Stadfæstelse af landsrettens dom om, at rettigheder til at anvende kompositioner i musicals mv. var overdraget ved forlagsaftale
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Aftaler;
Ophavsret og eneret;

/

                              HØJESTERETS
        DOM

afsagt onsdag den 11. maj 2022

Sag BS-16873/2021-HJR
(2. afdeling)

Appellant 1, tidligere Sagsøger 1,
Appellant 2, tidligere Sagsøger 3,
Appellant 3, tidligere Sagsøger 2
og
Appellant 4, tidligere Sagsøger 4
(advokat Peter Schønning for alle)

mod

EMI Music Publishing Denmark A/S
(advokat Peer B. Petersen)

Biintervenient til støtte for EMI Music Publishing Denmark A/S:
Musikforlæggerne i Danmark
(advokat Christian Alsøe)

I tidligere instanser er afsagt dom af Københavns Byret den 6. november 2019
(BS-15440/2018-KBH) og af Østre Landsrets 2. afdeling den 2. oktober 2020
(BS-52032/2019).

I pådømmelsen har deltaget fem dommere: Poul Dahl Jensen, Jens Peter
Christensen, Anne Louise Bormann, Kristian Korfits Nielsen og Rikke Foersom.

Sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.



/

2

Påstande
Parterne har gentaget deres påstande.

Anbringender
Appellant 1, tidligere Sagsøger 1, Appellant 2, tidligere Sagsøger 3, Appellant 3,
tidligere Sagsøger 2 og Appellant 4, tidligere Sagsøger 4 har anført
navnlig, at forlagsaftalerne ikke indebærer overdragelse af rettigheder til at
anvende kompositionerne i musikdramatiske opførelser i form af musicals mv.
(såkaldt store rettigheder). EMI Music Publishing Denmark A/S har som ret-
tighedshaver bevisbyrden for, at de store rettigheder er omfattet af aftalerne, og
bevisbyrden er ikke løftet.

Overdragelse af store rettigheder blev ikke drøftet under forhandlingerne om
forlagsaftalerne i 1993. Det var ikke intentionen, at de store rettigheder skulle
indgå i overdragelsen. På aftaletidspunktet var de end ikke bekendt med, at store
rettigheder er en særlig rettighedstype. Det følger af Vidne 1s forklaring, at EMI
ikke var interesseret i de store rettigheder. Hans forklaring støttes af, at EMI på
tidspunktet ikke kunne udnytte store rettigheder, idet EMI ikke var medlem af
KODA Dramatik.

Når aftalerne omtaler rettigheder til at ændre værkerne, er det ikke en reference
til musikdramatiske opførelser. Anvendelsen af en popsang i en musical inde-
bærer ikke nogen ændring af musikværket, men alene en ændring af den kon-
tekst, værket indgår i. En sådan ret til at ændre konteksten, så fremførelsen af
musikværket ændrer karakter, falder ind under begrebet ”store rettigheder” .

Vederlagsbestemmelserne viser også, at det ikke var parternes intention, at store
rettigheder skulle være omfattet af aftalen. Det er ikke reguleret i afta-lerne,
hvordan udnyttelsen af store rettigheder ville skulle vederlægges, og det er
dermed uklart, om vederlæggelse i givet fald skulle ske efter pkt. 2 om offentlig
fremførelse eller efter pkt. 4 om øvrig indkomst.

Parternes fælles forståelse og intention ved aftalernes indgåelse var i overens-
stemmelse med forholdene i branchen, og ingen af parterne kunne på tids-punktet
forudse, at der mere end 20 år senere ville være interesse for at udnytte værkerne
i forbindelse med musikdramatisk opførelse. Det kan ikke lægges til grund, at det
på aftaletidspunktet var almindeligt, velkendt eller overhovedet forekommende i
Danmark, at almindelige musikværker blev sat sammen til musicals mv. De
musicals, som man dengang kendte til, var ”født” som mu-sicals og byggede
således ikke på eksisterende sange.

Der er i den juridiske litteratur enighed om, at overdragelse af store rettigheder
kræver, at dette er specificeret i forlagsaftalen. Store rettigheder kan ikke anses
for at være inkluderet i en generelt formuleret rettighedsoverdragelse i en aftale
mellem sangskrivere og musikforlæggere.



/

3

Det følger af minimumsreglen, at uklarheder i en aftale skal forstås på den måde,
som er mindst byrdefuld for løftegiveren. Uklarheder i en aftale må endvidere
fortolkes til skade for koncipisten. Hertil kommer, at det følger af
specialitetsgrundsætningen i ophavsretslovens § 53, stk. 3, at aftaler om ret-
tighedsoverdragelser skal fortolkes indskrænkende.

Til støtte for den subsidiære påstand bemærkes, at det vil være urimeligt, hvis
aftalerne indebærer, at EMI besidder de store rettigheder til værkerne. I givet fald
er der grundlag for at tilsidesætte aftalerne helt eller delvist i medfør af
aftalelovens § 36.

EMI Music Publishing Denmark A/S har anført navnlig, at aftalerne efter deres
ordlyd omfatter den ”fulde og uindskrænkede ret til enhver forretningsmæssig
udnyttelse af de pågældende kompositioner” . Aftalerne omfatter udtrykkeligt
rettighederne til offentlig fremførelse af værkerne.

Sondringen mellem ”store rettigheder” og ”små rettigheder” , der anvendes i
KODAs aftaler om forvaltning af rettigheder, kan ikke medføre begrænsninger i
den fulde uindskrænkede ret, der er overdraget i henhold til aftalerne. Aftaler-nes
bestemmelser om rettighedsoverdragelse er klare, og det har ingen betyd-ning, at
store rettigheder ikke er nævnt, når aftalerne beskriver den udnyttel-sesmåde,
som er omfattet af begrebet ”store rettigheder” .

Vederlagsbestemmelserne i aftalerne er affattet med udgangspunkt i KODAs
skabelon for fordeling af vederlag for de centrale typer af værksudnyttelse. Det er
uden betydning for rettighedsoverdragelsen, at der efter appellanternes opfattelse
kan være tvivl om, hvilken vederlagsbestemmelse der finder anven-delse ved en
eventuel udnyttelse af værkerne i musikdramatisk opførelse.

Det er helt sædvanligt, at der i musikbranchen indgås aftaler om overdragelse af
samtlige rettigheder til at udnytte et værk, og Musikforlæggerne i Danmark har
bekræftet, at sådanne forlagsaftaler også var sædvanlige i 1993.

Når der i den juridiske teori er udtrykt betænkelighed ved overdragelse af
rettighederne til musikdramatisk opførelse som et led i en fuldstændig over-
dragelse af rettigheder, handler det om beskyttelse af ophavsmandens ideelle
interesser. I de forlagsaftaler, der er indgået med appellanterne, er der taget
hensyn til ophavsmandens ideelle interesser.

Retspraksis viser, at aftaler, der efter deres ordlyd indebærer en fuldstændig
overdragelse af alle rettigheder, lægges til grund, også selv om der er tale om
udnyttelsesformer, der var ukendte på aftaletidspunktet. I den foreliggende sag er
der ikke tale om en udnyttelsesform, der var ukendt på aftaletidspunktet.



/

4

Musicals var populære og hyppigt forekommende i 1980’erne og 1990’erne.
Endvidere har der til alle tider indgået musik i teaterforestillinger i form af både
musik skrevet til forestillingen og allerede eksisterende musik. Anvendelsen af
allerede eksisterende musik i musicals er en naturlig udvikling af en gammel-
kendt udnyttelsesform, og konceptet var kendt og blev anvendt på tidspunktet for
aftalernes indgåelse.

Der er ikke grundlag for at anvende hverken koncipistreglen eller minimums-
reglen til at fortolke aftalerne i strid med deres klare ordlyd. Specialitetsgrund-
sætningen i ophavsretslovens § 53, stk. 3, er ikke relevant, da aftalerne efter
deres ordlyd også omfatter rettigheder til at udnytte kompositionerne i musik-
dramatiske opførelser.

Der er intet grundlag for at tilsidesætte aftalernes bestemmelser om rettigheds-
overdragelse helt eller delvist som urimelige i medfør af aftalelovens § 36.

Højesterets begrundelse og resultat

Sagens baggrund og problemstilling
Appellant 1, tidligere Sagsøger 1, Appellant 2, tidligere Sagsøger 3, Appellant 3,
tidligere Sagsøger 2 og Appellant 4, tidligere Sagsøger 4 overdrog ved
forlagsaftale af 18. november 1993 de eksklusive rettigheder for hele verden til
alle kompositioner, som Appellant 1, tidligere Sagsøger 1 skrev alene eller
sammen med andre til gruppen Band, til EMI Music Publishing Denmark A/S.

Appellant 1, tidligere Sagsøger 1 indgik samme dag en tilsvarende forlagsaftale
med EMI om overdragelse af de eksklusive rettigheder til alle kompositioner,
som han skrev alene eller sammen med andre inden den 1. oktober 2003, og som
ikke var om-fattet af forlagsaftalen vedrørende gruppen Band.

Hovedspørgsmålet er, om forlagsaftalerne omfatter overdragelse af rettigheder til
at anvende de nævnte kompositioner i musikdramatiske opførelser (musicals
mv.).

Forlagsaftalerne
Det fremgår af forlagsaftalerne, at de overdragne rettigheder medfører den fulde
og uindskrænkede ret til enhver forretningsmæssig udnyttelse af de på-gældende
kompositioner, herunder – men ikke begrænset til – eneretten til at gengive
værket på en hvilken som helst lydbærer mekanisk eller elektronisk, herunder
eneretten til kopiering og reproduktion, samt retten til al offentlig fremførelse,
herunder f.eks. radio, fjernsyn og film samt al anden offentliggø-relse af værket.
De overdragne rettigheder omfatter efter aftalerne endvidere enhver bearbejdelse
af værket, herunder – men ikke begrænset til – eneretten til at oversætte, tilpasse
eller arrangere værket, retten til at sub-licensere samtlige



/

5

rettigheder samt retten til at oppebære samtlige beløb, der hidrører fra enhver
udnyttelse af rettighederne under aftalerne.

Bestemmelserne om rettighedsoverdragelse er detaljerede og klare, og det frem-
går, at opregningen af mulige udnyttelsesformer ikke er udtømmende. Forlags-
aftalerne indebærer således efter deres ordlyd en fuldstændig overdragelse af alle
rettigheder til forretningsmæssig udnyttelse af de omhandlede kompositio-ner.

Samtidig er der i forlagsaftalerne taget hensyn til ophavsmandens ideelle inte-
resser, idet det fremgår, at ændringer, der bevirker, at det originale værk får en
anden karakter, f.eks. nye arrangementer, kun kan ske i samråd med ophavs-
manden, jf. herved også ophavsretslovens § 3, stk. 2. Endvidere er der i forlags-
aftalernes vederlagsbestemmelser taget hensyn til, at aftalerne omfatter ret-
tigheder til forskellige udnyttelsesformer, således at ophavsmanden vederlæg-ges
med nærmere angivne procentsatser for mekaniske rettigheder, offentlig
fremførelse, salg af noder mm. og øvrig indkomst.

Forlagsaftalernes bestemmelser om fuldstændig overdragelse af alle rettigheder
var efter det oplyste ikke usædvanlige inden for branchen i 1993, og de afgivne
forklaringer om parternes drøftelser og overvejelser i forbindelse med aftaleind-
gåelsen kan efter Højesterets opfattelse ikke føre til en anden forståelse af afta-
lerne, end hvad der følger af deres ordlyd. Højesteret bemærker i den forbin-
delse, at det må lægges til grund, at muligheden for at anvende allerede eksiste-
rende kompositioner i musikdramatiske opførelser ikke var ukendt på aftale-
tidspunktet.

Højesteret tiltræder herefter, at forlagsaftalerne også omfatter overdragelse af
rettigheder til at anvende kompositionerne i musikdramatiske opførelser.

Af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder Højesteret endvidere, at der
ikke er grundlag for helt eller delvist at tilsidesætte aftalernes bestemmelser om
rettighedsoverdragelse i medfør af aftalelovens § 36.

Højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.

THI KENDES FOR RET:

Landsrettens dom stadfæstes.

I sagsomkostninger for Højesteret skal Appellant 1, tidligere Sagsøger 1,
Appellant 2, tidligere Sagsøger 3, Appellant 3, tidligere Sagsøger 2 og Appellant
4, tidligere Sagsøger 4 solidarisk betale i alt 35.000 kr. til EMI Music Publishing
Denmark A/S.



/

6

De idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne høje-
steretsdoms afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.



/