Sag om regresbetaling for en erstatning udbetalt i henhold til offererstatningsloven
Ret: Retten i Herning (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Arbejdsskade;
Forsikring;

/

RETTEN I HERNING
DOM

afsagt den 29. juni 2021

Sag BS-38557/2020-HER

Sydøstjyllands Politi
(advokat Sebastian Christopher Wilk)

mod

Sagsøgte 1
(advokat Kim Stensgård)

og

Sagsøgte 2
(advokat Kim Stensgård)

Denne afgørelse er truffet af Dommer.

Sagens baggrund og parternes påstande
Sagen er anlagt den 2. oktober 2020. Sydøstjyllands Politi har fremsat krav om
regresbetaling mod Sagsøgte 1 og Sagsøgte 2, for en er-statning udbetalt i henhold
til offererstatningsloven.

Sagsøgeren, Sydøstjyllands Politi, har fremsat følgende påstand: 1. Sagsøgte 1
tilpligtes til sagsøgeren at betale kr. 92.813,51 med tillæg af sædvanlig procesrente
af kr. 74.825,00 fra den 2. novem-ber 2020.



/

2

Påstanden svarer til det beløb, som forurettede har fået udbetalt i erstatning for svie
og smerte og til dækning af advokatomkostninger.

Påstanden fremkommer således:
- Svie og smerte, jf. erstatningslovens § 3 kr. 74.825,00
- Udgifter til advokatbistand kr. 9.000,00
- Renter i henhold til erstatningsansvarslovens § 16 kr. 8.988,51 I alt kr. 92.813,51

2. Sagsøgte 2 tilpligtes til sagsøgeren at betale kr. 7.500,- med til-læg af sædvanlig
procesrente fra 2. november 2020.

Sagsøgte 1, har fremsat påstand om frifindelse.

Sagsøgte 2, har fremsat påstand om frifindelse.

Oplysningerne i sagen
Det fremgår af sagen, at Sagsøgte 1 som elev på en skole var in-volveret i en
episode med en lærer, Person 1, den 19. maj 2014. Der blev den 21. maj 2014 sendt
en underretning til Kommunes Familieafde-ling i anledning af episoden.
Underretningen er sendt af skolens afdelingsleder.

Af underretningen fremgår blandt andet:
”…

Fremsendes iflg. aftale med rådgiver.
Samtale via akuttelefonen i forbindelse med hændelse på Skole 1 mandag d.
19.05.14, hvor samtalen modtages som en underretning. Nedenstående
beskriver hændelsesforløbet med elev Sagsøgte 1 (Fødselsdatoog skal
samtidig udtrykke en stor bekymring for Sagsøgte 1's generelle trivsel.

Sagsøgte 1 går i specialklassen på Skole 1. Han startede sit sko-leforløb på
skolen i normalklasse men blev i løbet af de første skoleår visi-teret til
specialklasserækken pga. generelle indlæringsvanskeligheder.
Specialklasserne er nu under udfasning og Sagsøgte 1 er tilknyttet en 5.kl i
ca. 12 ugentlige lekt. Resten af sin undervisning modtager han i special-
klassens udskolingsklasse sammen med 15 andre elever.

Mandag ved 13.00-tiden modtager jeg et opkald fra lærer Person 1, som
fortæller, at hun har brug for hjælp, idet en af eleverne - Sagsøgte 1 - er gået
amok og har slået begge lærere og en klassekam-merat. De befinder sig i
nærheden af Netto i By 1 og tør ikke gå hjem, da de frygter stenkast og andre
ubehageligheder fra Sagsøgte 1.



/

3

Jeg henter gruppen ved at køre frem og tilbage til skolen 3 gange. Alle er
meget påvirkede af episoden. Nogle af børnene græder. Efter at have sendt
eleverne hjem fortæller de to lærere flg.:
Efter frokostpausen skal klassen på bytur, og man spørger Sagsøgte 1, om
han vil deltage, da han er netop i gang med anden aktivitet. Han vil gerne
deltage, men starter turen med at holde skolens hoveddør for de øvrige
elever, så de ikke kan komme ud og efterfølgende klapre truende med et låg
til en container

På turen ned i byen driller Sagsøgte 1 Person 2 - en kammerat i klassen - han
kalder ham Navn - en anden kammerat driller han med at hendes storebror er
død. Lærerne forsøger forgæves at guide samværet og skabe en god stemning
men på et tidspunkt vurderer de, at det ikke lykkes.

Person 1 beder Sagsøgte 1 følge med hende tilbage til skolen, hvilket han
nægter. Hun tager da bestemt om hans ryg, hvilket medfører at Sagsøgte 1
griber fat i hendes hår og hiver hende ned på knæ, så hun slår hul på bukser
og knæ. Herefter tildeles hun adskillige knytnæveslag i mave og på arme
samt slag med kæp/pind.

Da den anden lærer, som er gået i forvejen med de øvrige elever, når til
undsætning uddeles han et knytnæveslag på kæben og kradses og slås med en
pind Sagsøgte 1 har samlet op på vejen. Ligeledes truer Sagsøgte 1 læ-reren
med at en rocker nok skal komme og banke ham.

Sagsøgte 1 gemmer sig herefter og klassen bevæger sig hjem mod skolen,
hvor Sagsøgte 1 kommer frem fra buskadset og overfalder Person 2 som
tildeles slag af pind i hoved og på hånd.
Efterfølgende kaster Sagsøgte 1 med knytnævestore murbrokker, hvilket gør
gruppen meget utryg og bange.
Nogle af eleverne græder. Person 1 ringer så efter hjælp på sko-len Sagsøgte
1 formodes at være på vej hjem.
På skolen er skolens sikkerhedsudvalg tilfældigvis på vej rundt på skolen. De
oplever at Sagsøgte 1 kaster med sten på legepladsen, før han forlader skolen.
Jeg finder det meget bekymrende, at Sagsøgte 1 udviser en så voldsom ad-
færd.
Adfærden er selvfølgelig ikke tilstedelig på skolen og udelukker Sagsøgte 1
fra det samvær og den accept, vi tænker han så desperat søger.
Der har gennem skoleåret været en tiltagende udvikling i Sagsøgte 1's brug af
vold og grimt sprog – 5. kl. har han slået en pige for at holde døren for ham
og personalet omkring ham beskriver en dreng som ikke vil lytte til og har
svært ved at forstå sin andel i konflikter.



/

4

Sagsøgte 1 er på tomandshånd med en voksen ofte en sød og fornuftig dreng
at tale med.
Sagsøgte 1 har for tiden samtaler med psykolog Person 3 dels pga manglende
trivsel samt pga testning.

…”

Af Erstatningsnævnets afgørelse af 4. oktober 2017 fremgår, at Person 1 blev
tilkendt halv erstatning med følgende begrundelse:

” …
Nævnet har besluttet, at Deres klients godtgørelse samt den eventuelle
yderligere erstatning eller godtgørelse, som Deres klient fremover måtte blive
tilkendt, skal nedsættes med ½.
Nævnet har lagt vægt på, at der er forløbet ca. l år fra hændelsen og til, at
Deres klient blev sygemeldt, samt at det fremgår af Deres klients lægejour-
nal, at hun sygemeldte sig grundet stress.
Nævnet har endvidere lagt vægt på journalblad fra Arbejdsmedicinsk am-
bulatorium, hvor det af notat af 1 2-0 1 -2 0 1 6 fremgår, at Deres klient ef-ter
tilskadekomsten den 1 9-05-201 4 oplevede at være bange for at blive udsat
for chikane af elevens far, samt at det blev vurderet, at der var tale om en
uspecificeret angsttilstand oven i PTSD-tilstanden. Nævnet har en-deligt lagt
vægt på, at det fremgår af Deres klients lægejournal, at hun pri-mo oktober
skulle starte i virksomhedspraktik på sin egen arbejdsplads, at Deres klient i
skema af 16-10-2015 til Arbejdsskadestyrelsen har oplyst, at hun påbegyndte
praktik på egen arbejdsplads fra uge 44 igangsat af Job-centeret, samt at
Deres klient den 07-06-2016 til Læge har oplyst, at hun den 01-01-2016 gled
over i delvis raskmel-ding.

…”

Af Arbejdsmarkedets Erhvervssikrings afgørelse af februar 2018 fremgår i be-
grundelsen for at vurdere episoden som en arbejdsskade blandt andet:

” …
Vi vurderer, at skaden i form af posttraumatisk belastningsreaktion er
forårsaget af, at du i forbindelse med dit arbejde blev udsat for et voldeligt
overfald begået af en cirka 13-årig dreng. Drengen angreb dig med en stor
tung kæp og slog dig på arme og krop. Han hev dig i håret og du blev væltet
omkuld og derefter sparket. Til sidst hentede drengen fire store sten, der var
på størrelse med brosten.
Du undgik at blive ramt af stenene. Din mandlige kollega, som var med,
turde ikke afværge angrebet, hvilket du blev chokeret over. Du var efter hele
oplevelsen forslået, oprevet og urolig.



/

5

Derfor anerkender vi din posttraumatiske belastningsreaktion som en
arbejdsskade.

…”

Erstatningsnævnet har den 19. maj 2019 truffet ny afgørelse i sagen, hvoraf blandt
andet fremgår:

” …
Nævnet har den 08-12-2017 modtaget en e-mail fra dig, hvorved du har
anført, at du ikke er enig i nævnets beslutning om at nedsætte din klients
erstatning med 1/2 som følge af skadeskonkurrerende årsager. I den for-
bindelse har du redegjort for hændelsesforløbet og henvist til statusattest af
16-11-2017 og speciallægeerklæring af 08-06-2016 fra Læge.
Nævnet har endvidere den 27-02-2018 modtaget Arbejdsmarkedets Er-
hvervssikrings afgørelse af 27-02-2018, hvoraf det fremgår, at Arbejdsmar-
kedets Erhvervssikring har fastsat din klients varige men til 15 %. Nævnet
har desuden modtaget Arbejdsmarkedets Erhvervssikrings afgørelse af 16-
04-2018, hvoraf det fremgår, at Arbejdsmarkedets Erhvervssikring har fastsat
din klients tab af erhvervsevne til 30 %.
Næ v net har herefter besluttet ikke at nedsætte din klients erstatning med
1/2.

…”

Af lægeerklæring af 26. juni 2019 fra egen læge fremgår, at Person 1 har været
sygemeldt fra maj 2015 til 1. august 2016.

Sydøstjyllands Politi har den 2. oktober 2020 truffet afgørelse i medfør af offe-
rerstatningsloven om, at kræve erstatningen godtgjort af Sagsøgte 1.

Sagsøgte 1 har forklaret, at han gik på Skole 1 i By 1 i 2014. Han var nok 12 år.
Han er 19 år i dag. Han kan godt huske episoden. Han gik en tur sammen med
klassen. Han blev uvenner med Person 1, og så tog hun rundt om ham bagfra. Han
tog fat i hendes arm for at komme fri. Han ved ikke, hvorfor hun gjorde det. Han
tror, at han gik lidt i chok. Der havde nok væ-ret nogle uoverensstemmelser
forinden. Han husker det ikke helt. Han reagere-de ved tage fat i hendes arm for at
komme fri. Han så ikke mere til, om der ske-te noget med hende. Han gik ind på
skolen igen. Han så ikke, at hun skulle væ-re faldet. Han gik bare derfra.



/

6

Han har ikke slået med en kæp. Han havde ikke nogen pind eller kæp. Det pas-ser
ikke, at han har sparket hende. Han husker ikke, at han skulle have kastet med sten.
Han tror ikke, at han har kastet noget, men han ved det ikke. Det pas-ser ikke, at
han har slået hende med knytnæveslag.

Der skete ikke noget på skolen bagefter. Han tog hjem, da skoledagen var ved at
slutte, og så kom han næste dag, som han plejede. Person 1 var læ-rer på skolen,
men hun var ikke hans faste lærer. Han tror, at hun var med på turen, fordi der ikke
var andre lærere. Han ved ikke, om hun kom på skolen i ti-den derefter.

Han går på Skole 2 i By 2. Han er på køkkenlinjen. Han ved ikke, hvad det hedder.

Han får kontanthjælp, tror han. Han tror, at han skal være på Skole 2 i 3 år. Han er i
gang med første år. Han ved ikke, hvad han kommer til at tjene, når han er færdig.
Han tror ikke, at han har en forsikring, der kan hjælpe ham med at betale så stort et
beløb.

Parternes synspunkter

Sydøstjyllands Politi har i påstandsdokument af 29. marts 2021 gjort følgende
synspunkter gældende:
”…
Det gøres overordnet gældende, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte Er-
statningsnævnets afgørelser (bilag 2, 3, 4 og 5), hvorefter forurettede som følge af
volden den 19. maj. 2014 er berettiget til svie og smerte for perioden 4. maj 2015
til 1. august 2016 samt advokatomkostninger.
Der er herunder ikke grundlag for at tilsidesætte Erstatningsnævnets vurde-ring,
hvorefter der er årsagssammenhæng mellem volden, som forurettede har været
udsat for, og forurettedes sygeforløb i perioden fra den 4. maj 2015 til den 1.
august 2016.

Sagsøgte 1, er forpligtet til at betale det beløb, som staten i henhold til
Erstatningsnævnets afgørelser (bilag 2, 3, 4 og 5) har udbe-talt til forurettede.

Sagsøgte 2, er forpligtet til at betale kr. 7.500,00 som følge af de handlinger, som
Sagsøgte 1, har begået.

For så vidt angår rentekravet, støttes dette på, at Sydøstjyllands Politi ved afgø-
relse af 2. oktober 2020 (bilag 9) har fremsat betalingskrav i overensstemmelse
med rentelovens § 3, stk. 2.



/

7

4.1 Ansvarsgrundlag og hændelsesforløb
Forurettede anmeldte ikke episoden den 19. maj 2014 til politiet, hvorfor der i
denne sag ikke foreligger en straffedom. Erstatningsnævnet har imidlertid i medfør
af offererstatningslovens § 1 vurderet, at den skadevoldende adfærd var en
overtrædelse af straffeloven, og at forurettede derfor var berettiget til svie og
smerte samt advokatomkostninger.
Sagsøgte 1 bestrider, at han har udsat forurettede for vold.
Sagsøger fastholder det beskrevne hændelsesforløb og henviser i den forbindel-se
til de notater, der er skrevet i umiddelbar forlængelse af episoden den 19. maj
2014. Der henvises bl.a. til underretning til Familieafdelingen i Kommune af 21.
maj 2014 (bilag 1), hvoraf det fremgår, at Sagsøgte 1 i forbindelse med en
klassetur drillede nogle kammerater. Forurettede, som var lærer i den specialklasse,
som sagsøgte var tilknyttet, bad ham følge med tilbage til skolen, hvilket han
nægtede. Forurettede tog herefter bestemt om hans ryg, hvilket medførte, at
sagsøgte greb fat i hendes hår og hev hende ned på knæ, så hun slog hul på bukser
og knæ, ligesom hun blev tildelt adskilli-ge knytnæveslag i mave og på arme samt
slag med kæp/pind.
Herudover henvises der til epikrise fra forurettedes egen læge (bilag 12), hvoraf det
fremgår, at forurettede som følge af voldsepisoden den 19. maj 2014 blev di-
agnosticeret med PTSD. Der kan også henvises til Arbejdsmarkedets Erhvervs-
sikrings afgørelser (bilag 10 og 11), hvor Arbejdsmarkedets Erhvervssikring fandt,
at der var årsagssammenhæng mellem voldsepisoden den 19. maj 2014 og
forurettedes arbejdsskade i form af overfaldet.
På baggrund af sagens akter gøres det således sammenfattende gældende, at det er
dokumenteret, at forurettede har været udsat for en straffelovsovertræ-delse.

4.2 Rækkevidden af prøvelsen
Grundlaget for Sydøstjyllands Politis regreskrav er Erstatningsnævnets afgørel-ser
(bilag 2, 3, 4 og 5). Sydøstjyllands Politi har dog ikke til opgave at efterprøve
Erstatningsnævnets afgørelser, men alene at påse, at der er tilstrækkeligt grund-lag
for at gøre regres mod gerningsmanden for den straffelovsovertrædelse, som har
foranlediget udbetaling af erstatning og godtgørelse efter offererstat-ningsloven.
Politiets regresadgang over for skadevolderen er i medfør af lovens § 17 alene
betinget af, at der er ydet erstatning og godtgørelse til forurettede, samt at foru-
rettede har et krav mod skadevolderen. I disse sager er politiet hverken forplig-tet
eller berettiget til at lægge den erstatningsretlige vurdering, som Erstat-
ningsnævnet har foretaget, uprøvet til grund. Politiet skal derimod foretage en
individuel vurdering af, om der skal rejses regreskrav mod skadevolderen. Det er i
den sammenhæng dansk rets almindelige regler om skadevolders erstat-



/

8

ningsansvar, der er afgørende for, om politiet beslutter at forfølge skadevolde-ren,
jf. Cirkulæreskrivelse af 24. februar 1998.
Sagsøger forstår Sagsøgte 1's anbringender således, at han be-strider, at
Erstatningsnævnets afgørelser er gyldige og korrekte.
Skadevolder anses endvidere ikke for at have partstatus i forhold til sagens be-
handling ved Erstatningsnævnet og er heller ikke af lovgiver tillagt indsigelses-
adgang i forhold til de særlige betingelser for adgang til offererstatningsordnin-
gen, jf. også bemærkningerne herom ovenfor.
Skadevolders indsigelser mod statens regreskrav er således begrænset til de
indsigelser, som skadevolder ville kunne rette mod skadelidte, såfremt skade-lidte
rettede sit krav direkte mod skadevolderen, jf. ordlyden af offererstat-ningsloven §
17.
Politiets regreskrav er som udgangspunkt klassificeret som et almindeligt afle-det
regreskrav mod en ansvarlig skadevolder, jf. U2015.944H modsætningsvist. Dette
medfører også, at skadevolderen som udgangspunkt hverken skal stilles dårligere
eller bedre, end hvis kravet var rettet direkte fra skadelidte mod ska-devolder.
Med andre ord skal de sagsøgte ikke tillægges en særlig indsigelsesadgang, som de
sagsøgte ikke ville have over for forurettede alene som følge af, at det i denne sag
er staten, der har betalt forurettede den erstatning, som de sagsøgte er ansvarlig for.

Det følger af Højesterets dom af 14. maj 2020 (U2020.2390H), hvor Højesteret
udtalte:
I det omfang der ydes erstatning efter offererstatningsordningen, indtræder staten i
ska-delidtes krav mod skadevolderen, jf. offererstatningslovens § 17. Højesteret
finder, at det følger af bestemmelsen, at skadevolder i en regressag har samme
indsigelser over for sta-ten, som skadevolder ville have i en erstatningssag direkte
mellem skadelidte og skade-volder. Skadevolder kan dermed gøre gældende, at
dansk rets almindelige regler om en skadevolders erstatningsansvar ikke er
opfyldt, herunder at der ikke foreligger årsags-sammenhæng mellem
lovovertrædelsen og skadelidtes skade. Højesteret finder endvide-re, at der under
en sådan efterfølgende regressag mod skadevolder ikke kan ske en prø-velse af, om
Erstatningsnævnets afgørelse er ugyldig f.eks. på grund af manglende over-
holdelse af fristregler. Det bemærkes herved, at det som anført er skadelidtes krav
mod skadevolderen, som staten indtræder i, og at regreskravets berettigelse derfor
beror på en prøvelse af skadelidte krav og ikke af gyldigheden af
Erstatningsnævnets afgørelse.
De sagsøgte kan således efter de almindelige indtrædelsesregler gøre de samme
indsigelser gældende mod kravet, som de sagsøgte ville have haft mulighed for
over for forurettedes erstatningskrav. Derimod kan der ikke ved en regressag ske
en prøvelse af, om Erstatningsnævnets afgørelse er ugyldig.
Sydøstjyllands Politi skal ikke ved behandling af regreskravet forholde sig til, om
der i forbindelse med sagens behandling ved Erstatningsnævnet har været



/

9

grundlag for at dispensere fra de regler, der f.eks. gælder i forhold til anmeldel-se
af et krav efter offererstatningsloven. Der henvises i den forbindelse også til
U2020.2390H, hvor Højesteret udtalte at:
” Skadevolder i en regressag har samme indsigelser over for staten, som
skadevolder har i en erstatningssag direkte mellem skadelidte og skadevolder, og
at skadevolder dermed kan gøre gældende, at dansk rets almindelige regler om
erstatningsansvar ikke er op-fyldt. Derimod kan der under en regressag mod
skadevolder ikke ske prøvelse af, om Er-statningsnævnets afgørelse er ugyldig
f.eks. på grund af manglende, overholdes af fri-stregler.”
Spørgsmål om rettidig anmeldelse efter offererstatningslovens § 10 rækker der-for
ud over det, der kan prøves i denne sag mod politiet. Erstatningsnævnet er
endvidere ikke part i retssagen og har dermed ikke mulighed for at varetage
nævnets interesser. Sagsøgte 1's anbringender om ugyldighed af
Erstatningsnævnets afgørelse må af denne grund afvises, jf. U2020.2390H.

4.3 De sagsøgte er ikke part i Erstatningsnævnets sag
Det følger af § 7 i bekendtgørelse nr. 824 af 26. juni 2013 om forretningsorden for
Erstatningsnævnet, at skadevolderen ikke efter det almindelige forvalt-ningsretlige
partsbegreb anses som part i sagen ved Erstatningsnævnet.
Sagen ved Erstatningsnævnet er et inter partes anliggende mellem forurettede og
det offentlige. Det betyder, at skadevolderen ikke har nogen partsbeføjelser i sagen
ved Erstatningsnævnet.
Skadevolderen har således ikke ret til at udtale sig eller til at blive hørt i forbin-
delse med sagens afgørelse, men er derimod berettiget til aktindsigt efter for-
valtningsloven, i det omfang akterne i nævnets sager indeholder oplysninger om
skadevolderen selv. Dette kan f.eks. være, for så vidt angår eventuelle domme og
retsbøger.
Det bemærkes, at de sagsøgte i regressagen har haft mulighed for at komme med
indsigelser mod kravet over for sagsøgeren, herunder mod Erstat-ningsnævnets
afgørelse og grundlaget herfor. Hertil kommer, at de sagsøgte på helt sædvanlig vis
har mulighed for at føre beviser og forklare sig direkte for den dømmende ret.
Det er med andre ord uden betydning for sagen, når de sagsøgte i svarskriftet
anfører, at:
” Ingen af de sagsøgte er efter 19. maj 2014 orienteret om, at der evt. ville blive
rejst er-statningskrav som følge af episoden den 19. maj 2014, førend at de
sagsøgte er oriente-ret om nærværende sagsanlæg i oktober 2020 [rettelig
september 2020, jf. bilag 6, 7 og 8], altså mere end 6 år efter episoden.”
Det bestrides således, at den omstændighed, at de sagsøgte ikke blev hørt i for-
bindelse med Erstatningsnævnets afgørelser i sagen, skulle have den retsvirk-ning,
at Erstatningsnævnets afgørelser ikke bør tillægges (afgørende) bevisvær-di, idet
det i sagens natur følger af offererstatningsloven og dennes system, at det er
Erstatningsnævnets afgørelse, der danner grundlag for regreskravet.



/

10

4.4 Forældelse
Med henvisning til U2015.944H gøres det gældende, at kravet ikke er forældet.
Ved dommen blev det fastslået, at forældelsesfristen for et regreskrav efter offe-
rerstatningslovens § 17 først begynder at løbe, når Erstatningsnævnet har truffet
afgørelse. Højesteret anførte:
” Offererstatningsordningen indebærer, at staten bl.a. kan yde erstatning og
godtgørelse for personskade, der forvoldes ved overtrædelse af straffeloven, i det
omfang visse nær-mere angivne betingelser er opfyldt. Efter loven træffes
afgørelsen om de pågældende krav mod staten af Erstatningsnævnet.
Først når den skadelidte har ansøgt om erstatning fra staten, og
Erstatningsnævnets af-gørelse foreligger, har politiet grundlag for at træffe
afgørelse om, hvorvidt der i medfør af offererstatningslovens § 17 skal gøres
regreskrav gældende mod en ansvarlig skadevolder. På denne baggrund finder
Højesteret, at der foreligger særlige omstændig-heder, således at den treårige
forældelsesfrist for regreskravet først begynder at løbe, når Erstatningsnævnet har
truffet afgørelse om det pågældende krav, jf. forældelseslovens § 2, stk. 1” .
I denne sag har Erstatningsnævnet truffet sin første afgørelse i sagen den 4. ok-
tober 2017 (bilag 2), og stævningen mod de sagsøgte er udtaget den 2. oktober
2020, hvilket er inden for den 3-årige forældelsesfrist efter forældelseslovens § 3,
jf. lovens § 2, stk. 1. Sydøstjyllands Politis regreskrav mod de sagsøgte er der-for
ikke forældet.

4.5 Årsagssammenhæng og adækvans
Det er godtgjort, at der er årsagssammenhæng mellem den forsætlige voldsudø-
velse, Sagsøgte 1, har udøvet mod forurettede, og de skader forurettede herved er
blevet påført. At de slag, sagsøgte gav forurettede, kunne medføre et sygeforløb må
have været påregneligt for sagsøgte. Det forhold, at skadelidtes sygdomsforløb
først begyndte ca. 1 år efter episoden, kan ikke føre til en ændret adækvans
vurdering.
Det følger af Højesterets praksis, at kravene til bevis for årsagssammenhæng
lempes, hvis skadevolderens handling er begået med forsæt eller grov uagtsom-
hed, det vil sige klar culpa. I sager om voldsudøvelse er beviset for årsagssam-
menhæng på den baggrund lempeligt, jf. U2002.1496H. Det bestrides, at volden i
U2002.1496H adskiller sig fra denne sag. Volden blev i begge sager ud-ført med
knytnæveslag. I nærværende sag blev forurettede endvidere tildelt slag med en
kæp/pind.
Dette gælder også i sager om voldsofferregres, hvor de skadegørende handlin-ger
pr. definition begås forsætligt.
Herefter anses det for tilstrækkeligt at statuere årsagsforbindelse, at det bedøm-mes
som mere sandsynligt, at skaden vil være indtrådt uden volden, end at ska-den ville
være indtrådt også uden den udøvende vold, jf. f.eks. U2017.2307V. I denne sag er
der tale om forsætlig vold, som utvivlsomt kan have været årsag til de opståede
skader og gener hos forurettede, der forårsagede forurettedes sygemelding i
perioden 4. maj 2015 til 1. august 2016.



/

11

Erstatningsnævnet har da også i sine afgørelser (bilag 2, 3, 4 og 5) udtrykkeligt
anført, at erstatningen er tilkendt ” som følge af hændelsen den 19.05.2014” , lige-
som Arbejdsmarkedets Erhvervssikring i sine afgørelser af 27 februar 2018 (bi-lag
10) og 16. april 2018 (bilag 11) udtaler ” Ulykken den 19. maj 2014 er en
arbejdsskade” ”Dit tab af erhvervsevne på grund af arbejdsskaden er 30 procent”
 og ” vi vurderer at dit mén efter arbejdsskaden er 15 procent” .

I sager, hvor der foreligger en udtalelse fra Arbejdsmarkedets Erhvervssikring, må
det ved bevisbedømmelsen også tages i betragtning, at Arbejdsmarkedets
Erhvervssikring under medvirken af lægefaglig kundskab og gennem behand-ling
af et stort antal sager har oparbejdet en omfattende viden og en særlig erfaring i at
foretage de pågældende vurderinger om årsagssammenhæng, er-hvervsevnetab
samt svie og smerte.
Det forhold, at Arbejdsmarkedets Erhvervssikrings har vurderet, at der er år-
sagssammenhæng mellem hændelsen og forurettedes længerevarende gener, støtter
det forhold, at der ligeledes foreligger årsagssammenhæng mellem hæn-delsen og
forurettedes sygeforløb.
Det fremgår da også af forurettedes lægeerklæringer (bilag 12 og 13), at foruret-
tede som følge af overfaldet den 19. maj 2014 har haft øget træthed, øget alert-
ness, følsom for lyde, lugte, lys, flashbacks, undgåelsesadfærd, søvnproblemer,
koncentrationsproblemer og hukommelsespåvirkning. Forurettedes sygdoms-forløb
har været kompliceret af, at der er tale om en posttraumatisk belastnings-reaktion.
Det fremgår videre, at der er overensstemmelse mellem forurettedes klager samt de
objektive fund. Hertil kommer, at forurettede ikke før hændel-sen den 19. maj 2014
havde haft forudbestående lidelser, som har betydning for den nuværende tilstand.
Selv i det tilfælde, at det kan godtgøres, at forurettede har en særlig følsomhed i
relation til psykiske skader eller er særligt sårbar, følger det af retspraksis, ek-
sempelvis U1996.1334H og U2012.276H, at en sådan følsomhed er uden betyd-
ning for den erstatningsretlige årsags- og adækvansbedømmelse, jf. det almindelige
erstatningsretlige princip om at ”tage skadelidte, som skadelidte er ”.
Voldsepisoden var således utvivlsomt egnet til at medføre de anførte gener hos
forurettede. Erstatningsnævnet har på den baggrund tilkendt forurettede godt-
gørelse for svie og smerte samt i øvrigt erstatning for udgifter til advokatbi-stand.
Det følger desuden af praksis, at det i relation til svie- og smertegodtgørelse er
afgørende, om en hændelse kan anses for at være udløsende faktor til sygemel-
dingen, og om generne som følge af den skadegørende handling efterfølgende har
været medvirkende til sygemeldingen under hele sygeperioden, jf. bl.a. dommene
U2012.1838H og U2013.508H.

4.6 Lempelse efter §§ 24 og 24a



/

12

Det følger af erstatningsansvarslovens § 24, stk. 1, at erstatningsansvar kan ned-
sættes eller bortfalde, når ansvaret vil virke urimeligt tyngende for den erstat-
ningsansvarlige, eller ganske særlige omstændigheder i øvrigt gør det rimeligt. Det
skal fremhæves, at der ved vurderingen efter § 24 skal lægges vægt på bl.a.
ansvarets beskaffenhed, og at der sædvanligvis ikke sker lempelse, når det an-
svarspådragende forhold er begået forsætligt, jf. bl.a. U1995.443H, U2002.1496H,
FED2004.767V, FED2012.2Ø og U2015.944H.
Det følger af Erstatningsansvarslovens § 24a, stk. 1, at børn under 15 år er er-
statningspligtig for samme skadegørende handlinger efter samme regler som
personer over denne alder. Dog kan erstatningen nedsættes eller endog helt
bortfalde, for så vidt det findes billigt på grund af manglende udvikling hos barnet,
handlingens beskaffenhed og omstændigheder i øvrigt, derudover navnlig forholdet
mellem den skadegørendes og den skadelidendes evne til at bære tabet og udsigten
til, at skaden kan fås godtgjort hos andre.
I relation til vurderingen efter erstatningsansvarslovens § 24, stk. 1, gøres det
nærmere gældende, at lempelse af erstatningsansvaret ved forsætlig voldsudø-velse
forudsætter, at der foreligger særlige omstændigheder.
Indstævnte har ikke godtgjort, at der foreligger sådanne særlige omstændighe-der,
og der er derfor ikke grundlag for at nedsætte erstatningsansvaret i medfør af denne
bestemmelse.
I den forbindelse skal det fremhæves, at domstolene er meget tilbageholdende med
at anvende lempelsesreglen i erstatningsansvarslovens § 24a, stk. 1. Det fremgår
f.eks. af FED2013.24Ø, hvor en 14-årig elev på en specialskole trak en stol væk,
netop som læreren skulle sætte sig på den, hvorved der skete per-sonskade. Eleven
var erstatningsansvarlig for skaden,
og der var ikke grundlag for lempelse efter erstatningsansvarslovens §§ 24 eller
24a, samt FED2011.243Ø, hvor en 10-årig skadevolder sprang op på sin lærer, som
stod op eller sad på en stol med front mod en bogreol, hvorved læreren faldt ned på
gulvet. Skadevolderen burde efter sin alder have indset, at hans handlemåde
indebar risiko for, at læreren kunne falde og derved komme til skade. Skadevolder
var erstatningsansvarlig for skaden jf. erstatningsansvarslo-ven § 24a, 1. pkt.
Sagsøgte 1's strafbare handling er begået forsætligt, hvilket i det hele taler imod
erstatningsansvarets lempelse. Henset til Sagsøgte 1's alder på gerningstidspunktet
burde han have indset, at hans handlemåde kunne forårsage skade på forurettede.
Det bemærkes endvidere, henset til erstatningsbeløbets begrænsede størrelse, at
erstatningskravet ikke vil være urimeligt tyngende for Sagsøgte 1, ligesom der ikke
i øvrigt er fremkommet oplysninger, der kan begrunde en lempelse efter reglerne i
erstatningsansvarslovens §§ 24 og 24a.
Sammenfattende gøres det gældende, at der ikke er grundlag for at lade sagsøg-tes
erstatningsansvar nedsætte eller bortfalde efter erstatningsansvarslovens §§ 24, stk.
1, eller 24a, stk. 1.
…”



/

13

Sagsøgte 1 har i påstandsdokument af 14. april 2021 gjort føl-gende synspunkter
gældende:

”…

Til støtte for frifindelsespåstanden gøres følgende anbringender gældende:

At erstatningsnævnets afgørelse (Bilagene 2, 3, 4 & 5) skal tilsidesættes således,
at der ikke var grundlag for at tilkende forurettede svie og smerte for perioden 4.
maj 2015 – 1. august 2016 samt advokatomkostninger.

At sagsøgte 1 ikke har begået vold overfor Person 1 19. maj 2014 og dermed ikke
har overtrådt straffeloven.

At sagsøgte 1´s handling d. 19. maj 2014 ikke var retsstridigt.

At sagsøgte 1 ikke har handlet culpøst.

At det er hovedreglen efter offererstatningslovens § 10 stk. 1, at det er en betin-
gelse, at for at der kan ske tilkendelse af erstatning, at der er sket anmeldelse til
politiet inden 72 timer efter hændelse, hvilket ikke er tilfældet.

At der ikke er kausalitet mellem hændelsen d. 19. maj 2014 og skadelidtes
sygdomsforløb i perioden 4. maj 2015 – 1. august 2016, i hvilken forbindelse det
bemærkes, at skadelidtes sygdomsperiode først er startet knap et år efter episo-den
d. 19. maj 2014.

At kravene til beviserne for årsagssammenhæng ikke er mere lempelige i denne
sag, end de krav, der normalt stilles.

At der ikke foreligger adækvans mellem hændelsen d. 19. maj 2014 og de ska-der,
som forurettede har pådraget sig.

At såfremt sagsøgte 1 har pådraget et erstatningsansvar, der skal erstatnings-
ansvaret nedsættes eller bortfalde efter erstatningsansvarslovens § 24 stk. 1 eller §
24A stk. 1.

At Sagsøgte 2, ikke er forpligtiget til at betale kr. 7.500,00 som følge af den
episode, som Sagsøgte 1 var involveret i d. 19. maj 2014.
…”



/

14

Parterne har under hovedforhandlingen nærmere redegjort for deres opfattelse af
sagen.

Rettens begrundelse og resultat

Retten lægger til grund, at der den 19. maj 2014 på en tur uden for skolens ram-
mer var en episode mellem lærer Person 1 og elev Sagsøgte 1, idet Person 1 tog fat
i Sagsøgte 1 for at få ham med tilbage til skolen, og Sagsøgte 1 reagerede fysisk
herpå. Retten har ingen oplysninger om, at hændelsen fik konsekvenser for
Sagsøgte 1's skolegang på denne skole.

Person 1 blev sygemeldt i maj 2015 og har ad to omgange modtaget erstatning fra
Erstatningsnævnet, i første omgang med ½ erstatning, blandt an-det som følge af,
at de r var forløbet ca. l år fra hændelsen til hun blev sygemeldt og fordi det
fremgik af hendes sygejournal, at hun sygemeldte sig grundet stress.

Retten lægger til grund, at Erstatningsnævnets afgørelse træffes ud fra patien-tens
beskrivelse af den episode, som har udløst de symptomer, som patienten angiver at
have. Patientens forklaring lægges uprøvet til grund for nævnets vurdering. Retten
kan i den forbindelse konstatere, at der er en ikke uvæsentlig forskel i beskrivelsen
af episoden, som den fremgår af notat af 21. maj 2014 og af afgørelsen fra
Arbejdsmarkedets Erhvervssikring af 27. februar 2018

Person 1 har ikke afgivet forklaring i retten, og hendes udsagn om episoden er
alene gengivet af tredjemand. Retten finder på denne baggrund ikke, at der -
mod Sagsøgte 1's modstridende forklaring - er det fornødne grundlag for at lægge
vægt på de beskrivelser af hændelsen, som ligger til grund for sagen. Det er li-
geledes uoplyst, hvornår og hvorledes Person 1's symptomer er opstået og har
udviklet sig, idet hun først et år senere blev sygemeldt.

Det er på denne baggrund ikke godtgjort, at Sagsøgte 1 den 19. maj 2014 udøvede
vold mod Person 1 i et sådant omfang, at denne episode medførte, at hun et år
senere måtte sygemeldes.

Retten finder det herefter ikke på det foreliggende grundlag godtgjort, at Sagsøgte
1 er erstatningsansvarlig for det tab i form af godtgørelse for svie og smerte og
dækning af advokatomkostninger, som Person 1 har fået dækket hos Offe-
rerstatningsnævnet, hvorfor Sagsøgte 1 frifindes for Sydøstjyl-lands Politis påstand
om regresbetaling.

Med samme begrundelse frifindes Sagsøgte 2 for kravet.



/

15

Sagsomkostningerne er efter sagens værdi, forløb og udfald fastsat til dækning af
advokatudgift med 28.000 kr., med tillæg af moms, i alt 35.000 kr. Sagsøgte 1 og
Sagsøgte 2 er ikke momsregistreret.
Retten har lægt vægt på, at kravet mod Sagsøgte 2 ikke findes at have medført
selvstændig sagsbehandling af betydning for sagens omfang, hvorfor
sagsomkostningerne fastsættes som et samlet beløb.

T H I  K E N D E S  F O R  R E T :

Sagsøgte 1 og Sagsøgte 2 frifindes.

Sydøstjyllands Politi skal til Sagsøgte 1 og Sagsøgte 2 be-tale sagsomkostninger
med i alt 35.000 kr.

Beløbene skal betales inden 14 dage.

Sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.



/

 




/





/