet ambivalens, svær kontaktforstyrrelse og ne-
gative symptomer i form af sprogfattigdom, udtalt initiativløshed, pas-
sivitet og social tilbagetrækning. Det fremgår også, at patienten kun
magtede samtale i få minutter, at kontakten alene var på hans præmis-ser,
og at det var vanskeligt at opnå indblik i hans tankeindhold.

Der har under indlæggelsen på retspsykiatrisk afdeling i Aalborg ikke
været mistanke om, at patienten skulle have indtaget rusmidler, lige-som
der ikke har været tale om længerevarende medicinsvigt. Enkelte dage har
patienten afvist at indtage tabletter, men han har løbende væ-ret i
behandling med antipsykotisk virkende medicin i depotform. Det har ikke
været muligt at gennemføre behandling med Clozapin, efter-som patienten
har modsat sig blodprøvetagning.

Fra den sidste måneds indlæggelse i Aalborg fremgår det, at patienten
fremdeles var højtråbende, kommanderende, ude af stand til at indgå
aftaler om måltider, aktiviteter og medicin. Han har løbende scoret på
voldsrisikovurderingsinstrumentet BVC, og fikseringen blev dagligt
vurderet minimum 3 gange, og hans tilstand fundet for ustabil til at løs-ne
fikseringen. Patienten har optrådt vred, truende, har ofte, og også i februar
måned, kastet med forhåndenværende genstande mod persona-let og ikke
sjældent udtrykt sympati med terrororganisationer. Patien-ten har oplyst,
at han nyder at se frygt hos personalet, og man finder ham uden
sygdomsindsigt. Patientens egenomsorg med hensyn til affø-ring, urin og
almindelig pleje har været særdeles mangelfuld. Der er lø-bende under
hans godt 1 år lange indlæggelse søgt indgået aftaler med



5

patienten med henblik på løsning af fiksering, men det har måttet opgi-
ves. Der er i slutningen af februar 2019 foretaget HCR-20, et valideret
struktureret voldsrisikovurderingsinstrument, som konkluderer, at der
består en høj risiko for fremtidig vold.

Trods Patientklagenævnets afgørelse medio februar 2019 med under-
kendelse af den igangværende tvangsfiksering, forblev patienten fikse-ret
frem til hans overførsel til Sikringsafdelingen den 28.02.19.

Ophold på Sikringsafdelingen

Ved ankomst til Sikringsafdelingen modtages patienten af større perso-
naleopbud, og han fikseres omgående med mavebælte og 4 remme til seng
på grund af farlighed, en farlighed som er særdeles velunderbyg-get i de
skriftlige akter og vurderet løbende frem til hans udskrivelse fra
retspsykiatrisk afdeling i Aalborg. Han transporteres liggende i seng,
fikseret som beskrevet til 0 stue på afsnit SL 14. Der etableres fast vagt.
Tvangsprotokoller påtegnes. Patienten angiver sig herefter villig til at
samarbejde, men fremstår noget vekslende i den henseende i løbet af de
første dage, idet han forholder sig afvisende, vred og fjendtlig ved flere
lægetilsyn. Patienten meddeler, at han ikke er syg, at han ønsker at bli-ve
løsnet fra bæltet og at blive udskrevet. Han erklærer at være palæsti-
nensisk soldat, og at isis-krigere venter på hans ankomst til mellemø-sten.
Han ses grinende for sig selv. Ved nogle kontakter er han fjern og
stirrende i blikket. Det bemærkes, at patienten noterer sig antallet af til-
stedeværende personaler, og kommenterer også antallet ved en lejlig-hed
overfor sin kontaktperson. Han forsikres om, at der ved enhver kontakt
med ham, er kontrol over sikkerheden fra vores side. Patienten er
monomant optaget af at blive løsnet fra bæltet. Den 3. marts gennem-føres
besøg af patientens bistandsværge på 0-stue, hvor han er fikseret, hvilket
forløber uproblematisk. Patienten samarbejder omkring medici-nering.
Han tilbydes nicotinsubstitution.

Objektivt fremstår patienten psykotisk, dårligt begavet med vanskelig-
heder med at formulere sig og ordknap, ligesom han er intermitterende
fjern og autistisk i kontakten. Patienten har ingen sygdomsindsigt og er
vekslende i sit ønske om at samarbejde. Han vurderes farlig, og han no-
terer sig tydeligvis sikkerhedsniveauet.

Beslutningen om fiksering i det beskrevne omfang er fortaget af under-
tegnede overlæge. Der foretages i løbet af de første dage 3 daglige bæl-
tetilsyn ved læge foruden 24- og 48-timers tilsyn ved ekstern psykiater.
Der foreligger enighed med hensyn til fiksering ved de eksterne tilsyn.
Patienten løsnes til bad d. 1. og 3. marts, og d. 1. marts løsnes 2 remme.
D. 4. marts kl. 09.25 løsnes patienten af bæltet og forbliver på 0-stue, hvor
døren aflåses med henblik på at sikre faste rammer i behandlin-gen. Han
formår herefter at samarbejde og efterkomme opfordringer. Der har ikke
været tegn på aggression efter løsnen af bæltet, og d. 5. marts 2019 føres
patienten til egen stue, hvor han forbliver døraflåst.

Medicin
…



6

Konklusion

Det drejer sig således om en 23-årig, skizofren, dårligt begavet mand af
palæstinensisk oprindelse, som er anbragt på Sikringsafdelingen i hen-
hold til farlighedsdekret efter godt 1 års indlæggelse på retspsykiatrisk
afdeling i Aalborg, hvor han på grund af farlighed har været fikseret med
bælte til seng. Ved ankomst til Sikringsafdelingen fikseres patien-ten med
bælte og 4 remme på grund af nylig vurdering af tilstedeværel-se af høj
risiko for fremtidig vold og en konkret vurdering af en udtalt, nærliggende
og uforudsigelig farlighed. Han placeres på 0-stue. Der fo-retages
gradvise lempelser i hans regi ved at løsne ham til bad og sepo-nere
remme.

d. 04.03.19 løsnes patienten af bælte og remme, han forbliver på 0-stue,
og døren aflåses med henblik på af sikre faste rammer i behandlingen og
reducere risikoen for vold. Efter 1 døgns roligt regi, hvor patienten har
været samarbejdende, føres han til egen stue d. 05.03.19 kl. 13.00, fortsat
med låst dør.

Patienten vurderes fortsat at udgøre den samme fare for sine omgivel-ser,
som var årsagen til den indledende fiksering. Tvangsfiksering er nu afløst
af et mindre indgribende middel i form døraflåsning for at redu-cere
denne fare og sikre faste rammer i behandlingen. Patienten frem-står
fremdeles psykotisk og dårligt begavet, behandling med antipsyko-tisk
virkende medicin har ikke hidtil vist sig effektivt, hverken med hensyn til
afdæmpning af psykotiske symptomer eller reduktion af far-lighed. Der
forestår herfra et arbejde med gradvise lempelser i regi, mil-jø- og
adfærdsterapi muligvis kombineret med en justering af hans me-
dicinering. Dette kommer til at foregå i et yderst roligt tempo.
…”

Appellants, tidligere Sagsøger advokat anmodede ved e-mail af 22. marts 2019 til
Det Psykiatriske Patientklagenævn om, at klagenævnets afgørelse af 21. marts
2019 blev indbragt for retten.

Sagen er herefter af klagenævnet indbragt for Retten i Næstved den 2. april 2019.

Forklaringer
Overlæge Vidne 1 har supplerende forklaret bl.a., at der blev arbejdet henimod en
ophævelse af tvangsfikseringen af Appellant, tidligere Sagsøger allere-de fra det
øjeblik, hvor den blev iværksat på Sikringsafdelingen. Ved det første måltid –
frokosten den 28. februar 2018 – fik Appellant, tidligere Sagsøger påsat en
”forlænger” på håndledsremmen. Det var et væsentligt skridt i ”løsningspro-
cessen” , da han den 1. marts 2018 blev løsnet første gang for at komme i bad, og
hvor man kunne vurdere hans samarbejde med personalet. Senere samme dag
løsnede man en håndrem og en fodrem, således at han nu ikke længere var 5
punkts-fikseret, men alene 3 punkts-fikseret. Han blev den 3. marts 2018, kl. 13,
løsnet anden gang for at komme i bad på ny. Ved disse to løsninger blev bæltet



7

og remmene løsnet, hvorefter han blev fulgt ud i badeværelset af et sikkerheds-
mæssigt forsvarligt antal ansatte, der også støttede ham under gangen til og fra
badeværelset og i forbindelse med badningerne. En sådan badeproces tager i alt ca.
30 minutter.

Anbringender
Parterne har i det væsentlige gentaget deres anbringender for byretten.

Retsgrundlaget
Psykiatriloven
Lov om anvendelse af tvang i psykiatrien m.v. (psykiatriloven) indeholder i ka-
pitel 2 en række almindelige bestemmelser, herunder § 4, hvoraf bl.a. fremgår:

”§ 4. Tvang må ikke benyttes, før der er gjort, hvad der er muligt, for at
opnå patientens frivillige medvirken. …
Stk. 2. Anvendelsen af tvang skal stå i rimeligt forhold til det, som søges
opnået herved. Er mindre indgribende foranstaltninger tilstrækkelige, skal
disse anvendes.
Stk. 3. Tvang skal udøves så skånsomt som muligt og med størst mulig
hensyntagen til patienten, således at der ikke forvoldes unødig kræn-kelse
eller ulempe.
Stk. 4. Tvang må ikke anvendes i videre omfang, end hvad der er nød-
vendigt for at opnå det tilsigtede formål.
…”

I psykiatrilovens § 14 er der fastsat bestemmelser om tvangsfiksering:

”§ 14. Som midler til tvangsfiksering må alene anvendes bælte, hånd- og
fodremme samt handsker.
Stk. 2. Tvangsfiksering må kun anvendes kortvarigt og, i det omfang det
er nødvendigt for at afværge, at en patient:
1) udsætter sig selv eller andre for nærliggende fare for at lide skade på

legeme eller helbred,
2) forfølger eller på anden lignende måde groft forulemper medpatien-

ter eller
3) øver hærværk af ikke ubetydeligt omfang.
Stk. 3. En patient kan tvangsfikseres i længere tid end nogle få timer, når
hensynet til patientens eller andres liv, førlighed eller sikkerhed til-siger
dette.”

Den Europæiske Menneskerettighedskonvention
Det fremgår af artikel 3 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, at ingen
må underkastes tortur og heller ikke umenneskelig eller nedværdigende behandling
eller straf.

Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har flere gange taget stilling til, om
anvendelse af tvang over for personer, der er berøvet deres frihed, herunder
tvangsfiksering af psykisk syge personer, udgør en krænkelse af artikel 3, bl.a. i



8

en dom af 19. februar 2015 i sag nr. 75450/12 (M.S. mod Kroatien) og i en dom af
15. september 2020 i sag nr. 45439/2018 (Aggerholm mod Danmark).

Det fremgår endvidere af konventionens artikel 13, at enhver, hvis rettigheder efter
konventionen er blevet krænket, skal have adgang til effektive retsmidler herimod.

I relation til krænkelse af artikel 3 har Den Europæiske Menneskerettigheds-
domstol fastslået, at retten til et effektivt retsmiddel forudsætter, at der skal væ-re
adgang til erstatning for ikke-økonomisk skade (godtgørelse), jf. bl.a. præmis 62 i
dom af 29. april 2003 i sag nr. 50390/99 (McGlinchey m.fl. mod Storbritanni-en).

Efter artikel 41 kan Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, når den fin-der,
at der er sket en krænkelse af konventionen, tilkende den forurettede part en
passende erstatning, herunder for ikke-økonomisk skade (godtgørelse).

Erstatningsansvarslovens § 26
Erstatningsansvarslovens § 26, stk. 1, har følgende ordlyd:

”§ 26. Den, der er ansvarlig for en retsstridig krænkelse af en andens fri-
hed, fred, ære eller person, skal betale den forurettede godtgørelse for tort.
Stk. 2. …”

Landsrettens begrundelse og resultat
Indledende bemærkninger
Ved afgørelsen af 21. marts 2019 godkendte Det Psykiatriske Patientklagenævn
ikke, at Appellant, tidligere Sagsøger havde været tvangsfikseret fra den 28. febru-
ar 2019, kl. 09.15, til den 4. marts 2019, kl. 09.25, og Appellant, tidligere Sagsøger
fik således i det hele medhold i sin klage til nævnet.

Det bemærkes i den forbindelse, at Appellant, tidligere Sagsøger har indbragt kla-
genævnets afgørelse i medfør af psykiatrilovens § 37, stk. 1, hvorefter sagen be-
handles efter reglerne i retsplejelovens kapitel 43 a om prøvelse af administra-tivt
bestemt frihedsberøvelse (jf. grundlovens § 71, stk. 6), herunder bestemmel-sen i
retsplejelovens § 469, stk. 1, og § 472, stk. 1, om domstolenes prøvelse af
lovligheden af frihedsberøvelsen, her tvangsfikseringen, og § 469, stk. 6, hvoref-
ter der under en sag om lovligheden af en frihedsberøvelse kan rejses krav om
erstatning.

Region Sjælland har ikke bestridt, at Appellant, tidligere Sagsøger har kunnet ind-
bringe klagenævnets afgørelse for domstolene i medfør af disse bestemmelser,
selvom klagenævnet som nævnt ikke har godkendt tvangsfikseringen og der-med
har givet ham fuldt medhold i klagen, og at han således alene har indbragt



9

sagen for domstolene for at få tilkendt en godtgørelse, uanset at han kunne ha-ve
anlagt civilt søgsmål herom.

Påstandsforhøjelsen
Efter det af Appellants, tidligere Sagsøger advokat oplyste må det lægges til grund,
at påstandsforhøjelsen under retsmødet den 15. september 2020 er foranlediget af
den dom, som Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol afsagde tidlige-re
samme dag i sag nr. 45439/18 (Aggerholm mod Danmark). Landsretten fin-der, at
påstandsforhøjelsen på denne baggrund må siges at være undskyldelig, hvorfor den
tillades, jf. princippet i retsplejelovens § 383, stk. 2, jf. stk. 1.

Godtgørelsens størrelse
Der er enighed om, at Appellant, tidligere Sagsøger har været uberettiget tvangs-
fikseret i en sammenhængende periode på godt fire døgn.

Henset til den belastning, der har været forbundet hermed, finder landsretten, at der
foreligger en krænkelse i strid med artikel 3 i Den Europæiske Menneske-
rettighedskonvention, og at Appellant, tidligere Sagsøger har krav på en godtgørel-
se herfor, jf. princippet i erstatningsansvarslovens § 26 sammenholdt med men-
neskerettighedskonventionens artikel 13, jf. Højesterets dom optrykt i UfR 2017,
side 1314.

Det følger endvidere af den nævnte dom, at godtgørelsens størrelse må fastsæt-tes
ud fra et skøn bl.a. i lyset af menneskerettighedskonventionens artikel 41
sammenholdt med Menneskerettighedsdomstolens praksis, og at det således må
vurderes, hvad der er rimeligt efter sagens samlede omstændigheder, her-under
Appellants, tidligere Sagsøger situation og den sammenhæng, som krænkel-sen er
sket i.

Ved fastsættelsen af godtgørelsens størrelse må der således på den ene side læg-ges
vægt på, at Appellant, tidligere Sagsøger har været uberettiget tvangsfikseret til
sengen i godt fire døgn, hvilket må anses for et alvorligt indgreb.

Der må på den anden side lægges vægt på, at Appellant, tidligere Sagsøger er an-
bragt i Sikringsafdelingen på farlighedsdekret i henhold til psykiatrilovens § 40, og
at tvangsfikseringen iværksattes i forbindelse med modtagelsen af Appellant,
tidligere Sagsøger fra retspsykiatrisk afdeling i Aalborg, hvor han havde været
underlagt tvangsfiksering i mere end 1 år. Lægerne vurderede løbende tvangs-
fikseringens berettigelse, og denne vurdering må anses for at have været van-skelig
henset til Appellants, tidligere Sagsøger alvorlige psykiske lidelse og manife-
stationerne heraf, herunder hans svingende og uforudsigelige adfærd. Der skete
den 1. marts 2019 løsning af to remme, ligesom der den 1. og 3. marts 2019 blev
foranstaltet midlertidige fuldstændige løsninger med henblik på badning.



10

Efter en samlet vurdering findes godtgørelsen passende at kunne fastsættes til
30.000 kr.

Landsretten bemærker, at der ved fastsættelsen af godtgørelsens størrelse ikke er
lagt vægt på Menneskerettighedsdomstolens dom af 15. september 2020 i sag nr.
45439/18 (Aggerholm mod Danmark), idet denne dom ikke er endelig, jf.
menneskerettighedskonventionens artikel 44, stk. 2.

Landsretten tager herefter Appellants, tidligere Sagsøger påstand til følge i det an-
førte omfang, idet godtgørelsesbeløbet forrentes fra sagens indbringelse for by-
retten

THI KENDES FOR RET:

Byrettens dom stadfæstes med den ændring, at Region Sjælland inden 14 dage til
Appellant, tidligere Sagsøger skal betale 30.000 kr. med procesrente fra den 2.
april 2019.

Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for landsretten til den anden part
eller til statskassen.



Publiceret til portalen d. 06-10-2020 kl. 10:00
Modtagere: Advokat (L) Louise Lecanda, Appellant Abdeelhadi Abbas Makki,
Indstævnte Region Sjælland, Advokat (H) Claus Allan Bonnez