Sagen vedrører nægtelse af forlængelse af opholdstilladelse meddelt efter udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 1
Ret: Retten i Holbæk (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Forvaltningsret;
Menneskerettigheder;
Udlændinge;

/

RETTEN I HOLBÆK
DOM

afsagt den 26. juli 2021

Sag BS-33877/2020-HBK

Sagsøger
(advokat Eddie Omar Rosenberg Khawaja)

mod

Udlændingenævnet
(Kammeradvokaten v/ advokat Flemming Orth)

Denne afgørelse er truffet af Dommer.

Sagens baggrund og parternes påstande
Sagen er anlagt den 1. september 2020. Sagen vedrører nægtelse af forlængelse af
opholdstilladelse meddelt efter udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 1.

Sagsøger, har fremsat påstand om, at Udlæn-dingenævnets afgørelser af 1. februar
2018 og 16. juni 2020 ophæves, og sagen hjemvises til fornyet behandling.

Sagsøgte, Udlændingenævnet, har fremsat påstand om frifindelse.

Sagen er behandlet efter reglerne for almindelige civile sager.

Oplysningerne i sagen
Dommen indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retsplejelovens § 218 a.



/

2

Det fremgår af sagen, at Udlændingenævnet den 1. februar 2018 stadfæstede
Udlændingestyrelsens afgørelse af 18. maj 2017 om ikke at forlænge Sagsøgers
opholdstilladelse i Danmark.

Udlændingenævnet har den 16. juni 2020 nægtet genoptagelse af sagen.

Af Udlændingenævnets afgørelse af 16. juni 2020 fremgår:

”… Faktiske omstændigheder af betydning for afgørelsen

Deres klient er født den 12. april 1966 i Thailand, hvor hun også er statsborger.

Det fremgår endvidere af Det Centrale Personregister (CPR), at Deres klient
indrejste i Danmark den 28. januar 2009, at hun i perioden fra den 28. januar 2009 til
den 11. august 2010 har været tilmeldt Adresse 1, By 1, at hun i perioden fra den 11.
august 2010 til den 24. marts 2014 har været tilmeldt Adresse 2, By 2, at hun i
perioden fra den 24. marts 2014 til den 14. marts 2018 har været tilmeldt Adresse 3,
By 3, og at hun fra den 14. marts 2018 har været tilmeldt Adresse 4, By 4.

Den 9. september 2009 blev Deres klient meddelt opholdstilladelse som ægte-
fællesammenført i Danmark. Det fremgik af opholdstilladelsen, at den var gyl-dig fra
den 20. januar 2009 til den 28. januar 2011, og at opholdstilladelsen var betinget af
blandt andet, at Deres klients ægtefælle rådede over egen bolig af rimelig størrelse.

Det fremgik endvidere af opholdstilladelsen, at Deres klient kunne miste sin ret til
ophold i Danmark, hvis en eller flere af betingelserne for opholdstilladelsen ikke var
opfyldt.

Den 4. oktober 2012 forlængede Udlændingestyrelsen Deres klients opholdstil-
ladelse. Det fremgår af Deres klients forlængelse af opholdstilladelse, at den var
gyldig til den 4. oktober 2015, og at den fortsat var betinget af, at Deres klients
ægtefælle råder over egen bolig af rimelig størrelse.

Den 13. august 2015 indgav Deres klient online en ansøgning om tidsubegræn-set
opholdstilladelse i Danmark til Udlændingestyrelsen. Det fremgik af ansøg-ningen,
at Deres klient var bosiddende på Adresse 3, By 3, ligesom Deres klient oplyste at
råde over egen bolig af rimelig størrelse.

Vedlagt ansøgningen var blandt andet kopi af lejekontrakt af 1. februar 2014 indgået
mellem Vidne 1, Adresse 5, 3200 Helsinge og Virksomhed ApS, Adresse 2, By 2,
hvoraf det fremgik, at



/

3

Virksomhed ApS pr. 1. februar 2014 i en periode på tre år har lejet et nedlagt
landbrug med brugsret til samtlige bygninger beliggende på adressen, at lejemålets
areal udgør 760 m2, hvoraf erhvervslokaler udgør 600 m2, samt at det var aftalt, at
lejer købte ejendommen pr. 1. februar 2017 til en fastsat købesum på 2.500.000 kr.
Det fremgik ikke af lejekontrakten på hvilken adresse lejemålet var beliggende.

Det fremgår af UdlændingeInformationsPortalen (UIP), at Deres klient den 22.
februar 2016 blev meddelt afslag på tidsubegrænset opholdstilladelse.

Ved brev af 22. februar 2016 til Deres klient oplyste Udlændingestyrelsen, at
styrelsen var i gang med at behandle Deres klients ansøgning om forlængelse af
opholdstilladelse. Udlændingestyrelsen oplyste i den forbindelse, at adressen på den
lejede bolig ikke fremgik af den tidligere fremsendte lejekontrakt, og styrelsen
anmodede på den baggrund Deres klient om at fremsende ny doku-mentation for
Deres klients bolig.

Ved e-mail af 24. februar 2016 fremsendte Deres klient til Udlændingestyrelsen kopi
af lejekontrakt af 1. marts 2014 indgået mellem Virksomhed og Deres klient og
hendes ægtefælle, hvoraf det fremgår, at Deres klient og hendes ægtefælle pr. 1. april
2014 har lejet et enkeltværelse beliggende By 3, at boligens areal udgør 150 m2, at
den månedlige leje er 7.000 kr., og at lejen fratrækkes i nettolønnen. Det fremgik
ikke af lejekontrakten, at denne skulle være tidsbegrænset.

Ved brev af 13. september 2016 anmodede Udlændingenævnet Deres klient om
yderligere oplysninger, herunder dokumentation for at Virksomhed havde tilladelse
til at fremleje boligen på de vilkår, som fremgik af lejekon-trakten indgået mellem
Virksomhed og Deres klient og hendes ægtefælle, idet Virksomhed ikke stod
registreret som ejer af bo-ligen. Styrelsen oplyste i den forbindelse at dokumentation
f.eks. kunne være en lejekontrakt mellem ejeren af boligen og Virksomhed.

Ved brev af 12. oktober 2016 meddelte Udlændingestyrelsen Deres klient en frist på
tre måneder til at opfylde boligkravet. Det fremgik af Udlændingesty-relsens brev
blandt andet, at Deres klient havde indsendt kopi af lejekontrakt, men at kontrakten
ikke dokumenterede, at Deres klient og hendes ægtefælle rådede over en bolig af
rimelig størrelse, idet det fremgik af lejekontrakten, at udlejeren var Virksomhed,
men at firmaet ikke stod registreret som ejer af boligen, og der derfor var behov for
dokumentation for, at firmaet havde tilladelse til at fremleje boligen på de vilkår, der
fremgik af den frem-sendte lejekontrakt. Det fremgik endvidere af brevet, at
boligkravet på denne baggrund ikke sås opfyldt, at Deres klient inden tre måneder
skulle sende do-kumentationen for bolig, at såfremt Deres klient og ægtefælle boede
til fremleje,



/

4

skulle parret sende en kontrakt, som dokumenterede fremlejeforholdet, samt at
Udlændingestyrelsen ville foretage en vurdering af, om der var grundlag for at nægte
at forlænge Deres klients opholdstilladelse eller bevare den, såfremt Ud-
lændingestyrelsen ikke modtog tilstrækkelig dokumentation for parrets bolig.

Ved brev af 20. marts 2017 anmodede Udlændingestyrelsen om Deres klients
bemærkninger til, at Deres klient og hendes klients ægtefælle ikke rådede over egen
bolig af rimelig størrelse, samt at Deres klient udfyldte skemaet ”Oplys-ninger om
personlige forhold og tilknytning til Danmark” . Udlændingestyrel-sen vejledte
endvidere Deres klient om, at Udlændingestyrelsen, når Udlæn-dingestyrelsen
modtog hendes bemærkninger, ville vurdere, hvorvidt grundla-get for
opholdstilladelsen fortsat var til stede, eller om opholdstilladelsen kunne nægtes
forlænget.

Ved e-mail af 13. april 2017 modtog Udlændingestyrelsen Skemaet ”Oplysnin-ger
om personlige forhold og tilknytning til Danmark” i udfyldt stand fra Deres klient.
Deres klient har i skemaet oplyst blandt andet, at Deres klient og hendes ægtefælle
bor i en lejebolig, som parret overtog den 1. april 2014, at boligen er lejet af deres
firma, da firmaet holdt til på den samme adresse, at parret forven-tede at købe
ejendommen senest den 1. januar 2018, at ejeren af lejemålet havde givet parret fuld
råderet over ejendommen fra lejeperiodens begyndelse, at det var firmaet, der stod
som lejer af ejendommen, da de fleste bygninger benytte-des af firmaet, og at Deres
klient og hendes ægtefælle boede i stuehuset, hvor parret også havde kontor.

Den 18. maj 2017 nægtede Udlændingestyrelsen at forlænge Deres klients op-
holdstilladelse, idet Deres klient ikke havde dokumenteret eller på anden måde
godtgjort, at hun og hendes ægtefælle opfyldte boligkravet.

Ved e-mail af 25. maj 2017 til Udlændingestyrelsen påklagede Deres klients æg-
tefælle Udlændingestyrelsens afgørelse af 18. maj 2017. Den 6. juni 2017 frem-
sendte Udlændingestyrelsen Deres klients klage til Udlændingenævnet. Deres klients
ægtefælle anførte til støtte for klagen blandt andet, at parret fra 2009 til 2014 havde
boet sammen i et hus, som Deres klients ægtefælle ejede. Da Deres klients ægtefælle
i september 2013 blev erklæret personligt konkurs, kunne par-ret ikke fortsætte med
at bo i huset, hvorfor de herefter havde boet til leje på en gård, som parrets firma
lejede, hvorved parrets husleje til firmaet blev en del af den løn, som parret fik fra
firmaet.

Deres klients ægtefælle oplyste endvidere, at parret havde en mundtlig aftale med
udlejeren om, at de kunne gøre, hvad de ville med boligen, når bare de ikke ødelagde
den, at parret nu var ved at få udlejeren til at skrive aftalen ned, men at parret endnu
ikke havde modtaget denne skriftlige dokumentation fra udlejeren.



/

5

Den 1. februar 2018 stadfæstede Udlændingenævnet Udlændingestyrelsens af-
gørelse af 18. maj 2017 om nægtelse af forlængelse af Deres klients opholdstilla-
delse, da Udlændingenævnet fandt, at Deres klients ægtefælle ikke rådede over egen
bolig af rimelig størrelse, og da der ikke forelå sådanne omstændigheder, at en
nægtelse af forlængelse af Deres klients opholdstilladelse måtte antages at være
særligt belastende for hende.

Udlændingenævnet kunne ved afgørelsen ikke lægge til grund, at Deres klient og
Deres klients ægtefælle rådede over egen bolig af rimelig størrelse, idet De-res klient
og Deres klients ægtefælle ikke havde indsendt dokumentation herfor trods flere
opfordringer fra Udlændingestyrelsen.

Udlændingenævnet henviste i den forbindelse til, at Deres klient eller Deres klients
ægtefælle heller ikke overfor Udlændingenævnet havde dokumenteret, at Deres
klient og Deres klients ægtefælle rådede over en bolig af rimelig stør-relse, og at det
følger af udlændingelovens § 40, stk. 1, at en udlænding skal meddele de
oplysninger, som er nødvendige til bedømmelse af, om en tilladelse i henhold til
denne lov kan gives, inddrages eller bortfalde, eller om udlændin-gen opholder sig
eller arbejder lovligt her i landet.

Ved e-mail af 15. oktober 2018 anmodede Deres klients ægtefælle om genopta-gelse
af Udlændingenævnets afgørelse af 1. februar 2018.

Det er til støtte for anmodningen om genoptagelse anført blandt andet, at Deres
klient og Deres klients ægtefælle var ved at finde en passende mulighed for fi-
nansiering med henblik på at købe ejendommen beliggende på Adresse 3, By 3, hvor
Deres klient og Deres klients ægtefælle boede, at Deres klient og Deres klients
ægtefælle ikke kunne blive enige med ejeren af ejendommen om købesummen, at
ejeren af ejendommen opsagde Deres klient og Deres klients ægtefælles lejekontrakt
med meget kort varsel, at Deres klient og Deres klients ægtefælle var i fogedretten,
hvor de med rettens hjælp fandt frem til et passen-de varsel, at alt dette foregik i
februar 2018, hvor Deres klient var i Thailand, at Deres klient og Deres klients
ægtefælle havde halvanden måned til at flytte virksomheden og den private bolig, da
Deres klient kom hjem fra Thailand, at omstændighederne omkring boligsituationen
har betydet, at Deres klient og Deres klients ægtefælle først har fået styr på det hele
på tidspunktet for anmod-ningen om genoptagelse, og at Deres klient og Deres
klients ægtefælle nu er flyttet til Vestsjælland i en stor ejendom.

Ved e-mail af 16. oktober 2018 fremsendte Deres klients ægtefælle kopi af leje-
kontrakt af 15. marts 2018 indgået mellem udlejeren Virksomhed I/S og Deres
klients ægtefælle, hvoraf det fremgår blandt andet, at Deres klients ægtefælle



/

6

pr. 15. marts 2018 har lejet et hus beliggende på Adresse 4, By 4, at boligens areal
udgør cirka 300 m2, og at den månedlige leje er 9.000 kr.

Ved e-mail af 7. november 2018 til Udlændingenævnet har De anført blandt andet, at
grundlaget for Udlændingenævnets stadfæstelse ses knyttet til, at der ikke er givet
tilstrækkelige oplysninger til bedømmelse af om boligkravet i ud-lændingelovens §
19, stk. 1, nr. 6, var opfyldt, at Deres klients ægtefælles virk-somhed udlejede
lejemålet til Deres klient og Deres klients ægtefælle, samt at Deres klient og Deres
klients ægtefælle på tidspunktet for Udlændingestyrel-sens afgørelse rådede over en
egnet bolig, idet Deres klient og Deres klients æg-tefælle beboede ejendommen frem
til marts 2018, hvorefter de flyttede videre til deres nuværende bolig.

Vedhæftet e-mailen var blandt andet kopi af lejekontrakt af 1. marts 2014 ind-gået
mellem Virksomhed ApS, Adresse 3, By 3, og De-res klients ægtefælle, hvoraf det
fremgår blandt andet, at Deres klient og Deres klients ægtefælle pr. 1. april 2014
lejer en lejlighed beliggende på adressen By 3, at det boligens areal udgør 150 m2, at
den månedlige leje udgør 7.000 kr., og at lejen fratrækkes i nettolønnen. Det fremgår
ikke af lejekontrakten, at lejemålet er tidsbegrænset.

Vurdering
De har ikke anført nye, væsentlige oplysninger, som kan føre til en ændret vur-dering
af sagen.

Det er indgået i grundlaget for Udlændingenævnets afgørelse, at De ved e-mail af 7.
november 2018 har anført, at boligkravet i udlændingelovens § 19, stk. 1, nr. 6, var
at anse for opfyldt, at Deres klients ægtefælles virksomhed udlejede lejemålet til
Deres klient og Deres klients ægtefælle, samt indsendte kopi af le-jekontrakt af 1.
marts 2014 indgået mellem Virksomhed ApS, Adresse 3, og Deres klients ægtefælle.
Lejekontrakten er efter sit indhold ensly-dende med den lejekontakt, der blev
fremsendt til Udlændingestyrelsen den 24. februar 2016.

Udlændingenævnet finder imidlertid, at dette ikke kan føre til et andet udfald af
sagen. Udlændingenævnet henviser herved til, at oplysningerne om lejemålet
allerede indgik i grundlaget for Udlændingenævnets afgørelse af 1. februar 2018,
hvorefter Udlændingenævnet fandt, at Deres klient og Deres klients ægte-fælle ikke
havde dokumenteret, at Deres klients ægtefælle rådede over egen bolig af rimelig
størrelse til trods for at Udlændingestyrelsen flere gange havde anmodet Deres klient
om at fremsende dokumentation for, at Virksomhed ApS havde ret til at udleje
boligen til Deres klient og Deres klients ægte-fælle på sammen vilkår, som firmaet
havde ret til at leje boligen.



/

7

Det forhold, at Deres klient og Deres klients ægtefælle er flyttet til et nyt lejemål pr.
15. marts 2018, kan ikke føre til en ændret vurdering, da dette er omstæn-digheder,
som er indtrådt efter Udlændingenævnet traf afgørelse den 1. februar 2018.

Udlændingenævnet kan således fortsat henholde sig til sin afgørelse af 1. febru-ar
2018…”

Forklaringer
Sagsøger har afgivet følgende skriftlige partserklæring jf. retsplejelovens § 297, stk.
1:

” ERKLÆRING FRA Sagsøger

Dato: 25. maj 2021

Jeg hedder Sagsøger. Efternavnet Navn fik jeg da jeg blev gift med min mand, d.
2D. januar 2009 på Greve Rådhus.

Der gik ca. 2 mdr. efter jeg blev gift med min mand, før jeg kunne starte på
Sprogskole i By 1 Jeg gik på skolen ca. 3 gange om ugen over 2,5 år, hvor jeg bestod
det jeg skulle. Normalt havde man 3 år til at bestå de prøver der kræ-vedes den gang.

Jeg taler i dag dansk med min mand og vores venner, men har mit hovedsprog fra
Thailand.
Samtidig passede jeg min mands hus med rengøring og madlavning, da min mand
arbejdede meget.

Vi fik hurtigt en masse fælles venner via min sprogskole, samtidig med at min mand
havde, og har en stor familie og vennekreds, som vi ser en del.

Jeg har det godt med min mands familie, og er altid blevet behandlet godt, bå-de af
venner og familie. Jeg har et godt liv i Danmark, og føler mig hjemme her, men har
selvfølgelig mine 3 store børn og min mor i Thailand, som jeg næsten snakker med
dagligt via nettet.

Efter sprogskolen begyndte jeg at arbejde sammen med min mand i hans firma, og
har gjort det siden, samtidig med jeg har passet hus og hjem, da min mand arbejder
så meget at han ikke har den store tid til at passe hjemmet.

Vi plejer at tage til Thailand ca. 1 gang om åre sammen, og så har jeg haft et par
enkelt soloture da der var nogle ting der skulle tages af, i Thailand.



/

8

Jeg føler en stærk tilknytning til Danmark og det danske samfund. Min mand og jeg
har kobberbryl}up her til august.

Med venlig hilsen

Sagsøger
Sign.”

Der er i retten afgivet forklaring af Vidne 2 og Vidne 1.

Vidne 2 har forklaret, at han og sagsøger flyttede til Adresse 3 i marts 2014. De
boede der i omkring 4 år. Det er et nedlagt landbrug med længer til rådighed for
deres firma. Stuehuset, som de boede i er på lidt over 100 kvm.
Det var sagsøgers selskab, der lejede ejendommen af udlejer, og de fremlejede
stuehuset til deres private bolig af virksomheden.
Udlejer var klar over, at de boede på ejendommen og at virksomheden fremle-jede
stuehuset til dem.
Vidnet var direktør i selskabet. Han stod for den daglige drift i virksomheden, og
sørgede for at firmaet kørte. Det var ham der forhandlede lejekontrakten med udlejer.
I marts 2015 gik selskabet konkurs.
Virksomheden fortsatte i sagsøgers nye virksomhed. Han havde samme rolle i den
nye virksomhed som i selskabet.
Han fortalte udlejer, at selskabet var gået konkurs, og de snakkede om, hvad de
gjorde i en telefonsamtale. Han og sagsøger ville gerne fortsætte og blive boen-de,
og det var ejer enig i. Han og udlejer mødtes hjemme hos dem, og de sad ved
spisebordet. Udlejer ville ikke lave en ny skriftlig lejekontrakt, men ville gerne, at
den nye virksomhed fortsatte på uændrede vilkår. De var enige om at fortsætte
mundtligt. De fortsatte også med at betale huslejen. Det var virksom-heden, der
betalte huslejen.
Da de lavede fremlejekontrakten mellem virksomheden og sagsøger, tænkte de ikke
på at den skulle have den rigtige dato. Han kan ikke huske, at den blev lavet, men
han har åbenbart gjort det. Han kan ikke huske, hvornår den blev lavet.
I 2017 fik sagsøger afslag på forlængelse af opholdstilladelsen. Han tænkte at
begrundelsen for afslaget var helt sort. Han var skuffet. De boede samme sted, som
de hele tiden har gjort.
Han fik ikke nogen skriftlig bekræftelse fra udlejer, idet udlejer Vidne 1 ikke ville
give ham en. Udlejer ville ikke involveres i noget. Så tænkte vidnet ikke længere
videre over det.
De havde ikke anden relation til Vidne 1, end at han var deres udlejer. Fra 2009 til
2018 var deres samliv et helt almindeligt samliv, og de sørgede for at overholde alle
regler. Sagsøger gik på sprogskole og overholdt alle regler.



/

9

Det hele faldt, da de søgte om permanent opholdstilladelse. Han fik søgt 4 må-neder
for tidligt. De havde et helt almindeligt liv med venner og familie.
Vidne 1 ville ikke lave en erklæring på, at de havde den frie råderet over
ejendommen. De fik ikke professionel rådgivning på det tidspunkt.
De flyttede i 2018. De havde en aftale med udlejer om at købe ejendommen for en
bestemt pris, men han havde fået finansieringen i hus lidt sent, og så kunne de ikke
blive enige om den endelige pris. Hans ejendomsmægler havde fortalt ham, at prisen
var for høj. Derfor ville de ikke betale den oprindeligt aftalte pris, hvorefter Vidne 1
smed dem ud.

Vidne 1 har forklaret, at han var ejer af Adresse 3 fra 2014 til 2018. Le-jekontrakten
med selskabet blev i 2014 forhandlet med Vidne 2. Han vidste, at de skulle bo på
ejendommen, også at Vidne 2 og sagsøger skulle bo i stu-ehuset. Han kan ikke
huske, om han fik besked på, at selskabet gik konkurs i 2015. Han kan huske at have
snakket med Vidne 2 om noget efter konkur-sen, men kan ikke huske, hvad de
snakkede om.
Vidne 2 og sagsøger boede på ejendommen i hele lejeperioden.
Han kan ikke huske at have fået at vide, at der var oprettet en ny virksomhed. Han
fik i hele perioden huslejen fra en virksomhed.
Lejeforholdet sluttede ved, at han overtog ejendommen selv igen. De havde egentlig
aftalt, at Vidne 2 skulle købe den, men det blev ikke til noget. Så han flyttede selv
ind på ejendommen igen og satte den i stand.
Han kan ikke huske at skulle have talt med Vidne 2 om, at der skulle indgås en ny
skriftlig lejekontrakt.

Parternes synspunkter
Sagsøger har i sit påstandsdokument anført følgende:

”… ANBRINGENDER

Til støtte for den nedlagte påstand gøres det i første række gældende, at bolig-kravet
efter udlændingelovens § 9, stk. 6, nr. 1, er opfyldt, idet sagsøger og hendes
ægtefælle har godtgjort, at de den 13. august 2015 og minimum halvan-det år frem
rådede over selvstændig bolig af rimelig størrelse.

Det følger af udlændingelovens § 19, stk. 1, nr. 6, at en person, der har ophold-
stilladelse som ægtefællesammenført efter § 9, stk. 1, nr. 1, kan få sin opholdstil-
ladelse inddraget, hvis den herboende reference ikke længere kan godtgøre, at denne
råder over egen eller selvstændig bolig af rimelig størrelse (boligkravet).

Boligkravet, herunder hvad der skal forstås ved at råde over en bolig, er nær-mere
reguleret i udlændingelovens § 9, stk. 6, nr. 1, og bekendtgørelse nr. 721 af 13. maj
2015 (boligbekendtgørelsen).



/

10

Det bemærkes, at det ikke ses bestridt af Udlændingenævnet, at sagsøger og hendes
ægtefælles bolig opfyldte kravene om at være af rimelig størrelse, jf. kravene i
boligbekendtgørelsens § 5.

Det omtvistede punkt er således, om sagsøger og hendes ægtefælle har godt-gjort, at
de rådede over boligen som fremlejertager.

Det fremgår ikke af bestemmelsen i udlændingelovens § 9, stk. 6, nr. 1, eller af
boligbekendtgørelsens bestemmelser, hvordan en ansøger og referencen kon-kret
skal godtgøre at råde over egen eller selvstændig bolig.

Det fremgår alene af boligbekendtgørelsens § 4, stk. 1, at referencen anses for at råde
over selvstændig bolig, når referencen bl.a. som fremlejer eller på lignende måde
råder over brugsretten til en bolig eller en del af en bolig.

Der ses således hverken i udlændingelovens § 9, stk. 6, nr. 1, eller forarbejderne
hertil at fremgå, at referencen eller ansøger skal kunne fremlægge nærmere do-
kumentation for karakteren af og forhold knyttet til det underliggende lejefor-hold
for at opfylde kravet om at have godtgjort rådighed over selvstændig bolig som
fremlejetager.

Det gøres herefter gældende, at sagsøger og hendes ægtefælle ved fremsendelse af
kopi af fremlejekontrakten, som var indgået mellem dem og Virksomhed (bilag B),
med oplysninger om det underliggende lejeforhold og aftale med boligens ejer,
Vidne 1, havde godtgjort, at de rådede over brugsretten til en selvstændig bolig af
rimelig størrelse som fremlejetager.

Det gøres således gældende, at lejekontrakten mellem sagsøger og hendes ægte-fælle
og Virksomhed (bilag B) ikke er ugyldig som følge af vanhjemmel, da der forelå en
mundtlig aftale mellem Vidne 1 og Virksomhed om videreførelse af det lejeforhold,
som oprindeligt var indgået mellem Vidne 1 og Virksomhed ApS (bilag 6).

Dette understøttes yderligere af omstændighederne knyttet til de faktiske for-hold,
herunder navnlig at Virksomhed samt sagsøger og hen-des ægtefælle var registreret
og boede på adressen helt frem til 13. marts 2018 (bilag 4), og at der løbende blev
betalt husleje fra Virksomhed til Vidne 1 (bilag 10).

Det gøres herefter gældende, at Udlændingenævnets afgørelse af 1. februar 2018
lider af sådanne faktiske og retlige mangler, at der er grundlag for, at afgø-relsen
ophæves og sagen hjemvises til fornyet behandling, idet betingelsen ved forlængelse,
som den fremgår af udlændingelovens § 19, stk. 1, nr. 6, jf. bolig-bekendtgørelsens §
4, stk. 1, var opfyldt.



/

11

Til støtte for den nedlagte påstand gøres det i anden række gældende, såfremt retten
måtte finde, at boligkravet på tidspunktet for Udlændingenævnet afgø-relse 1.
februar 2018 ikke var opfyldt, at de hensyn, der følger af udlændinge-lovens § 26, jf.
§ 19, jf. § 11, stk. 2, sammenholdt med EMRK artikel 8, tilsiger, at der burde være
sket forlængelse af sagsøgers opholdstilladelse.

Det gøres gældende, at Udlændingenævnet ikke har tillagt det forhold, at sagsøger
har haft en gyldig opholdstilladelse i Danmark siden 28. januar 2009, og dermed på
tidspunktet for afgørelsen den 1. februar 2018 havde boet i Dan-mark i over 9 år,
tilstrækkelig vægt.

Det gøres gældende, at Udlændingenævnet heller ikke har tillagt det tilstrække-lig
vægt, at sagsøger ved udrejse af Danmark ville blive adskilt fra sin danske ægtefælle,
som hun på daværende tidspunkt havde været gift med i over 9 år, og at der i lyset af
EMRK artikel 8, bestod et langvarigt familieliv.

Udlændingenævnet ses endvidere ikke at have tillagt det særlig vægt, at sagsø-ger
har tilegnet sig grundlæggende danskkundskaber samt har været selvstæn-dig
erhvervsdrivende under hendes langvarige ophold i Danmark.

Det gøres endelig gældende, at Udlændingenævnet ikke ses at have tillagt det
tilstrækkelig vægt, at årsagen til nægtelsen af forlængelse af sagsøgers ophold-
stilladelse, der udgør et indgreb i retten til respekt for familieliv og privatliv efter
EMRK artikel 8, ikke er knyttet til væsentlige ordensmæssige eller rets-
håndhævelsesformål, der kan påvirke den konkrete proportionalitetsafvejning, der
skal
foretages efter EMRK artikel 8, stk. 2.

Proportionalitetsprincippet indebærer, at et indgreb skal være egnet til at opnå det
ønskede formål, og at indgrebet ikke må gå videre end nødvendigt for at opnå det
ønskede formål. Afvejningen skal foretages mellem det eller de hen-syn, som staten
påberåber sig, jf. undtagelsesbestemmelserne i artikel 8, stk. 2, og individets ret til
respekt for privat- og/eller familielivet, jf. artikel 8, stk. 1.

På samme måde som udlændingens konkrete interesser kan være mere eller mindre
tungtvejende afhængig af bl.a. tilknytningen til Danmark, er vægten af statens
interesse i at håndhæve retsregler afhængig af bl.a. formålet med den påberåbte regel
og dermed årsagen til indgrebet. Det har ifølge Den Europæiske
Menneskerettighedsdomstols praksis således væsentlig betydning for propor-
tionalitetsafvejningen, hvor alvorlig årsagen er til, at en udlænding, der har op-
bygget en tilknytning til landet og herboende personer igennem et langvarigt og
lovligt ophold, mister sin opholdstilladelse.



/

12

Årsagen til nægtelsen af forlængelse af sagsøger opholdstilladelse, og dermed
indgrebet i sagsøgers rettigheder efter EMRK artikel 8, ses knyttet til en formel regel
om rådighed over en passende bolig, der grundlæggende har til formål at sikre, at
den udlænding, der familiesammenføres i Danmark, har adgang til boligforhold, der
kan sikre nødvendige leveforhold, som muliggør integration i Danmark.

Et sådant hensyn kan efter omstændighederne tillægges betydelig vægt ved indrejsen
til Danmark og det umiddelbart efterfølgende ophold, jf. hertil formå-let med
bestemmelsen om boligkravet i udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 6, men vil under et
løbende og langvarigt ophold i Danmark løbende miste sin betyd-ning.

Det integrationsmæssige formål og sigte som et boligkrav således søger at sikre
indledningsvis, vil naturligt, som det også er tilfældet for sagsøger, blive over-taget
af andre væsentlige forhold, der skal sikre integrationen i Danmark, her-under
arbejdsmarkedstilknytning, sprogkundskaber, løbende samliv med en dansk
ægtefælle mv., selvforsørgelse mv.

Under de i sagen foreliggende omstændigheder, bør hensynet til overholdelse af
samtlige krav i udlændingelovens § 26, stk. 1, derfor tillægges væsentlig stør-re
betydning og vægt end udlændingelovens § 9, stk. 6, nr. 1, jf. § 19, stk. 1, nr. 6, og
kravet må således, under hensyntagen til den konkrete integrationsmæs-sige vægt,
det måtte have efter 9 års ophold i Danmark, vige for den interesse, som sagsøger har
for at kunne bevare og fortsætte sit familie- og privatliv i Danmark…”

Udlændingenævnet har i sit påstandsdokument anført følgende:

”… 2. DET RETLIGE GRUNDLAG
Sagen vedrører reglerne i udlændingeloven, således som denne var bekendt-gjort ved
lovbekendtgørelse nr. 1117 af 2. oktober 2017 og som ændret ved lov nr. 1691 af 26.
december 2017. Det er således denne lovbekendtgørelse, der refe-reres til, når der i
nærværende skrift refereres til udlændingeloven.

Efter udlændingelovens § 9, stk. 1, nr. 1, litra a, kan der efter ansøgning gives
opholdstilladelse til en udlænding over 24 år, som samlever på fælles bopæl i
ægteskab eller i fast samlivsforhold af længere varighed med en i Danmark
fastboende person over 24 år, der har dansk indfødsret.

Det følger af § 9, stk. 6, nr. 1, at opholdstilladelse efter § 9, stk.1, nr. 1, medmin-dre
ganske særlige grunde, herunder hensynet til familiens enhed, taler deri-mod,
betinges af, at den herboende godtgør at råde over en selvstændig bolig af rimelig
størrelse.



/

13

Efter udlændingelovens § 11, stk. 2, forlænges en tidsbegrænset opholdstilla-delse
meddelt med mulighed for varigt ophold efter ansøgning, medmindre der er grundlag
for at inddrage opholdstilladelsen efter § 19.

Efter udlændingelovens § 19, stk. 1, nr. 1, kan en tidsbegrænset opholdstilladel-se
inddrages, når det grundlag, der er angivet i ansøgningen eller tilladelsen, ikke
længere er til stede. Herunder efter udlændingelovens § 19, stk.1, nr. 6, når
opholdstilladelsen er betinget af, at den herboende person godtgør at råde over en
selvstændig bolig af rimelig størrelse, og den herboende ikke længere kan godtgøre
dette.

Boligkravet er nærmere præciseret i bekendtgørelse nr. 721 af 13. maj 2015 om
opfyldelse af boligkravet i familiesammenføringssager og om kommunalbesty-
relsens udtalelse om referencens boligforhold (Boligkravsbekendtgørelsen). Heraf
fremgår det af § 3, at

” Ved afgørelse om forlængelse eller nægtelse af forlængelse af en meddelt
ophold-stilladelse, jf. udlændingelovens § 19, stk. 1, nr. 6, 1. pkt., og nr. 7, 1.
pkt., jf. § 11, stk. 2, anses boligkravet for opfyldt, når referencen godtgør, at
vedkommende råder over en selvstændig bolig af rimelig størrelse, jf. §§ 4 og
5, jf. § 6, indtil mindst halvandet år efter tidspunktet for ansøgerens indgivelse
af ansøgning om forlængelse af opholdstilladelsen eller frem til det tidspunkt,
hvor ansøgerens opholdstilladelse tidligst kan forventes meddelt
tidsubegrænset, såfremt dette tidspunkt ligger tidligere end halvandet år efter
tidspunktet for ansøgerens indgi-velse af ansøgning om forlængelse af
opholdstilladelsen. § 2, stk. 4-6, finder tilsva-rende anvendelse.”

Af bestemmelsens § 4 fremgår det, at:

” Referencen anses for at råde over en selvstændig bolig, når referencen som
ejer, andels- eller anpartshaver, lejer, fremlejer eller på anden lignende måde
råder over brugsretten til en bolig eller en del af en bolig, jf. dog § 1, stk. 5.
Det er ikke en be-tingelse efter 1. pkt., at boligen eller den del af boligen, som
referencen råder over, har eget køkken eller toilet.”

Det følger af udlændingelovens § 11, stk. 2, jf. § 19, stk. 7, at bestemmelsen i ud-
lændingelovens § 26, stk. 1, finder anvendelse i sager om nægtelse af forlængel-se af
opholdstilladelse.

Af udlændingelovens § 26, stk. 1, fremgår det, at der ved afgørelsen om udvis-ning
efter §§ 25a-25c skal tages hensyn til, om udvisningen må antages at virke særligt
belastende, navnlig på grund af



/

 

14

1) udlændingens tilknytning til det danske samfund,
2) udlændingens alder, helbredstilstand og andre personlige forhold, 3) udlændingens
tilknytning til herboende personer,
4) udvisningens konsekvenser for udlændingens herboende nære familiemed-
lemmer, herunder i relation til hensynet til familiens enhed, 5) udlændingens
manglende eller ringe tilknytning til hjemlandet eller andre lande, hvor udlændingen
kan ventes at tage ophold, og
6) risikoen for, at udlændingen uden for de i § 7, stk. 1 og 2, eller § 8, stk. 1 og 2,
nævnte tilfælde vil lide overlast i hjemlandet eller andre lande, hvor udlændin-gen
kan ventes at tage ophold.

Det fremgår af bemærkningerne til § 1, nr. 29 og 30, i lovforslag 152 af 28. fe-bruar
2002, at:

” Efter udlændingelovens § 26, stk. 1, nr. 1, skal der således tages hensyn til
ud-lændingens tilhørsforhold til det danske samfund, herunder om
udlændingen er kommet her til landet som barn eller ganske ung. Efter
udlændingelovens § 26, stk. 1, nr. 2, skal der endvidere tages særskilt hensyn til
varigheden af udlændin-gens ophold her i landet.

(…)

Med den foreslåede affattelse præciseres det endvidere, at der ved en afgørelse
om inddragelse eller nægtelse af forlængelse af en opholdstilladelse skal tages
hensyn til, om udlændingen er velintegreret i Danmark og dermed har opnået
tilknytning til det danske samfund. Det vil afhænge af en samlet vurdering af
udlændingens
forhold, om den pågældende har opnået en sådan tilknytning til det danske sam-
fund, at den pågældendes tidsbegrænsede opholdstilladelse skal undlades inddra-
get eller nægtes forlænget. I denne vurdering kan f.eks. indgå, om den pågældende
har tilknytning til arbejdsmarkedet, om den pågældende er engageret i forenings-
livet, om den pågældende har tilegnet sig grundlæggende danskkundskaber, og om
den pågældende har gennemført et længerevarende uddannelsesforløb.

Endvidere kan varigheden af udlændingens ophold i Danmark indgå som et krite-
rium i den samlede vurdering af udlændingens tilknytning til det danske sam-
fund. Dog skal selve det forhold, at en udlænding har opholdt sig her i landet i en
årrække på op til syv år, ikke i sig selv føre til, at inddragelse af den pågældendes
opholdstilladelse undlades. Der kan imidlertid være tilfælde, hvor en udlænding
har opholdt sig her i landet i betydeligt længere tid end syv år, og hvor
varigheden af den pågældendes ophold her i landet derfor vil have en mere
selvstændig betyd-ning i forbindelse med vurderingen af, om de i
udlændingelovens § 26, stk. 1, nævnte hensyn taler imod udvisning,
inddragelse eller nægtelse af forlængelse. Det vil f.eks. kunne være tilfældet i
forbindelse med en afgørelse om nægtelse af forlængelse eller inddragelse af
en opholdstilladelse, hvis en udlænding efter syv



/

15

års lovligt ophold her i landet fortsat har tidsbegrænset opholdstilladelse, fordi
den pågældende ikke opfylder de supplerende betingelser for meddelelse af
tidsube-grænset opholdstilladelse om vilje til integration.”  (min
understregning)

Det følger af udlændingelovens § 40, at en udlænding skal meddele de oplys-ninger,
som er nødvendige til bedømmelse af, om en tilladelse i henhold til denne lov skal
gives, inddrages eller bortfalde, eller om udlændingen opholder sig eller arbejder
lovligt her i landet.

3. ANBRINGENDER

Til støtte for den nedlagte påstand om frifindelse gøres det overordnet gælden-de, at
der ikke er godtgjort et grundlag for at tilsidesætte Udlændingenævnets afgørelse af
1. februar 2018 (bilag 1) og Udlændingenævnets afgørelse af 16. juni 2020 (bilag 9),
hvorefter sagsøger blev meddelt afslag på forlængelse af ophold-stilladelse i medfør
af udlændingelovens § 11, stk. 2, jf. § 19, stk.1, nr. 1, jf. § 9, stk. 1, nr. 1, da sagsøger
ikke har dokumenteret at råde over en selvstændig bo-lig.

Udlændingenævnet har i afgørelsen med rette lagt vægt på, at der ikke forelå behørig
dokumentation for, at sagsøger eller dennes ægtefælle rådede over en selvstændig
bolig.

Sagsøger har hverken i den administrative behandling af sagen eller i proces-
skrifterne fremlagt dokumentation for, at sagsøger og dennes ægtefælle har rå-det
over en selvstændig bolig i halvandet år fra sagsøgers indgivelse af ansøg-ning om
forlængelse af opholdstilladelse.

Det bestrides således som udokumenteret, at sagsøger havde uafbrudt rådet over en
selvstændig bolig i perioden fra den 1. april 2014, og indtil lejemålet opsiges.

Sagsøger indgav ansøgning om tidsubegrænset opholdstilladelse den 13. au-gust
2015. Det er Udlændingestyrelsens faste praksis, at styrelsen af egen drift behandler
spørgsmål om forlængelse, hvor der er meddelt afslag på tidsube-grænset
opholdstilladelse, hvis ansøgerens opholdstilladelse udløber inden for kort tid.
Udlændingenævnet finder derfor, at sagsøger skulle have rådet over en selvstændig
bolig den 13. august 2015.

Ad fremlejeforholdet mellem Virksomhed ApS og sagsøger og dennes ægtefælle

Det fremgår af redegørelse fra konkursboet Virksomhed ApS (bilag C), at firmaet
blev erklæret konkurs den 17. marts 2015. På det tidspunkt,



/

16

hvor firmaet gik konkurs, må kontraktforholdet mellem Vidne 1 og Virksomhed ApS
anses for bortfaldet, idet Virksomhed ApS ophørte.

Dette har ligeledes betydning for fremlejeforholdet mellem Virksomhed ApS og
sagsøger og dennes ægtefælle, idet sagsøger og dennes ægtefælle, som fremlejetager,
afledte deres ret af det underliggende lejeforhold mellem Virksomhed ApS og Vidne
1. En ophævelse af fremlejegivers lejeaftale rammer også fremlejetager, da
fremlejetager ikke opnår bedre ret end fremlejegiver.

Sagsøger og dennes ægtefælles råderet over boligen beror således på et udo-
kumenteret grundlag, da udlejer, på tidspunktet hvor han blev opmærksom på
konkursen, kunne forlange lejemålet ophævet og kræve, at fremlejegiver,
Virksomhed ApS, skaffer sig af med fremlejetager, sagsøger og dennes ægtefælle.
Virksomhed ApS har endvidere ikke efter konkursen kunnet betale husleje til Vidne
1.

Det bemærkes i den forbindelse, at sagsøger og dennes ægtefælle ikke havde oplyst
daværende kurator (Advokat) for boet (Virksomhed ApS) om lejeforholdende (bilag
D). Kurator tog derfor ikke stilling til konkursboets indtræden i lejeforholdet mellem
Vidne 1 og Virksomhed ApS.

Ad fremlejeforholdet mellem Virksomhed og sagsøger og dennes ægte-fælle
Det fremgår af CVR-registeret, at sagsøger og dennes ægtefælle oprettede et nyt
selskab, Virksomhed, den 30. april 2015. Det fremgår endvidere af sagens akter
(bilag B), at sagsøger og dennes ægtefælle indgik en fremleje-kontrakt med det nye
selskab, Virksomhed, den 1. marts 2014.

Sagsøger anførte i sin stævning, at ” for så vidt angår de rettigheder, der tilkommer
lejer i en almindelig lejeaftale uden særlige vilkår, fremgår det videre af lejelovens §
69, stk. 1, at lejer er berettiget til at fremleje halvdelen af et lejemål til beboelse uden
lejers samtykke.” .

Udlændingenævnet er enig i, at fremlejergiver som udgangspunkt kan over-drage sin
ret ifølge en lejeaftale, jf. lejelovens § 69, stk. 1, men da Virksomhed i dette tilfælde
ikke har dokumenteret en råderet over ejen-dommen, kan Virksomhed ikke
videreoverdrage retten til sagsøger og dennes ægtefælle. Fremlejeaftalen mellem
Virksomhed og sagsøger og dennes ægtefælle er derfor ugyldig som følge af
vanhjem-mel hos fremlejer.



/

17

Der er derfor en klar formodning for, at sagsøger og dennes ægtefælle, allerede på
tidspunktet for indgivelse af ansøgning om forlængelse af opholdstilladelse den 13.
august 2015, ikke rådede over en selvstændig bolig i udlændingelovens § 9, stk. 6,
nr.1, forstand.

Det forhold, at sagsøger og dennes ægtefælle stadig havde adgang til ejen-dommen,
fører ikke til en ændret vurdering, idet der ikke længere er en sikker-hed for, at parret
råder over en selvstændig bolig eller vil kunne gøre dette halvandet år frem i tiden.

Det kan ikke føre til en ændret vurdering, at sagsøger og dennes ægtefælle er flyttet
til et nyt lejemål pr. 15. marts 2018, da dette er omstændigheder, som er indtrådt,
efter Udlændingenævnet traf afgørelse den 1. februar 2018. Udlæn-dingenævnet skal
i den forbindelse henvise til boligkravsbekendtgørelsens § 3, hvorefter ansøgeren
skal råde over en bolig indtil mindst halvandet år efter tidspunktet for ansøgerens
indgivelse af ansøgning om forlængelse af ophold-stilladelse eller frem til det
tidspunkt, hvor ansøgerens opholdstilladelse tidligst kan forventes meddelt
tidsubegrænset, såfremt dette tidspunkt ligger tidligere end halvandet år efter
tidspunktet for ansøgerens indgivelse af ansøgning om forlængelse af
opholdstilladelse.

Der foreligger endvidere ikke ganske særlige grunde, der afgørende taler for
alligevel at give sagsøger opholdstilladelse efter udlændingelovens § 9, stk. 6, nr. 1.

Ad ny oplysning
Det af sagsøger anførte om, at lejekontrakten mellem Virksomhed og sagsøger og
dennes ægtefælle ikke er ugyldig som følge af vanhjemmel, idet der mellem
Virksomhed og Vidne 1 i april 2015 blev indgået en mundtlig aftale om overtagelse
af lejemålet på samme vilkår, som de havde været gældende for Virksomhed ApS,
må anses for at være en fuldstændig ny oplysning i forhold til det, sagsøger har
oplyst overfor Udlændingenævnet, jf. fremstillingen i Udlændingenævnets afgørelser
(bilag 1 og 9).

Sagsøger er således hverken overfor nævnet eller i stævningen eller tidligere over for
Udlændingestyrelsen fremkommet med denne oplysning. Da oplys-ningen, såfremt
den er sand, har afgørende betydning for sagen, forekommer det særdeles
påfaldende, at den først fremkommer ved forberedelsens slutning.

Oplysningen, der i det hele fremstår udokumenteret, har således i bedste fald
karakter af en efterrationalisering og kan ikke tillægges betydning ved sagens
afgørelse.



/

18

For fuldstændighedens skyld bemærkes, at såfremt sagsøger efter fremkomsten af
Udlændingenævnets afgørelser i sagen var blevet opmærksom på, at hun havde
"glemt" at oplyse om den mundtlige lejeaftale, havde det været mere nærliggende at
anmode nævnet om en administrativ genoptagelse end at an-lægge sag, som nævnt
endda uden at anføre den vigtige oplysning i stævnin-gen.

Det bestrides, at de som bilag 10 fremlagte kvitteringer for pengeoverførsler fra
sagsøger til Vidne 1 dokumenterer, at der på de pågældende tidspunkter i 2015, 2017
og 2018 har bestået et gyldigt lejeforhold.

Kvitteringen fra 2015 angiver end ikke at vedrøre husleje, og kvitteringerne fra 2017
og 2018 er dateret efter Udlændingestyrelsens oprindelige afslag til sagsø-ger,
hvilket – sammenholdt med den meget sene fremkomst af også denne op-lysning –
fratager kvitteringerne selvstændig bevisværdi.

Ad udlændingelovens § 26
Udlændingenævnet har i afgørelsen af 1. februar 2018 (bilag 1) taget stilling til, om
nægtelsen af forlængelse af opholdstilladelse vil virke særligt belastende for
sagsøger i henhold til udlændingelovens § 26, stk. 1.

Udlændingenævnet har med rette fundet, at af de grunde, der fremgår af afgø-relsen,
må nægtelsen af forlængelse af opholdstilladelse ikke antages at virke særligt
belastende for sagsøger.

I sager om forlængelse af opholdstilladelse vurderer Udlændingenævnet først, om
grundlaget for opholdstilladelse fortsat er til stede. Såfremt Udlændinge-nævnet
vurderer, at grundlaget for en opholdstilladelse ikke længere er til ste-de, foretages
der som det næste en vurdering af, om opholdstilladelsen alligevel ikke skal nægtes
forlænget, fordi dette vil virke særligt belastende for udlæn-dingen, jf.
udlændingelovens § 26, stk. 1.

Det vil afhænge af en samlet vurdering af udlændingens forhold, om den på-
gældende har opnået en sådan tilknytning til det danske samfund, at den på-
gældendes tidsbegrænsede opholdstilladelse skal nægtes forlænget.

Ved afgørelsen heraf skal der tages hensyn til en række faktorer, herunder ud-
lændingens samlede tilknytning til det danske samfund. Her lægges navnlig vægt på
varigheden af udlændingens ophold her i landet, udlændingens do-kumenterede
danskkundskaber og tilknytning til det danske arbejdsmarked, samt hvorvidt
udlændingen har gennemført en uddannelse her i landet og op-nået tilknytning til det
danske foreningsliv.



/

19

Herudover lægges der vægt på udlændingens tilknytning til herboende nære
personer, herunder hensynet til familiens enhed. Det indgår i den forbindelse i
vurderingen, om udlændingen kan optage familielivet i et andet land. Udlæn-dingens
manglende eller ringe tilknytning til hjemlandet eller andre lande, hvor udlændingen
kan ventes at tage ophold, vil ligeledes indgå i den samlede vurdering.

Hensynet til en udlændings lovlige ophold kan ikke i sig selv føre til, at en op-
holdstilladelse ikke inddrages eller nægtes forlænget.

Udlændingenævnet har i den konkrete sag foretaget en helhedsvurdering på
baggrund af ovenstående hensyn og finder på den baggrund ikke, at en nægtel-se af
forlængelse af opholdstilladelse vil virke særligt belastende for sagsøger.

Hvad angår kravet om tilknytning, har Udlændingenævnet nærmere lagt vægt på, at
sagsøger har thailandsk statsborgerskab, er født og opvokset i Thailand og har
tilbragt størstedelen af sit voksenliv i Thailand. Der er endvidere lagt vægt på, at
sagsøgers børn og mor fortsat bor i Thailand, hvorfor sagsøger har en stærkere
tilknytning til hjemlandet end til Danmark.

Det bemærkes i den forbindelse, at det forhold, at sagsøger har boet i Danmark i ni
år, ikke i sig selv medfører, at hun har opnået en stærkere tilknytning til Danmark
end til hjemlandet.

Det kan således ikke føre til en ændret vurdering, at sagsøger har haft ophold-
stilladelse i Danmark siden den 28. januar 2009, og at hun i perioden fra oktober
2013 til januar 2015 var administrerende direktør for Virksomhed ApS, at hun
efterfølgende drev et selvstændigt firma, Virksomhed, og at hun er begyndt som
vikar på et thai take-away.

Det gøres i den forbindelse gældende, at sagsøgers tilknytning til det danske
arbejdsmarked ligeledes ikke i sig selv kan føre til en ændret vurdering af, om
sagsøgers samlede tilknytning til Danmark overstiger hendes samlede tilknyt-ning til
Thailand.

Udlændingenævnet har i afgørelsen taget i betragtning, at sagsøger efter det oplyste
har bestået Prøve i Dansk 1. Kendskab til det danske sprog anses for at være af
væsentlig betydning for en udlændings integration og dermed for den pågældendes
tilknytning til Danmark. På den baggrund lægges der derfor vægt på beståede prøver
i dansk. Udlændingenævnet finder ikke, dette er en faktor, som har selvstændig
betydning for vurderingen af, om nægtelse af for-længelse af hendes
opholdstilladelse må antages at virke særligt belastende for hende.



/

20

Det bemærkes i øvrigt, at bestået Prøve i Dansk 1 alene dokumenterer evner til enkel
kommunikation om almindelige hverdagsforhold, hvor kontekst og ind-hold er
bekendt, herunder blandt andet ved at kunne læse og udfylde enkle blanketter med
personlige data, når den fornødne tid er til rådighed, og Kom-munikere mundtligt i et
enkelt, men sammenhængende og forholdsvis flydende sprog, jf. nærmere vejledning
af september 2016 om Prøve i Dansk 1.

Ad EMRK art. 8
Det bestrides, at Udlændingenævnets afgørelse er i strid med Den Europæiske
Menneskerettighedskonvention (EMRK) artikel 8. Udlændingenævnet har truf-fet en
skønsmæssig afgørelse, der ikke er grundlag for at tilsidesætte.

Sagsøger har anført, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol (EMD) i sagen
Jeunesse v. Nederlandene har fastslået (modsætningsvis), at inddragelse eller
nægtelse af forlængelse af en opholdstilladelse for personer, der har op-holdt sig
lovligt i opholdslandet, udgør et indgreb i personens rettigheder under artikel 8.
Dette er for så vidt ubestrideligt, men siger intet om, hvorvidt indgrebet strider mod
den proportionalitetsvurdering, der skal foretages efter EMRK artikel 8, stk. 2.
Afgørelsen fastslår dog, i lighed med en række andre domme fra EMD, at ”The
Convention does not guarantee the right of a foreign national to enter or to reside in
a particular country” .

Det skal således vurderes, hvorvidt indgrebet er proportionalt, idet der herved skal
foretages en afvejning af statens legitime interesse i at håndhæve den gæl-dende
udlændingelov over for udlændingens interesse i at opretholde familie-liv og
privatliv. Praksis fra EMD viser dels, at der ved denne vurdering til-kommer staten
en skønsmargin, dels at der ved vurderingen af, om der vil ske en krænkelse af
privat- og/eller familielivet, bl.a. skal tages stilling til længden af opholdet i
opholdslandet, de berørte personers nationalitet, den pågælden-des familiemæssige
situation, herunder længden af ægteskabet eller andre fak-torer, som kan påvise et
reelt familieliv, om der er børn i ægteskabet, karakteren af de udfordringer, som
samleveren/ægtefællen angiveligt vil møde, såfremt der skal tages ophold i klagerens
hjemland, og fastheden af de sociale, kulturel-le og familiemæssige bånd til
henholdsvis opholdslandet og hjemlandet.

Sagsøgte kan vedrørende denne vurdering henholde sig til begrundelserne for de
anfægtede afgørelser (bilag 1 og 9).

Sagsøger har endvidere henvist til sagen Berrehab v. Nederlandene (app
10730/84), hvor EMD fandt, at der ikke var foretaget en korrekt proportionali-
tetsafvejning.

Udlændingenævnet bestrider, at Berrehab v. Nederlandene er sammenlignelig
med nærværende sag, da EMD i den pågældende sag lagde vægt på, at udvis-



/

21

ning af ansøgeren forhindrede ansøgeren i at opretholde regelmæssig kontakt til sin
datter.

Sagsøger og dennes ægtefælle har ingen fællesbørn. Det bemærkes i den for-
bindelse, at sagsøgers særbørn og mor fortsat bor i Thailand, og der er intet op-lyst
om, at det skulle være umuligt for sagsøgers ægtefælle at tage ophold i Thailand,
således at familielivet kan udøves dér. Udlændingenævnet finder derfor ikke, at
ovenstående kan føre til en ændret vurdering.

Udlændingenævnet har i denne sag konkret fundet, at der ikke foreligger op-
lysninger om forhold, som bevirker, at det er uproportionalt at meddele sagsø-ger
afslag på forlængelse af opholdstilladelse. Udlændingenævnet finder såle-des ikke, at
der er væsentlige hindringer for, at parret kan udøve deres familie-liv i Thailand eller
udøve familielivet ved besøgsophold…”

Parterne har under hovedforhandlingen nærmere redegjort for deres opfattelse af
sagen.

Rettens begrundelse og resultat

Sagsøger blev den 9. september 2009 meddelte opholdstilladelse blandt andet på
betingelse af, at hendes ægtefælle rådede oven sin egen bolig af rimelig stør-relse.
Opholdstilladelsen blev den 4. oktober 2012 forlænget til den 4. oktober 2015 blandt
andet på samme betingelse.

Det kan efter oplysningerne i sagen lægges til grund, at sagsøger og hendes æg-
tefælle boede i stuehuset på Adresse 3, By 3 fra den 24. marts 2014 til den 14. marts
2018.

Det følger af udlændingelovens § 40, at en udlænding skal meddele udlændin-
gemyndighederne de oplysninger, der er nødvendige til bedømmelse af om
opholdstilladelsen skulle inddrages eller bortfalde.

Det fremgår af sagen, at både Udlændingestyrelsen og Udlændingenævnet flere
gange i forbindelse med behandlingen af sagen opfordrede sagsøger til at frem-sende
dokumentation for, at hun opfyldte boligkravet.

Hun har til udlændingemyndighederne fremsendt en lejekontrakt af 1. februar 2014
mellem Vidne 1 og Virksomhed ApS, en lejekon-trakt af 1. marts 2014 mellem
Virksomhed ApS (CVR nr. 1) og Vidne 2 og Sagsøger, og en lejekontrakt af 1. marts
2014 mellem Virksomhed (CVR nr. 2) og Vidne 2 og Sagsøger.



/

22

På baggrund af de to første lejekontrakter og forklaringerne i sagen, lægger ret-ten til
grund, at sagsøgers anpartsselskab Virksomhed ApS havde lejet ejendommen af
Vidne 1 på en tidsbegrænset lejekontrakt fra den 1. februar 2014 og 3 år frem, og at
selskabets havde fremlejet stuehuset helt eller delvist til sagsøger og hendes
ægtefælle.

Virksomhed ApS blev taget under konkursbehandling den 17. marts 2015. Der er
ikke under konkursboets behandling taget stilling til lejemå-let eller fremlejemålet.

Sagsøger startede herefter i april 2015 den personligt drevne Virksomhed, der
herefter har drevet virksomhed fra ejendommen, men uden at overtage lejemålet fra
konkursboet og uden at have en skriftlig lejekontrakt med udlejer.

På baggrund af de fremlagte kvitteringer for betalinger fra sagsøger til Vidne 1
henholdsvis den 27. august 2015, den 1. december 2017 og den 2. januar 2018,
sammenholdt med Vidne 1's forklaring om, at han i hele perioden modtog husleje fra
en virksomhed, og kurator oplysninger om de sparsomme oplysninger, hun havde om
lejemålet, lægger retten til grund, at det var den personligt drevne virksomhed, der
betalte husleje fra dets stiftelse i april 2015 og frem.

Som fremlejer havde sagsøger ikke bedre ret til lejemålet end lejer. Fremlejemå-let,
der udsprang af anpartsselskabets lejemål, ophørte derfor samtidig med
anpartsselskabets lejemål. På baggrund af oplysningerne fra kurator sammen-holdt
med oplysninger om oprettelsen af den personligt drevne virksomhed og dettes
betaling af leje til udlejer, må det lægges til grund, at anpartsselskabets lejemål de
facto ophørte, da den personlig drevne virksomhed helt eller delvist overtog
lejemålet. Den personlig drevne virksomhed blev stiftet i april 2015 og det må
antages at den formentlig samtidig lejede ejendommen Adresse 3. Sagsøger og
denne ægtefælles fremlejemål i forhold til anpartsselskabets leje-mål må derfor anses
for ophørt inden indgivelse af ansøgningen til Udlændin-gestyrelsen den 13. august
2015.

Lejekontrakterne mellem Vidne 1 og anpartsselskabet og fremlejekontrak-ten
mellem anpartsselskabet og sagsøger og hendes ægtefælle er derfor uden betydning
som dokumentation for sagsøger og hendes ægtefælles rådighed over en bolig på
ansøgningstidspunktet den 13. august 2015 og frem.

Det fremgår af sagen at den personligt drevne Virksomhed blev oprettet med
startdato i april 2015.



/

23

Der er ikke i sagen fremkommet nogen forklaring på, hvordan virksomheden har
kunnet indgå en fremlejekontrakt, længe før den var opstartet, ligesom der ikke er
fremkommet oplysninger om, hvornår fremlejekontrakten rent faktisk er oprettet og
underskrevet. Retten finder på den baggrund ikke, at den fremlagte fremlejekontrakt
i sagen kan tillægges afgørende betydning som dokumenta-tion for, at sagsøger og
hendes ægtefælle havde rådighed over en rimelig bolig fra august 2015 og 1½ år
frem.

Retten tiltræder derfor, at den af sagsøger fremlagte skriftlige dokumentation for
sagsøgers og ægtefællens rådighed over en rimelig bolig ikke udgør behørig
dokumentation.

Sagsøger havde således trods opfordring fra udlændingestyrelsen og Udlæn-
dingenævnet ikke godtgjort, at hun opfyldte kravet om rådighed over en rime-lig
bolig. Det er derfor ikke grundlag for at tilsidesætte udlændingestyrelsens afgørelse
herom.

På baggrund af de oplysninger, der er fremkommet under nærværende retssag, må
det endvidere lægges til grund, at sagsøger og hendes ægtefælles rådighed over
boligen på ansøgningstidspunktet den 13. august 2015 og resten af den tid, de boede
på ejendommen, beroede på en formentlig mundtlige eller stiltiende fremlejeaftale
med den personligt drevne virksomhed, hvis lejemål også beroe-de på en mundtlig
eller stiltiende lejeaftale, som udlejer i øvrigt nægtede at be-kræfte skriftligt.
Hvad den personlig drevne virksomhed præcist havde lejet og på hvilke vilkår,
herunder, om retten til at fremleje stuehuset, og den tidsmæssige udstrækning af
lejemålet, var derfor uafklarede. Sagsøger og hendes ægtefælles ret til at råde over
stuehuset som fremlejere var derfor også uafklaret.
Det kan derfor også lægges til grund, at sagsøger og hendes ægtefælle heller ikke
med de oplysninger der fremgår af nærværende sag ville kunne have do-kumenteret,
at hun og hendes ægtefælle havde den nødvendige rådighed over en rimelig bolig i
det nødvendige tidsinterval.

Udlændingenævnet har i sin afgørelse om ikke at forlænge sagsøgers ophold-
stilladelse efter udlændingelovens § 19 foretaget en skønsmæssig vurdering af, om
en nægtelse af at forlænge sagsøgers opholdstilladelse ville virke særlig be-lastende
for sagsøger på baggrund af de i udlændingelovens § 26 anførte for-hold. Retten har
ikke fundet grundlag for at tilsidesætte Udlændingenævnets skøn herom.

Det kan lægges til grund, at sagsøger er thai statsborger. Hendes mor og 3 børn bor i
Thailand, og der er ikke oplyst forhold, der indikere, at hendes familieliv med
ægtefællen ikke vil kunne ske i Thailand. Afgørelsen findes herefter heller ikke at
stride imod den europæiske menneskerettighedskonventions art. 8.



/

24

Udlændingenævnet frifindes derfor.

Sagsomkostningerne er efter sagens karakter, forløb og udfald fastsat til dæk-ning af
advokatudgift inkl. moms med 20.000 kr. Udlændingenævnet er ikke
momsregistreret.

THI KENDES FOR RET:

Udlændingenævnet frifindes.

Sagsøger skal til Udlændingenævnet betale sagsomkostnin-ger med 20.000 kr.

Beløbene skal betales inden 14 dage.

Sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.



/

 




/





/