Denne sag vedrører prøvelse af to forhold i Ankenævnet for Patienterstatningens afgørelse, om henholdsvis den tidsmæssige periode for tabt arbejdsfortjeneste samt om forrentningstidspunkt for... Vis mere
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Erstatning uden for kontrakt;
Forvaltningssag;
Sager med en værdi over 1 mio kr.;

/

ØSTRE LANDSRET
DOM

afsagt den 3. marts 2023

Sag BS-1325/2022-OLR
(19. afdeling)

Sagsøger
(advokat Karsten Høj)

mod

Ankenævnet for Patienterstatningen
(advokat Christina Steen)

Landsdommerne Tine Egelund Thomsen, Lone Kerrn-Jespersen og Anne-Sophie
Abel Lohse (kst.) har deltaget i sagens afgørelse.

Sagen er anlagt ved Retten i Lyngby den 8. november 2021. Ved kendelse af 12.
januar 2022 er sagen henvist til behandling ved landsretten efter retsplejelovens §
226, stk. 1.

Sagen angår prøvelse af to forhold i afgørelse truffet af Ankenævnet for Patien-
terstatningen den 17. juni 2021. Det første forhold angår den tidsmæssige ud-
strækning af retten til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste. Det er herunder
spørgsmålet, om Patienterstatningens forvaltningsretlige genoptagelse af en
afgørelse om afslag på erhvervsevnetabserstatning har medført, at retten til tabt
arbejdsfortjeneste først er ophørt på det tidspunkt, hvor Patienterstatningen traf ny
afgørelse og fandt, at der var ret til erhvervsevnetabserstatning, eller om Pa-
tienterstatningen på tidspunktet for den første afgørelse havde et forsvarligt
grundlag for at træffe afgørelse om at tilkende erstatning for erhvervsevnetab,
således at retten til tabt arbejdsfortjeneste ophørte på tidspunktet for den første
afgørelse. Det andet forhold angår forrentningstidspunktet for erstatningen for
erhvervsevnetab. Det er herunder spørgsmålet, om der i en periode, hvor der er



/

2

krav på tabt arbejdsfortjeneste, kan kræves forretning af erhvervsevnetabser-
statning.

Påstande
Sagsøger har nedlagt påstand om, at 1) Anke-nævnet for Patienterstatningen
tilpligtes at anerkende, at han er berettiget til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste
frem til den 14. januar 2021, og 2) Anke-nævnet for Patienterstatningen tilpligtes
at anerkende, at hans erstatning for erhvervsevnetab skal forrentes fra den 4.
august 2019.

Sagsøgte, Ankenævnet for Patienterstatningen, har påstået frifindelse.

Værdien af påstand 1 er opgjort til 1.365.000 kr., og værdien af påstand 2 er op-
gjort til ca. 290.000 kr., i alt ca. 1.655.000 kr.

Sagsfremstilling
Sagsøger (herefter Sagsøger) blev i marts 2015 diagno-sticeret med multipel
sklerose. I forbindelse med en undersøgelse af blæren på Gentofte Hospital den 17.
maj 2018 pådrog han sig en urinvejsinfektion.

På skadestidspunktet var Sagsøger i fuldtidsbeskæftigelse, men han blev herefter
sygemeldt med fuld løn, indtil han fratrådte sin stilling med udgangen af januar
2019.

Den 20. oktober 2018 anmeldte Sagsøger skaden til Patienterstatningen, og af hans
anmeldelse fremgår følgende beskrivelse af hans gener:

”Efter indlæggelse med galopperende infektionstal d. 19/5-18 på Hille-rød
Hospital er jeg fuldstændigt lammet. Jeg behandles med antibiotika for at
slå infektionen (E-Coli) ned. Efter 1 uges indlæggelse på Infek-
tionsmedicinsk Afdeling (stue 16) overføres jeg til indlæggelse på Tra-
nehaven i Gentofte Kommune for yderligere behandling og genoptræ-
ning. Jeg er fortsat indlagt til rehabilitering og genoptræning på 5. må-
ned. Jeg har således siden indlæggelsen i maj måned haft begrænset
samvær med min hustru og børn samt familien i øvrigt. Jeg har fortsat
ikke genvundet min evne til at stå og gå. Jeg er fortsat afhængig af per-
sonlig pleje til toiletbesøg, bad og påklædning. Jeg er pt. 100% afhængig
af kørestol. Forud for infektionen på Gentofte Hospital kunne jeg stå, gå
med rollator, foretage forflytninger uden problemer, og jeg kunne klare
hverdagen uden personlig pleje. Jeg benyttede rullestol, dog uden at være
helt afhængig af den.”

Den 4. juli 2019 blev han tilkendt førtidspension med virkning fra den 1. august
2019.



/

3

Den 5. september 2019 anerkendte Patienterstatningen, at urinvejsinfektionen var
en skade omfattet af lov om klage- og erstatningsadgang inden for sund-
hedsvæsenet, jf. lovens § 20, stk. 1, nr. 4. Patienterstatningen vurderede, at
Sagsøger havde et forudbestående varigt mén på 50 %, og at behandlingsskaden,
der havde bevirket fuldstændig ophævet gangfunktion, medførte et yderligere
varigt mén på 25 %. Patienterstatningen traf samtidig en foreløbig afgørelse om
godtgørelse for svie og smerte og vedlagde et erhvervsevnetabsskema med an-
modning om, at Sagsøger udfyldte dette og returnerede det.

Patienterstatningen traf den 19. maj 2020 afgørelse om erstatning for tabt ar-
bejdsfortjeneste, yderligere godtgørelse for svie og smerte, yderligere varigt mén
og erstatning for erhvervsevnetab. Af afgørelsen fremgår bl.a.:

”Tabt arbejdsfortjeneste efter erstatningsansvarslovens § 2 (…)

Erstatningsperiode 1. februar 2019 - 31. juli 2019
…

Der ydes erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, hvis det er dokumente-ret,
at skadelidtes indtægt i en periode har været lavere, end den ville have
været, hvis behandlingsskaden ikke var sket.

Vi vurderer, at der er grundlag for at yde erstatning for tabt arbejds-
fortjeneste som følge af den anerkendte behandlingsskade. Vi har ved
afgørelsen lagt vægt på følgende:

Dine erhvervsmæssige og helbredsmæssige forhold:
Det fremgår af sagen, at du siden 1998 har arbejdet som Snr. Key Ac-
count Manager hos Virksomhed ApS.

I marts 2015 blev du diagnosticeret med multipel sclerose. De følgende år
oplevede du et stort fysisk funktionstab som følge af sygdommen. Der
skete en gradvis forværring af din gang, du fik tiltagende spasmer, og du
oplevede vandladningstrang og inkontinens.

Op til behandlingsskadens indtræden i maj 2018 arbejdede du fuld tid i dit
arbejde hos Virksomhed ApS. Du har oplyst, at dette kunne lade sig gøre,
da din arbejdsgiver strakte sig langt, for at beholde dig i din stilling.

Som følge af behandlingsskaden fik du et attak, der medførte en væ-
sentlig forværring af din tilstand, således at din gangfunktion blev fuld-
stændig ophævet. Du har siden været fast kørestolsbruger og hverken
kunnet gå eller stå.

Du var sygemeldt fra dit job hos Virksomhed ApS fra behandlingsskadens
indtræden i maj 2018 og frem til, at du blev opsagt med effekt fra 1. fe-
bruar 2019, dog med en midlertidig periode fra september 2018 til janu-ar
2019, hvor du arbejdede cirka 15 timer om ugen.



/

4

Du blev efter din fratrædelse afklaret kommunalt, og i august 2019
overgik du til førtidspension.

Forud for behandlingsskaden havde du mindre problemer med funk-
tionen i dine hænder, og i tiden op til pensionstilkendelsen i 2019 skete
der en forværring heraf.

Det fremgår således af det foreliggende materiale, at du i december 2016
havde føleforstyrrelser i højre hånd og underarm, men god hånd-funktion.
I efteråret 2017 blev du beskrevet med lette problemer med finmotorikken
i højre hånd og spasmer i højre arm, som er til stede på alle tidspunkter af
døgnet. I september 2017 havde du nedsat kraft i begge arme, summen i
højre hånd og nedsat finmotorik i begge hænder. I august 2018 – efter
behandlingsskadens indtræden – var dine hænder ifølge de lægelige
oplysninger på sagen tilbage i habitualtilstanden, og det blev noteret, at du
ingen problemer havde med håndmotorikken, men at du havde uændrede
føleforstyrrelser. I marts 2019 havde du diskret kraftnedsættelse i højre
arm. I forbindelse med din kommunale udredning blev det i maj 2019
noteret, at du havde konstant summen i begge arme, især højre, hvor du
ikke havde nogen finmotorik. I juni 2019 oplyste din praktiserende læge
til brug for den kommunale afkla-ring, at du ikke kunne holde på en
kuglepen eller betjene en computer.

Vurdering af, om betingelserne for at yde erstatning for tabt arbejds-
fortjeneste er opfyldt:
Det er vores vurdering, at behandlingsskaden var årsag til, at du blev
sygemeldt i maj 2018.

Det er imidlertid vores vurdering, at du heller ikke uden behandlings-
skaden havde kunnet fortsætte dit arbejde i Virksomhed ApS. Vi vurderer
således, at udviklingen i din sclerose uafhængigt af behandlingsskaden
havde betydet, at du i løbet af sommeren 2018 havde været nødsaget til at
stoppe med at arbejde og være endt på førtidspension.

Vi har lagt vægt på, at udviklingen af din sclerose påvirkede funktionen i
din hænder i en grad, så du forud for pensionstilkendelsen ikke læn-gere
kunne betjene en computer.

Da dine hænder i august 2018 – tre måneder efter behandlingsskadens
indtræden – var tilbage i samme tilstand som før behandlingsskaden,
vurderes den efterfølgende forværring af funktionen i dine hænder frem til
sommeren 2019 at skyldes en udvikling af din sclerosesygdom, som ikke
skyldes behandlingsskaden. Denne udvikling i sygdommen vurderes
således med overvejende sandsynlighed at ville være sket selv uden
behandlingsskaden.

Funktionsnedsættelsen i dine hænder vurderes i sig selv at være ar-
bejdshindrende i et omfang, så du i løbet af sommeren 2019 ville have
ophørt med at arbejde og være gået på førtidspension også uden den
mistede stand- og gangfunktion.

Da behandlingsskaden var årsag til din sygemelding fra maj 2018 og
frem, har vi fundet grundlag for at erstatte dit midlertidige indtægtstab



/

5

fra behandlingsskadens indtræden og frem til tilkendelsen af førtids-
pension 1. august 2019.
…

Varigt mén efter erstatningsansvarslovens § 4 (…)
…

Ved vores afgørelse af 5. september 2019 fastsatte vi dit varige mén som
følge af behandlingsskaden til 25 %.

Vi vurderede dog samtidig, at du selv uden behandlingsskaden med meget
høj grad af sandsynlighed ville være endt i samme tilstand inden for en
årrække på mindre end 4 år som følge af din sclerosesygdom. Vi nedsatte
derfor din godtgørelse for varigt mén med 1/3 svarende til 65.141 kr.
…
Vi har forelagt sagen for vores neurologiske lægekonsulent igen og
vurderer nu, at det ikke er tilstrækkeligt sandsynligt, at du inden for en
årrække på 4 år ville være endt i samme tilstand som i dag. Der er der-for
ikke grundlag for at nedsætte din godtgørelse for varigt mén.
…

Erhvervsevnetab efter erstatningsansvarslovens § 5, …

Der ydes erstatning for erhvervsevnetab, hvis behandlingsskaden va-rigt
har nedsat evnen til at skaffe sig indtægt ved arbejde. Spørgsmålet om
erhvervsevnetab er en økonomisk vurdering. Det er ikke i sig selv
tilstrækkeligt, at funktionsevnen er nedsat som følge af skaden. Det er
derimod en betingelse, at skadens følger har medført en fremtidig, va-rig
indtægtsnedgang eller en væsentlig nedsættelse af evnen til at udfø-re
arbejde i hjemmet eller andet særligt arbejde.

Når patienten forud for behandlingsskadens indtræden var syg, skal det
vurderes, hvorvidt denne lidelse i sig selv ville have nedsat er-
hvervsevnen inden for kort tid.

Hvis det vurderes, at patienten også uden behandlingsskaden ville væ-re
endt i samme erhvervsmæssige situation, inden der træffes afgørelse om
erhvervsevnetab, er der ikke et fremtidigt indtægtstab, og der kan derfor
ikke tilkendes erstatning for erhvervsevnetab.

Selv om du forud for behandlingsskaden arbejdede fuld tid trods din
sclerosesygdom, er det vores vurdering, at du også uden behandlings-
skaden i løbet af sommeren 2019 ville være stoppet med at arbejde og
have fået tilkendt førtidspension. Der kan derfor ikke tilkendes erstat-ning
for erhvervsevnetab.

Vi har ved vurderingen lagt vægt på dine helbredsmæssige og
erhvervsmæssige oplysninger som beskrevet oppe under afsnittet om tabt
arbejdsfortjeneste.

Behandlingsskaden medførte en væsentlig forværring i din tilstand, da du
mistede din stand- og gangfunktion. Din sclerosesygdom har dog



/

6

uafhængigt heraf udviklet sig, således at du forud for pensionstilken-
delsen havde så nedsat funktion i dine hænder, at du ikke længere kun-ne
betjene en computer. Finmotorikken i højre hånd var også påvirket,
således du ikke kunne holde på en kuglepen.

Funktionsnedsættelsen i dine hænder vurderes i sig selv at være så ar-
bejdshindrende, at du også uden behandlingsskaden ville være gået på
førtidspension i løbet af sommeren 2019. Vi henviser til vores begrun-
delse oppe under afsnittet om tabt arbejdsfortjeneste.

Behandlingsskaden har således ikke medført et varigt indtægtstab, og du
har derfor ikke ret til erstatning for erhvervsevnetab.”

Sagsøger påklagede afgørelsen til Ankenævnet for Patienterstatningen (her-efter
Ankenævnet). I forbindelse med, at Ankenævnet anmodede Patienterstat-ningen
om en udtalelse, besluttede Patienterstatningen den 24. august 2020 at genoptage
sagen og meddelte, at Patienterstatningen ville træffe en ny afgørel-se, der kunne
gå ud på, at den tidligere afgørelse ville blive ændret eller fast-holdt.

Den 31. august 2020 traf Patienterstatningen afgørelse om bl.a. at fastholde af-
gørelsen af 19. maj 2020 for så vidt angik helbredelsesudgifter og andet tab. Pa-
tienterstatningen ændrede endvidere sin afgørelse vedrørende tabt arbejds-
fortjeneste, idet erstatningen blev genberegnet. Endelig fremgår det af afgørel-sen,
at Patienterstatningen havde indkaldt Sagsøger til en speciallægeun-dersøgelse den
8. september 2020, og at Patienterstatningen, når resultatet af denne forelå, ville
vurdere, om der var grundlag for at ændre den tidligere vur-dering af Sagsøgers
erhvervsevnetab, ligesom Patienterstatningen ville tage stilling til, om der var
grundlag for at ændre sluttidspunktet for erstatningen for tabt arbejdsfortjeneste.

Klinisk lektor, overlæge, dr. med. Overlæge udarbejdede den 10. november 2020
en speciallægeerklæring vedrørende Sagsøger til Patienter-statningen. Af
erklæringen fremgår bl.a.:

”Konklusion
54-årig mand med primær progressiv multipel sklerose. Klienten var før
aktuelle blandet kørestolsbruger/rollatorbruger, men var i fuldt ar-bejde
inden for IT med fremmøde 3 dage om ugen. I tæt tidsmæssig re-lation til
instrumentation af urinveje i forbindelse med urodynamisk undersøgelse
fik klienten i maj 2018 en urinvejsinfektion, der udløste et attak, der
fratog klienten gangfunktion, men ikke medførte blivende forværring af
håndfunktionen.

Ifølge klienten har en lægelig udtalelse have givet udtryk for at han ”ikke
kunne bruge en PC med højre hånd” , hvilket aldrig har været korrekt,
men klienten har haft svært ved at skrive i hånden.



/

7

Objektivt findes let nedsat finmotorik, og let nedsat skrivetempo på PC-
tastatur, men der findes ingen tegn til udtrætning og ingen tegn til cog-
nitive forstyrrelser.”

Den 14. januar 2021 traf Patienterstatningen afgørelse om erstatning for er-
hvervsevnetab. Af afgørelsen fremgår bl.a.:

”Erhvervsevnetab efter erstatningsansvarslovens § 5, …
…

Ved vores afgørelse af 19. maj 2020 afslog vi, at Sagsøger havde ret til
erstatning for erhvervsevnetab.

Vi lagde ved afgørelsen vægt på oplysninger i de kommunale akter om, at
han forud for tilkendelsen af førtidspension havde fået så nedsat funktion i
sine hænder, at han ikke længere kunne betjene en computer eller holde på
en kuglepen. Vi vurderede, at dette skyldtes en udvikling i hans sclerose,
som var uafhængig af behandlingsskaden, og at han som følge af denne
udvikling også uden behandlingsskaden ville være gået på førtidspension i
løbet af sommeren 2019.

Vi har nu indhentet en speciallægeerklæring, udarbejdet af Overlæge 10.
november 2020, hvoraf det fremgår, at Sagsøger har nogenlunde normal
funktion i hænderne.

Det er således beskrevet i erklæringen, at Sagsøger har en let snurrende
fornemmelse i højre arm fra skulder til fingerspid-ser, men at der ikke er
nogen kraftnedsættelse i nogen af armene. Han har noget besvær med at
skrive med blyant/kuglepen grundet lettere nedsat finmotorik, men han
kan betjene et PC-tastatur. Der er ingen tegn til udtrætning eller kognitive
forstyrrelser.

Det er i speciallægeerklæringen endvidere beskrevet, at Sagsøger ingen
standfunktion har. Han bruger ble, men kan oftest lade vandet i en kolbe.
Alle toiletbesøg kræver hjælp til at trække hans bukser op efterfølgende.
Han laver afføring i bækkenstol, hvilket også kræver hjælp.

Det er på baggrund af oplysningerne i speciallægeerklæringen vores
vurdering, at der er grundlag for at yde erstatning for erhvervsevnetab
som følge af den anerkendte behandlingsskade.

Vi vurderer således, at behandlingsskaden har medført en væsentlig va-rig
nedsættelse af Sagsøgers erhvervsevne.

Vi har lagt vægt på, at Sagsøger – trods de væsent-lige gener, han havde
som følge af sin sclerose, herunder en meget be-grænset gangfunktion –
var i stand til at arbejde fuld tid 40 timer ugent-ligt helt op til
behandlingsskadens indtræden.

Behandlingsskaden medførte en væsentlig forværring i hans tilstand, da
han mistede sin standfunktion og den resterende del af sin gang-



/

8

funktion. Vi vurderer, at den funktionsnedsættelse, dette medførte, og det
medfølgende behov for hjælp til toiletbesøg og anvendelse af ble, var
årsag til, at Sagsøger ikke kunne vende tilbage til sit arbejde, og at han er
blevet tilkendt førtidspension.

Der er på baggrund af de nye oplysninger i sagen ikke længere grund-lag
for at konkludere, at Sagsøger også uden be-handlingsskadens indtræden
var blevet tilkendt førtidspension i som-meren 2019. Der er således ikke
grundlag for at antage, at hans sclerose uafhængigt af behandlingsskaden
aktuelt ville have udviklet sig til at være arbejdshindrende. Vi har lagt
vægt på, at han i dag har nogenlun-de normal funktion i hænderne og kan
betjene en PC. Vi vurderer der-for, at han uden behandlingsskadens følger
havde kunnet vende tilbage til sit arbejde på fuld tid.

Vi vurderer heller ikke, at der er grundlag for at konkludere, at sclero-sen
uden behandlingsskaden med høj grad af sandsynlighed havde ud-viklet
sig i et omfang, så Sagsøger inden for en 4-årig årrække var blevet
tilkendt førtidspension. Der er derfor ikke grundlag for at reducere i
erstatningen for erhvervsevnetab.

Vi har ved vurderingen heraf lagt vægt på brev af 22. januar 2020 fra
neurolog Læge, som på baggrund af Sagsøgers medicinske behandling
skønner, at Sagsøger efter 8 år ville have haft 50 % eller højere chance for
fort-sat at have gang- og standfunktion.

Erhvervsevnetabsprocenten:
Vi har fastsat Sagsøgers erhvervsevnetab som følge af behandlingsskaden
til 75 %.

Vi har ved fastsættelsen lagt vægt på, at behandlingsskaden er skyld i, at
han er blevet tilkendt førtidspension. Han har som følge af behand-
lingsskaden ingen stand- eller gangfunktion, og han har behov for pleje
døgnet igennem, herunder hjælp til toiletbesøg, madlavning, rengøring og
vasketøj.

Sagsøger er imidlertid kognitivt fuldt funktionel. Det er på denne
baggrund vores vurdering, at han stadig har en mindre resterhvervsevne
tilbage.

I den indhentede speciallægeerklæring er det endvidere beskrevet, at han
selv kører bil og selv handler ind, ligesom han sommetider tager på cafe.

Da Sagsøger arbejdede fuld tid frem til behand-lingsskadens indtræden,
må det lægges til grund, at han havde fuld er-hvervsevne forud for
behandlingsskadens indtræden, trods hans væ-sentligt nedsatte
gangfunktion.

Vi har herefter fastsat Sagsøgers erhvervsevnetab som følge af
behandlingsskaden skønsmæssigt til 75 %.
…



/

9

Erstatningen forrentes fra 4. august 2019, hvilket er månedsdagen efter, at
Sagsøger blev tilkendt førtidspension.”

Patienterstatningen traf den 29. januar 2021 afgørelse om yderligere erstatning for
tabt arbejdsfortjeneste, idet Patienterstatningen fandt, at Sagsøger var berettiget til
tabt arbejdsfortjeneste frem til den 14. januar 2021. Det fremgår af afgørelsen
bl.a., at Patienterstatningen ved afgørelsen af 14. januar 2021 havde vurderet, at
Sagsøgers tilkendelse af førtidspension kunne tilskrives den anerkendte
behandlingsskade, og at han derfor havde ret til erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste for perioden fra den 1. august 2019 og frem til afgørelsen om
erhvervsevnetab den 14. januar 2021.

Region Hovedstaden påklagede Patienterstatningens afgørelser af 14. og 29. januar
2021 til Ankenævnet.

Den 17. juni 2021 traf Ankenævnet afgørelse i sagen. Af afgørelsen fremgår bl.a.:

”AFGØRELSE

Ankenævnet for Patienterstatningen er ikke enig i Patienterstatningens
afgørelser af 19. maj 2020, 31. august 2020 og 29. januar 2021, som
derfor ændres for så vidt angår erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og er-
hvervsevnetab.

Sagsøger er berettiget til erstatning for tabt arbejds-fortjeneste i perioden
fra den 1. februar 2019 og frem til den 19. maj 2020.
…

Sagen sendes tilbage til Patienterstatningen, der skal foretage fornyet
beregning af erstatningen for tabt arbejdsfortjeneste i perioden fra den 1.
februar 2019 frem til den 19. maj 2020.

Ankenævnet ændrer også Patienterstatningens afgørelser af 19. maj 2020
og 29. januar 2021 vedrørende erstatning for erhvervsevnetab.

Behandlingsskaden har medført et erhvervsevnetab på skønsmæssigt 65
procent.

Sagen sendes tilbage til Patienterstatningen, der skal foretage fornyet
beregning af erstatningen for erhvervsevnetab.

Forfaldstidspunktet for kravet på erstatning for erhvervsevnetab æn-dres
endvidere til den 19. maj 2020.
…

Begrundelse for afgørelsen



/

10

Ankenævnet bemærker indledningsvis, at der ikke er klaget over Pa-
tienterstatningens afgørelse af 19. maj 2020 for så vidt angår godtgørelse
for varigt mén. Ankenævnet har derfor i det følgende ikke taget stilling til
denne godtgørelsespost.

Ankenævnet for Patienterstatningen er ikke enig i Patienterstatningens
afgørelser af 19. maj 2020, 31. august 2020 og 29. januar 2021, som
derfor ændres for så vidt angår erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og er-
hvervsevnetab.

Sagsøger er berettiget til erstatning for tabt arbejds-fortjeneste i perioden
fra den 1. februar 2019 frem til den 19. maj 2020.
… Sagen sendes tilbage til Patienterstatningen, der skal foretage fornyet
beregning af erstatningen for tabt arbejdsfortjeneste i perioden fra 1. fe-
bruar 2019 og frem til den 19. maj 2020.

Behandlingsskaden har medført et erhvervsevnetab på skønsmæssigt 65
procent. Sagen sendes tilbage til Patienterstatningen til fornyet be-regning
af erstatningen for erhvervsevnetab. Forfaldstidspunktet for kravet på
erstatning for erhvervsevnetab ændres endvidere til den 19. maj 2020.

Ankenævnet er enig i Patienterstatningens afgørelser af 19. maj 2020 og
31. august 2020 for så vidt angår erstatning for helbredelsesudgifter og
andet tab, som derfor stadfæstes.

Ankenævnet sender derudover sagen tilbage til Patienterstatningen til
fornyet vurdering af forfaldstidspunkterne undtagen forfaldstidspunk-tet
for erstatningen for erhvervsevnetab.

Til de godtgørelses- og erstatningsposter, Sagsøger har klaget over,
bemærker ankenævnet følgende:

Erstatningen for en behandlingsskade fastsættes efter reglerne i erstat-
ningsansvarsloven. Det følger af § 24, stk. 1, i klage- og erstatningslo-
ven.
…

Vedrørende erstatning for tabt arbejdsfortjeneste

Vedrørende periodiseringen af erstatningen for tabt arbejdsfortjeneste og
om forfaldstidspunktet for kravet på erstatning for erhvervsevnetab:
Ankenævnet vurderer, at Sagsøger har ret til er-statning for tabt
arbejdsfortjeneste i perioden fra den 1. februar 2019 frem til den 19. maj
2020, jf. § 2 i erstatningsansvarsloven.

Der er lagt vægt på, at Sagsøger på skadestidspunktet den 17. maj 2018
arbejdede 40 timer om ugen som Key Account Manager hos Virksomhed
ApS, og at han kunne udføre dette arbejde på trods af de gener, som han
på dette tids-punkt havde som følge af sin grundlidelse i form af
dissemineret sk-lerose.



/

11

Der er også lagt vægt på, at han med tilstrækkelig grad af sandsynlig-hed
blev opsagt fra sit arbejde hos Virksomhed ApS som følge af den
anerkendte behandlingsskade. Ifølge sagens oplysninger, herunder
arbejdsgivererklæringen, blev Sagsøger således sygemeldt fra sit arbejde
den 18. maj 2018, hvilket er umiddel-bart efter behandlingsskadens
indtræden. Han blev ifølge sin arbejds-giver opsagt med fratrædelse
ultimo januar 2019 på grund af helbreds-situationen oven på infektionen
og det langvarige rehabiliterings- og genoptræningsforløb. Det kunne ikke
godtgøres, hvornår han ville kunne genvinde arbejdsevnen på fuld tid.

Det fremgår af sagens oplysninger, at Sagsøger modtog fuld løn frem til
og med den 31. januar 2019. Han har derfor ik-ke ret til erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste i denne periode.

Sagsøger har imidlertid ret til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste i
perioden derefter – fra den 1. februar 2019 og frem, da han på dette
tidspunkt har lidt et indtægtstab som følge af, at han blev opsagt fra sin
stilling hos Virksomhed ApS som følge af den anerkendte
behandlingsskade.

Patienterstatningen har ved afgørelserne af 19. maj 2020, 31. august 2020
og 29. januar 2021 samlet tilkendt Sagsøger erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste for perioden 1. februar 2019 og frem til den 31.
december 2020. Det fremgår af Patienterstatningens af-gørelse af 29.
januar 2021, at Sagsøger derudover har ret til erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste for perioden fra 1. august 2019 og frem til deres
afgørelse om erhvervsevnetab, som blev truffet den 14. januar 2021.

Ankenævnet er ikke enig med Patienterstatningen i, at Sagsøger har ret til
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste frem til den 14. januar 2021.

Da Patienterstatningen den 19. maj 2020 traf afgørelse om, at Sagsøger
ikke havde ret til erstatning for erhvervsevnetab, begrundede
Patienterstatningen afslaget med, at det var deres vurde-ring, at han uanset
behandlingsskadens følger ville være overgået til førtidspension som følge
af udvikling i hans grundsygdom, der med-førte gener fra hænderne,
således at han ikke kunne betjene en compu-ter.

Ankenævnet vurderer, at Patienterstatningen på tidspunktet for afgø-
relsen af 19. maj 2020 havde et forsvarligt grundlag for at træffe afgørel-
se om at tilkende Sagsøger erstatning for et positivt erhvervsevnetab.

Der er lagt vægt på, at Sagsøger på tidspunktet for Patienterstatningens
afgørelse den 4. juli 2019 var blevet tilkendt før-tidspension, hvorfor hans
erhvervsmæssige situation var afklaret.

Der er også lagt vægt på, at det fremgår af journalnotat af 25. maj 2018
fra Nordsjællands Hospital, at Sagsøger spontant



/

12

har genvundet styrken i venstre overekstremitet, og at højre overek-
stremitet er på vej, men der mangler fortsat lidt i forhold til habituelt.

Endvidere fremgår det af journalnotat af 4. marts 2019 fra Læge, at
Sagsøger har diskret nedsat kraft i højre overekstremitet, men derimod
ingen gangfunktion. Af journalno-tat af 15. maj 2019 fra Læge fremgår
det videre, at hans håndfunktion er bevaret, men at der var let
kraftnedsættelse i høj-re hånd. Der blev ved undersøgelsen fundet normal
sensorik i begge overekstremiteter.

Ankenævnet lægger endvidere vægt på, at Patienterstatningen inden
afgørelsen den 19. maj 2020 var i besiddelse af oplysninger om, at
Sagsøger havde mistet sin stand- og gangfunktion, at han havde behov for
pleje døgnet rundt, og at han ikke selv kunne gå på toilettet. Disse forhold
blev tillagt afgørende betydning ved tilken-delsen af førtidspension, og
Patienterstatningen havde tilkendt ham en samlet godtgørelse for varigt
mén på 25 procent.

Ankenævnet er opmærksom på, at der efter Patienterstatningens afgø-
relse af 19. maj 2020 er fremkommet en speciallægeerklæring udarbej-det
af Overlæge den 10. november 2020, hvori det blandt an-det er beskrevet,
at Sagsøger ikke længere har væ-sentlige gener fra sine hænder. Dette kan
dog under de givne omstæn-digheder ikke føre til, at Patienterstatningen
ikke på baggrund af de op-lysninger, der forelå på afgørelsestidspunktet
den 19. maj 2020 kunne have truffet afgørelse om positivt
erhvervsevnetab.

På denne baggrund vurderer ankenævnet, at Patienterstatningen på af-
gørelsestidspunktet den 19. maj 2020 havde et forsvarligt grundlag for at
træffe i hvert fald en midlertidig positiv afgørelse om, at Sagsøger som
følge af behandlingsskaden var påført et er-hvervsevnetab på 65 procent.

Forfaldstidspunktet for kravet på erstatning for erhvervsevnetab er der-for
den 19. maj 2020. Det følger af retspraksis, at der ikke må være ”o-
verlap” mellem erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og erhvervsevne-tab.
Retten til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste løber derfor frem til
forfaldstidspunktet for kravet på erstatning for erhvervsevnetab. Efter-som
forfaldstidspunktet for kravet på erstatning for erhvervsevnetab i denne
sag er den 19. maj 2020, kan der ikke ydes erstatning for tabt ar-
bejdsfortjeneste efter dette tidspunkt. Sagsøger er derfor ikke berettiget til
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste efter den 19. maj 2020.

Ankenævnet bemærker til det af regionen anførte om overlap mellem
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og erstatning for erhvervsevnetab, at
det fremgår af Højesterets praksis herunder U.2008.1386H, at der skal
ydes erstatning for tabt arbejdsfortjeneste frem til det tidspunkt, hvor der
foreligger en vejledende udtalelse fra Arbejdsmarkedets Erhvervs-sikring,
medmindre skadevolder eller forsikringsselskabet forinden på forsvarligt
grundlag har foretaget et rimeligt skøn over erhvervsevne-tabet og
udbetalt erstatning for erhvervsevnetabet i forhold hertil. Hø-



/

13

jesterets domme, som er trykt i U.2016.2138H og U.2019.4288H, ændrer
efter ankenævnets vurdering ikke herpå.

Der er således ikke ifølge retspraksis grundlag for – ud fra en retrospek-
tiv vurdering af muligheden for at træffe afgørelse om erstatning for
erhvervsevne – at lade erstatningen for tabt arbejdsfortjeneste ophøre
tidligere end den 19. maj 2020, hvor der første gang blev truffet afgørel-se
om erstatning for erhvervsevnetab.

Ankenævnet vurderer på baggrund heraf, at der ikke er grundlag for at
stoppe Sagsøgers erstatning for tabt arbejdsfortje-neste allerede den 4. juli
2019 som anført af Region Hovedstaden.

Højesterets dom af 4. december 2020 kan efter ankenævnets vurdering
ikke føre til et andet resultat.

Ankenævnet bemærker til det af Sagsøger anførte om, at
Patienterstatningen af egen drift har ophævet deres egen afgørel-se, og at
dette skal have indflydelse på vurderingen af, hvornår erstat-ningen for
tabt arbejdsfortjeneste skal ophøre, at Patienterstatningen ved afgørelsen
af 19. maj 2020 faktisk foretog en vurdering af erhverv-sevnetabet, og at
der således blev taget stilling til erstatning for er-hvervsevnetab på dette
tidspunkt.

Sagsøger har på baggrund heraf ikke ret til den er-statning for tabt
arbejdsfortjeneste, som han blev tilkendt af Patienter-statningen for
perioden efter den 19. maj 2020, og denne erstatning bortfalder derfor.

Vedrørende erstatning for erhvervsevnetab:

Vedrørende retten til erstatning for erhvervsevnetab og fastsættelse af
erhverv-sevnetabsprocenten:
Ankenævnet vurderer, at Sagsøger er påført et tab af erhvervsevne på 65
procent som følge af den anerkendte behand-lingsskade efter § 5-9 i
erstatningsansvarsloven.

Ved afgørelsen lægger ankenævnet vægt på, at Sagsøger inden
behandlingsskaden den 18. maj 2018 arbejdede som Key Account
Manager på fuld tid på trods af sin grundsygdom i form af dissemineret
sclerose. Han blev dog opsagt fra denne stilling, hvilket ef-ter
ankenævnets vurdering med tilstrækkelig grad af sandsynlighed er en
følge af den anerkendte behandlingsskade.

Sagsøger fik tilkendt førtidspension den 4. juli 2019, da hans arbejdsevne
blev vurderet som åbenlyst væsentligt og va-rigt nedsat. Ved tilkendelsen
blev der lagt afgørende vægt på, at han ik-ke siden urinvejsinfektionen
havde haft nogen gangfunktion, hvorfor han var kørestolsbunden med
paralyse i benene. Han havde behov for pleje døgnet igennem og kunne
hverken stå, gå eller gå på toilettet uden hjælp.



/

14

Derudover blev der lagt vægt på, at Sagsøger hav-de problemer med
finmotorikken i højre hånd, hvorfor han havde haft problemer med at
holde på en kuglepen samt besvær med at bruge computer. I den
forbindelse henviser ankenævnet for så vidt angår ge-ner fra hænderne til
afsnittet ovenfor under tabt arbejdsfortjeneste ved-rørende omfanget af
disse gener.

Det blev konkluderet, at Sagsøger ikke kunne pas-se nogle former for
arbejde, fordi han var afhængig af personlig pleje og ikke kunne betjene
en computer i tiltrækkelig grad til at kunne arbejde med det. Endvidere
blev det konkluderet, at arbejdsevnen ikke kunne udvikles gennem
behandling og/eller træning.

Ankenævnet vurderer på baggrund af ovenstående, at tilkendelsen af
førtidspension med tilstrækkelig grad af sandsynlighed er betinget af
følgerne af den anerkendte behandlingsskade.

På baggrund af Sagsøgers gener som følge af den anerkendte
behandlingsskade og disse geners væsentlige betydning for hans
indtjeningsmulighed samt henset til hans høje løn inden skaden vurderer
ankenævnet, at han som følge af behandlingsskaden er påført et tab af
erhvervsevnetab på skønsmæssigt 65 procent.

Ankenævnet har i forbindelse med fastsættelsen af erhvervsevnetabs-
procenten også tillagt det betydning, at Sagsøger med sin uddannelse og
det arbejde, han i vidt omfang har kunnet gen-nemføre hjemmefra, burde
kunne udnytte sin arbejdskapacitet ved ar-bejde hjemmefra.

Ankenævnet bemærker til det af regionen anførte om grundlidelsens
påvirkning af erhvervsevnen, at der efter ankenævnets vurdering ikke er
grundlag for at foretage fradrag i erhvervsevnetabserstatningen på grund
af Sagsøgers grundlidelse.

Ankenævnet har herved lagt vægt på, at Sagsøger fik konstateret
dissemineret sclerose i 2015 med debut i 2014. Udviklin-gen af
sygdommen frem til 2017 er vurderet som gennemsnitlig i for-hold til
sygdommens normalforløb. Samtidig vurderer ankenævnet, at
udviklingen af sygdommen i perioden fra august 2017 og frem til be-
handlingsskadens indtræden i maj 2018 ud fra sagens oplysninger har
været stabil eventuelt med en mindre bedring.

Der er også lagt vægt på, at det er velkendt for denne konkrete syg-
domstype, at den udvikler sig relativt hurtigt de første år, hvorefter
progressionshastigheden aftager med længere perioder uden sygdoms-
udvikling. Sygdommens udvikling bedres endvidere af muligheden for
medicinsk behandling, som han også modtog. Ifølge den videnskabeli-ge
litteratur reduceres progressionen med 24 procent.

Det er således ankenævnets vurdering, at Sagsøger ville have bevaret sin
gangfunktion og arbejdsevne, som den var inden skaden, i en periode på i
hvert fald 4 år, såfremt behandlingsskaden ik-ke var sket.



/

15

Ankenævnet vurderer på denne baggrund, at der ikke under de givne
omstændigheder er grundlag for at foretage fradrag i erstatningen for tab
af erhvervsevne på grund af hypotetisk årsagskonkurrence.

Ankenævnet vurderer derfor, at behandlingsskaden har medført et er-
hvervsevnetab på 65 procent. Sagen sendes tilbage til Patienterstatnin-gen
til fastsættelse af erstatningen for erhvervsevnetab, herunder be-regning af
årsløn ved et forfaldstidspunkt den 19. maj 2020.

Konklusion:
Sagsøger har ikke ret til yderligere erstatning for helbredelsesudgifter og
andet tab som følge af behandlingsskaden.

Sagsøger har ret til erstatning for tabt arbejds-fortjeneste i perioden fra
den 1. februar 2019 og frem til den 19. maj 2020. Den erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste, som Patienterstatningen har tilkendt ham for perioden
efter den 19. maj 2020, bortfalder derfor.
… Sagen sendes på baggrund heraf tilbage til Patienterstatningen, som
skal foretage en fornyet beregning af erstatning for tabt arbejdsfortjene-ste
for perioden fra den 1. februar 2019 og frem til den 19. maj 2020.

Behandlingsskaden har medført et erhvervsevnetab på skønsmæssigt 65
procent. Sagen sendes tilbage til Patienterstatningen til fornyet be-regning
af erstatningen for erhvervsevnetab. Forfaldstidspunktet for kravet på
erstatning for erhvervsevnetab ændres endvidere til den 19. maj 2020.

Ankenævnet sender derudover sagen tilbage til Patienterstatningen til
fornyet vurdering af forfaldstidspunkterne undtagen forfaldstidspunk-tet
for erstatningen for erhvervsevnetab.”

Patienterstatningen opgjorde ved afgørelse af 24. juni 2021 på ny Sagsøgers krav
på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og erhvervsevnetab. Samme dag traf
Patienterstatningen en afgørelse om renteberegning som følge af Højeste-rets dom
af 4. december 2020 (UfR 2021.1058).

Forklaringer
Der er ikke afgivet forklaringer under sagen.

Retsgrundlaget
Lov om klage- og erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet
Dagældende lov om klage- og erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet
indeholdt bl.a. følgende bestemmelser:

” § 20
Erstatning ydes, hvis skaden med overvejende sandsynlighed er for-voldt
på en af følgende måder:
…



/

16

4) hvis der som følge af undersøgelse, herunder diagnostiske indgreb,
eller behandling indtræder skade i form af infektioner eller andre
komplikationer, der er mere omfattende, end hvad patienten med
rimelighed må tåle. Der skal herved tages hensyn til dels skadens al-
vor, dels patientens sygdom og helbredstilstand i øvrigt samt ska-dens
sjældenhed og mulighederne i øvrigt for at tage risikoen for dens
indtræden i betragtning.

…

§ 24
Erstatning og godtgørelse fastsættes efter reglerne i lov om erstatnings-
ansvar, jf. dog § 24 a . ”

Erstatningsansvarsloven
I erstatningsansvarslovens § 2, § 5 og § 16 er det anført bl.a.:

”Tabt arbejdsfortjeneste

§ 2. Erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ydes, indtil skadelidte kan be-
gynde at arbejde igen. Må det antages, at skadelidte vil lide et erhverv-
sevnetab på 15 pct. eller derover, ydes erstatning indtil det tidspunkt, hvor
det er muligt midlertidigt eller endeligt at skønne over skadelidtes
fremtidige erhvervsevne.”

Erhvervsevnetab

§ 5. Har en personskade medført varig nedsættelse af skadelidtes evne til
at skaffe sig indtægt ved arbejde, tilkommer der skadelidte erstat-ning for
tab af erhvervsevne.
Stk. 2. Ved bedømmelsen af erhvervsevnetabet tages hensyn til skade-
lidtes muligheder for at skaffe sig indtægt ved sådant arbejde, som med
rimelighed kan forlanges af den pågældende efter dennes evner, ud-
dannelse, alder og muligheder for erhvervsmæssig omskoling og
genoptræning eller lignende.
Stk. 3. Skadelidtes erhvervsevnetab beregnes i procent (erhvervsevne-
tabsprocenten). Der ydes ikke erstatning, såfremt erhvervsevnetabet er
mindre end 15 pct.

Betaling, forrentning og forældelse

§ 16. Godtgørelse og erstatning kan kræves betalt 1 måned efter, at ska-
devolderen har været i stand til at indhente de oplysninger, der er for-
nødne til bedømmelse af erstatningens størrelse. Er det, forinden ende-lig
opgørelse kan finde sted, givet, at skadevolderen i alt fald skal betale en
del af det krævede beløb, kan denne del forlanges udbetalt efter reg-lerne i
1. pkt. Et sådant udbetalt beløb samt beløb, der er udbetalt som
midlertidig erhvervsevnetabserstatning, kan ikke senere kræves tilba-
gebetalt eller modregnet i andre erstatningsposter.
Stk. 2. Beløbet forrentes fra det tidspunkt, hvor det kan kræves betalt ef-
ter stk. 1, med en årlig rente svarende til renten i henhold til rentelovens §
5.”



/

17

§ 16, stk. 1 og 2, blev indsat ved lov nr. 463 af 7. juni 2001 om ændring af bl.a. lov
om erstatningsansvar. I lovforslagets almindelige bemærkninger er anført bl.a.
(Folketingstidende 2000-01, tillæg A, lovforslag nr. L 143, side 3518-3519):

”Arbejdsgruppen foreslår endvidere, at der indføres en ny fristregel for
renteberegningen svarende til princippet i forsikringsaftalelovens § 24,
hvorefter krav mod et forsikringsselskab om betaling af forsikringsy-
delsen forrentes med virkning fra udløbet af en vis frist efter det tids-
punkt, hvor selskabet har været i stand til at indhente de oplysninger, der
er nødvendige for at bedømme berettigelsen og størrelsen af kravet.
Arbejdsgruppen foreslår, at fristen fastsættes til l måned, således at
skadevolderen får en rimelig tid til at anmelde erstatningskravet over for
sit forsikringsselskab, som efter reglen i forsikringsaftalelovens § 24 har
14 dage efter anmeldelsen til at udbetale beløbet.
…

Justitsministeriet kan tilslutte sig arbejdsgruppens forslag om at ændre
lovens renteregel, således at erstatnings- og godtgørelsesbeløb kan kræ-
ves forrentet fra l måned efter, at skadevolderen har været i stand til at
indhente de oplysninger, der er fornødne til bedømmelse af erstatnin-gens
størrelse. Forrentningen sker ligesom efter den gældende lov med
rentelovens morarentesats.”

I de specielle bemærkninger til § 16, stk. 1 og 2, er anført bl.a. (Folketingstiden-de
2000-01, tillæg A, lovforslag nr. L 143, side 3532):

”Til nr. 13 og 14
…

Krav om erstatning og godtgørelse skal efter den foreslåede § 16, stk. 2,
forrentes fra det tidspunkt, hvor beløbet kunne kræves betalt, jf. stk. 1.

Efter stk. 1 kan skadelidte kræve erstatning og godtgørelse betalt fra 1
måned efter, at skadevolderen har været i stand til at indhente de op-
lysninger, der er nødvendige for at kunne bedømme erstatningens stør-
relse. Skadevolderen kan ikke bedømme erstatningens størrelse, før er-
statningskravet er fremsat over for den pågældende, og derfor vil der
tidligst kunne påløbe renter fra 1 måned efter erstatningskravets frem-
sættelse over for skadevolderen. Fristen begynder at løbe fra det tids-
punkt, hvor skadevolderen kunne og burde have indhentet de oplys-
ninger, der var nødvendige for at kunne vurdere erstatningskravet og dets
størrelse.

Bestemmelsen om á conto-udbetaling i stk. 1, 2. pkt., lovfæster, hvad der
antages at gælde med hensyn til skadelidtes muligheder for at udstykke sit
erstatningskrav for flere perioder ad gangen. Har den skadelidte ret til en á
conto-betaling, kan beløbet kræves forrentet fra det tidspunkt, hvor
skadevolderen har været i stand til at indhente de oplysninger, der er
fornødne for bedømme dette delkrav.



/

18

Med hensyn til erhvervsevnetab vil der i medfør af den foreslåede § 2, stk.
1, og § 10, stk. 1, 3. pkt., jf. lovforslagets § 1, nr. 2 og 7, kunne rejses krav
om foreløbig erhvervsevnetabserstatning ved en á conto-udbeta-ling
allerede på det tidspunkt, hvor der foreligger en midlertidig udta-lelse fra
Arbejdsskadestyrelsen.

Efter stk. 1, 3. pkt., kan et udbetalt á conto-beløb ikke senere kræves til-
bagebetalt eller modregnet i andre erstatningskrav.”

Anbringender
Sagsøger har anført, at Ankenævnets afgørelse af 17. juni 2021 skal tilside-sættes.
Han skal tilkendes tabt arbejdsfortjeneste i overensstemmelse med sin påstand
herom, ligesom erstatning for erhvervsevnetab skal forrentes som på-stået.

Tabt arbejdsfortjeneste
Sagsøger er berettiget til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste frem til den 14.
januar 2021, da der først på det tidspunkt blev truffet en gældende og gyldig
afgørelse om erstatning for erhvervsevnetab, der bragte retten til tabt arbejds-
fortjeneste til ophør.

Det følger af forarbejderne til lovændringerne pr. 1. juli 2002, som fortolket af
Højesteret i dom af 11. marts 2008 (UfR 2008.1386), at retten til tabt arbejds-
fortjeneste først ophører, når der er truffet en afgørelse om skadelidtes ret til
erstatning for erhvervsevnetab, og når der er sket udbetaling heraf, hvilket i denne
sag må betyde, at der ved en endelig og gyldig afgørelse er tilkendt er-statning for
erhvervsevnetab. Det skete ved Patienterstatningens afgørelse af 14. januar 2021.

Patienterstatningens afgørelse af 19. maj 2020 blev genoptaget på forvaltnings-
retligt grundlag og erstattet af de senere afgørelser, og Ankenævnet har derfor med
urette ændret afgørelsen af 19. maj 2020. Patienterstatningens genoptagelse betød,
at afgørelsen af 19. maj 2020 blev tilbagekaldt og dermed ikke længere var
gældende. Det understøttes også af, at Patienterstatningen vejledte Sagsøger om, at
hvis han ikke var tilfreds med den nye afgørelse, skulle han klage over den.
Retsvirkningerne af afgørelsen af 19. maj 2020 ophørte således ved
Patienterstatningens genoptagelse.

De afgørelser, som Ankenævnet har klagebehandlet, er truffet den 14. og 29.
januar 2021, og det er dermed indholdet af de afgørelser, som Ankenævnet i
medfør af klage- og erstatningsansvarslovens § 58 b, stk. 1, kan stadfæste, op-
hæve eller ændre. Ankenævnet er ved ændring af afgørelsen begrænset af de
materielle regler for ophør af retten til erstatning for arbejdsfortjeneste, og der-med
var der ikke hjemmel til at begrænse retten hertil til et tidligere tidspunkt



/

19

end den 14. januar 2021, hvor første gyldige afgørelse om erstatning for er-
hvervsevnetab blev truffet.

Hvis Sagsøger ikke tilkendes erstatning for tabt arbejdsfortjeneste frem til den 14.
januar 2021, hvor han opnåede ret til erstatning for erhvervsevnetab, opstår der et
erstatningsmæssigt ”hul” i erstatning for indtægtstab, hvilket stri-der mod formålet
med reglerne i erstatningsansvarslovens § 2.

Forrentning af erhvervsevnetabserstatning
Det følger af erstatningsansvarslovens § 16, stk. 1, at godtgørelse og erstatning kan
kræves betalt 1 måned efter, at skadevolderen har været i stand til at ind-hente de
oplysninger, der er fornødne til bedømmelse af erstatningens størrelse. Det følger
af erstatningsansvarslovens § 16, stk. 2, at beløbet forrentes fra det tidspunkt, hvor
det kan kræves betalt efter stk. 1.

Det gøres gældende, at patientskademyndighederne senest den 4. juli 2019 var i
stand til at indhente de oplysninger, der var fornødne til bedømmelsen af
Sagsøgers krav på erstatning for erhvervsevnetab. Ankenævnet synes at være e-nig
heri.

Det understøttes også af, at det i Højesterets dom af 4. december 2020 (UfR
2021.1058/2) er fastslået, at forrentning af erstatningskrav i patientskadesager skal
ske 1 måned efter, at Patienterstatningen kunne have indhentet de nød-vendige
oplysninger for at vurdere erstatningskravets størrelse.

Det er i forhold til rentespørgsmålet uden betydning, at tanken med erstat-
ningsansvarslovens bestemmelser om erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og
erstatning for erhvervsevnetab er, at der ikke skal ske overlap mellem de to po-ster,
og at erstatning for erhvervsevnetab dermed skal afløse erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste, når forfaldstidspunktet og forrentningstidspunktet er ekspli-cit
fastlagt i erstatningsansvarslovens § 16.

Dette understøttes også af, at hvis Patienterstatningen havde truffet afgørelse om
erstatning for erhvervsevnetab i juli 2019, hvilket Patienterstatningen kunne have
gjort, ville denne afgørelse samtidig have indebåret, at Sagsøger heref-ter ikke
havde været berettiget til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste. Det er dermed
Patienterstatningens måde at indrette sin sagsbehandling på, der er årsagen til, at
afgørelse om erstatning for erhvervsevnetab først blev truffet den 19. maj 2020 (og
erstattet af den korrekte afgørelse den 14. januar 2021).

Hvis Ankenævnets retsopfattelse, der er i strid med Patienterstatningens prak-sis,
tiltrædes, vil det medføre åbenlyst urimelige resultater for de skadelidte, der ikke
har ret til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, hvis erstatning for er-hvervsevnetab
først skal forrentes 1 måned efter, at Patienterstatningen træffer



/

20

afgørelse, selv om afgørelsen kunne have været truffet langt tidligere. Hele
formålet med at pålægge skadevolder at betale renter vil bortfalde, hvis forfald-
stidspunktet ikke indtræder på det tidspunkt, hvor erstatningen kunne være fastsat.
Retstilstanden kan ikke være anderledes i sager, hvor skadelidte er be-rettiget til
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste.

Hvis der gives medhold i påstand 2, er Sagsøger enig i, at erstatningen for
erhvervsevnetab skal fastsættes i 2019-niveau.

Ankenævnet for Patienterstatningen har anført, at der ikke er grundlag for at
tilsidesætte ankenævnets afgørelse af 17. juni 2021.

Ankenævnet er et kollegialt organ med en særlig sagkundskab og erfaring i at
bedømme sager efter klage- og erstatningsansvarsloven, da Ankenævnet har
medlemmer med juridisk og lægevidenskabelig baggrund og behandler et stort
antal sager. Dette må tages i betragtning ved bevisbedømmelsen, og der skal
således foreligge et sikkert grundlag for at tilsidesætte Ankenævnets afgørelse.

Sagsøger har ikke fremlagt sådanne oplysninger, som kan danne grundlag for en
tilsidesættelse af Ankenævnets afgørelse. Sagsøger har derfor ikke løftet sin
bevisbyrde for, at der er et sikkert grundlag for at tilsidesætte afgørel-sen.

Tabt arbejdsfortjeneste
Det følger af retspraksis, at der ikke må være overlap mellem erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste og erhvervsevnetab. Retten til erstatning for tabt arbejds-
fortjeneste løber derfor frem til forfaldstidspunktet for kravet på erstatning for
erhvervsevnetab. Forfaldstidspunktet for kravet på erstatning for erhvervsevne-tab
er den 19. maj 2020, og der kan derfor ikke ydes erstatning for tabt arbejds-
fortjeneste efter dette tidspunkt. Sagsøger er derfor ikke berettiget til erstat-ning
for tabt arbejdsfortjeneste efter den 19. maj 2020.

Ankenævnet har således med rette fundet, at Sagsøger har ret til erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste i perioden fra den 1. februar 2019 til den 19. maj 2020, jf.
erstatningsansvarslovens § 2.

Ankenævnet har ved vurderingen nærmere lagt vægt på, at Sagsøger på
skadestidspunktet den 17. maj 2018 arbejdede 40 timer om ugen som Key Ac-
count Manager hos Virksomhed ApS, og han kunne udføre dette arbejde på trods
af de gener, som han havde, som følge af sin grundlidelse i form af dissemineret
sklerose. Sagsøger blev opsagt fra sit arbejde som følge af den anerkendte
behandlingsskade. Han modtog fuld løn frem til og med den 31. januar 2019. Han
har derfor ret til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste fra den 1. februar 2019 og
frem, da han på dette tidspunkt led et indtægtstab som



/

21

følge af, at han blev opsagt fra sin stilling grundet følgerne af den anerkendte
behandlingsskade.

Patienterstatningen havde på tidspunktet for afgørelsen af 19. maj 2020 et for-
svarligt grundlag for at kunne træffe afgørelse om at tilkende Sagsøger er-statning
for et positivt erhvervsevnetab, og retten til tabt arbejdsfortjeneste op-hørte derfor
pr. denne dato. Dette understøttes af, at Sagsøger på tidspunk-tet for
Patienterstatningens afgørelse af 4. juli 2019 var blevet tilkendt førtidspension, og
hans erhvervsmæssige situation var derfor afklaret. I Anke-nævnets vurdering blev
det med rette inddraget, at Patienterstatningen på tids-punktet for sin afgørelse af
19. maj 2020 havde kendskab til de fysiske gener og forhold, som blev tillagt
afgørende betydning ved tilkendelsen af førtidspen-sion, og Patienterstatningen
havde derfor et forsvarligt grundlag for at kunne have truffet den materielt rigtige
afgørelse.

Det forhold, at der efter Patienterstatningens afgørelse af 19. maj 2020 fremkom
en speciallægeerklæring udarbejdet af Overlæge den 10. november 2020, kan ikke
ændre herpå.

Forrentning af erstatning for erhvervsevnetab
Ankenævnet har med rette fundet, at forfaldstidspunktet for kravet på erstat-ning
for erhvervsevnetab er den 19. maj 2020, og forrentning kan derfor kræves fra den
19. juni 2020, jf. erstatningsansvarslovens § 16, stk. 2, jf. stk. 1.

Ved fastsættelsen af dette forfaldstidspunkt blev det med rette inddraget, at
Patienterstatningen på baggrund af de oplysninger, der forelå på afgørelsestids-
punktet den 19. maj 2020, havde et forsvarligt grundlag for at træffe i hvert fald en
midlertidig positiv afgørelse om, at Sagsøger som følge af behandlings-skaden var
påført et erhvervsevnetab på 65 %. Det afgørende er ikke, om der de facto blev
truffet en sådan afgørelse, men om der var tilstrækkeligt forsvarligt grundlag for, at
en sådan afgørelse kunne (og burde) have været truffet. Der henvises i øvrigt til det
anførte i tilknytning til perioden for tabt arbejdsfortjen-este.

Det bestrides, at det på grund af Patienterstatningens genoptagelse af afgørel-sen
af 19. maj 2020 ikke skulle være muligt at anvende den 19. maj 2020 som
forfaldsdag, ligesom det bestrides, at forfaldsdatoen først skulle være på det
tidspunkt, hvor Patienterstatningen traf afgørelsen af 31. august 2020. Det afgø-
rende er ikke, hvornår der de facto blev truffet en afgørelse, men derimod, hvornår
der forelå et forsvarligt grundlag for, at en afgørelse kunne (og burde) have været
truffet.

Det bemærkes i øvrigt, at det fremgår af Patienterstatningens afgørelse af 31.
august 2020, at den tidligere afgørelse af 19. maj 2020 fastholdes for så vidt an-



/

22

går helbredsudgifter og andet tab, og at den ændres i forhold til tabt arbejds-
fortjeneste. Det fremgår også af afgørelsen af 31. august 2020, at afgørelsen af 19.
maj 2020 ikke er ændret for så vidt angår bl.a. starttidspunktet for erstatning for
tabt arbejdsfortjeneste. Det har således været berettiget af Ankenævnet i sin
afgørelse også at henvise til Patienterstatningens afgørelse af 19. maj 2020.

Uoverensstemmelse mellem påstand 1 og 2
Sagsøgers påstande er nedlagt som sideordnede påstande og er følgelig ud-tryk for
et synspunkt om, at forfaldstidspunktet for erstatning for erhvervsev-netab skulle
kunne være på et tidspunkt, hvor der samtidig er ret til erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste. Dette er ikke muligt, idet det følger af retspraksis, at retten til
tabt arbejdsfortjeneste ophører, når der på forsvarligt grundlag kan træffes
afgørelse om erhvervsevnetabet.

Hvis Sagsøger får medhold i, at han har ret til tabt arbejdsfortjeneste frem til den
14. januar 2021, er konsekvensen, at erstatning for erhvervsevnetab først kan
forfalde fra dette tidspunkt, og derfor kan forrentning heraf først kræves fra den
14. februar 2021, jf. erstatningsansvarslovens § 16, stk. 2, jf. stk. 1.

Hvis Sagsøger derimod får medhold i, at erhvervsevnetabet kunne fastsæt-tes med
den 4. juli 2019 som forfaldsdato, og der derfor kan kræves forrentning fra den 4.
august 2019, jf. erstatningsansvarslovens § 16, stk. 2, jf. stk. 1, er det som følge af
forbuddet mod overlap mellem de to erstatningsposter udelukket, at Sagsøger er
berettiget til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste frem til den 14. januar 2021 som
anført i påstand 1.

Landsrettens begrundelse og resultat

Sagens baggrund og problemstilling
Sagsøger, der i 2015 blev diagnosticeret med multipel sk-lerose, pådrog sig den
17. maj 2018 en urinvejsinfektion i forbindelse med en undersøgelse af blæren på
Gentofte Hospital. Patientforsikringen anerkendte den 5. september 2019, at
skaden er dækningsberettiget i henhold til § 20, stk. 1, nr. 4, i klage- og
erstatningsansvarsloven.

På skadestidspunktet var Sagsøger i fuldtidsbeskæftigelse, og han var her-efter
sygemeldt, indtil han blev opsagt og fratrådte sin stilling med udgangen af januar
2019. Den 4. juli 2019 blev han tilkendt førtidspension med virkning fra den 1.
august 2019.

Den 19. maj 2020 traf Patienterstatningen afgørelse om, at Sagsøger ikke var
berettiget til erstatning for erhvervsevnetab. Afgørelsen blev påklaget til Anke-
nævnet for Patienterstatningen, og den 24. august 2020 besluttede Patienter-



/

23

statningen at genoptage sagen, hvorefter Patienterstatningen indkaldte ham til en
speciallægeundersøgelse.

Speciallægeerklæringen forelå den 10. november 2020, og Patienterstatningen traf
herefter afgørelse den 14. januar 2021. Patienterstatningen fandt på bag-grund af
speciallægeerklæringen, at der var grundlag for at yde Sagsøger erstatning for
erhvervsevnetab som følge af behandlingsskaden. Patienterstat-ningen bestemte
samtidig, at erstatningen skulle forrentes fra den 4. august 2019, der er
månedsdagen efter, at Sagsøger blev tilkendt førtidspension. Endvidere fandt
Patienterstatningen, at han var berettiget til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste
frem til den 14. januar 2021.

Region Hovedstaden påklagede Patienterstatningens afgørelser af 14. og 29. januar
2021 til Ankenævnet for Patienterstatningen, der ved afgørelse af 17. juni 2021
fandt, at Patienterstatningen den 19. maj 2020 havde et forsvarligt grund-lag for at
træffe afgørelse om at tilkende Sagsøger erstatning for et erhverv-sevnetab.

Sagen angår, hvor lang tid Sagsøger var berettiget til erstatning for tabt ar-
bejdsfortjeneste, og fra hvilket tidspunkt, der skal ske forretning af hans erstat-
ning for erhvervsevnetab.

Ophør af retten til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste
Efter § 24, stk. 1, i klage- og erstatningsansvarsloven, fastsættes godtgørelse og
erstatning for patientskade efter reglerne i lov om erstatningsansvar.

Det fremgår af erstatningsansvarslovens § 5, at erstatning for erhvervsevnetab
tilkommer den skadelidte, når personskaden har medført varig nedsættelse af den
skadelidtes evne til at skaffe sig indtægt ved arbejde.

Efter erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, 2. pkt., ydes erstatning for tabt ar-
bejdsfortjeneste i situationer, hvor det må antages, at skadelidte vil lide et er-
hvervsevnetab på 15 % eller derover, indtil det tidspunkt, hvor det er muligt
midlertidigt eller endeligt at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne.

Det er bl.a. i Højesterets dom af 11. marts 2008 (UfR 2008.1386) fastslået, at det
ikke i sig selv er tilstrækkeligt til at bringe forpligtelsen til at betale erstatning for
tabt arbejdsfortjeneste til ophør under henvisning til erstatningsansvarslo-vens § 2,
stk. 1, 2. pkt., at skadelidte må antages at lide et varigt erhvervsevne-tab, der
berettiger til erstatning herfor, dvs. på mindst 15 % (en minimumsvur-dering). Det
er tillige en forudsætning, at det er muligt – bl.a. under inddragelse af de hensyn,
der er nævnt i lovens § 5, stk. 2 – at skønne over skadelidtes frem-tidige
erhvervsevne. Der skal således foreligge et forsvarligt grundlag for det



/

24

konkrete skøn, også når skønnet er midlertidigt, fordi den skadelidtes erhvervs-
mæssige situation ikke er afklaret.

Det følger endvidere af Højesterets praksis, at der skal være sammenfald mel-lem
det tidspunkt, hvor retten til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ophører, og det
tidspunkt, hvor retten til erstatning for erhvervsevnetab indtræder, såle-des at der
hverken opstår overlap eller hul mellem de to erstatningsposter.

Den konkrete sag
Sagsøger havde på tidspunktet for patientskaden i maj 2018 en forudbestå-ende
lidelse. Da han den 4. juli 2019 blev tilkendt førtidspension, var hans er-
hvervsmæssige situation afklaret, men før Patienterstatningen kunne træffe af-
gørelse om erstatning for erhvervsevnetab, var det nødvendigt at afklare, om hans
erhvervsevnetab måtte anses som en følge af patientskaden, eller om hele eller dele
af erhvervsevnetabet måtte tilskrives den forudbestående lidelse.

Ved denne afgørelse skulle der foretages en vurdering af Sagsøgers funk-
tionsniveau før og efter patientskaden, herunder af hans gener fra hænderne og
benene og hans plejebehov. Til brug for denne vurdering indhentede Patienter-
statningen i forbindelse med afgørelsen om genoptagelse en speciallægeerklæ-ring
vedrørende Sagsøgers håndfunktion. Konklusionen i denne speciallæ-geerklæring
var, at Sagsøger uændret havde en nogenlunde normal hånd-funktion, hvilket var i
modstrid med det, Patienterstatningen tidligere havde vurderet.

Landsretten finder efter en samlet vurdering, at det var nødvendigt at indhente en
speciallægeerklæring for at tilvejebringe det fornødne forsvarlige grundlag for at
skønne over Sagsøgers varige erhvervsevnetab. Patienterstatningen traf da også på
baggrund af erklæringen en ny afgørelse den 14. januar 2021, hvorefter Sagsøger
havde krav på erstatning for erhvervsevnetab. Det for-hold, at Ankenævnet ved sin
afgørelse af 17. juni 2021 fandt, at Patienterstatnin-gen den 19. maj 2020 ved at
lægge vægt på andre oplysninger i sagen, kunne været nået frem til, at Sagsøger
var berettiget til erstatning for tab af er-hvervsevne, kan herefter ikke føre til et
andet resultat. Det bemærkes herved endvidere, at der ikke er grundlag for at
antage, at det var overflødigt at ind-hente speciallægeerklæringen.

Landsretten finder således, at der først på tidspunktet for Patienterstatningens
afgørelse af 14. januar 2021, hvor Patienterstatningen faktisk traf en afgørelse om,
at Sagsøger havde ret til erstatning for erhvervsevnetab, forelå et for-svarligt
grundlag for at foretage det konkrete skøn over Sagsøgers fremtidi-ge
erhvervsevne. Sagsøger er derfor berettiget til erstatning for tabt arbejds-
fortjeneste frem til den 14. januar 2021.



/

25

Landsretten tager herefter Sagsøgers påstand 1 til følge.

Forrentning af erstatning for erhvervsevnetab
Efter ordlyden af erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, 2. pkt., og dens forarbej-der
må bestemmelsen forstås således, at der skal være sammenfald mellem det
tidspunkt, hvor retten til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ophører, og det
tidspunkt, hvor retten til erstatning for erhvervsevnetab indtræder, jf. Højeste-rets
dom 6. oktober 2009 (UfR 2009.138).

Som anført ovenfor finder landsretten, at Sagsøger er berettiget til erstatning for
tabt arbejdsfortjeneste frem til den 14. januar 2021. Ankenævnet fandt imid-lertid
ved afgørelsen af 16. juni 2021, at forfaldstidspunktet for Sagsøgers krav på
erstatning for erhvervsevnetab var den 19. maj 2020.

På den baggrund finder landsretten, at Sagsøger ikke kan gives medhold i et krav
på forrentning af erstatningen for erhvervsevnetab forud for det af Anke-nævnet
fastsatte forfaldstidspunkt den 19. maj 2020. Det, der er anført om Hø-jesterets
dom af 4. december 2020 (UfR 2021.1058/2), kan ikke føre til et andet resultat.

Landsretten tager derfor Ankenævnets påstand om frifindelse over for Sagsøgers
påstand 2 til følge.

Sagsomkostninger
Efter sagens udfald skal Ankenævnet i sagsomkostninger betale 124.500 kr. til
Sagsøger. 120.000 kr. af beløbet er til dækning af udgifter til advokatbistand inkl.
moms, og 4.500 kr. er til retsafgift.

Landsretten har ved fastsættelsen af beløbet til dækning af udgifter til advokat-
bistand lagt vægt på sagens værdi og forløb, samt at Sagsøger har vundet sagen for
så vidt angår spørgsmålet om udstrækningen af retten til tabt arbejds-fortjeneste,
mens Ankenævnet har vundet sagen for så vidt angår spørgsmålet om
forretningstidspunktet vedrørende erstatning for erhvervsevnetab, og på
påstandenes indbyrdes sammenhæng.

THI KENDES FOR RET:

Ankenævnet for Patienterstatningen tilpligtes at anerkende, at Sagsøger er
berettiget til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste frem til den 14. januar 2021.

I øvrigt frifindes Ankenævnet for Patienterstatningen.



/

26

I sagsomkostninger skal Ankenævnet for Patienterstatningen inden 14 dage be-tale
124.500 kr. til Sagsøger. Beløbet forrentes efter rente-lovens § 8 a.



/