Byrettens bestemmelse om sagsomkostninger ændres således, at indkærede til kærende skal betale sagsomkostninger med 3.975 kr.
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Visse kæresager
Sagsemner: Retspleje og civilproces;

ØSTRE LANDSRET
RETSBOG

Den 17. februar 2021 holdt Østre Landsret møde i retsbygningen i København.

Landsdommerne Gunst Andersen, Morten Christensen og Ulrich Vorstrup Ras-
mussen (kst.) behandlede sagen.

Sag BS-46674/2020
(23. afdeling)

Styrelsen for Patientsikkerhed
(advokat Camilla Skadborg)

mod

Indkærede, tidligere Sagsøgte

I udeblivelsesdom af 18. september 2020 har Københavns Byret (sag BS-
21685/2020-KBH) bestemt, at Indkæredes, tidligere Sagsøgte til Styrelsen for Pa-
tientsikkerhed skal betale sagsomkostninger med i alt 1.125,00 kr., hvoraf 625 kr.
er til dækning af udgift til advokat og 500 kr. er til dækning af retsafgift.

Styrelsen for Patientsikkerhed har med Procesbevillingsnævnets tilladelse af 19.
november 2020 kæret omkostningsafgørelsen med påstand om, at Styrelsen for
Patientsikkerhed tillægges sagsomkostninger efter et af landsrettens foretaget skøn,
dog svarende til at sagen var behandlet uden reglerne om behandling af småsager
kapitel 39.

Til støtte for påstanden har Styrelsen for Patientsikkerhed under henvisning til
blandt andet ordlyden af retsplejelovens § 402 og bestemmelsens forarbejder
navnlig anført, at sagen opfyldte betingelserne for at blive taget ud af småsags-
processen, og idet retten af egen drift kan beslutte, at en sag skal tages ud af
småsagsprocessen, og loven ikke indeholder krav om, at der skal være afgivet
svarskrift, før retten kan træffe en sådan beslutning, burde byretten derfor have



2

taget stilling til og imødekommet Styrelsen for Patientsikkerheds anmodning i
stævningen om at tage sagen ud af småsagsprocessen, inden byretten afsagde
udeblivelsesdom.

Indkærede, tidligere Sagsøgte har ikke udtalt sig.

Byretten har ikke haft bemærkninger til kæremålet.

Landsretten afsagde

K E N D E L S E

Retsgrundlag:

Efter retsplejelovens § 400, stk. 1, nr. 1, finder retsplejelovens kapitel 39 om be-
handlingen af sager om mindre krav (småsager) blandt andet anvendelse på by-
retssager om krav, der ikke har en økonomisk værdi, eller som har en økono-misk
værdi af højst 50.000 kr. Sagens værdi bestemmes efter påstanden i stæv-ningen,
jf. retsplejelovens § 401.

Af forarbejderne til bestemmelsen, jf. de almindelige bemærkninger pkt. 8.2.3.1 og
8.2.3.2 i lovforslag nr. 168 af 1. marts 2006 om ændring af retsplejeloven og
forskellige andre love, er blandt andet anført følgende om anvendelsesområdet for
småsagsprocessen:

”8.2.3.1. Retsplejerådet foreslår, at anvendelsesområdet for småsagspro-
cessen udformes på følgende måde:

1) Krav uden økonomisk værdi og krav med en økonomisk værdi på
højst 50.000 kr. behandles som udgangspunkt automatisk i småsags-
processen, hvis kravet i øvrigt hører under byret, herunder boligret

…
8.2.3.2. Retsplejerådet anfører nærmere, at den grundlæggende idé med en
småsagsproces er, at de enkle sager bør behandles efter enkle proces-
regler, og derfor bør reglerne om småsagsprocessens anvendelsesområ-de
udformes sådan, at enkle sager afgrænses fra komplicerede sager på en
hensigtsmæssig måde.

Efter Retsplejerådets opfattelse må denne afgrænsning nødvendigvis
bygge på en beløbsgrænse for sagens økonomiske værdi. En sådan grænse
kan dog ikke stå alene, eftersom også værdimæssigt små sager kan være
så komplicerede, at den foreslåede forenklede procesform ik-ke bør
anvendes. Beløbsgrænsen må derfor suppleres med en regel om, at visse
sager under beløbsgrænsen, der efter en konkret vurdering ikke bør
behandles efter forenklede procesregler, kan henvises til almindelig
proces. Ved denne vurdering bør retten inddrage parternes holdning til
spørgsmålet om behandlingsformen.



3

Den foreslåede småsagsproces omfatter krav med en økonomisk værdi
under 50.000 kr., uanset om der er tale om et pengekrav eller et andet krav
med økonomisk værdi, f.eks. krav på udlevering af en genstand, og uanset
om der nedlægges en fuldbyrdelses- eller en anerkendelses-påstand under
sagen. Endvidere er krav under den nævnte beløbsgræn-se omfattet,
uanset om kravet hviler på privatretligt eller offentligretligt grundlag, og
uanset om fordringshaveren eller skyldneren eller begge er en offentlig
myndighed. Kravet vil endvidere være omfattet uden hensyn til, om en
eller begge parter er erhvervsdrivende, en organisa-tion mv. eller en
forbruger mv
…”

Efter retsplejelovens § 402, stk. 1, kan retten efter anmodning fra en part eller af
egen drift bestemme, at sagens videre behandling ved retten skal ske uden an-
vendelse af reglerne om småsager, hvis sagen enten 1) angår særligt komplice-rede
eller retlige spørgsmål, eller 2) har særlig betydning for en part ud over på-standen.

Af Retsplejerådets betænkning nr. 1436 fra 2004 om Adgang til domstolene: re-
form af den civile retspleje III er på side 437 er anført blandt andet følgende om
retsplejelovens § 402, stk. 1:

”…
Henvisning til behandling ved byret efter almindelige procesregler

Lovudkastets § 1, nr. 6, (retsplejelovens § 402, stk. 1) regulerer rettens
adgang til at henvise sager inden for småsagsprocessen til behandling ved
byret efter almindelige procesregler, såfremt sagen angår særlig
indviklede faktiske eller retlige spørgsmål eller har særlig betydning for
en part. Efter forslaget kan retten alene henvise sagen, såfremt en af
parterne anmoder om det.

Retsplejerådet finder, at retten også af egen drift (ex officio) bør kunne
henvise sager, der efter en konkret vurdering ikke findes egnet til be-
handling i småsagsprocessen efter de i lovudkastet foreslåede kriterier.
Dette bør også gælde, selv om parterne efter § 401, stk. 2, har vedtaget
småsagsbehandling
…”

Videre er der på betænkningen side 450-451 blandt andet anført følgende om
bestemmelsen:

”…
Henvisning til behandling efter almindelige procesregler

Småsager i den ovenfor anførte forstand vil efter forslaget som ud-
gangspunkt skulle behandles efter de særlige småsagsregler. Reglerne for
småsager bør udformes under den forudsætning, at sagerne forsvar-ligt
kan undergives en enkel og hurtig behandling.



4

I nogle tilfælde vil denne forudsætning ikke være opfyldt. Også sager om
små værdier kan være komplicerede - faktisk eller retligt. For så-danne
tilfælde bør der være en mulighed for, at sagen kan henvises til
behandling efter almindelige procesregler.

Efter Retsplejerådets opfattelse bør henvisning fra småsagsproces til al-
mindelig proces kunne ske, hvis sagen angår særligt indviklede faktiske
eller retlige spørgsmål, eller hvis sagen har særlig betydning for en part ud
over påstanden.

Henvisning bør kunne ske, hvis sagens faktiske eller retlige beskaffen-hed
gør det naturligt, at sagen underkastes en omfattende behandling med
videregående advokatbistand på begge sider end den bistand i for-bindelse
med domsforhandlingen, som er indeholdt i småsagsproces-sen.
Henvisning bør endvidere kunne ske i sager, hvor et egentligt syn og skøn
med et ikke helt enkelt spørgetema er nødvendigt. Retsplejerå-det har
overvejet, om anvendelse af syn og skøn i sig selv skulle hindre
småsagsbehandling, men har dog ikke fundet en sådan afgrænsning
hensigtsmæssig.

Også hvor sagen har særlig betydning for en part ud over påstanden el-ler
påstandene, herunder økonomisk betydning, kan det være rimeligt, at
sagen behandles efter almindelige procesregler med videregående
advokatdeltagelse, f.eks. hvor den reelle værdi overstiger småsags-
grænsen.

Retsplejerådet foreslår, at retten skal kunne henvise en sag til behand-ling
efter almindelige procesregler både efter anmodning fra en part og af egen
drift.

Forslaget om, at retten også af egen drift skal kunne henvise en sag til
behandling efter almindelige procesregler, bygger blandt andet på, at
småsagsprocessen er en forenklet procesform, der er velegnet til at be-
handle enkle og retligt ukomplicerede sager. Derimod er småsagspro-
cessen ikke velegnet til behandling af retligt eller faktisk komplicerede
sager. Det er derfor hverken rimeligt eller retssikkerhedsmæssigt for-
svarligt at overlade valget af procesform til parterne alene. Retten bør som
altovervejende hovedregel respektere parternes ønske, men hvis retten
vurderer, at oplysningen af de faktiske forhold eller den juridiske
vejledning går væsentligt ud over, hvad der må forventes for en småsag,
bør retten af egen drift kunne træffe bestemmelse om henvis-ning til
behandling efter almindelige procesregler.
…”

Af de almindelige bemærkninger pkt. 8.2.3.3 og 8.2.3.5 i lovforslag nr. 168 af 1.
marts 2006 er anført blandt andet følgende om muligheden for at henvise en
småsag til behandling efter de almindelige regler for civile sager:

”…
8.2.3.3. Retsplejerådet foreslår, at en sag skal kunne henvises fra
småsagsproces til almindelig proces, hvis sagen angår særligt indvikle-



5

de faktiske eller retlige spørgsmål, eller hvis sagen har en særlig betyd-
ning for en part, der rækker ud over påstanden i sagen.

Retsplejerådet foreslår endvidere, at retten skal kunne henvise en sag til
behandling efter almindelige procesregler både efter anmodning fra en
part og af egen drift. Forslaget om, at retten også af egen drift skal kun-ne
henvise en sag til behandling efter almindelige procesregler, bygger bl.a.
på, at den foreslåede småsagsproces efter Retsplejerådets opfattelse ikke
er velegnet til behandling af retligt eller faktisk komplicerede sa-ger. Det
vil derfor efter rådets opfattelse ikke være retssikkerhedsmæs-sigt
forsvarligt at overlade valget af procesform til parterne alene. Ret-ten bør
som altovervejende hovedregel respektere parternes ønske, men hvis
retten vurderer, at oplysningen af de faktiske forhold eller den juri-diske
vejledning går væsentligt ud over, hvad der kan forventes i en småsag, bør
retten af egen drift kunne henvise til behandling efter al-mindelige
procesregler.
…
8.2.3.5. Justitsministeriet er enig i Retsplejerådets synspunkter vedrø-
rende anvendelsesområdet for småsagsprocessen, og lovforslaget er ud-
formet i overensstemmelse med Retsplejerådets lovudkast i betænkning
nr. 1436/2004. For så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt private straf-
fesager bør undtages fra småsagsprocessen, er lovforslaget udformet i
overensstemmelse med flertallets forslag, jf. pkt. 8.2.3.2 ovenfor.

Det har i forbindelse med høringen over betænkning nr. 1436/2004 væ-ret
anført, at småsagsprocessen også bør omfatte sager, der behandles i Sø-
og Handelsretten. Justitsministeriet finder imidlertid ikke, at
småsagsprocessen bør omfatte Sø- og Handelsrettens sager, bl.a. fordi der
her medvirker sagkyndige dommere i samtlige sager, og fordi Sø- og
Handelsretten efter lovforslaget fremover vil have som hovedopga-ve at
behandle internationale og principielle erhvervssager, jf. pkt. 3.2.2
ovenfor.

Det har i forbindelse med høringen over betænkning nr. 1436/2004 også
været anført, at det bør være frivilligt for sagsøgeren at anvende
småsagsprocessen. Justitsministeriet finder imidlertid, at en part ikke
ensidigt bør kunne fravælge småsagsprocessen til skade for modparten,
hvis denne ønsker en enkel, hurtig og billig retssagsbehandling. Hvis
parterne ikke er enige om behandlingsmåden, bør en part derfor kunne
kræve, at en sag, der er omfattet af det foreslåede anvendelsesområde,
behandles efter småsagsreglerne (forudsat at sagen efter rettens vurde-ring
er egnet til behandling i småsagsprocessen).

Der henvises til lovforslagets § 1, nr. 102 (forslag til retsplejelovens §§
400-402), og bemærkningerne hertil.
…”

Af lovforslagets særlige bemærkninger til retsplejelovens § 402 fremgår videre
blandt andet følgende:

”Til § 402



6

Den foreslåede bestemmelse opregner de tilfælde, hvor en sag, der er
omfattet af den foreslåede § 400, alligevel ikke skal behandles efter
småsagsreglerne.

Stk. 1 giver retten mulighed for at overføre en sag til almindelig proces,
hvis sagen angår særlig indviklede faktiske eller retlige spørgsmål, eller
har særlig betydning for en part ud over påstanden.

Stk. 1 finder anvendelse under hele sagen, herunder tilfælde omfattet af
stk. 2. Betydningen heraf ligger bl.a. i, at retten efter stk. 1 også af egen
drift kan henvise sagen til almindelig proces, hvorimod henvisning ef-ter
stk. 2 alene kan ske efter anmodning fra en part. Retten kan således
beslutte at overføre en sag til almindelig proces både efter anmodning fra
en part og af egen drift. Dette gælder også, hvor anvendelsen af
småsagsreglerne beror på parternes aftale, jf. forslaget til § 400, stk. 1, nr.
2.

Bestemmelsen i stk. 1 giver retten mulighed for at skønne over, om sa-gen
til trods for, at den er omfattet af § 400, efter sin karakter ikke egner sig til
behandling under den forenklede procesform, som småsagsreg-lerne
indebærer.

Retten kan som nævnt henvise sagen til almindelig proces, hvis sagen
angår særlig indviklede faktiske eller retlige spørgsmål, eller hvis sagen
har særlig betydning for en part ud over påstanden. Henvisning til al-
mindelig proces kan således ske, hvis sagen vedrører faktiske eller retli-ge
forhold af en så kompliceret beskaffenhed, at sagen bør underkastes en
sædvanlig omfattende behandling eventuelt med videregående ad-
vokatbistand på begge sider også under forberedelsen. Henvisning til
almindelig proces bør eksempelvis normalt ske i sager, hvor et egentligt
syn og skøn med et ikke helt enkelt spørgetema er nødvendigt. Også til-
stedeværelsen af mere end to parter (subjektiv kumulation) kan tale for, at
der bør ske henvisning til almindelig proces.

Henvisning til almindelig proces kan endvidere ske, hvor sagen har særlig
betydning for en part ud over påstanden, herunder økonomisk betydning,
f.eks. hvor den reelle, men indirekte værdi overstiger småsagsgrænsen.
…
Når retten bestemmer, at sagens videre behandling ved retten ikke skal ske
efter småsagsreglerne, fortsætter sagsbehandlingen efter retspleje-lovens
almindelige regler om behandlingen af civile retssager. Hidtil fo-retagne
processuelle skridt står således ved magt og skal ikke gå om alene af den
grund, at sagen overgår til fortsat behandling efter almin-delige
procesregler.
…”

Det fremgår af retsplejelovens § 408, at sagsomkostningerne fastsættes efter reg-
lerne i retsplejelovens kapitel 30, idet udgift til advokatbistand eller anden er-
hvervsmæssig repræsentation dog højst kan fastsættes til 1.500 kr. eksklusive
moms i sager om krav, der har en økonomisk værdi af højst 5.000 kr., og til



7

2.500 kr. i sager om krav, der har en økonomisk værdi over 5.000 kr., men ikke
over 10.000 kr.

Af lovforslag nr. 168 af 1. marts 2006 fremgår blandt andet følgende om bestem-
melsen:

”Til § 408

Den foreslåede bestemmelse angår sagsomkostninger. Udgangspunktet er,
at de almindelige regler om sagsomkostninger i retsplejelovens kapi-tel 30
(som ikke foreslås ændret) finder anvendelse, jf. stk. 1, herunder navnlig
reglerne om, at den tabende part skal erstatte den vindende part dennes
udgifter i forbindelse med retssagen, og at udgifter til ad-vokatbistand
skal erstattes med et »passende beløb«, som er et standar-diseret beløb.

Som følge af, at småsagsprocessen foreslås indrettet på en sådan måde, at
parterne ikke har behov for advokatbistand under sagens forberedel-se,
forudsættes det, at de standardbeløb, der tilkendes til dækning af udgifter
til advokatbistand, skal svare til et takstmæssigt salær for ad-vokatens
deltagelse i hovedforhandlingen og en passende forberedelse heraf. Det
forudsættes, at de standardbeløb, der tilkendes til dækning af udgifter til
advokatbistand, fastsættes med udgangspunkt i landsretter-nes vejledende
salærtakster for hovedforhandlingen i straffesager, som for tiden udgør
2.400 kr. for en hovedforhandling på 1 time, 3.600 kr. for en
hovedforhandling på 2 timer og 5.500 kr. for en hovedforhand-ling på 3
timer. De nævnte beløb er ekskl. moms og inkluderer forbere-delse af
hovedforhandlingen.

Selv et sådant passende beløb til dækning af udgifter til advokatbistand vil
imidlertid være uforholdsmæssigt højt i de mindste sager, dvs. sager med
en økonomisk værdi indtil 10.000 kr.

Det foreslås på den baggrund, at i sager med en økonomisk værdi indtil
10.000 kr. skal den tabende parts pligt til at erstatte den vindende parts
udgifter til advokat yderligere begrænses, jf. stk. 2. Det foreslås, at be-
grænsningen sættes til 1.500 kr. i de allermindste sager med en værdi
indtil 5.000 kr. og til 2.500 kr. i sager med en værdi mellem 5.000 og
10.000 kr.
…
Maksimeringen gælder ikke i sager om krav uden økonomisk værdi,
heller ikke, hvor det alene er sagsøgtes modkrav til selvstændig dom, der
ikke har økonomisk værdi.
…”

Af Retsplejerådets betænkning nr. 1436 fra 2004 om Adgang til domstolene: re-
form af den civile retspleje III er på side 457-458 anført blandt andet følgende om
fastsættelsen af sagsomkostninger i småsager:

”…



8

Retsplejerådet foreslår, at de almindelige regler om sagsomkostninger
som udgangspunkt skal finde anvendelse, herunder navnlig reglerne om,
at den tabende part skal erstatte den vindende part dennes udgifter i
forbindelse med retssagen, og at udgifter til advokatsalær skal erstat-tes
med et »passende beløb«, dvs. med et standardiseret beløb.

I konsekvens af, at småsagsprocessen indrettes på en sådan måde, at
parterne ikke har behov for advokatbistand under sagens forberedelse, vil
dette standardbeløb som udgangspunkt svare til et takstmæssigt salær for
advokatens deltagelse i domsforhandlingen. Taksterne vil skulle fastsættes
således, at de også dækker en passende forberedelse.

Retsplejerådet foreslår ligesom Advokatrådet og Dommerforeningen i det
fælles forslag, at taksterne for udmåling af sagsomkostninger til dækning
af udgifter til advokatsalær i småsagsprocessen fastsættes med
udgangspunkt i de vejledende salærtakster for domsforhandlingen i
straffesager.
…
Ligesom de takster, der gælder for sager, der behandles efter de almin-
delige procesregler (jf. herom kapitel 7, afsnit 4.2), er taksterne for
småsagsprocessen vejledende. Det følger imidlertid af småsagsproces-
sens særlige natur og dens formål, herunder at parterne skal have bedre
mulighed for med rimelig sikkerhed at forudse de mulige omkostnin-ger,
at fravigelse af taksterne vil komme på tale væsentligt sjældnere i
småsagsprocessen end i den almindelige proces. Som småsagsproces-sens
anvendelsesområde er afgrænset, vil sager af særlig indviklet be-
skaffenhed således for eksempel - om nødvendigt ex officio - blive hen-
vist til almindelig proces, og der vil derfor kun sjældent under henvis-ning
til sagens kompleksitet være grundlag for at udmåle et større be-løb til
dækning af udgifter til advokatsalær end det, der fremgår af de vejledende
takster.
…
Retsplejerådets forslag indebærer endvidere, at hvis en part går tidligt til
advokat, dvs. før retten fremsender fortegnelsen over parternes på-stande,
anbringender og beviser (jf. afsnit 2.3.5 ovenfor), bærer parten selv
risikoen for, at sagen bortfalder før dette tidspunkt, idet modparten i
tilfælde heraf ikke vil kunne pålægges at erstatte en sådan udgift til
advokatbistand som sagsomkostning. Hvis sagen bortfalder efter, at retten
har fremsendt fortegnelsen over parternes påstande, anbringen-der og
beviser, men før domsforhandlingen, vil en part, der har afholdt udgifter
til advokatbistand, derimod som sagsomkostning kunne til-lægges et
skønsmæssigt fastsat mindre beløb til dækning af advokatens forberedelse
af domsforhandlingen.
…
Det bemærkes, at der ud over de egentlige sagsomkostninger for sagens
behandling i retten efter omstændighederne også vil kunne tillægges den
vindende part et beløb til dækning af eventuelle udgifter til forud-gående
udenretslige inkassoskridt. Det kan dreje sig om rykkergebyr,
inkassogebyr samt om salær til inkassobureau eller, hvis parten ikke er
repræsenteret af advokat under domsforhandlingen (eller hvis sagen
bortfalder før domsforhandlingen), til advokat for udenretslige inkas-
soskridt. Hvis parten er repræsenteret af advokat under domsforhand-
lingen, anses udgifter til eventuel advokatbistand til udenretslige inkas-



9

soskridt derimod for at være indeholdt i det beløb, der udmåles til dæk-
ning af advokatsalær efter de ovenfor beskrevne takster.

Et sådant beløb til dækning af udenretslige inkassoomkostninger ud-måles
ens, hvad enten der er tale om et betalingspåkrav (jf. kapitel 10) eller en
retssag i den forenklede proces. Hermed undgås også, at skyld-neren kan
opnå en besparelse ved at gøre indsigelse mod et betalings-påkrav, for blot
at udeblive eller tage bekræftende til genmæle, når sa-gen efterfølgende -
enten umiddelbart, hvis fordringshaveren har valgt det, og ellers efter
indlevering af stævning - overgår til retssagsbehand-ling.
…”

Af landsretspræsidenternes notat af 20. december 2007 om sagsomkostninger i
småsager mv. fremgår blandt andet følgende om omkostningsfastsættelsen i
småsager:

”…
2.1. …
a. Udgifter til advokatbistand eller til anden dækningsberettiget bi-

stand skal erstattes med et passende beløb
…
På den anførte baggrund og på baggrund af de vejledende takster pr. 1.
november 2007 for salærer til forsvarere i straffesager m.fl. vil landsret-
terne tage udgangspunkt i følgende tabel, når man skal træffe afgørelse
om fastsættelsen af et passende beløb i 1. instans til dækning af udgifter til
advokatbistand eller anden dækningsberettiget bistand i en sag, der er
behandlet efter småsagsprocessen:

Hovedforhandlingens varighed:
Beløb til
dækning af
repræsentation:

Indtil 2 timer
2.900 – 4.300
kr.

2 timer 4.300 kr.
3 timer (½ dag) 6.500 kr.
…
De anførte beløb gælder fuldt ud i småsager uden økonomisk værdi og i
småsager med en økonomisk værdi over 10.000 kr., herunder - hvis sa-gen
efter parternes aftale er behandlet efter småsagsprocessens regler - i sager
med økonomisk værdi over 50.000 kr.
…
2.3. Hvis en sag, der er omfattet af småsagsprocessen, slutter uden ho-
vedforhandling, gælder følgende for fastsættelsen af et passende beløb til
dækning af advokatbistand eller anden dækningsberettiget bistand:

a. Hvis stævning er udarbejdet med advokatbistand eller anden dæk-
ningsberettiget bistand, og sagsøgte udebliver eller tager bekræftende til
genmæle så tidligt, at sagen slutter, inden sagsøgeren har modtaget den
fortegnelse, som retten skal udarbejde over parternes påstande, an-
bringender og beviser, jf. retsplejelovens § 406, stk. 5, tilkendes et beløb
til dækning af sagsøgerens advokatbistand eller anden dækningsberet-tiget
bistand. Beløbet fastsættes til det, der efter de vejledende takster



10

ville være blevet tilkendt, hvis sagen var afgjort på grundlag af et beta-
lingspåkrav (svarende til inkassosalæret). Det er således i denne situa-tion
uden betydning, om sagen er indledt med et betalingspåkrav eller en
stævning.
…

Taksterne i notatets pkt. 2.1.a reguleres årligt senest ved notat af 1. januar 2021.

Af landsretspræsidenternes notat om vejledende takster ved betalingspåkrav pr. 1.
juni 2017 fremgår blandt andet følgende:

”…
Sagsværdi Salær Salær + Retsafgift for Salær ex. Salær + 

moms selve betalings- moms+ moms + 
*) **) påkravet retsafgift retsafgift 

*) **)
0***) 500 625 400 900 1.025

… … … … … …
45.001-50.000 2.780 3.475 400 3.180 3.875

… … … … … …
…
***) En sags værdi er 0 kr., hvis kreditor i sagsfremstillingen angiver, at 
hovedstolen er betalt, efter at sagen er taget til inkasso.
…”

 
 
 
 
 
 
Notatets tabel er for så v idt angår udgiften til advo katbistand ide ntisk med ta-
bellen i landsretspræsid enternes notat om vejleden de takster for salærer i inkas-
sosager pr. 1. juni 2017, hvilket er i overensstemme lse med forarb ejderne til
retsplejelovens § 477 c, s tk. 4, jf. de særlige bemærk ninger til best emmelsen i
lovforslag nr. 210 af 31. marts 2004, hvoraf det frem går, at det er forudsat, at de
vejledende takster for u dmåling af sagsomkostning er til dækning af advo-
katsalær i inkassoretssa ger også anvendes i forbindelse med betalingspåkrav.

Af de generelle regler om sagsomkostninger i civile sager i retspl ejelovens kapi-
tel 30 fremgår i § 316 bla ndt andet, at som sagsomkostninger erstattes de udgif-
ter, der har været fornø dne til sagens forsvarlige u dførelse, og at udgift til advo-
katbistand eller anden erhvervsmæssig bistand erstattes med et passende beløb. Af
forarbejderne til bestemmelsen, jf. Retsplejerådets betænkning 1436 fra 2004 om
Adgang til domstolene: reform af den civile retspleje III, side 272-273, 275-276 og
279-280 fremgår blandt andet følgende om fastsættelsen af beløb til dæk-ning af
udgift til advokatbistand i almindelige retssager og sager uden økono-misk værdi:

”…
Udgangspunktet for udmåling af normalsalæret

Efter gældende praksis er udgangspunktet for, hvad der udgør et



11

passende salær, landsretternes vejledende takster, der udelukkende er
baseret på sagens værdi. De vejledende takster kan imidlertid fraviges,
men praksis er formentlig ikke ganske ensartet.
…
Sager uden økonomisk værdi

I sager uden økonomisk værdi må normalsalæret i sagens natur fastsæt-tes
på anden måde.

Efter Retsplejerådets opfattelse kan der næppe gives anden generel vej-
ledning, end at salæret fastsættes under hensyntagen til sagens betyd-ning,
karakter og omfang. Retten vil kunne søge vejledning i et oplyst faktisk
tidsforbrug, men det faktiske tidsforbrug er på ingen måde i sig selv
afgørende. Særlig bemærkes, at i sager af mindre betydning bør der være
snævre grænser for størrelsen af det beløb, som den tabende part kan
pålægges at betale til dækning af modpartens udgift til advo-katsalær.
…”

Landsrettens begrundelse og resultat

Henset til ordlyden af den i stævningen nedlagte påstand, og idet Styrelsen for
Patientsikkerhed i stævningen desuden oplyste, at sagen var uden økonomisk
værdi, tiltræder landsretten, at sagen efter sin karakter er omfattet af retspleje-
lovens kapitel 39 om småsager, jf. retsplejelovens § 400, stk. 1, nr. 1.

Spørgsmålet er herefter, om byretten inden afsigelsen af udeblivelsesdommen som
følge af indkæredes manglende indlevering af svarskrift burde have taget stilling
til Styrelsen for Patientsikkerheds anmodning i stævningen om at løfte sagen ud af
småsagsprocessen.

Det er i forarbejderne til retsplejelovens § 402, stk. 1, anført, at retten – ved sin
vurdering af om en småsag skal henvises til almindelig proces – bør inddrage
parternes holdning til spørgsmålet, og det er således forudsat, at parterne bliver
anmodet om deres bemærkninger til spørgsmålet, inden retten træffer afgørelse
om, hvorvidt en sag skal henvises til den almindelige civilproces.

I den foreliggende sag, hvor indkærede ikke svarede i sagen, tiltræder landsret-ten
derfor, at byretten ikke tog stilling til, om sagen skulle tages ud af småsags-
processen, inden byretten afsagde udeblivelsesdom.

Byretten har fastsat beløbet til dækning af advokatudgift til 625 kr. svarende til
inkassotaksten for en sag med en sagsværdi på 0 kr.

Landsretten finder under hensyntagen til forarbejderne til retsplejelovens § 316 og
reglerne om fastsættelse af sagsomkostninger i småsager, således som disse efter
ordlyden og forarbejderne må fortolkes, at retten i en situation som den fo-



12

religgende, hvor en småsag uden økonomisk værdi afsluttes inden rettens frem-
sendelse af fortegnelse, skal fastsætte beløbet til dækning af udgiften til sagsø-
gerens advokat under hensyn til sagens karakter, omfang og betydning for par-
terne, og til størrelsen af de beløb der generelt tilkendes til dækning af advoka-
tudgift i småsager, jf. herved tillige Østre Landsrets kendelse af 6. april 2010, re-
fereret i FM 2010.141.

På baggrund heraf finder landsretten, at beløbet til dækning af Styrelsen for Pa-
tientsikkerheds udgift til advokatbistand passende kan fastsættes til 3.475 kr.
Byrettens sagsomkostningsafgørelse ændres derfor i overensstemmelse hermed,
således at Indkærede, tidligere Sagsøgte til Styrelsen for Patientsikkerhed med til-
læg af beløbet på 500 kr. til dækning af udgiften til retsafgift i alt skal betale
sagsomkostninger til Styrelsen for Patientsikkerhed med 3.975 kr.

Under hensyn til kæresagens principielle karakter finder landsretten, at ingen af
parterne skal betale kæremålsomkostninger til den anden part.

T H I  B E S T E M M E S :

Byrettens bestemmelse om sagsomkostninger i dommen af 18. september 2020
ændres således, at Indkærede, tidligere Sagsøgte til Styrelsen for Patientsikkerhed
skal betale sagsomkostninger med 3.975 kr.

Ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for landsretten til den anden part.

Sagen sluttet.