Sag om, hvordan fristen for husdyrbrugs overholdelse af kravet til maksimal totaldeposition af ammoniak skal fastsættes
Ret: Vestre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Forvaltningssag;
Miljø og naturbeskyttelse;

VESTRE LANDSRET
DOM

afsagt den 28. juni 2022

Sag BS-42958/2021-VLR
(3. afdeling)

Landbrug og Fødevarer F.m.b.A som mandatar for
Sagsøger
(advokat René Offersen)

mod

Miljø- og Fødevareklagenævnet
(advokat Kim Christian Højmark)

Landsdommerne Erik P. Bentzen, Malene Værum Westmark og Gitte Kuhlwein
(kst.) har deltaget i sagens afgørelse.

Sagen er anlagt den 16. juni 2021 ved Retten i Viborg, som ved kendelse af 16. juli
2021 har henvist sagen til Retten i Aalborg som rette værneting. Efter an-modning
fra parterne har Retten i Aalborg ved kendelse af 18. oktober 2021 henvist sagen til
behandling ved Vestre Landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.

Sagen drejer sig om, hvordan fristen for overholdelse af kravet om totaldeposi-tion
for ammoniak skal fastsættes ved revurderingen af et husdyrbrugs miljø-
godkendelse, herunder navnlig hvordan bestemmelsen i husdyrgodkendelses-
bekendtgørelsens § 39, stk. 7 (nu stk. 8), skal fortolkes.

Påstande
Sagsøger, har nedlagt påstand om, at Miljø-og Fødevareklagenævnets afgørelse af
18. december 2020 (sagsnr. 19/07406) om revurdering af miljøgodkendelse til
svinebruget på ejendommen



2

Adresse, By, ophæves, og at sagen hjemvises til fornyet behandling.

Sagsøgte, Miljø- og Fødevareklagenævnet (herefter klagenævnet), har påstået
frifindelse.

Sagsfremstilling
I 2014 erhvervede Sagsøger via Virksomhed ApS et hus-dyrbrug på Adresse i By.
Han er efterfølgende blevet per-sonlig ejer af husdyrbruget. Husdyrbruget var ved
overtagelsen omfattet af en miljøgodkendelse af 24. oktober 2007. Det fremgår af
miljøgodkendelsen, at da bedriften er omfattet af IPPCreglerne, skal kommunen
revurdere godkendelsen 8 år efter meddelelsen (første gang den 24. oktober 2015)
og derefter mindst én gang hvert tiende år. I nærheden af husdyrbruget er der to
kategori 1-naturom-råder, som begge er beliggende i Område, Sted 1, Sted 2 og
Sted 3.

Sagsøger har fremlagt en række fakturaer og kreditnota-er, som er udstedt til enten
Virksomhed ApS eller ham personligt i perioden 13. maj 2014 til 7. september
2018. Det er oplyst, at bilagene vedrører renovering af husdyrbrugets staldanlæg,
og at det samlede fakturabeløb med fradrag af kre-diterede beløb udgør ca.
775.000 kr. Der er også fremlagt en opgørelse over om-kostninger til gulve, hvoraf
det fremgår, at omkostningerne eksklusive moms udgør 50.319 kr., som omfatter
30.000 kr. til dækning af egen arbejdstid.

Miljøgodkendelsen af 24. oktober 2007 er revurderet af Aalborg Kommune den
16. august 2019. Det fremgår af revurderingen, at formålet er at sikre, at hus-
dyrbruget kommer til at leve op til lovens krav om totaldeposition af ammoni-ak,
og at revurderingen alene omfatter dette forhold. Ved revurderingen har
kommunen konkluderet, at totaldepositionskravet for ammoniak ikke er over-
holdt. Kommunen har ved sin afgørelse påbudt et vilkår og ajourfør et andet vilkår,
mens de øvrige vilkår for miljøgodkendelsen er overført uændret. Det vilkår, der er
meddelt som påbud, har følgende indhold:

”Vilkår R1: Totaldeposition med ammoniak til kategori 1-natur må
maksimalt være 0,2 kg N/ha årligt ved udgangen af 2030. Kategori 1-
natur fremgår af bilag 1 og skema 4. Redegørelse og dokumentation for at
kravet til ammoniakdeposition opfyldes skal indsendes til tilsyns-
myndigheden inden udgangen af 2030.”

Sagsøger har den 12. september 2019 indbragt kommu-nens afgørelse for
klagenævnet blandt andet med påstand om, at kravet om to-taldeposition for
ammoniak først skal være opfyldt senest 2039-2044.

Klagenævnet har den 18. december 2020 stadfæstet kommunens afgørelse med
ændring af blandt andet vilkår R1 om totaldeposition for ammoniak. Klage-



3

nævnet har ved sin afgørelse bestemt, at totaldepositionskravet skal være op-fyldt
ved udgangen af 2021.

Af klagenævnets afgørelse fremgår blandt andet:

”1. Klagen til Miljø- og Fødevareklagenævnet
Afgørelsen er den 12. september 2019 påklaget til Miljø- og Fødevare-
klagenævnet af husdyrbrugets ejer, der er repræsenteret ved konsulent.

Klager har anført, at fristen for opfyldelse af totaldepositionskravet bør
følge staldanlæggets restlevetid, som er 20 til 25 år, hvorfor kravet først
bør opfyldes senest i 2039-2044. Klager har henvist til den daværende
miljøministers svar på spørgsmål 50 i forbindelse med vedtagelsen af
lovforslag nr. L12 til lov om ændring af lov om miljøgodkendelse m.v. af
husdyrbrug (fremsat den 6. oktober 2010). Det er på baggrund af mi-
nisterens svar klagers opfattelse, at afskrivningsperioden skal forstås som
anlæggets levetid, der udløber, når anlægget er så nedslidt, at der skal
foretages en renovering, der er så omfattende, at den er godkendel-
sespligtig. Med henvisning til en faglig vurdering foretaget for klager den
4. juli 2019 mener klager, at det kan lægges til grund, at staldan-lægget
kan anvendes til svineproduktion i 20 til 25 år endnu uden stør-re
investeringer. Såfremt det fastholdes, at totaldepositionskravet skal
opfyldes inden udgangen af 2030, og der på dette tidspunkt mod for-
ventning ikke er en teknologi til rådighed på rimelige vilkår, vil klager
blive nødsaget til at tage staldene ud af drift, inden de er nedslidte. Det-te
har ifølge klager ikke været lovgivers hensigt.
…

2. Sagens oplysninger
2.1 Sagens forhistorie
Aalborg Kommune meddelte den 24. oktober 2007 miljøgodkendelse til et
husdyrbrug på Adresse, By.

Godkendelsen blev meddelt i henhold til miljøbeskyttelseslovens § 33, og
omfattede en produktion på 105 malkekøer (tung race), 25 småkalve (0-6
mdr. tung race), 95 årsopdræt (6-28 mdr. tung race) samt 4.600 slag-tesvin
(31-102 kg), svarende til 296,6 dyreenheder (DE).

Den 30. juni 2014 traf Aalborg Kommune afgørelse om ikke-
godkendelsespligt ved skift i dyretype. Den tilladte husdyrproduktion var
herefter 1.000 slagtesvin (30-100 kg), 16.359 smågrise (7,3-30 kg), 100
ammekøer (tung race), 25 småkalve (0-6 mdr. tung race) og 95 årsop-dræt
(6-28 mdr. tung race), svarende til 225,9 DE.

På baggrund af et tilsynsbesøg udført den 29. august 2018, traf Aalborg
Kommune herefter den 17. september 2018 afgørelse om bortfald af skift i
dyretype, idet anmeldelsen ikke var udnyttet. Kommunen nedskrev
samtidig det tilladte dyrehold som følge af kontinuitetsbrud, da der ikke
havde været kvæg på ejendommen i tre på hinanden føl-gende år.

2.2 Den påklagede afgørelse



4

Aalborg Kommune har den 16. august 2019 revurderet miljøgodkendel-
sen meddelt den 24. oktober 2007 til husdyrbruget på Adresse, By, idet
husdyrbruget ikke lever op til kravet om maksimal to-taldeposition af
ammoniak til kategori 1-natur.

Det fremgår af afgørelsen, at Aalborg Kommune har vurderet, at der i
nærheden af husdyrbruget er to kategori 1-naturområder. Begge er be-
liggende i Område, Sted 1, Sted 2 og Sted 3.

Det nærmeste kategori 1-naturområde ligger ca. 390 meter nordøst for
husdyrbruget og består af habitatnaturtypen 9190 Stilkegeskov og -krat på
mager sur bund. Aalborg Kommune har foretaget en beregning af
ammoniakdepositionen fra husdyrbruget til naturområdet, der viser, at
totaldepositionen er 0,9 kg N/ha/år. Kommunen har ved beregningen
fastsat ruheden for naturområdet til skov (s). Kommunen har ved fast-
sættelsen af totaldepositionskravet medregnet kumulation fra to andre
husdyrbrug. Med henvisning til bestemmelsen i husdyrgodkendelses-
bekendtgørelsens § 26, stk. 1, nr. 1, har kommunen konkluderet, at da der
er flere end et andet husdyrbrug i nærheden, må totaldepositionen med
ammoniak fra husdyrbruget ikke overstige 0,2 kg N/ha/år. Total-
depositionskravet for stilkegeskoven er dermed ikke opfyldt.

Det andet kategori 1-naturområde ligger ca. 670 meter nordøst for hus-
dyrbruget og er ifølge Aalborg Kommune af typen rigkær. Kommunen har
beregnet, at totaldepositionen til dette område er 0,2 kg N/ha/år.
Husdyrgodkendelsesbekendtgørelsens strengeste krav for totaldeposi-
tionen til kategori 1-natur, svarende til 0,2 kg N/ha/år, er dermed over-
holdt.

Af afgørelsen fremgår, at der ikke anvendes ammoniakreducerende
virkemidler på husdyrbruget, og at Aalborg Kommune vurderer, at der på
nuværende tidspunkt ikke findes proportionale teknologier. Kom-munen
har derfor i forbindelse med revurderingen fastsat en frist for opfyldelse af
kravet om totaldeposition med udgangspunkt i den for-ventede restlevetid
for husdyrbrugets staldanlæg. Om fastsættelsen af restlevetiden fremgår af
afgørelsen:

”Det fremgår af Miljøstyrelsens vejledning, at det centrale her vil
være staldanlæggets afskrivningsperiode, der anses for at være
imellem 15 og 20 år fra etableringen.

I nogle få og helt særlige situationer vil staldanlæggene imidlertid
ikke være udtjent efter 15 til 20 år, og der vil herved efter omstæn-
dighederne kunne lides et betydeligt kapitaltab, hvis den normale
afskrivningsperiode fastholdes.

Dette vil være tilfældet ved store staldanlæg af høj kvalitet og/eller
hvor staldanlægget i høj grad er fleksibelt i forhold til anvendelsen,
eller hvis der er ringe udsigt til fremkomsten af effektiv miljøtekno-
logi, som vil kunne løse problemet.

Aalborg Kommune vurderer, at der samlet set er tale om staldan-



5

læg, der i ringe grad er fleksibelt i forhold til anvendelsen, men som
med den løbende renovering har en god kvalitet.

Aalborg Kommune vurderer desuden, at der antageligvis er udsigt til
fremkomsten af effektiv miljøteknologi, som vil kunne nedbringe
ammoniakfordampningen fra staldanlæggene tilstrækkeligt til, at
kravet om totaldeposition kan overholdes. Eksempelvis er der i de
senere år sket stor udvikling inden for teknologi baseret på kemisk
luftrensning, og det er sandsynligt, at der inden for den nærmere
fremtid vil udvikles et lignende system til allerede eksisterende
stalde.

På ovenstående grundlag vurderer Aalborg Kommune, at fristen for
at efterkomme kravet om totaldeposition af ammoniak ikke bør
forlænges ud over den normale afskrivningsperiode på mellem 15 og
20 år.

Staldanlæggene på Adresse er opført i hhv. 1972 (Stald 1) og 1992-93
(Stald 2). Ejer har oplyst, at begge anlæg er bygget i go-de og robuste
materialer som mursten og eternitplader, der har en lang levetid, og at
der løbende er sket renoveringer på ydersiden af staldene, bl.a. blev
taget på Stald 2 udskiftet i 2015, kort efter ejers overtagelse af
ejendommen. Både facader og tage på staldene er i en god tilstand.

Indersiden af staldene er indrettet med produktionsarealer bestå-ende
af drænet gulv + spalter (33 % / 67 %), og er løbende blevet
renoveret. Seneste store renovering fandt sted i 2015 i forbindelse
med den lovpligtige udfasning af fuldspaltegulv, hvor der i stierne
blev lagt nye betonspaltegulve i begge stalde. Ved denne renove-ring
blev dele af det indvendige inventar ligeledes udskiftet. På baggrund
af de løbende vedligeholdelser forventes det ikke at være nødvendigt,
at renovere stalden inden for den nærmere fremtid.

Aalborg Kommunen vurderer, at restlevetiden skal tage udgangs-
punkt i tidspunktet for de seneste større renoveringer af staldan-
læggene. Med baggrund i ejers oplysninger er disse foretaget i pe-
rioden 2015, hvor begge anlæg blev renoveret indvendigt, og taget på
den nyeste del blev udskiftet.

Kommunen vurderer endvidere, at den forventede restlevetid for
staldanlæggene er 15 år. Ved vurderingen lægges der særligt vægt på
staldenes faktiske alder der ved revurderingstidspunktet er hhv. 47 og
28 år. Samt at taget på den nyeste del blev udskiftet i 2015. En mere
detaljeret begrundelse findes i afsnit 1.2.

Der stilles vilkår til at kravet om totaldeposition med ammoniak til
kategori 1-naturpunkter jf. skema 4, skal være opfyldt senest med
udgangen af 2030, og der stilles vilkår til indsendelse af dokumen-
tation for at kravet opfyldes.”

Af afgørelsens afsnit 1.2, der indeholder Aalborg Kommunes bemærk-
ninger til det høringssvar, som klagers konsulent har fremsendt i for-



6

bindelse med høringen af udkastet til revurderingen og varslet om på-bud
om vilkårsændringer, fremgår følgende:

”Vi er enige i den vurdering, at der er tale om gode vedligeholdte
bygninger og inventar, som rent fysisk kan holde i mange år end-nu.
Vi forstår imidlertid Miljøstyrelsens vejledning således, at det
væsentligste i den sammenhæng er den økonomiske restlevetid, altså
i hvor høj grad man kan forvente at bygning og inventar er af-skrevet.

Vi har gennemgået den redegørelse, som din konsulent har ind-sendt
og herunder også den præcisering, som vi modtog 15. august 2019.
Vi har sammenholdt med noter fra vores tilsyn på ejendom-men samt
oplysninger fra weblager og BBR. Vi er uenig i de ind-sendte
oplysninger vedr. byggetidspunkt for den nyeste stald, idet det
fremgår af BBR, at den er opført i 1992-93.

Hvis man regner med en normal afskrivningstid for isolerede svi-
nestalde på 25 år, så er selve bygningen Stald 1 således afskrevet for
snart 20 år siden. Inventarets (dvs. forværker og skillerum) al-der er
ukendt, men det er ældre end 2015. Renovering af ventila-tion,
foderanlæg og spaltegulve i 2015 kan efter vores vurdering begrunde
en samlet restlevetid på ca. 10 år fra tidspunktet for renoveringen.

Stald 2 er ligeledes afskrevet, men fik dog nyt tag i 2015 og blev li-
geledes renoveret i 2015. På den baggrund vurderer vi, at restleve-
tiden for stald 2 kan sættes til 15-20 år.

Samlet set vurderer vi derfor, at restlevetiden for anlægget kan sæt-
tes til 15 år.”

I forbindelse med revurderingen har Aalborg Kommune fastsat følgen-de
vilkår, som er meddelt som påbud:

’’Vilkår R1: Totaldeposition med ammoniak til kategori 1 -natur må
maksimalt være 0,2 kg N/ha årligt ved udgangen af 2030. Kategori 1-
natur fremgår af bilag 1 og skema 4. Redegørelse og dokumenta-tion
for at kravet til ammoniakdeposition opfyldes skal indsendes til
tilsynsmyndigheden inden udgangen af 2030.”

…

2.2.1 Faglige vurderinger foretaget i forbindelse med revurderingen
I forbindelse med revurderingsprocessen har klager den 4. juli 2019 fået
en konsulent til at udarbejde en redegørelse og foretage en vurdering af
staldanlæggets restlevetid. Det fremgår heraf, at staldanlægget er opført i
røde mursten i perioden fra 1972 til 1996, og at taget og ventilationen er
udskiftet i 2015. Det er konsulentens vurdering, at der er tale om et stærkt
og godt vedligeholdt råhus, der kan holde mange år endnu. Om inventaret
fremgår videre, at dette løbende er vedligeholdt, og at der blandt andet i
2018 er opstillet et nyt vådfoderkar. Ud over ny ventila-tion er foderanlæg
og spaltegulve løbende vedligeholdt. Det er konsu-lentens vurdering, at
inventaret kan holde i mange år uden større inve-



7

steringer. Samlet vurderer konsulenten, at staldanlægget kan anvendes til
svineproduktion i 20-25 år endnu uden større investeringer.

Aalborg Kommune konstaterer herefter, at det af oplysningerne i BBR
fremgår, at stald 2 er opført i 1992. Aalborg Kommune anmoder derfor
den 14. august 2019 en af kommunens bygningskonstruktører om at
vurdere staldens alder. Kommunen anmoder desuden om en vurdering af,
hvorvidt begge stalde har fået nyt tag i 2015.

Af bygningskonstruktørens redegørelse af 15. august 2019 fremgår det, at
der blev givet byggetilladelse til Stald 2 den 21. september 1992, og at
byggesagen blev endeligt afsluttet den 14. september 1995. Det er byg-
ningskonstruktørens vurdering, at Stald 2 er opført i 1993 eller 1994, men
mest sandsynligt i 1993. Ved vurderingen har konstruktøren lagt vægt på,
at stalden ikke fremgår af luftfotos fra 1992. Stalden fremgår derimod af
luftfotos fra 1995, men der ses ikke på dette tidspunkt tyde-lige tegn på, at
det omkringliggende areal næsten lige har været en byggeplads.
Konstruktøren vurderer desuden ud fra blandt andet ryg-ningen på Stald
1, at taget på denne stald aldrig er blevet udskiftet, men at det
sandsynligvis er blevet afrenset. Det kan ikke afvises, at taget på Stald 2
er blevet udskiftet, men konstruktøren finder det mest sandsyn-ligt, at
også dette tag blot er blevet afrenset samtidigt med taget på Stald 1.

Aalborg Kommune retter på baggrund af ovenstående henvendelse til
klagers konsulent, som den 15. august 2019 oplyser, at Stald 2 muligvis er
lidt ældre end fra 1996. Konsulenten fastholder dog, at taget på stal-den
blev udskiftet i 2015. I øvrigt oplyser han, at ventilationen i Stald 1 blev
udskiftet i 2015, hvor fodercomputer og styring til vådfoderet lige-ledes
blev udskiftet. Selve vådfoderkaret blev udskiftet i 2018. Konsu-lenten er
ikke bekendt med inventarets alder, men det er hans opfattel-se, at det
løbende er vedligeholdt.

2.3 Aalborg Kommunes bemærkninger til klagen
Aalborg Kommune har den 13. oktober 2019 i anledning af klagen be-
mærket, at restlevetiden er fastsat efter drøftelser med Miljøstyrelsen, som
har erklæret sig enig med kommunen i, at restlevetiden ikke ude-lukkende
handler om, hvor længe en bygning kan holde rent fysisk, men at
økonomiske overvejelser i forhold til den driftsmæssige afskriv-ning og
de teknologiske muligheder også er relevante. Kommunen har derfor
blandt andet foretaget en vurdering af, hvorvidt der i bygnin-gerne vil
kunne produceres slagtesvin under samme forhold i 25 år.

Aalborg Kommune har desuden bemærket, at afskrivningsperioden ifølge
Miljøstyrelsens husdyrvejledning er 15 til 20 år fra staldanlæggets
etablering, dog med undtagelse af nogle helt særlige situationer. Det er
kommunens vurdering, at staldanlægget er gennemsnitligt, og at sær-ligt
den ene stald er af ældre dato. Vurderingen er baseret på oplysnin-ger fra
kommunens tilsynsbesøg, udtalelser fra kommunens bygnings-
konstruktør, samt redegørelsen fra klagers konsulent og uddybende svar
fra konsulenten på kommunens supplerende spørgsmål hertil.

Aalborg Kommune har som bilag til kommunens bemærkninger til kla-



8

gen medsendt billeder af staldbygningerne taget af kommunens til-
synsmedarbejder den 20. juni 2019.
…

2.4 Nye oplysninger under sagens behandling
Miljø- og Fødevareklagenævnet har den 18. juni 2020 i forbindelse med
sagens behandling anmodet Aalborg Kommune om at oplyse, hvorvidt det
er kommunens vurdering, at den renovering, der blev gennemført i 2015,
var godkendelsespligtig.

Aalborg Kommune har hertil den 23. juni 2020 oplyst, at kommunen ved
et ikke-fysisk tilsyn i 2013 på baggrund af gødningsregnskaber re-
gistrerede, at slagtesvinene gik på fuldspaltegulve. Desuden gik slag-
tesvinene på fuldspaltegulve ved et fysisk tilsyn i 2015, hvor en ny ejer
havde overtaget ejendommen og var i gang med renovering og opryd-
ning.

I 2014 traf kommunen afgørelse om ikke-godkendelsespligtigt skift i
dyretype, i hvilken forbindelse klager indsendte beregninger, som viste
ændringen fra 4.600 slagtesvin på fuldspaltegulv til 1.000 slagtesvin på
drænet gulv/spalter og ca. 16.000 smågrise på delvist spaltegulv. Klager
oplyste på dette tidspunkt, at der ikke skulle foretages godkendelses-
pligtige ændringer.

Herefter registrerede kommunen ved et tilsyn i 2018 på baggrund af
gødningsregnskaber, at slagtesvinene gik på delvist spaltegulv. Idet
fuldspaltegulve til slagtesvin pr. 1. juli 2015 skulle ændres til stier med
fast eller drænet gulv som følge af nye lovkrav, og da Miljøstyrelsen in-
den for visse rammer anså denne ændring for ikke at udløse godken-
delsespligt, var det kommunens vurdering, at den gennemførte æn-dring
ikke udløste godkendelsespligt.

Aalborg Kommune har afslutningsvis bemærket, at anmeldelsen om skift i
dyretype fra 2014 ikke blev udnyttet for så vidt angår ændringen i
dyreholdet, men at ændringen i gulvtypen formentligt blev gennem-ført i
2014-2015 som oplyst af klager samt dokumenteret af denne ved køb af
beton.

Miljø- og Fødevareklagenævnet har den 24. juni 2020 anmodet Aalborg
Kommune om at oplyse, hvorvidt der er foretaget ændringer i gylle-
kummerne i forbindelse med renoveringen af staldgulvene i 2015.
Kommunen har samme dag hertil svaret, at kommunen ikke er bekendt
med, hvorvidt der er foretaget ændringer i gyllekummerne.

Miljø- og Fødevareklagenævnet har herefter den 24. juni 2020 anmodet
klager om nærmere at redegøre for renoveringen i 2015. Klager har her-til
oplyst, at klager overtog ejendommen som en ’’fallitejendom” , og at der i
forbindelse med renoveringen i 2015 blev udlagt nye betonelemen-ter i
begge stalde, hvorefter staldgulvene består af 1/3 fast gulv og 2/3 spalter.
Der blev ikke foretaget ændringer i gyllekummerne, og der er
gyllekumme under hele staldarealet. Al inventar i begge stalde blev ud-
skiftet i forbindelse med renoveringen, og staldene har fået nyt ventila-
tionsanlæg, nyt foderanlæg og nye vægventiler, ligesom taget på den



9

nyeste stald er blevet udskiftet. Det er på den baggrund klagers vurde-
ring, at staldanlægget først er udtjent om 25 år.

Den 4. september 2020 har klager supplerende oplyst, at de eksisteren-de
betonspaltegulve blev fjernet i forbindelse med renoveringen i 2015, idet
de blev erstattet af nye i 2/3 af stierne. Betonspalterne i den sidste
tredjedel af stierne blev overstøbt med beton, således at staldgulvet ef-ter
renoveringen fremstår med 1/3 fast gulv. Der blev ikke i forbindelse med
renoveringen ændret i kanaludformningen, og der er derfor fortsat fuld
kanaldybde under det fulde areal i stierne. Renoveringen blev fore-taget
som følge af ny lovgivning om dyrevelfærd, hvorefter stier med
fuldspaltegulve skulle ændres til stier med fast eller drænet gulv.

Miljø- og Fødevareklagenævnet har den 7. september 2020 anmodet
Aalborg Kommune om at fremsende kommunens eventuelle bemærk-
ninger til klagers oplysninger af 24. juni og 4. september 2020.

Aalborg Kommune har den 15. september 2020 svaret, at det på bag-
grund af kommunens tilsyn og de fremsendte fotos er kommunens
vurdering, at alle stier er blevet ændret, idet de eksisterende betonspal-
tegulve er blevet fjernet og erstattet med nye drænede gulve i 2/3 af sti-
erne samt overstøbt med beton i 1/3 af stierne. Kommunen finder det
sandsynligt, at der ikke i forbindelse med renoveringen er ændret i ka-
naludformningen, og at der derfor fortsat er fuld kanaldybde under det
fulde areal i stierne, men kommunen har ikke ved fysisk tilsyn konsta-
teret, om det forholder sig således.

3. Miljø- og Fødevareklagenævnets bemærkninger og afgørelse
I sagens behandling har følgende medlemmer af Miljø- og Fødevare-
klagenævnet deltaget: Person 1 (formand), landsdom-merne Person 2 og
Person 3, og de sagkyndige med-lemmer Person 4 og Person 5.

3.1 Miljø- og Fødevareklagenævnets bemærkninger 3.1.1 Den juridiske
ramme for revurderingen
Det følger af husdyrbruglovens § 39, stk. 1, at tilsynsmyndigheden kan
meddele påbud om, at forureningen skal nedbringes, herunder påbud om,
at der skal gennemføres bestemte foranstaltninger, hvis et husdyr-brug,
der er godkendt eller tilladt efter lovens §§ 16 a eller 16 b, medfø-rer
uhygiejniske forhold eller væsentlig forurening. Tilsynsmyndighe-den kan
endvidere meddele påbud, hvis husdyrbruget skønnes at inde-bære en
nærliggende risiko for væsentlig forurening eller uhygiejniske forhold.

Tilsynsmyndigheden må dog i henhold til husdyrbruglovens § 40, stk. 1,
som udgangspunkt ikke meddele påbud eller forbud efter § 39, før der er
forløbet 8 år efter meddelelsen af en godkendelse eller tilladelse. Når der
er forløbet 8 år efter meddelelsen af godkendelsen eller tilladel-sen, kan
tilsynsmyndigheden ændre vilkårene i en godkendelse eller en tilladelse
efter §§ 16 a eller 16 b ved påbud eller nedlægge forbud imod fortsat drift,
jf. § 39, jf. § 41.

Det følger af husdyrbruglovens § 43 a, stk. 1, at lovens §§ 39-41 også



10

finder anvendelse på husdyrbrug, som er godkendt efter de tidligere
gældende regler i §§ 11 og 12 eller godkendt efter § 33 i lov om miljøbe-
skyttelse.

De nærmere regler om, hvordan sager om revurdering skal behandles, er
fastsat i husdyrgodkendelsesbekendtgørelsen.

Det følger af bekendtgørelsens § 39, stk. 2, at husdyrbrug, der er god-
kendt efter kapitel 5 i lov om miljøbeskyttelse, og som ikke er IE-
husdyrbrug, alene skal revurderes, såfremt husdyrbruget ikke lever op til
krav om totaldeposition af ammoniak efter bekendtgørelsens §§ 26 og 27,
dvs. totaldeposition i forhold til kategori 1 og 2-natur. Revurde-ringen
omfatter alene dette forhold.

Af bekendtgørelsens § 39, stk. 3 følger, at kommunalbestyrelsen foreta-
ger den første regelmæssige revurdering, når der er forløbet 8 år fra det
tidspunkt, hvor husdyrbruget første gang blev godkendt, og herefter hvert
tiende år.

Det fremgår af bestemmelsens stk. 7, at for husdyrbrug, der på tids-
punktet for revurderingen ikke lever op til krav om totaldeposition for
ammoniak efter §§ 26 og 27, skal kommunalbestyrelsen ved revurde-
ringen sikre, at disse krav overholdes, og at de nødvendige vilkår med-
deles som påbud, jf. husdyrbruglovens § 39, jf. § 41, herunder ved an-
vendelse af den bedste tilgængelige teknik på tidspunktet for revurde-
ringen. Såfremt kommunalbestyrelsen ikke finder grundlag for at på-byde
totaldepositionskravet opfyldt på tidspunktet for revurderingen, skal
kommunalbestyrelsen fastsætte en frist for kravets overholdelse under
hensyn til den forventede restlevetid for husdyrbrugets staldan-læg.

Det følger således af bestemmelsen, at kommunalbestyrelsen i forbin-
delse med revurderingen skal vurdere, om der findes tilgængelig tek-nik,
der vil kunne implementeres på husdyrbruget, hvorved totaldepo-
sitionskravet vil kunne overholdes. I så fald skal kommunalbestyrelsen
ved påbud fastsætte vilkår om implementering af BAT, herunder fast-sætte
en frist for påbuddets efterlevelse. Kun i de tilfælde, hvor der ikke findes
tilgængelig teknik på tidspunktet for revurderingen, skal kom-
munalbestyrelsen fastsætte en frist for totaldepositionskravets overhol-
delse.

Kommunalbestyrelsens afgørelse om revurdering skal resultere i en af-
gørelse, hvor vilkårene i den oprindelige godkendelse enten skærpes ved
påbud, eller hvor kommunalbestyrelsen ikke finder anledning til at skærpe
vilkårene. En revurdering kan derimod ikke indebære en udvi-delse eller
ændring af den oprindelige godkendelse, der kan medføre forøget
forurening, idet en revurderingsafgørelse ikke er en ny godken-
delseshandling.

3.1.2 Ammoniakdepositionen til kategori 1-natur
Husdyrgodkendelsesbekendtgørelsens § 26 fastsætter følgende krav til
ammoniakdepositionen til kategori 1-natur:



11

”§ 26. Ved godkendelse og tilladelse til etablering, udvidelse eller
ændring af husdyrbrug må depositionen af ammoniak fra husdyr-
bruget (stald og lager) inklusiv det ansøgte (totaldeposition) til ka-
tegori 1-natur maksimalt være følgende, jf. dog § 28:

1) 0,2 kg N pr. ha pr. år, hvis der er flere end 1 andet husdyr-
brug i nærheden, jf. stk. 2.

2) 0,4 kg N pr. ha pr. år, hvis der er 1 andet husdyrbrug i nær-
heden, jf. stk. 2.

3) 0,7 kg N pr. ha pr. år, hvis der ikke er andre husdyrbrug i
nærheden, jf. stk. 2.

Stk. 2. Antallet af husdyrbrug i nærheden, jf. stk. 1, nr. 1-3, opgøres
som en summering af

1) antallet af husdyrbrug med en emission på mere end 150 kg
NH 3

-N pr. år inden for 200 m,

2) antallet af husdyrbrug med en emission på mere end 450 kg
NH 3

-N pr. år inden for 200-300 m,

3) antallet af husdyrbrug med en emission på mere end 750 kg
NH 3

-N pr. år inden for 300-500 m,

4) antallet af husdyrbrug med en emission på mere end 1.500
kg NH 3

-N pr. år inden for 500-1.000 m, og

5) antallet af husdyrbrug med en emission på mere end 5.000
kg NH 3

-N pr. år inden for 1.000-2.500 m.

Stk. 3. Hvorvidt et eller flere husdyrbrug skal medtages efter stk. 1,
jf. stk. 2, fastlægges ud fra afstanden mellem det mest kritiske na-
turpunkt og et centrum for det eller de pågældende husdyrbrug, samt
det eller de pågældende husdyrbrugs emission af NH 3 -N:

1) For husdyrbrug omfattet af en godkendelse eller tilladelse
efter §§ 16 a og 16 b i husdyrbrugloven eller en godkendelse
efter §§ 11 eller 12 i lov om miljøgodkendelse m.v. af hus-
dyrbrug fastlægges emissionen samt et vægtet centrum ud fra
oplysninger i godkendelsen eller tilladelsen om emissio-nen
fra de enkelte staldafsnit på husdyrbruget.

2) For andre husdyrbrug end nævnt i nr. 1 fastlægges et cen-
trum for punktkilden ud fra et arealvægtet gennemsnit af
bygningsarealet, der anvendes til dyrehold, ud fra tilgænge-
lige oplysninger om bygningsarealet og den lovlige produk-
tion. Emissionens størrelse fastlægges ud fra

a) emissionen i en scenarieberegning, der er foretaget som



led i en tilladelse efter § 10 i lov om miljøgodkendelse
m.v. af husdyrbrug, eller



12

b) den ammoniakemission for det pågældende dyrehold og
staldsystem, der er fastsat i de aktuelle normtal, der er
udarbejdet af Aarhus Universitet.”

Kategori 1-natur er i husdyrgodkendelsesbekendtgørelsens § 2, nr. 1,
defineret som følger:

’’Kategori 1-natur: De ammoniakfølsomme naturtyper, jf. § 7, stk. 1,
nr. 1, i husdyrbrugloven, der fremgår af bilag 3, pkt. D, uanset stør-
relse, hvis de er beliggende inden for et Natura 2000-område og er
omfattet af udpegningsgrundlaget og kortlagt, samt heder og over-
drev i øvrigt, som er beliggende inden for et Natura 2000-område og
omfattet af § 3 i lov om naturbeskyttelse.”

Det fremgår af den påklagede afgørelse, at Aalborg Kommune har vur-
deret, at nærmeste kategori 1-naturområde er beliggende 390 meter
nordøst for husdyrbruget, og består af habitatnaturtypen 9190 Stilkege-
skov og -krat på mager sur bund. Kommunen har i et udvalgt natur-punkt
nærmest husdyrbruget beregnet en totaldeposition af ammoniak fra
husdyrbruget på 0,9 kg N/ha/år. Kommunen har i beregningen fast-sat
ruheden for naturarealet til skov (s), og ved fastsættelsen af total-
depositionskravet har kommunen medregnet kumulation fra to andre
husdyrbrug. Den af kommunen fastsatte ruhed af oplandet fremgår ik-ke.

Miljø- og Fødevareklagenævnet har kontrolleret Aalborg Kommunes
beregning, og nævnets beregning viser, at totaldepositionen af ammo-niak
fra den ansøgte drift til stilkegeskoven er 0,8 kg N/ha/år. Nævnet er
således enigt med kommunen i, at husdyrbruget ikke lever op til kravet
om en maksimal totaldeposition på 0,2 kg N/ha/år til nærmeste kategori 1-
natur, jf. § 26, stk. 1, nr. 1, i husdyrgodkendelsesbekendtgø-relsen.

Miljø- og Fødevareklagenævnet har ved beregningen af ammoniak-
depositionen vurderet, at ruheden for oplandet bør fastsættes til land-
brugsland (1), idet mindre end 50 % af strækningen fra stald/lager til
kategori 1-naturområdet er skov. Nævnet har ikke herudover fundet
grundlag for at tilsidesætte Aalborg Kommunes beregning af ammoni-
akdepositionen på kategori 1-naturområdet stilkegeskov. Nævnet har
endvidere ikke fundet grundlag for at tilsidesætte kommunens fastsæt-
telse af totaldepositionskravet på 0,2 kg N/ha/år, idet der skal medreg-nes
kumulation fra mindst to andre husdyrbrug.

3.1.3 Fastsættelsen af fristen for overholdelse af totaldepositionskravet
Forud for vedtagelsen af ændringen af husdyrbrugloven den 10. febru-ar
2011 var beskyttelsesniveauet for ammoniak fastlagt som et krav om en
maksimal merdeposition til en række beskyttede naturtyper oplistet i
lovens § 7, stk. 1.

Med lovforslag nr. L12 som fremsat den 6. oktober 2010 blev det fore-
slået at ændre husdyrbruglovens definition af beskyttede naturtyper og
opdele naturtyperne i to kategorier omfattende henholdsvis bestemte



13

ammoniakfølsomme naturtyper beliggende inden for internationale na-
turbeskyttelsesområder og bestemte ammoniakfølsomme naturtyper
beliggende uden for internationale naturbeskyttelsesområder. Samti-digt
blev det foreslået at skærpe beskyttelsesniveauet betydeligt, såle-des at
naturtyperne fremadrettet ville blive reguleret af et krav om en maksimal
totaldeposition i stedet for kravet om en maksimal merdepo-sition.

Det nye krav skulle gennemføres i forbindelse med godkendelser, tilla-
delser og revurderinger. Af lovforslagets almindelige bemærkninger
(afsnit 3.1.2.2. Ændring til krav til totaldeposition) fremgår således:

’’Såfremt husdyrbruget ansøger om godkendelsespligtige udvidel-ser
eller ændringer inden der er forløbet 8 år, vil det fulde deposi-
tionskrav skulle opfyldes i forbindelse med den pågældende an-
søgning.

[...]

Ved en regelmæssig revurdering, hvor husdyrbruget ikke har fore-
taget godkendelsespligtige ændringer eller udvidelser, dvs. falder
uden for førnævnte situation, er det hensigten at fastsætte i medfør af
§ 34, stk. 2, at totaldepositionen ved revurdering skal leve op til et
krav, der er baseret på bedste tilgængelige teknik (BAT-kravet) for
den pågældende type husdyrbrug på tidspunktet for revurde-ringen,
også selvom dette krav er forskellig fra totaldepositionskra-vet for
den pågældende naturtype (kategori 1-, henholdsvis kategori 2-natur).
Som for godkendelser vil BAT-kravet kunne in-debære, at krav til
totaldeposition kan være skærpet set i forhold til
totaldepositionskravet fastlagt i bekendtgørelse. Dette er i harmoni
med den almindelige praksis ved revurderinger, hvor bl.a. vilkår om
BAT inddrages i respekt for de almindelige forvaltningsretlige
principper, herunder proportionalitetsprincippet. Uanset niveauet for
BAT vil totaldepositionskravet skulle være opfyldt efter en frist, som
fastlægges konkret ved revurderingen i den enkelte sag.

[...]

I forbindelse med revurderingen er kommunalbestyrelsen forplig-tet
til at vurdere vilkårene i godkendelsen. Vurderingen tager ud-
gangspunkt i de gældende beskyttelsesniveauer, der foreligger på
tidspunktet for revurderingen, og i vurderingen skal kommunalbe-
styrelsen yderligere inddrage proportionalitetsprincippet.

Med reglerne om at gennemføre skærpelsen af ammoniakkravet
successivt vil der i stor udstrækning være taget højde for propor-
tionalitetsprincippet. Herved vil behovet for individuelle vurderin-ger
af proportionaliteten blive mindsket, men proportionalitetsbe-
tragtninger skal fortsat inddrages i den konkrete vurdering. Med det
foreslåede sikres der således en forudsigelighed for erhvervet og for
miljøet”

Om udgangspunktet for beregningen af den frist, der i forbindelse med



14

en revurdering skal fastsættes for opfyldelsen af totaldepositionskravet,
fremgår følgende af betænkning over lovforslaget afgivet af Miljø- og
Planlægningsudvalget den 3. februar 2011:

”I forbindelse med udmøntning af loven vil der blive iværksat et
vejledningsarbejde, som bl.a. vil indeholde retningslinjer for, hvor-
ledes fristen for opfyldelse af totaldepositionskravet skal fastsættes
ved revurderinger. Det vil i den forbindelse blive overvejet, om den
typiske levetid på 15 til 20 år for et staldanlæg i visse situationer bør
forlænges op til 25-30 år, efter staldanlæggene er etableret, for at tage
hensyn til allerede foretagne investeringer på tidspunktet for lovens
ikrafttrædelse.”

Endvidere fremgår af miljøministerens svar af 10. december 2010 på
spørgsmål 50 fra Miljø- og Planlægningsudvalget:

”Ved afskrivningsperiode forstås levetiden for anlægget. Staldan-
lægget er den største enkeltstående anlægsinvestering for et hus-
dyrbrug, og har en levetid på cirka 15-20 år. Indenfor 15-20 år vil
anlægget typisk være så nedslidt, at der skal foretages en renove-ring,
der vil være så omfattende, at den vil være godkendelsesplig-tig. Det
er hensigten at lægge anlæggets levetid til grund som en klar
rettesnor for kommunerne ved vurdering af proportionalitet.

[...]

Hensigten med ammoniakreglerne er bl.a., at husdyrbrug, der lig-ger
uhensigtsmæssigt placeret, skal have god tid til at finde egnede
placeringer for videre udvikling af deres produktion.

Det er afgørende for mig, at de få husdyrbrug, der vil opleve en
skærpet regulering har god tid til at indstille sig. Tidspunktet for
fastsættelsen af kravet om totaldeposition vil derfor kunne tilpasses
husdyrbrugets teknologiske muligheder og levetid på staldanlæg-
gene.”

Af Miljøstyrelsens efterfølgende husdyrvejledning fremgår følgende om
udgangspunktet for fristens fastsættelse:

”Ved en regelmæssig revurdering, hvor husdyrbruget ikke har fo-
retaget godkendelsespligtige ændringer eller udvidelser, skal hus-
dyrbruget leve op til et krav, der er baseret på bedste tilgængelige
teknik (BAT-kravet) for den pågældende type husdyrbrug på tids-
punktet for revurderingen, også selvom dette krav er forskellig fra
totaldepositionskravet for den pågældende naturtype (kategori 1-
natur, henholdsvis kategori 2-natur).

Som for godkendelser vil BAT-kravet kunne indebære, at krav til
totaldeposition kan være skærpet set i forhold til totaldepositions-
kravet fastlagt i bekendtgørelse. Dette er i harmoni med den al-
mindelige praksis ved revurderinger, hvor bl.a. vilkår om BAT
inddrages i respekt for de almindelige forvaltningsretlige princip-per,
herunder proportionalitetsprincippet.



15

Uanset niveauet for BAT vil totaldepositionskravet skulle være op-
fyldt efter en frist, som fastlægges konkret ved revurderingen i den
enkelte sag.

Da de teknologiske muligheder inden for proportionalitetsprincip-pet
ved selve revurderingen må antages at være fuldt udnyttet, skal der
ved fastsættelse af frist for opfyldelse af det fulde totaldeposi-
tionskrav tages udgangspunkt i den forventede levetid for staldan-
lægget på normalt 15 til 20 år. Det betyder, at i sådanne tilfælde skal
totaldepositionskravet som udgangspunkt først opfyldes helt, når de
godkendte staldanlæg er udtjent efter normalt 15 til 20 år.

I nogle få og helt særlige situationer vil staldanlæggene imidlertid
ikke være udtjent efter 15 til 20 år, og da fastlæggelse af et total-
depositionskrav skal være opfyldt inden for anlæggets levetid på 15-
20 år vil det derfor betyde, at de pågældende landmænd kan li-de et
betydeligt kapitaltab. Det skønnes på landsbasis at være rele-vant for
ca. 25-50 husdyrbrug, hvor totaldepositionskravet i forbin-delse med
revurderinger forventes at være problematisk. Der er i de situationer
behov for, at kommunerne kan fastsætte en frist for opfyldelse af
totaldepositionskravet, der er længere end de typiske 15 til 20 år. For
nogle af disse husdyrbrug vil det være hensigts-mæssigt, hvis fristen
kan forlænges i op til 30 år efter staldanlæg-gene er etableret
svarende til typisk 22 år efter den 1. revurdering.

Såfremt et eller begge af nedenstående forhold taler for det, kan fri-
sten forlænges i op til 30 år efter staldanlæggene er etableret:

 Hvis staldanlæggene forventes at have en betydelig produk-
tionsmæssig værdi efter 15-20 år. Dette vil være gældende
ved store staldanlæg af høj kvalitet og/eller hvor staldan-
lægget i høj grad er fleksibelt i forhold til anvendelsen. Hvis
der derimod er tale om meget specialiserede staldanlæg, som
er vanskelige at ombygge, taler det imod anvendelsen af en
længere frist.

 Hvis der kun er ringe udsigt til fremkomsten af effektiv mil-
jøteknologi, som kunne løse problemet. Dette vil f.eks. gælde
i naturligt ventilerede staldanlæg baseret på dybstrøelse. Dette
vil typisk være relevant for staldanlæg til opdræt og ungtyre
på store kvægbrug.”

Det anførte er videreført i den gældende husdyrvejledning.

Et flertal af Miljø- og Fødevareklagenævnets medlemmer finder, at det på
baggrund af ovenstående må lægges til grund, at der i en sag som den
nærværende, hvor der er tale om et husdyrbrug, der er omfattet af en
miljøgodkendelse meddelt med hjemmel i miljøbeskyttelsesloven § 33, og
hvor husdyrbruget på tidspunktet for revurderingen ikke lever op til kravet
om totaldeposition for ammoniak til kategori 1-natur, som udgangspunkt
skal fastsættes en frist for kravets overholdelse. Denne frist skal
fastlægges ud fra en vurdering af den forventede restlevetid for
husdyrbrugets staldanlæg. Restlevetiden skal i den forbindelse reg-



16

nes fra husdyranlæggets etablering, medmindre der er gennemført
renoveringer, der er så omfattende, at de er godkendelsespligtige, såle-des
at renoveringen kan sidestilles med en etablering.

Det fremgår af sagens oplysninger, at klager har gennemført en renove-
ring af begge staldbygninger i 2015, uden at klager forinden har ansøgt
om godkendelse hertil. Aalborg Kommune har efterfølgende på bag-grund
af tilsynsbesøg vurderet, at den gennemførte renovering ikke var
godkendelsespligtig.

Idet den gennemførte renovering ikke har været godkendelsespligtig, kan
renoveringen ikke sidestilles med en etablering. Flertallet finder herefter,
at fristen for overholdelse af totaldepositionskravet på 0,2 kg N/ha/år til
kategori 1-naturområdet stilkegeskov må fastsættes med udgangspunkt i
tidspunktet for staldanlæggets etablering, det vil sige henholdsvis 1972
(Stald 1) og 1992-93 (Stald 2).

Det fremgår af den påklagede afgørelse, at Aalborg Kommune har vur-
deret, at fristen for at efterkomme totaldepositionskravet ikke bør for-
længes ud over den normale afskrivningsperiode på 15 til 20 år. Kom-
munen har begrundet vurderingen med, at der samlet set er tale om
staldanlæg, der i ringe grad er fleksible i forhold til anvendelsen, men som
med den løbende renovering har en god kvalitet. Dertil kommer, at der er
udsigt til fremkomsten af effektiv miljøteknologi, som vil kunne
nedbringe ammoniakfordampningen tilstrækkeligt til, at kravet vil kunne
overholdes.

Flertallet finder ikke grundlag for at tilsidesætte Aalborg Kommunes
vurdering af, at der ikke er grundlag for at forlænge fristen for at efter-
komme totaldepositionskravet ud over den normale afskrivningsperio-de
på mellem 15 og 20 år. Flertallet har i sin vurdering lagt vægt på, at
staldanlægget ikke kan forventes at have en betydelig produktions-mæssig
værdi efter 15 til 20 år, idet der er tale om et staldanlæg i al-mindelig god
stand med en sædvanlig størrelse i forhold til det god-kendte dyrehold på
4.600 slagtesvin og sammenholdt med øvrige slag-tesvinebesætninger i
Danmark. Flertallet har endvidere lagt vægt på, at anlægget ikke i høj grad
er fleksibelt i forhold til anvendelsen. Staldan-lægget er således et meget
typisk og gennemsnitligt staldanlæg til slag-tesvin i Danmark, og
staldanlæggets kvalitet er ikke ekstraordinær sammenlignet med andre
staldanlæg til slagtesvin, som løbende er renoveret. Det er således
flertallets vurdering, at der i nærværende sag ikke er tale om en helt særlig
situation, hvorfor den normale afskriv-ningsperiode må fastholdes.

Da flertallet ikke finder grundlag for at forlænge fristen for at efter-
komme totaldepositionskravet ud over den normale afskrivningsperio-de
på mellem 15 og 20 år fra tidspunktet for staldanlæggets etablering, skal
kravet om en maksimal totaldeposition på 0,2 kg N/ha/år til kate-gori 1-
naturområdet opfyldes allerede nu, jf. husdyrbruglovens § 39 og § 41, jf.
husdyrgodkendelsesbekendtgørelsens § 39, stk. 7. Henset til, at klager ved
Aalborg Kommunes afgørelse er blevet stillet i udsigt, at to-
taldepositionskravet først skal være opfyldt ved udgangen af 2030, æn-
drer flertallet imidlertid vilkår R1 i revurderingen, således at fristen for



17

at opfylde kravet forlænges til udgangen af 2021. Klager får herved tid til
at undersøge, udvælge og implementere ammoniakreducerende tek-
nologier.

Flertallet bemærker, at idet totaldepositionskravet burde opfyldes nu, har
flertallet ikke foretaget en nærmere vurdering af, hvorvidt der fin-des
tilgængelig ammoniakreducerende teknologi, der ville være pro-portionelt
at implementere på husdyrbruget.

Flertallet bemærker i øvrigt, at det forhold, at der på husdyrbruget i 2015
er gennemført en renovering af staldanlægget, ikke kan føre til et andet
resultat. Det fremgår således af forarbejderne til ændringsloven, at det var
lovgivers hensigt at skærpe beskyttelsesniveauet for bestemte
ammoniakfølsomme naturtyper uden derved at ramme de husdyrbrug, der
på tidspunktet for lovens ikrafttrædelse allerede var godkendt, og havde
foretaget investeringer i henhold til de tidligere gældende regler, unødigt
hårdt. Idet investeringerne er foretaget efter ændringslovens ikrafttrædelse
den 15. marts 2011, må klager på renoveringstidspunktet have været
bekendt med reglerne om totaldepositionskravet til kategori 1-natur.

Et mindretal af Miljø- og Fødevareklagenævnets medlemmer (…) fin-der,
at Aalborg Kommunes afgørelse skal ophæves og hjemvises, da
staldanlæggets forventede restlevetid er længere end de anførte 15-20 år.
Mindretallet har i sin vurdering lagt vægt på, at der i overensstem-melse
med intentionen bag loven ved fastsættelsen af fristen skal tages
udgangspunkt i staldanlæggets konkrete forventede levetid, herunder
hvilke værdier anlægget afspejler, samt hvornår de er afskrevet. Det er
mindretallets opfattelse, at Aalborg Kommune ved fastsættelsen af
husdyrbrugets forventede restlevetid skal inddrage anlæggets fysiske
tilstand, herunder løbende vedligehold med henblik på iagttagelse af
dyrevelfærdskrav og øvrige lovkrav, samt anlæggets belåning og regn-
skabsmæssige værdi. Mindretallet er enigt med kommunen i, at der ved
fastsættelsen af fristen skal indgå den renovering, der fandt sted i 2015.
Mindretallet finder, at der i det konkrete tilfælde ikke er tale om en in-
vestering, der er foretaget for at forlænge afskrivningsperioden.

Der træffes afgørelse efter stemmeflertallet.
…”

Forklaring
Sagsøger har afgivet forklaring.

Sagsøger har forklaret, at han er 58 år og har været land-
mand i 36 år. Han overtog sine forældres gård på Vej 1 ved By, da han var 22 år.
Det var et kvægbrug, og han havde også lidt grise og søer. Efter 10 år afhændede
han gården på Vej 1 og købte gården Ejendom.

I 2014 blev han kontaktet af sit pengeinstitut vedrørende ejendommen Adresse i
By. Ejendommen, som han kendte i forvejen, var meget nødli-dende, og banken
spurgte, om han ville overtage den. Han købte ejendommen



18

via Virksomhed ApS for 10 mio. kr., hvoraf størstedelen vedrørte jorden. Ejen-
domsmægler Person 6 havde vurderet ejendommen. Han mener, at stalde-ne var
værdiansat til ca. 2 mio. kr. Han købte via anpartsselskabet for at forhin-dre, at
naboerne kunne komme med indsigelser.

Forevist luftfotografier af ejendommen fra den 29. marts 2019 har han forklaret, at
vinkelbygningen er stuehuset. De sammenhængende bygninger ved siden af
gyllebeholderen er de to stalde. Gyllen kom fra dyrene i staldene og blev brugt på
markerne. Han anvendte staldene til slagtesvin og måtte producere 4.600
slagtesvin på 30-103 kg om året. Der er 1.100 stipladser i staldene, hvilket giver
mulighed for godt 4 ”runder” om året med 1.100 svin ad gangen. Dækningsbi-
draget er ca. 150-200 kr. pr. gris, og der er dermed basis for et årligt dæknings-
bidrag på ca. 600.000-800.000 kr. Kvælstof er dyrt, og han har en merudgift på ca.
200.000 kr., fordi det ikke længere er muligt at producere gylle i staldene på Vej 2.

Der var slagtesvin i staldene, da han overtog ejendommen, men staldene træng-te
til vedligeholdelse. Han foretog løbende vedligeholdelsesarbejde fra 2014 til 2018.
Staldene var i ringere stand, end han havde regnet med, og den ene ting førte den
næste med sig. Han ville gerne bringe staldene ”up to date” . De frem-lagte
fakturaer vedrører udelukkende staldene på Adresse, og alle fakturaer er fremlagt.
Det er ham, der har lavet opgørelsen over omkostninger-ne til renoveringen af
gulvene. Han har selv anvendt omkring 2.000 timer på at udføre
renoveringsarbejde i staldene. Han har arbejdet ved en entreprenør og har stor
erfaring med renoveringsarbejde.

Han overtog personligt ejendommen i 2019. Det skete efter anbefaling fra hans
revisor, da der skulle udarbejdes to regnskaber, når ejendommen var ejet af an-
partsselskabet.

Aalborg Kommune kom ud på ejendommen for at foretage miljøtilsyn. Det havde
han prøvet mange gange tidligere på de andre ejendomme, og der var ikke noget,
som foregik anderledes ved tilsynet i 2018. Han troede, at revurde-ringen af
miljøgodkendelsen ville være en formsag. Han tog efterfølgende fat i sin rådgiver
ved Agri Nord. De kiggede på det og konstaterede, at der var skov, krat og
lignende på naboens jord 300-400 meter væk. Han havde ikke forud her-for
kendskab til, at området på nabogrunden var kategori 1-natur.

Retsgrundlaget m.v.
Ud over den del af retsgrundlaget, som fremgår af Miljø- og Fødevareklage-
nævnets afgørelse af 18. december 2020, fremhæver landsretten følgende:

Af de almindelige bemærkninger i forslaget til lov om ændring af lov om miljø-
godkendelse m.v. af husdyrbrug (Folketingstidende 2010-11, tillæg A, lovfor-



19

slag nr. L 12, side 7 ff.), senere lov nr. 122 af 23. februar 2011, fremgår blandt
andet:

”3.1.2.2. Ændring til krav til totaldeposition
Som led i udmøntningen af Aftale om Grøn Vækst forslås det, at be-
skyttelsesniveauet skærpes betydeligt. Den mest markante ændring er, at
de ovenfor nævnte to kategorier af naturtyper vil blive reguleret af et krav
om maksimal totaldeposition i stedet for det nuværende krav om
maksimal merdeposition. Ved totaldeposition forstås depositionen fra hele
husdyrbruget, mens der ved merdeposition forstås forøgelse af
depositionen som følge af ændringen eller udvidelsen. Ved deposition
forstås afsætningen af ammoniak på naturområdet.
…

8. Forholdet til EU-retten
Lovforslagets regler om ammoniakregulering bidrager til opfyldelsen af
dele af Rådets direktiv 2009/127/EF af 30. november 2009 om beskyttel-
se af vilde fugle (fuglebeskyttelsesdirektivet) og dele af Rådets direktiv
92/43/EØF om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EF-
habitatdirektivet) med senere ændringer.”

Af notat vedrørende høringssvar til forslag til lov om ændring af lov om miljø-
godkendelse m.v. af husdyrbrug, som blev sendt i høring med brev af 7. de-cember
2009, fremgår blandt andet:

”Miljøministeriet skal fastslå, at hensigten med totaldepositionskravene er
at udfase husdyrproduktioner med eksisterende store negative på-
virkninger af værdifuld sårbar natur, herunder naturtyper, som er om-fattet
af habitatdirektivet. Alternativt må producenterne indføre den fornødne
miljøteknologi.”

Af et brev af 8. september 2010 fra kammeradvokaten til Miljøstyrelsen vedrø-
rende skærpede vilkår i forbindelse med revurdering af godkendelser til hus-
dyrbrug fremgår blandt andet:

”Det har formodningen mod sig, at en ordning, hvorefter der skal fast-
sættes miljømæssigt velbegrundede vilkår for driften af husdyrbrug ved
de regelmæssige revurderinger af brugets miljøgodkendelse, vil kunne
udgøre et ekspropriativt indgreb over for vedkommende brug. Hvis en
sådan ordning indebærer, at der forekommer tilfælde, hvor de skærpede
vilkår er særdeles byrdefulde for enkelte brug, kan der end-videre i vidt
omfang vælges andre løsninger end at betale erstatning. Vilkårene kan i
stedet lempes eller f.eks. indfases over en årrække.”

Af miljøministerens svar af 8. november 2010 på spørgsmål nr. 6 fra Miljø- og
Planlægningsudvalget til forslag om ændring af lov om miljøgodkendelse m.v. af
husdyrbrug fremgår blandt andet:

”Ad spørgsmål 4.4
…



20

Det kan dertil tilføjes, at den væsentligste vedvarende værdi på et hus-
dyrbrug typisk er markarealet, og at dette stadig vil kunne udnyttes fuldt
ud som følge af det fastsatte skærpede ammoniakkrav. Staldan-læggene
vil kunne udnyttes til de er udtjent og afskrevet. Der kan blot ikke opnås
godkendelser til ændringer og udvidelser med mindre de nye krav kan
overholdes.
…

Ad spørgsmål 5.1
…

Det er beskrevet i bemærkningerne til L 12, at ved en regelmæssig re-
vurdering, hvor husdyrbruget ikke har foretaget godkendelsespligtige
ændringer eller udvidelser, er det hensigten at fastsætte i medfør af § 34,
stk. 2, at totaldepositionen ved revurdering skal leve op til et krav, der er
baseret på bedste tilgængelige teknik (BAT-kravet) for den på-gældende
type husdyrbrug på tidspunktet for revurderingen, også selvom dette krav
er forskellig fra totaldepositionskravet for den på-gældende naturtype
(kategori 1-, henholdsvis kategori 2-natur). Som for godkendelser vil
BAT-kravet kunne indebære, at krav til totaldeposi-tion kan være skærpet
set i forhold til totaldepositionskravet fastlagt i bekendtgørelse. Dette er i
harmoni med den almindelige praksis ved revurderinger, hvor bl.a. vilkår
om BAT inddrages i respekt for de al-mindelige forvaltningsretlige
principper, herunder proportionalitets-princippet. Uanset niveauet for BAT
vil totaldepositionskravet skulle være opfyldt efter en frist, som
fastlægges konkret ved revurderingen i den enkelte sag.

Det er vurderingen, at der med reglerne om at gennemføre skærpelsen af
ammoniakkravet successivt i stor udstrækning er taget højde for
proportionalitetsprincippet. Herved vil behovet for individuelle vurde-
ringer af proportionaliteten blive mindsket, men proportionalitetsbe-
tragtninger skal fortsat inddrages i den konkrete vurdering. Med det
foreslåede sikres der således en forudsigelighed for erhvervet og for
miljøet.
…

Ad spørgsmål 6.1
Hvorvidt en revurdering kan give anledning til at husdyrbrug bliver lukket
er ikke behandlet af lovforslaget i sig selv. Følgerne af en revur-dering
adskiller sig ikke fra den følge af en revurdering, som kan ske for
virksomheder i medfør af godkendelse meddelt efter miljøbeskyttel-
sesloven. En lukning af husdyrbrug må dog formodes i de allerfleste til-
fælde at være unødig bebyrdende og dermed næppe vil opfylde de al-
mindelige bestemmelser om proportionalitet.
…

Ad spørgsmål 6.4
Jf. svar på spørgsmål 5.1 vil totaldepositionskravet skulle være opfyldt
efter en frist, som fastlægges konkret ved revurderingen i den enkelte sag,
uanset niveauet for BAT. En fastsættelse af fristen for opfyldelse af de
ændrede ammoniakdepositionskrav vil skulle inddrage almindelige



21

forvaltningsmæssige hensyn og herunder proportionalitetsprincippet. Heri
vil også indgå en rimelig økonomisk afskrivningsperiode for eksi-sterende
anlæg. Det må antages, at fristen vil kunne fastsættes til en frist, der
rækker udover de 8 år, som følger af den almindelige frist for revurdering.
Dette skal ses på baggrund af, at der efter miljøbeskyttel-seslovens er
praksis for at der fastlægges en frist for kravopfyldelse i sådanne tilfælde,
som således videreføres for så vidt angår husdyrbrug. Det vil være
normalt, at der for eksisterende anlæg sker en beregning af denne tidsfrist
blandt andet ud fra de almindelige afskrivningsprincip-per.”

Miljøministeren har ved breve af 10. december 2010 besvaret en række spørgs-mål
fra Miljø- og Planlægningsudvalget til forslag om ændring af lov om miljø-
godkendelse m.v. af husdyrbrug:

”…
Spørgsmål 47 (L 12)
…

Svar
…

Som anført i Kammeradvokatens redegørelse kan det ikke udelukkes, at
de nye ammoniakkrav – f.eks. i forbindelse med revurdering af eksiste-
rende godkendelser – potentielt ville kunne ramme enkelte husdyrbrug
særligt intensivt. Som det fremgår af bl.a. lovforslagets afsnit 3.1.2.2. er
der imidlertid taget højde herfor i forslaget, bl.a. ved at de nye ammo-
niakkrav indfases successivt. Herudover forudsættes det, at kommu-nerne
ikke stiller vilkår, der er uforholdsmæssigt intensive (uproportio-nale) for
et husdyrbrug, i forbindelse med en revurdering af husdyr-brugets
miljøgodkendelse.
…”

”…
Spørgsmål 49 (L 12)
…

Svar
Såfremt husdyrbrug de seneste år har investeret i nærheden af ammo-
niakfølsom natur, især i Natura 2000-områderne, har de haft kendskab til,
at evt. fremtidige udvidelser vil blive mødt med krav til ammoni-
akpåvirkningen af disse naturområder.

Eksisterende husdyrbrug vil kunne fortsætte produktionen, og ved re-
vurderingerne vil krav til reduktion af ammoniakpåvirkningen skulle følge
proportionalitetsprincippet, jf. besvarelsen af spørgsmål 6, ad. 6.4. Se
endvidere besvarelsen af spørgsmål 47 og 50.

Jeg vil også gerne understrege, at der allerede med den eksisterende lov er
en ammoniakregulering i forhold til sårbare naturområder gennem de
gældende bufferzonebestemmelser, der trådte i kraft d. 1. januar 2007. En
ammoniakregulering i forhold til sårbare naturområder er så-



22

ledes allerede nu kendt af erhvervet. Endelig skal der henvises til, at det er
fastslået af Miljøklagenævnet, at det er nødvendigt at inddrage den totale
deposition af ammoniak og ikke kun merpåvirkningen i miljø-vurderingen
i forhold til beskyttelse af sårbare Natura 2000-områder.
…”

”…
Spørgsmål 50 (L 12)
…

Svar
Proportionalitet i forbindelse med vurderingen af BAT, herunder fast-
sættelse af tidsfrister, er en konkret vurdering i det enkelte tilfælde.
Myndigheden skal fastlægge et niveau og en tidshorisont, så teknologi-
erne ved implementering ikke bliver unødigt dyre. De konkrete krav skal
stilles på en måde, så teknologierne kan implementeres efterhån-den som
renere teknologi kan erstatte ældre udstyr, hvor levetiden er overskredet.
Der vil blive udfærdiget retningslinjer til brug for kom-munernes
administration.

Ved afskrivningsperiode forstås levetiden for anlægget. Staldanlægget er
den største enkeltstående anlægsinvestering for et husdyrbrug, og har en
levetid på cirka 15-20 år. Indenfor 15-20 år vil anlægget typisk være så
nedslidt, at der skal foretages en renovering, der vil være så omfattende, at
den vil være godkendelsespligtig. Det er hensigten at lægge anlæggets
levetid til grund som en klar rettesnor for kommuner-ne ved vurdering af
proportionalitet. En vurdering af levetiden for dis-se bygninger, kræver i
højere grad teknisk og faglig indsigt end regn-skabsmæssig forståelse. Det
vurderes derfor, at myndighederne ikke skal have særlige
regnskabsmæssige kompetencer for at løfte opgaven vedrørende
anlæggets levetid.

Hensigten med ammoniakreglerne er bl.a., at husdyrbrug, der ligger
uhensigtsmæssigt placeret, skal have god tid til at finde egnede place-
ringer for videre udvikling af deres produktion.

Det er afgørende for mig, at de få husdyrbrug, der vil opleve en skær-pet
regulering har god tid til at indstille sig. Tidspunktet for fastsættel-sen af
kravet om totaldeposition vil derfor kunne tilpasses husdyrbru-gets
teknologiske muligheder og levetid på staldanlæggene.”

Af den dagældende husdyrgodkendelsesbekendtgørelse, bekendtgørelse nr. 1261 af
29. november 2019, § 39 fremgår:

”Godkendelser af IE-husdyrbrug tages op til revurdering og ajourføres om
nødvendigt af hensyn til udviklingen i den bedste tilgængelige tek-nik.
Ved revurderingen skal det sikres, at kravene i § 25, jf. bilag 3, pkt. A, og
i §§ 26, 27, 35 og § 36, stk. 1, nr. 9-13, overholdes.

Stk. 2. Husdyrbrug, der er godkendt efter § 11 i lov om miljøgodkendel-se
m.v. af husdyrbrug, skal alene revurderes, såfremt husdyrbruget ik-ke
lever op til krav om totaldeposition for ammoniak efter §§ 26 og 27,



23

og revurderingen omfatter alene dette forhold. Tilsvarende gælder
husdyrbrug, der er godkendt efter § 12 i lov om miljøgodkendelse m.v. af
husdyrbrug eller efter kapitel 5 i lov om miljøbeskyttelse, og som ik-ke er
IE-husdyrbrug. Kommunalbestyrelsen træffer afgørelse om, hvor-vidt
godkendelsen skal tages op til revurdering, eller om kravet om re-
vurdering kan frafaldes, jf. krav om totaldeposition for ammoniak efter §§
26 og 27. I sager, hvor kravet om revurdering ikke frafaldes, skal der ske
revurdering efter reglerne i stk. 7.

Stk. 3. Kommunalbestyrelsen foretager den første regelmæssige revur-
dering, når der er forløbet 8 år fra det tidspunkt, hvor husdyrbruget første
gang blev godkendt, og herefter hvert 10. år.
…

Stk. 7. For husdyrbrug, der på tidspunktet for revurderingen ikke lever op
til krav om totaldeposition for ammoniak efter §§ 26 og 27, skal
kommunalbestyrelsen ved revurderingen sikre, at disse krav overhol-des,
og at de nødvendige vilkår meddeles som påbud, jf. § 39, jf. § 41, i
husdyrbrugloven, herunder ved anvendelse af den bedste tilgængelige
teknik på tidspunktet for revurderingen. Såfremt kommunalbestyrelsen
ikke finder grundlag for at påbyde totaldepositionskravet opfyldt på
tidspunktet for revurderingen, skal kommunalbestyrelsen fastsætte en frist
for kravets overholdelse under hensyn til den forventede restleve-tid for
husdyrbrugets staldanlæg.
…”

Af de almindelige bemærkninger i forslaget til lov om ændring af lov om miljø-
godkendelse m.v. af husdyrbrug m.fl. (Folketingstidende 2016-17, tillæg A, lov-
forslag nr. L 114, side 71, 1. spalte), senere lov nr. 204 af 28. februar 2017, frem-
går blandt andet:

”I forlængelse af lov nr. 122 af 23. februar 2011 om ændring af lov om
miljøgodkendelse m.v. af husdyrbrug, er der på denne baggrund fast-lagt i
husdyrgodkendelsesbekendtgørelsens bilag 3 A, pkt. 5, at total-
depostionskravet skal opfyldes ved påbud om ny teknologi i tilknyt-ning
til revurderingen. Såfremt dette ikke umiddelbart kan lade sig gø-re, kan
der fastsættes en frist, der typisk sættes til 15 til 20 år, eller i sær-lige
tilfælde helt op til 30 år efter staldanlæggene er etableret.”

Af miljøministerens svar af 27. april 2021 på spørgsmål nr. 1170 fremgår blandt
andet:

”Totaldepostionskravet blev indført med den ændring af lov om miljø-
godkendelse mv. af husdyrbrug, der trådte i kraft i 2011 (lovforslaget L12
Folketinget 2010-11 (1. samling). Husdyrbrug, der på dette tids-punkt
ikke overholdt kravene, kunne fortsætte den hidtidige, lovlige drift.
Såfremt husdyrbruget udvides eller ændres efter lovens ikraft-træden, skal
kravet overholdes, evt. over en årrække.
Totaldepositionskravene til kategori 1- og 2-natur skal også iagttages ved
revurdering af godkendelser. Den regelmæssige revurdering skal ske
første gang efter 8 år og herefter hvert 10. år. I situationer, hvor der



24

ikke kan peges på proportionale krav om ammoniakreducerende tekno-
logi, kan der gives en frist for kravets overholdelse under hensyn til den
forventede restlevetid for husdyrbrugets staldanlæg.

I betænkningen til L12 Folketinget 2010-11 (1. samling) afsnit 3.3, blev
det i forhold til staldenes levetid angivet, at den typiske levetid for et
staldanlæg er 15-20 år, men at det i den konkrete situation vil blive
overvejet, om den typiske levetid i visse situationer bør forlænges op til
25-30 år, efter staldanlæggene er etableret, for at tage hensyn til allerede
foretagne investeringer på tidspunktet for lovens ikrafttrædelse. Dette er
indarbejdet i Miljøstyrelsens vejledning på området. Der kan således gå
op til 30 år fra anlægstidspunktet af stalden, inden husdyrproduk-tionen
skal overholde totaldepositionskravet.

Baggrunden for, at totaldepositionskravet skal overholdes i revurde-
ringssager, skal bl.a. findes i habitatdirektivet. Habitatdirektivets artikel 6,
stk. 2 vedrører eksisterende aktiviteter og forpligter medlemsstaterne til at
træffe passende foranstaltninger for at undgå forringelse af natur-typerne
og levestederne for arterne i Natura 2000-områderne, samt for-styrrelser
af de arter, for hvilke områderne er udpeget. Dermed følger en forpligtelse
til at undgå forringelser, herunder i forhold til evt. eksi-sterende
belastning.
…

Et bærende princip ved indførelse af totaldispositionskravet var, at man
ønskede en strukturudvikling, hvor udviklingen sker i områder, hvor der
er bedre plads til husdyrproduktion, idet man herved over tid sik-rer, at de
uhensigtsmæssigt placerede husdyrbrug nedlægges. Der står et bredt
flertal bag reglerne, og jeg mener, at reglerne som de ser ud nu sikrer, at vi
både overholder vores direktivforpligtelser samtidig med, at der tages
hensyn til landmandens retssikkerhed via revurderingsreg-lerne, som
beskrevet ovenfor.”

Anbringender
Sagsøger har gjort gældende, at klagenævnets afgørelse reelt medfører en
tvangsmæssig nedlukning af husdyrbruget på ejendommen Adresse i By ved
udgangen af 2021. Der er tale om et meget inten-sivt indgreb, og der må derfor
stilles betydelige krav til hjemlens klarhed.

Fastsættelsen af fristen for overholdelse af kravet om maksimal totaldeposition for
ammoniak skal ske med udgangspunkt i husdyrgodkendelsesbekendtgørel-sens §
39, stk. 7, som efter en almindelig sproglig fortolkning må forstås således, at
skønnet over den forventede restlevetid skal omfatte den tid, som staldan-lægget
faktisk har tilbage på tidspunktet for revurderingen.
 
Det følger desuden af ordene ”under hensyn til” , at restlevetiden ikke er det eneste
relevante krite-rie ved fastsættelsen af fristen, og at der skal foretages en konkret
og individuel vurdering ud fra relevante saglige hensyn i det enkelte tilfælde. Det
fremgår tilsvarende klart af forarbejderne til lov nr. 122 af 23. februar 2011, at der
altid skal foretages en konkret og individuel vurdering ved fastlæggelse af fristen,



25

hvor proportionalitet skal inddrages. Dette er yderligere understreget i hø-
ringsnotatet til lovforslaget og ministerens svar på spørgsmål 6, 47, 49 og 50 som
led i det lovforberedende arbejde.

Klagenævnet har anvendt den normale afskrivningsperiode fra tidspunktet for
staldenes etablering som en absolut tidsfrist, hvilket ikke har hjemmel i lovgiv-
ning, forarbejder eller bekendtgørelse. Indholdet af Miljøstyrelsens vejledning kan
heller ikke føre til, at klagenævnet kan undlade at foretage en konkret og
individuel vurdering med inddragelse af proportionalitetsprincippet. Hvis vej-
ledningen skal fortolkes som indeholdende en absolut frist for opfyldelse af to-
taldispositionskravet på 15-20 år (og maksimalt 30 år) fra staldenes etablerings-
tidspunkt, holder vejledningen sig ikke inden for de rammer, der er fastsat i
husdyrgodkendelsesbekendtgørelsen og forarbejderne til husdyrbrugloven. Det har
heller ikke hjemmel i bekendtgørelse eller forarbejder, når det fremgår af
vejledningen, at den normale afskrivningsperiode på 15-20 år alene kan fraviges i
”helt særlige situationer” .

Klagenævnet har ikke foretaget en proportionalitetsvurdering med inddragelse af
blandt andet den gennemførte renovering af staldanlæggene og muligheden for
implementering af tilgængelig ammoniakreducerende teknologi. Renove-ringen
må nødvendigvis indgå i den individuelle vurdering, idet løbende renovering har
stor betydning for staldenes fysiske stand og dermed for stal-danlæggenes faktiske
restlevetid og økonomiske værdi. Det fremgår ikke af forarbejderne, at kravene til
maksimal totaldeposition kan medføre lukning af husdyrbrug med staldanlæg, der
er i god fysisk stand. Det er derimod forudsat, at proportionalitetsvurderingen vil
værne imod dette.

Sagsøger har ikke haft god tid og gode muligheder for at indrette sig på reglerne
om maksimal totaldeposition for ammoniak. Han var ved overtagelsen af
husdyrbruget og ved gennemførelsen af renoveringen af staldanlæggene ikke
bekendt med, at der var kategori 1-natur på naboens grund.

Klagenævnet har gjort gældende, at afgørelsen af 18. december 2020 er lovlig og
gyldig. Afgørelsen er ikke truffet på et mangelfuldt eller fejlagtigt grundlag, og
den er ikke behæftet med mangler, som medfører ugyldighed.

Totaldepositionskravet for ammoniak til visse naturkategorier blev indført i
husdyrbrugloven i 2011 med henblik på blandt andet opfyldelse af Danmarks
forpligtelser efter habitatdirektivet. Kravet skulle indfases på eksisterende hus-
dyrbrug over en årrække i forbindelse med tilladelser, godkendelser og revur-
deringer.

En almindelig sproglig fortolkning af husdyrgodkendelsesbekendtgørelsens §



26

39, stk. 7, kan ikke føre til, at myndigheden ved fastsættelse af fristen for opfyl-
delse af totaldispositionskravet skal tage hensyn til den levetid, som staldan-lægget
havde tilbage ud fra anlæggets tilstand på tidspunktet for revurderin-gen. Der er
ikke i bekendtgørelsen holdepunkter for, at den forventede restleve-tid skal forstås
på anden måde end forudsat i forbindelse med vedtagelsen af lov nr. 122 af 23.
februar 2011. Staldanlæggenes restlevetid skal således vurde-res ud fra deres
etableringstidspunkter, medmindre der er gennemført en renovering, som kan
sidestilles med en nyetablering, hvor selve renoveringen er godkendelsespligtig.

Miljøstyrelsens vejledning holder sig indenfor de rammer, der er givet i hus-
dyrbekendtgørelsen og forarbejderne til husdyrbrugloven. Sagsøger er i øvrigt reelt
blevet stillet bedre, end vejledningen indikerer, idet staldanlæggene ved
klagenævnets afgørelse var henholdsvis 48 år og 28 år.

Fristen for overholdelse af kravet om maksimal totaldeposition for ammoniak til
kategori 1-natur er fastsat ud fra en konkret vurdering af den forventede rest-
levetid for husdyrbrugets staldanlæg. Restlevetiden af Sagsøgers husdyrbrug skal
regnes fra etableringen af staldene, da der ikke siden er gennemført
godkendelsespligtige renoveringer. Da levetiden for staldanlæg-gene regnet fra
etableringen kan fastsættes til 15-20 år, og da staldanlæggene dermed i
husdyrbruglovens forstand var udtjente på tidspunktet for klagenæv-nets afgørelse,
har klagenævnet med rette bestemt, at kravet om maksimal to-taldeposition for
ammoniak skal overholdes ved udgangen af 2021. Afgørelsen er udtryk for, at
klagenævnet konkret ikke fandt grundlag for at forlænge fri-sten for at efterkomme
totaldepositionskravet ud over den normale afskriv-ningsperiode.

Det er allerede på baggrund af staldanlæggenes alder proportionalt at kræve
opfyldelse af totaldepositionskravet ved udgangen af 2021. Sagsøger har haft god
tid og gode muligheder for at indrette sig på de gæl-dende regler. Det er ikke
uproportionalt, at udtjente husdyrbrug må nedlægges af hensyn til naturen, ligesom
det ikke er uproportionalt, at der ikke kan tages hensyn til investeringer, der er
foretaget efter lovens ikrafttrædelse.

Landsrettens begrundelse og resultat
Da Sagsøger i 2014 overtog husdyrbruget på ejendom-men Adresse i By, var
bedriften omfattet af en miljøgodkendelse, som gav 8 års retsbeskyttelse fra
meddelelsen den 24. oktober 2007. Der er enighed om, at husdyrbruget ikke
overholdt de gældende krav om maksimal totaldeposition for ammoniak til
kategori 1-natur på tidspunktet for kommu-nens første regelmæssige revurdering
af miljøgodkendelsen den 16. august 2019. Sagen angår, om det er i strid med
lovgivningen, at klagenævnet har fast-sat fristen således, at husdyrbruget skal
opfylde kravet til ammoniakdeposition



27

ved udgangen af 2021.

Totaldepositionskravet for ammoniak til visse naturkategorier blev indført ved lov
nr. 122 af 23. februar 2011 om ændring af lov om miljøgodkendelse m.v. af
husdyrbrug. Ændringsloven trådte i kraft den 15. marts 2011 og dermed flere år
inden Sagsøgers overtagelse af husdyrbruget. Lovæn-dringen medførte en
betydelig skærpelse af beskyttelsesniveauet med hensyn til afsætning af ammoniak
til blandt andet kategori 1-natur områder. Det frem-går af de almindelige
bemærkninger til lovforslaget, at ændringen skete som led i udmøntningen af
Aftale om Grøn Vækst og som bidrag til opfyldelsen af blandt andet dele af EF-
habitatdirektivet, og af notat vedrørende høringssvar til lovforslaget, som blev
sendt i høring ved brev af 7. december 2009, fremgår blandt andet, at det med
totaldepositionskravene er Miljøministeriets hensigt at udfase husdyrproduktioner
med eksisterende store negative påvirkninger af værdifuld sårbar natur, herunder
naturtyper, som er omfattet af habitatdirekti-vet, og at producenterne alternativt må
indføre den fornødne miljøteknologi. Det fremgår endvidere af de almindelige
bemærkninger til lovforslaget, at to-taldepositionskravet vil blive gennemført i
forbindelse med godkendelser, tilla-delser og revurderinger.

De nærmere regler om, hvordan sager om revurdering skal behandles, er fastsat i
husdyrgodkendelsesbekendtgørelsen og i Miljøstyrelsens vejledning. I be-
tænkning afgivet af Miljø- og Planlægningsudvalget den 3. februar 2011 over
forslag til lov om ændring af lov om miljøgodkendelse m.v. af husdyrbrug er det
forudsat, at de nærmere retningslinjer for, hvordan fristen for opfyldelse af
totaldepositionskravet skal fastsættes ved revurderinger, vil blive fastsat i vej-
ledningen.

Det fremgår af husdyrgodkendelsesbekendtgørelsens § 39, stk. 7 (nu stk. 8), at
kravet om maksimal totaldeposition for ammoniak skal overholdes fra revurde-
ringstidspunktet, men at der kan fastsættes en frist for kravets opfyldelse, så-fremt
kommunalbestyrelsen ikke finder grundlag for at påbyde totaldeposi-tionskravet
opfyldt på tidspunktet for revurderingen. I bestemmelsen er der således hjemmel
til, at der kan træffes afgørelse om, at husdyrbruget skal over-holde kravet til
ammoniakdeposition allerede fra revurderingstidspunktet.

Det følger af Miljøstyrelsens vejledning, at der ved fristens fastsættelse skal ta-ges
udgangspunkt i den forventede levetid for staldanlæggene på normalt 15-20 år fra
etableringstidspunktet, og at der i nogle få og helt særlige situationer kan ske
forlængelse af fristen i op til 30 år, efter staldanlæggene er etableret.

Efter ordlyden af husdyrgodkendelsesbekendtgørelsens § 39, stk. 7 (nu stk. 8),
sammenholdt med forarbejderne, betænkningen og miljøministerens svar af 10.
december 2010 på spørgsmål 50 fra Miljø- og Planlægningsudvalget finder



28

landsretten, at de retningslinjer for fristens fastsættelse, som fremgår af Mil-
jøstyrelsens vejledning, ikke går videre, end hvad der er hjemmel til. Det er så-
ledes i overensstemmelse med lovens formål at lægge vægt på tidspunktet for
etableringen af staldanlæggene. Landsretten har herved også lagt vægt på, at
formålet med loven vil blive modvirket, hvis ikke-godkendelsespligtigt renove-
ringsarbejde, der er foretaget på staldanlæggene efter lovens ikrafttrædelse, skal
føre til en længere frist og dermed bevirke, at driften kan fortsætte uændret,
selvom kravet for maksimal totaldeposition ikke er opfyldt.

Der er derfor ikke grundlag for at fastslå, at klagenævnets afgørelse, som er truffet
efter de retningslinjer, som fremgår af Miljøstyrelsens vejledning, ikke har
hjemmel.

Landsretten finder heller ikke grundlag for at fastslå, at klagenævnet ikke har
foretaget en konkret og individuel vurdering med inddragelse af proportionali-
tetsprincippet. Der er herved lagt vægt på blandt andet, at det fremgår af afgø-
relsen, at klagenævnet ud over staldanlæggenes alder har lagt vægt på oplys-
ningerne om staldenes stand, størrelse, fleksibilitet, karakter og kvalitet, lige-som
det fremgår, at oplysningerne om den gennemførte renovering er inddra-get, men
efter klagenævnets vurdering ikke kan føre til et andet resultat.

Herefter og da det, som Sagsøger i øvrigt har anført, ikke kan medføre, at
klagenævnets afgørelse af andre grunde skal ophæves, tager landsretten
klagenævnets frifindelsespåstand til følge.

Efter sagens udfald skal Landbrug og Fødevarer F.m.b.A i sagsomkostninger
betale 200.000 kr. til klagenævnet. Beløbet er til dækning af udgifter til advokat-
bistand inkl. moms. Ud over sagens værdi er der ved fastsættelsen af beløbet taget
hensyn til sagens betydning, omfang og forløb, herunder hovedforhand-lingens
varighed.

THI KENDES FOR RET:

Miljø- og Fødevareklagenævnet frifindes.

I sagsomkostninger skal Landbrug og Fødevarer F.m.b.A som mandatar for
Sagsøger inden 14 dage betale 200.000 kr. til Miljø- og Fødevareklagenævnet.
Beløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.