Prøvelse af Beskæftigelsesankenævnets afgørelse om afslag på sygedagpenge og førtidspension til sagsøgeren
Ret: Retten i Randers (1. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Forvaltningsret;

/

RETTEN I RANDERS

DOM

Afsagt den 14. november 2014 i sag nr. BS 2-1732/2009:

Sagsøger
Adresse
By
mod
Ankestyrelsen
Amaliegade 25
1022 København K

Sagens baggrund og parternes påstande

Denne sag, der er anlagt den 3. august 2009, er en prøvelse af Beskæftigel-
sesankenævnets afgørelse af 9. januar 2008 om afslag på sygedagpenge og
førtidspension til sagsøgeren.

Sagsøger, har nedlagt følgende påstande:

Sagsøgte tilpligtes at anerkende, at sagsøger er berettiget til førtidspen-
sion pr. 26. oktober 2006, med den virkning at Randers Kommune er
pligtig til at efterbetale sagsøgte de ikke erlagt førtidspensionsydelser
inklusive sædvanlig procesrente af de til enhver tid for lidt erlagte
ydelser fra forfaldstidspunktet og indtil betaling sker.

Subsidiært tilpligtes sagsøgte at anerkende, at sagsøger er berettiget til
sygedagpenge efter 19. november 2006 og indtil der er truffet en lovlig
afgørelse vedrørende sagsøgers ansøgning om førtidspension, med den
virkning at Randers Kommune er pligtig til at efterbetale sagsøgte de
ikke-erlagte sygedagpenge inklusive sædvanlig procesrente af de til
enhver tid for lidt erlagte ydelser fra forfaldstidspunktet og indtil beta-
ling sker.
Mere subsidiært tilpligtes sagsøgte at anerkende, at Randers Kommu-
nes afgørelse af 26. oktober 2006 vedrørende førtidspension er ugyl-
dig, med den virkning at sagsbehandlingen skal genoptages i Randers
Kommune med tilbagevirkende kraft til 26. oktober 2006.

Mest subsidiært tilpligtes sagsøgte at anerkende, at afgørelsen af 9. ja-
nuar 2008 fra sagsøgte, er ugyldig med den virkning, at sagsøgte skal
genoptage sagsbehandlingen med tilbagevirkende kraft til 26. oktober
2006.

Sagsøgte Beskæftigelsesankenævnet, nu Ankestyrelsen, har nedlagt følgende
påstand:



/

Side 2/18

Over for sagsøgerens principale påstand:
Frifindelse.

Over for sagsøgerens subsidiære påstand:
Principalt: Frifindelse.
Subsidiært: Hjemvisning.

Over for sagsøgerens mere subsidiære påstand:
Principalt: Afvisning.
Subsidiært: Frifindelse.

Over for sagsøgerens mest subsidiære påstand:
Frifindelse.

Oplysningerne i sagen
Denne dom indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retspleje-
lovens § 218 a, stk. 2.

Beskæftigelsesankenævnet meddelte den 9. januar 2008 sagsøger følgende
afgørelse:

"[...]

Beskæftigelsesankenævnet har truffet følgende afgørelse vedr. Deres klage
over Randers Kommunes afgørelser om standsning af dagpen-geudbetalingen
efter 19. november 2006 og afslag på førtidspension på det foreliggende
dokumentationsgrundlag.

Nævnet stadfæster kommunens afgørelser.

Det betyder, at De ikke har ret til yderligere forlængelse af dagpenge-retten,
og at De ikke er berettiget til førtidspension på det foreliggen-de
dokumentationsgrundlag.

[...]

Begrundelse:

Vedrørende dagpenge:

Afgørelsen er truffet efter § 22, stk. 1, i dagpengeloven og § 44 og 45 i
dagpengebekendtgørelsen.

Da De på tidspunktet for kommunens afgørelse havde modtaget dag-penge for
mere end 12 måneder inden for de seneste 18 kalendermå-neder, er fortsat
udbetaling af dagpenge betinget af, at De opfylder en af
forlængelsesbetingelserne i dagpengelovens § 22, stk. 1, nr. 1- 6.

Nævnet finder, at De Ikke opfylder en af forlængelsesbetingelserne:



/

Side 3/18

Iværksættelse af revalidering med henblik på ordinær beskæftigelse kunne
ikke anses for overvejende sandsynlig, jf. dagpengelovens § 22, stk. 1, nr. 1.

Ved vurderingen heraf har nævnet lagt vægt på afklaringsforløbet på Jobcenter
Randers, hvorunder De ikke viste ressourcer til at kunne deltage i
revalideringsforløb med henblik på ordinær beskæftigelse, jf. beskrivelse af
forløbet i sagsfremstillingen nedenfor.

Hvis det anses for nødvendigt at gennemføre arbejdsprøvning eller an-dre
afklarende foranstaltninger med henblik på at klarlægge den sikre-des
arbejdsevne, kan dagpengeperioden forlænges i op til 2 gange 13 uger, jf.
dagpenge lovens § 22, stk. 1, nr. 2.

Denne bestemmelse kan kun anvendes 1 gang i en fortløbende syge-periode,
og det er en forudsætning for anvendelse af bestemmelsen, at der er udsigt til,
at arbejdsevnen kan være afklaret inden for perioden på 2 x 13 uger. jf.
Ankestyrelsens principafgørelse D902.

Deres dagpengeret har tidligere i perioden januar 2006 - 15. juni 2006 været
forlænget efter dagpengelovens § 22, stk. 1, nr. 2.

Der resterer således kun ca. 2 uger af perioden.

Nævnet finder, at Deres arbejdsevne ikke vil kunne være klarlagt in-den for
ca. 2 uger.

Efter nævnets opfattelse vil Deres helbredstilstand og arbejdsevne kunne
bedres ved behandling af Deres overvægt, som ses at være den væsentligste
årsag til den aktuelle arbejdsevnenedsættelse. Eventuelt vil det efter sådan
behandling blive aktuelt med iværksættelse af yder-ligere afklarende
foranstaltninger.

Forlængelse på 26 uger efter dagpengelovens § 22, stk. 1, nr. 3, jf.
dagpengebekendtgørelsens § 44, nr. 2, er ikke aktuel, da der på tids-punktet
for kommunens afgørelse om stop af dagpengeudbetalingen allerede var
forløbet mere end 26 uger fra varighedsbegrænsningens indtræden.

Der verserede ikke en sag om erhvervsevnetabserstatning efter lov om sikring
mod følger af arbejdsskade, hvorfor der ikke kan forlænges ef-ter
dagpengelovens § 22, stk. I, nr. 4.

Kommunen havde på tidspunktet for dagpengestoppet truffet afgørel-se
vedrørende Deres ret til førtidspension.

Der var således ikke længere grundlag for forlængelse efter dagpenge-lovens §
22, stk. 1 nr. 5, som fordrer, at der er påbegyndt sag om før-tidspension.



/

Side 4/18

Efter dagpengelovens § 22, stk. 1, nr. 6, jf. bekendtgørelsens § 45, nr. 1, kan
dagpengeretten forlænges, hvis det lægeligt skønnes, at De ale-ne via
behandling vil kunne genoptage arbejdet inden for 2 x 26 uger regnet fra
varighedsbegrænsningens indtræden.

Da perioden på 2 x 26 uger ville udløbe ultimo december 2006, og da De ikke
var i gang med eller ventede på behandling for overvægten, finder nævnet, at
der ikke var udsigt til, Deres arbejdsdygtighed kunne genskabes inden for 2 x
26 uger.

Da der ikke er tale om livstruende, uhelbredelig lidelse kan der ikke forlænges
efter dagpengelovens § 22, stk. 1, nr. 6, jf. bekendtgørel-sens § 45, nr. 2.

Vedrørende førtidspension:

Afgørelsen er truffet efter pensionslovens § 16, stk. 2, og § 20, stk. 2.

Nævnet finder, at Deres arbejdsevne ikke er dokumenteret varigt ned-sat i et
sådant omfang, at De er udelukket fra at blive selvforsørgende.

Ved afgørelsen har nævnet lagt vægt på at der er mulighed for at mindske
Deres åndedrætsproblemer, muskel, og ledklager samt ten-dens i
væskeansamling i benene ved behandling af Deres betydelige overvægt.

Nævnet har videre lagt vægt på, at der ikke er dokumenteret helbreds-mæssige
forhold, som kan forklare det ret pludselige fald i Deres funktionsniveau, som
indtrådte i slutningen af 2004. Trods grundig udredning på medicinsk afdeling
er der ikke fundet tegn til hjerte eller lungelidelse. Vedrørende
bevægeapparatet er der alene konstateret let slidgigt i knæled, hvilket efter
nævnets opfattelse ikke i sig selv ude-lukker erhvervsmæssig beskæftigelse
med henblik på selvforsørgelse.

Ved sagens behandling har medvirket rådgivende speciallægekonsu-lent.

Bemærkninger til kommunen sagsbehandling:

Nævnet finder, at kommunen i begrundelsen burde have gjort nærme-re rede
for de oplysninger vedrørende helbredstilstanden, som er til-lagt væsentlig
betydning for afgørelsen, således at begrundelsen gav en fyldestgørende
forklaring på, hvorfor afgørelsen har fået det pågæl-dende indhold, jf.
forvaltningeslovens § 24, stk. 2.

Nævnet har herved lagt vægt på, at der i sagen har været uenighed om de
helbredsmæssige forholds betydning for Deres arbejdsevne.

Begrundelsesmanglen ses dog ikke konkret at have påvirket afgørel-sens
rigtighed, jf. oven for under nævnets begrundelse. Kommunens afgørelse kan
derfor ikke kendes ugyldig.



/

Side 5/18

Sagsfremstilling

De er 51 år og gift. De har ingen mindreårige børn. De kom som flygt-ning fra
Sri Lanka til Danmark i 1988.

De taler dansk, men har efter det oplyste et begrænset ordforråd. Der-es datter
har derfor deltaget som tolk ved opfølgningssamtaler i kom-munen.

De har frem til sygemeldingen december 2004 været i beskæftigelse siden
1994 som rengøringsassistent. Seneste ansættelse var 27 timer ugentlig mod
tidligere 33 - 35 timer pr. uge. De modtog til november 2004 supplerende
arbejdsløshedspenge. De har gennem årene oplevet et stigende arbejdspres i
rengøringsjobbet. Nogle måneder forud for sygemeldingen spurgte De til
muligheden for bevilling af fleksjob.

I perioden oktober 2005 - februar 2006 deltog De i et afklaringsforløb på
Jobcenter Randers. Herunder kom i De i intern praktik i montagen. De udviste
god arbejdsmoral og engagement samt gode kompetencer i arbejde med enkle
og lette montageopgaver. De arbejde i et jævnt, langsomt arbejdstempo. I
forløbet blev arbejdstiden reduceret fra 20 timer ugentligt til 12 timer på grund
af Deres smerter. Den reelle ar-bejdstid har i gennemsnit ligget på 8 - 10 timer
pr. uge med et gen-nemsnitligt fremmøde på ca. 63%. Deres fravær var
stigende i forlø-bet. Afklaringsforløbet blev afbrudt på grund af deres faglige
kompe-tencer og helbredsproblemer. I denne vurdering indgik også, at Deres
arbejdsevne ikke kan udvikles ved hjælp af kursus eller uddannelse på grund
af Deres begrænsede skole / danskkundskaber. Planen om iværksættelse af en
ekstern praktik blev således opgivet.

Vedrørende Deres helbredsmæssige forhold oplyst, at De i 2004 fik
konstateret for lavt stofskifte, hvorefter De er sat i medicinsk behand-ling med
Eltroxin. Egen læge beskriver i statusbedømmelse af 13. juni 2006, at
stofskifteblodprøver har vist helt normale forhold i en lang periode, og at
stofskiftelidelsen ikke skulle påvirke Deres arbejdsev-ne.

Herudover genereres De af anfald med stikkende, prikkende smerter i venstre
side af brystet, som kan opstå både ved anstrengelse og i hvi-le. De klager
endvidere over udtalt åndedrætsbesvær ved kun en lille anstrengelse.
Forskellige undersøgelser har ikke kunnet påvise iskæ-misk hjertesygdom. De
har tidligere fået konstateret let forstørret hjer-te, men dette er ikke genfundet
ved efterfølgende undersøgelse. Der er mistanke om, at der reelt er tale om
angstanfald frem for somatisk sygdom. De har selv forklaret, at Deres mor
som 53-årig døde af hjer-testop. Ved undersøgelse hos psykolog i forbindelse
med arbejdsprøv-ningen er De dog beskrevet som psykisk velfungerende.

De klager endvidere over smerter fra knæ-, fod- og håndled samt un-derben,
tendens til hævede ben og nedsat gangdistance. Udredning af



/

Side 6/18

dog alene vist let slidgigt i knæled, men ikke tegn på generaliseret gigtlidelse.
De er efter det oplyste betydeligt overvægtig med et BMI på 43.

Ved varighedsbegrænsningens indtræden ultimo december 2005 blev
dagpengeretten forlænget efter dagpengelovens § 22, stk. 1, nr. 2, idet De var i
gang med ovennævnte afklaringsforløb.

Den 15. juni 2006 ansøgte De om førtidspension på det foreliggende
dokumentationsgrundlag. Kommunen ændrede herefter forlængelses-
grundlaget til dagpengelovens § 22, stk. 1, nr. 5.

De fik 20. oktober 2006 afslag på førtidspension. Kommunen henviste til, at
det ikke var dokumentation for en varig nedsættelse af Deres ar-bejdsevne i en
sådan grad, at genindtræden på arbejdsmarkedet kan u-delukkes.

Efterfølgende blev dagpengeudbetalingen bragt til ophør med virk-ning fra 19.
november 2006. Kommunen henviste til, at ingen af for-længelsesgrundene i
dagpengelovens § 22, stk. 1, nr. 1 - 6, var til ste-de.

[...]"

Sagsøger har forklaret, at hun i 2000 vejede ca. 75 kg. Hun begyndte at tage
på i 2003, da hun fik problemer med sit stofskifte, og kom til at veje 90 - 95
kg. Hendes vægt fortsatte med at stige til op mod 110 kg i 2006. Hun fik
behandling for sin stofskiftesygdom, men tabte sig kun meget lidt. Hun var
til diætist nogle gange på Randers Centralsygehus i 2004 - 2005. Hun fik
nogle kostråd, og hun fulgte dem, men tabte sig kun op til 1 kg. Hun
begyndte at få stikken i brystet efter, at hun havde fået stofskif-teproblemer.
Hun blev sygemeldt i december 2004 på grund af den prikken-de
fornemmelse i brystkassen og smerter i arme og ben. Hun kom i kontakt med
Randers Kommune og var i et forløb hos jobcenteret i 2005 - 2006. Hun
gjorde i perioden december 2004 - oktober 2006 alt, hvad Randers
Kommune bad hende om. Efter at have fået afslag på førtidspension i okto-
ber 2006 fik hun bevilget førtidspensionen med virkning fra januar 2012.
Hun indgav ikke ny ansøgning om førtidspension, men fik lige pludselig et
brev om, at hun var blevet det tildelt. Hun havde ikke tabt sig i den periode,
men vejede omtrent det samme i 2012 som i 2006. Hendes helbred forandre-
de sig i perioden 2006 til 2012 kun på den måde, at de kendte symptomer
blev lidt værre. Hun har ikke haft almindeligt lønarbejde i perioden fra 2006
til 2012, men har via jobcenteret udført let arbejde i en café i 9 - 12 ½ time
pr. uge i 6 måneder i 2009 - 2010. Hun fik ingen penge for at arbejde i café-
en. Hun vejer omtrent det samme i dag som i 2006. Fra 2006, hvor hun fik
afslag på sygedagpenge og førtidspension, har hun levet af lånte penge, ind-
til hun blev tilkendt førtidspension pr. 1. januar 2012. Hun søgte, men fik af-
slag på kontanthjælp på grund af ægtefælles indtægt.



/

Side 7/18

Retslægerådet har den 11. april 2014 afgivet følgende udtalelse til brug for
sagen:

"Med sagens tilbagesendelse skal Retslægerådet besvare de stillede spørgsmål
således:

Spørgsmål 1:

Er der videnskabelig/statistisk evidens (f.eks. via videnskabelige me-tanalyser)
for, at en person med overvægtsproblemer på sagsøgers ni-veau /sagsøger er
155 cm høj og vejede i 2006 ca. 96,5 kg, hvilket gi-ver et BodyMassIndex
(BMI 40, der kan klassificeres som svær fed-me), via diæt kan bringes på et
varigt vægtniveau, der kan afhjælpe sagsøgers funktionsevnetab, så sagsøger
ikke længere er erhvervsu-dygtig på grund af sine bevægeapparatproblemer?

Der er ingen evidens for, at livsstilsintervention kan medføre et varigt vægttab
af en størrelse, der kan forbedre sagsøgers funktionsniveau.

Spørgsmål 2:

Kan det udelukkes, at den ischaemiske hjertesygdom, som sagsøger er i
medikamente behandling for, kan være medvirkende årsag til sagsø-gers
funktionsevnetab?

Der er ingen sikre holdepunkter for, at sagsøger har iskæmisk hjerte-sygdom,
såvel cykeltest, myocardiescintigrafi, hjertets pumpefunktion og EKG er alle
normale.

Spørgsmål 3:

Er der erfaring for at for lavt stofskifte kan give vægtøgning?

Lavt stofskifte disponerer til vægtøgning. Når stofskiftet er velregule-ret med
tablet Eltroxin, er stofskiftet normalt.

Spørgsmål 4:

Kan forsnævring i kranspulsårene / forsnævring i kranspulsårene helt ude på
de små kar medføre angina pectoris anfald i forbindelse med fysiske
anstrengelser? Kan en sådan lidelse betragtes som værende varig?

Der er ikke holdepunkt for at sagsøger har forsnævring i de små kar, og heller
ikke at hun har angina pectoris.

Spørgsmål A:

Retslægerådet bedes beskrive sagsøgerens gener/lidelser vedrørende
bevægelsesapparatet, således som disse forelå beskrevet indtil okto-



/

Side 8/18

ber 2006.
Herunder bedes Retslægerådet oplyse, hvilke diagnoser, der lægefag-ligt var
grundlag for at stille på daværende tidspunkt.

Sagsøger havde i 2006 belastningssmerter fra specielt benenes led og muskler.
På dette tidspunkt viste røntgenundersøgelser kun minimale forandringer
foreneligt med slidgigt, således er knæ og ankelled be-skrevet som normale.
Sagsøgers klager fremgår af egen læges journal.

Spørgsmål B:

Retslægerådet bedes beskrive sagsøgerens gener / lidelser vedrørende
lungerne, således som disse forelå beskrevet indtil oktober 2006. Her-under
bedes Retslægerådet oplyse, hvilke diagnoser var lægefagligt var grundlag for
at stille på daværende tidspunkt.

Sagsøger havde nedsat lungefunktion vurderet ud fra lungefunktions-test. Om
dette forklares af hendes svære overvægt alene, eller der fo-rekom en reel
lungesygdom er uafklaret.

Spørgsmål C:

Retslægerådet bedes beskrive sagsøgerens gener/lidelser vedrørende hjertet,
således som disse forelå beskrevet indtil oktober 2006. Herun-der bedes
Retslægerådet oplyse, hvilke diagnoser var lægefagligt var grundlag for at
stille på daværende tidspunkt.

Sagsøger havde i 2006 ikke sikre hjertesmerter, men ukarakteristiske
brystsmerter, cykeltest, scintigrafi, hjertepumpefunktion og EKG ude-lukkede
iskæmisk hjertesygdom.

Spørgsmål D:

Retslægerådet bedes beskrive sagsøgerens gener/lidelser vedrørende
stofskiftet, således som disse forelå beskrevet indtil oktober 2006. Herunder
bedes Retslægerådet oplyse, hvilke diagnoser var lægefag-ligt var grundlag
for at stille på daværende tidspunkt.

Sagsøger fik diagnosticeret lavt stofskifte i april 2004, hvor hun blev sat i
behandling med tablet Eltraxin. Diagnosen blev stillet ved hjælp af
blodprøver.

Spørgsmål E:

Retslægerådet bedes oplyse med hvilken grad af sandsynlighed den hos
sagsøgeren beskrevne overvægt måtte anses for at være forårsa-get af den i
spørgsmål D beskrevne stofskiftesygdom

Sagsøger var allerede svær overvægtig, inden hun udviklede lavt stof-skifte.
Det lave stofskifte har formentligt disponeret til at forværre overvægt i
perioden 2003 op til april 2004.



/

Side 9/18

Spørgsmål F:

Retslægerådet bedes oplyse med hvilken grad og sandsynlighed og i hvilket
omfang de i spørgsmål A - D beskrevne lidelser var forårsaget af sagsøgerens
overvægt.

Sagsøgers gener kan forklares ved hendes overvægt; om hendes ånde-nød
alene kan tilskrives overvægten, eller hun har en lungesygdom er uafklaret.
Hendes symptomer og gener er karakteristiske for svær overvægt.

Spørgsmål G:

Retslægerådet bedes oplyse med hvilken grad af sandsynlighed og i hvilket
omfang de i spørgsmål A - D beskrevne gener / lidelser ville kunne bedres,
såfremt sagsøgeren havde reduceret sin vægt.

Sagsøgers belastningssmerter og åndenød vil have blevet forbedret ved
reduktion af vægt. Det ville dog have krævet et vægttab af en be-tydelig
størrelse.

Spørgsmål H:

Retslægerådet bedes oplyse med hvilken grad af sandsynlighed og i hvilket
omfang sagsøgerens overvægt var forårsaget af de i spørgsmål A — D
beskrevne gener / lidelser.

Sagsøgers overvægt har bidraget til hendes gener, specielt smerter og åndenød.

Spørgsmål J:

Retslægerådet bedes oplyse, om der i oktober 2006 var foretaget alle relevante
forsøg på behandling af sagsøgerens overvægt, og om over-vægten måtte
anses for en varig lidelse, der ikke var tilgængelig for behandling.

Sagsøger er relevant undersøgt. Sagsøger har været forsøgt behandlet med
livsstilsændringer med et mindre kortvarig vægttab til følge, cir-ka fire kilo.
Hendes overvægt må i 2006 anses for at være en varig li-delse.

Spørgsmål K:

Retslægerådet bedes oplyse om og i hvilket omfang de i spørgsmål A -D samt
sagsøgerens overvægt beskrevne gener / lidelser udfra et læ-gefagligt
synspunkt nedsatte sagsøgerens funktionsniveau og i hvilken type funktioner.

Sagsøgers svære overvægt har medført smerter specielt fra muskler og



/

Side 10/18

led samt åndenød, der har nedsat hendes funktionsniveau.

Spørgsmål L:

Retslægerådet bedes oplyse med hvilken grad af sandsynlighed en re-duktion
af sagsøgerens vægt ville have forbedret hendes funktionsni-veau og i hvilken
type funktioner.

En betydelig reduktion af sagsøgers vægt ville have haft en gunstig ef-fekt på
smerter, åndenød og blodtryk.

Spørgsmål M:

Giver sagen i øvrigt Retslægerådet anledning til bemærkninger.

Nej."

Parternes synspunkter

Sagsøger har procederet sagen inden for rammerne af sit påstandsdokument,
hvoraf det fremgår:

"ANBRINGENDER:

Til støtte for sagsøgers påstande, gøres det gældende,

at sagsøgte i sin afgørelse af 09.01.08, jf. bilag 1, undlader at forholde sig til
argumenterne i Randers Kommunes afgørelse af 26.10.06, jf. bilag 11. Langt
mindre, forholder sagsøgte sig til de argumenter og provokationer, der
fremsendtes til Randers Kommune i klagemail af 23.11.06, jf. bilag 13, og

at sagsøgte herved opfordres til under nærværende sag, at forholde sig til
følgende,

A. “Hvad er det konkret for 3 lidelser” jf. notat af 23.10.06 fra det sociale
teammøde jf. bilag 11, som ifølge Randers Kommune “der samlet og
hver for sig efter vor bedste overbevisning ikke giver ret til
førtidspension” ? Og hvor er hjemlen til at bestemme, at bestemte
lidelser ikke kan give førtidspension?

B. Er sagsøgte enig i, at Randers Kommunes afgørelse af 26.10.06, jf. bilag
11, “er ugyldig, fordi Randers Kommune derved sætter skøn under regel
oven i købet en fuldstændig uhjemlet regel om, at bestemte
diagnoser/lidelser forhåndsudelukkes som værende forenelige med”
sagsøgerens ret til førtidspension?

C. Sagsøgte bedes bekræfte, at sagsøger har deltaget i alle de ar-
bejdsprøvninger og revalideringsforsøg, som har været foreslået af
Randers Kommune?



/

Side 11/18

D. Det sociale teammøde i Randers Kommune, jf. notat af 23.10.06 jf.
afgørelse af 26.10.06, jf. bilag 11, tilkendegiver “Vi finder ef-ter en
samlet faglig vurdering, at der ikke foreligger dokumenta-tion for, at det
ikke kan udelukkes, at pågældende vil kunne blive selvforsørgende, hvis
der tages behørigt hensyn til pgls. hel-bredsmæssige gener” . Sagsøgte
og Randers Kommune opfordres til at oplyse, hvilken dokumentation
Randers Kommune og sag-søgte mangler for at kunne indstille sagsøger
til førtidspension?

E. Sagsøgte og Randers Kommune opfordres til at oplyse hvor i materialet
vedrørende sagsøger, der findes belæg for, at borgeren har en fremtid på
arbejdsmarkedet?

F. Den manglende konkrete og ud fra sagens dokumenter uafledba-re
afgørelse sættes i relief af at såvel ressourceprofil/sagsbehand-ler, jf.
bilag 2, som Læge 1 d. 17.08.05, jf. bilag 4, som på grundlag af sagens
dokumenter har fundet, at borgeren opfylder betingelserne for
førtidspension og har fundet, at borgeren opfylder betingelserne for
førtidspension og har fun-det borgeren ingen fremtid har på
arbejdsmarkedet, selv på det mest beskyttede og skånsomme
arbejdsmarked, og

at sagsøger har været forsøgt relevant behandlet for sin overvægt, men uden
vedblivende effekt, af såvel Regionshospitalet Randers som egen læge, jf.
vedlagt kopi af journaler fra perioden 16. september 2008 -25. marts 2009, jf.
bilag 21, hvoraf fremgår, at sagsøger har været til møde med såvel diætist på
hospitalet som egen læge. Hermed gøres det gældende, idet der henvises ti
sagsøgtes svarskrift side 8, nederst,
at sagsøger med ovenstående har dokumenteret, at sagsøger efter 2006
“forgæves har forsøgt at tabe sig” , og at der vedlægges kopi af skri-velse af
22. november 2009 til Randers Centralsygehus fra underteg-nede, jf. bilag
22, svar 12. januar 2010 fra Regionshospitalet Randers, jf. bilag 23, skrivelse
af 14. februar 2010 fra undertegnede til Randers Centralsygehus, jf. bilag
24, og svar af 16. marts 2010 fra Regions-hospitalet Randers, jf. bilag 25 -
hvilket svar viste sig at være løgn, jf. bilag 21, som min klients datter fik
personligt ved at møde op på diæ-tafdelingen på hospitalet den 10. marts
2009. Imidlertid har sagsøger allerede i 2006 og 2007 været flere gange hos
diætist (hvilket både sagsøger og den medvirkende tolk til møderne med
diætisten vil kun-ne bevidne) på Regionshospitalet Randers, jf. vedlagte kopi
af jour-nalnotat af 21. august 2006 fra hospitalet, jf. bilag 26.

Til støtte for sagsøgers principale påstand, gøres det gældende,

at sagsøgte er, jf. bilag 1, - uden belæg i sagens akter og uden inddra-gelse af
alle relevante momenter - af den opfattelse, at sagsøgers hel-bredsbetingede
erhvervsevnenedsættelse vil kunne ændres væsentligt til det bedre, hvis
sagsøger taber sig, og

at sagsøgte i sin afgørelse ser bort fra at, at sagsøger har en stofskifte-sygdom,
myxoedem, hvor en væsentlig debutsymptom typisk er, at



/

Side 12/18

den ramte udvikler overvægt og tendens til væskeophobning i benene udover
udtalt træthed, mathed og muskelsmerter. Sagsøger er i medi-cinsk behandling
for myxoedem og har tillige gennemgået diætbe-handling uden det ønskede
resultat. Helt grundlæggende er der efter sagsøgers opfattelse tale om
ulovhjemlet diskrimination af sagsøger som overvægtig, når
Beskæftigelsesankenævnet under henvisning til sagsøgers sygdomsbetingede
overvægt af den grund vil afskære sagsøger fra sociale ydelser, som andre
borgere har adgang til. Det bemærkes i den forbindelse, at flere store
videnskabelige un-dersøgelser gentagne gange har påvist, at det statistisk set
er umuligt at fastholde et markant vægttab, når man befinder sig i sagsøgers
BMl-område, hvilket også fastslås af Retslægerådet, idet det anføres, at “der
ikke findes evidens for, at livsstilsintervention kan medføre et varigt vægttab
af en størrelse, der kan forbedre sagsøgers funktionsni-veau” , jf.
Retslægerådets skrivelse af 11. april 2014, hvorfor

at sagsøgte opfordres til at fremlægge dokumentation for, at personer i
sagsøgers BMI-område i nævneværdigt statistisk omfang er i stand til
at fastholde et markant vægttab trods diætkur m.v., og

at sagsøgte hidtil forgæves er anmodet om, at redegøre for med hvil-ken
lovhjemmel sagsøger som overvægtig afskæres fra at modtage sy-gedagpenge
eller førtidspension. Sagsøgte anmodes også i forbindelse med nærværende
påstandsdokument om at svare på spørgsmålet; En-hver borger må som det
mindste have krav på, at afgørelsesmyndighe-den henviser til hvilken lov og i
hvilken bestemmelse, der er hjemmel til at træffe afgørelsen med de fremførte
argumenter?, og

at det er uden belæg i sagens lægelige akter at hævde, at et vægttab ville
gengive sagsøger dennes erhvervsevne, og

at det endvidere er mærkværdig, at sagsøgte hævder, at der ikke er “fundet
tegn til hjerte- eller lungelidelser” i og med, at sagsøger er sat i permanent
behandling med receptpligtig medicin med navnet Iso-Dur, som sagsøger tager
i doseringen 30 mg dagligt. Medicinen an-vendes, hvis cirkulationen i
hjertemusklen er nedsat. Receptudstedelse foregår via sagsøgers læge og
behandlingen er tiltrådt af hjerteklinik-ken på Randers Centralsygehus, og

at sagsøgte lægger stor vægt på, at det er muskel- og ledsmerter i sag-søgers
underekstremiteter, der er den væsentligste årsag til sagsøgers
erhvervsevnenedsættelse, hvorfor det kan undre, at sagsøgte ikke har fundet
det relevant at kræve indkaldt en rheumatologisk speciallæge-erklæring. I det
foreliggende journalmateriale fra Randers Centralsy-gehus fremgår det, at
sagsøger har forhøjet reumafactor, og

at det endvidere bemærkes, at sagsøger har fået konstateret såvel B12-
vitaminmangel som D-vitaminmangel i tidsmæssig sammenhæng med
sagsøgers smertesymptomer fra bevægeapparatet. Begge mangelsyg-domme
er kendte årsager til netop sådanne symptomer. Det skal i den forbindelse
bemærkes, at sagsøger nu bliver medicineret herfor, og



/

Side 13/18

at det bemærkes, at der ikke foreligger undersøgelser af sagsøgers kredsløb i
underekstremiteterne. Kredsløbsforstyrrelser i den region er en hyppig årsag
til det beskrevne symptombillede, og

at det endvidere bemærkes, at sagsøgte i sin afgørelse at 9. januar 2008 - uden
forudgående partshøring af sagsøger - har argumenteret anderledes end
Randers Kommune har gjort i sin afgørelse af 2. no-vember 2006 angående
ophør af sygedagpenge og 26. oktober 2006 med afslag på førtidspension.
Hvis sagsøgte måtte få medhold i sit ar-gument omkring sagsøgers overvægt,
har Randers Kommune gjort sig skyldig i grove forsømmelser i forbindelse
med de oprindelige afgø-relser og den forudgående rådgivning at sagsøger, og

at ovenstående anbringender og bemærkninger er tilskrevet sagsøgte den 20.
januar 2008, uden at sagsøgte fandt sig foranlediget til at kommentere
anbringender og bemærkninger - svaret af 20. februar 2008 indeholdt blot
fastholdelse af afgørelsen at 9. januar 2008, hvor-for

at sagsøgte afkræver sagsøger en umulighed, nemlig at sagsøger skal tabe sig
væsentligt, idet Retslægerådet fastslår, at “der ikke er evidens for, at
livsstilsintervention kan medføre et varigt vægttab af en størrel-se, der kan
forbedre sagsøgers funktionsniveau” , jf. Retslægerådets skrivelse at 11. april
2014 (hvilket forgæves har været forsøgt via en diætist på Randers
Centralsygehus og via en diætist hos sagsøgers egen læge), som en
forudsætning for at tilkende sagsøger ret til fortsat sygedagpenge, jf.
Sygedagpengelovens § 22, stk. 1, nr. 5 indtil sagsø-ger tilkendes
førtidspension, jf. Pensionslovens § 16, jf. § 20, og

at sagsøger pr. 26. oktober 2006 opfyldte betingelserne for at kunne meddeles
førtidspension, jf. Pensionslovens § 16.

Til støtte for sagsøgers subsidiære påstand, gøres det gældende,

at sagsøger i henhold til Sygedagpengelovens § 22, stk. 1, nr. 5, havde ret til
fortsatte sygedagpenge, idet Randers Kommune burde have ind-kaldt
yderligere lægelige oplysninger om sagsøgers helbred, såfremt Randers
Kommune ikke på det tidspunkt fandt tilstrækkelig dokumen-tation for, at
sagsøgers helbredsbetingede erhvervsevnenedsættelse berettigede sagsøger til
førtidspension.

Til støtte for sagsøgers mere subsidiære påstand, gøres det gældende,

at Randers Kommunes afgørelse af 26.10.06, jf. bilag 11, ikke opfyl-der § 22 i
Forvaltningsloven, hvor det er et krav til en afgørelse, at denne er begrundet,
idet det er umuligt at udlede af afgørelsen hvor i sagens dokumenter, der
findes belæg for afgørelsen - ligesom det er u-muligt at udlede af afgørelsen
hvilken form for dokumentation Ran-ders Kommune savner i sagen henset til,
at sagsøger har deltaget i alle de tiltag Randers Kommune har foreslået. Af
den grund gøres det gæl-



/

Side 14/18

dende, at Randers Kommunes afgørelse er ugyldig.

Til støtte for sagsøgers mest subsidiære påstand, gøres det gældende,

at sagsøgte i stedet for at holde sig til Randers Kommunes afgørelse og de
underliggende argumenter for denne, har sagsøgte i sin afgørel-se opfundet et
helt nyt argument, hvor kernen er, at sagsøger på grund af sin overvægt ikke er
berettiget til førtidspension - et argument, som ikke fremgår af Randers
Kommunes afgørelse. Og et argument som sagsøger ikke blev præsenteret for,
og langt mindre fik mulighed for
at udtale sig om, inden sagsøgte traf sin afgørelse. Dermed er sagsøg-tes
afgørelse af 9. januar 2008 truffet i strid med partshøringsforskrif-ten i FVL §
19, note 79 i Karnovs Lovsamling 2009."

Sagsøgte har procederet sagen inden for rammerne har sit påstandsdoku-
ment, hvoraf det fremgår:

"Sagsøgerens principale og subsidiære påstand
Der er ikke grundlag for at tilsidesætte Beskæftigelsesankenævnets af-gørelse
af 9. januar 2008 (bilag 1) om, at sagsøgeren i 2006 ikke var berettiget til
pension eller til forlængelse af sygedagpenge.

Afgørelsen er truffet under medvirken af rådgivende Læge 2 med omfattende
erfaring i sager om førtidspension og sygedagpenge. Der skal foreligge et
sikkert grundlag for at tilsidesæt-te afgørelsen. Det er sagsøgeren, der har
bevisbyrden, og hun har ikke løftet denne bevisbyrde.

Særligt vedrørende sagsøgerens principale påstand gøres det gælden-de, at
Beskæftigelsesankenævnet med rette har vurderet, at sagsøge-rens arbejdsevne
ikke var dokumenteret varigt nedsat i et sådant om-fang, at hun var udelukket
fra at blive selvforsørgende, jf. dagældende lov om social pension, § 16, stk. 2,
og § 20, stk. 2.

Beskæftigelsesankenævnet har herved lagt vægt på, at der var mulig-hed for at
mindske sagsøgerens åndedrætsproblemer, muskel- og led-klager samt tendens
til væskeansamling i benene ved behandling af den betydelige overvægt.

Beskæftigelsesankenævnet har endvidere lagt vægt på, at der ikke er
dokumenteret helbredsmæssige forhold, som kunne forklare det ret pludselige
fald i sagsøgerens funktionsniveau i slutningen af 2004, idet der ikke på
medicinsk afdeling var fundet tegn til hjerte- eller lun-gelidelser.

Som det fremgår af det lægelige materiale, har sagsøgeren således ale-ne fået
stillet diagnosen brystsmerter uden specifikation.

Herudover har Beskæftigelsesankenævnet lagt vægt, at der vedrørende
bevægeapparatet alene var konstateret let slidgigt i knæled, hvilket heller ikke
i sig selv udelukkede erhvervsmæssig beskæftigelse med



/

Side 15/18

henblik på selvforsørgelse.

Nævnets lægefaglige vurdering af, hvilke lidelser sagsøgeren har, støt-tes af
erklæring af 11. april 2014 fra Retslægerådet.

I relation til sagsøgerens subsidiære påstand gøres det til støtte for fri-
findelsespåstanden gældende, at Beskæftigelsesankenævnet med rette fandt, at
det ikke kunne anses for overvejende sandsynligt, at der ville blive iværksat
revalidering med henblik på ordinær beskæftigelse,jf. den dagældende
dagpengelovs § 22, stk. 1, nr. 1.

Beskæftigelsesankenævnet lagde herved vægt på afklaringsforløbet på
jobcenter Randers, hvor sagsøgeren ikke viste ressourcer til at kunne deltage i
revalideringsforløb med henblik på ordinær beskæftigelse.

Beskæftigelsesankenævnet fandt endvidere med rette, at sagsøgeren ikke
kunne få forlænget sine dagpenge efter lovens § 22, stk. 1, nr. 2.

Beskæftigelsesankenævnet lagde her vægt på, at det er et krav for an-vendelse
af den pågældende bestemmelse, at der er udsigt til, at ar-bejdsevnen kan være
afklaret inden for en periode på 2 x 13 uger. Da sagsøgerens
dagpengeudbetaling tidligere i perioden januar 2006 til 15. juni 2006 havde
været forlænget efter § 22, stk. 1, nr. 2 og der der-med kun resterede 2 uger af
perioden, ville arbejdsevnen ikke kunne være klarlagt inden for de sidste to
uger, der var tilbage af perioden, og der kunne derfor ikke ske forlængelse
efter § 22, stk. 1, nr. 2.

Beskæftigelsesankenævnet vurderede, at sagsøgerens helbredstilstand og
arbejdsevne ville kunne bedres ved behandling af hendes over-vægt, som
Beskæftigelsesankenævnet fandt, var den væsentligste år-sag til den aktuelle
arbejdsevnenedsættelse. Efter en sådan behandling kunne det være aktuelt
med iværksættelse af yderligere afklarende foranstaltninger.

Beskæftigelsesankenævnet har herudover med rette fundet, at der hel-ler ikke
kunne ske forlængelse efter dagpengelovens § 22, stk. 1, nr. 3, da der på
tidspunktet for kommunens afgørelse allerede var forløbet mere end 26 uger
fra varighedsbegrænsningens indtræden.

Da der ikke verserede sag om tilkendelse af erhvervsevnetabserstat-ning efter
arbejdsskadesikringsloven, kunne der heller ikke ske for-længelse efter lovens
§ 22, stk. 1, nr. 4.

På tidspunktet for dagpengestoppet var der truffet afgørelse vedrøren-de
sagsøgerens eventuelle ret til førtidspension. Der var derfor heller ikke
grundlag for forlængelse efter § 22, stk. 1, nr.5.

Der kunne ikke ske forlængelse efter § 22, stk. 1, nr. 6, da perioden på 2 x 26
uger ville udløbe i ultimo december 2006, og hun endnu ikke var i gang med
eller ventede på behandling for overvægten.



/

Side 16/18

Endelig var der ikke tale om livstruende, uhelbredelig lidelse og der kunne
heller ikke af den grund ske forlængelse efter § 22, stk. 1, nr. 6.

Til støtte for den subsidiære hjemvisningspåstand nedlagt over for sagsøgerens
subsidiære påstand gøres det gældende, at sygedagpenge er en korttidsydelse.
Sagen må derfor hjemvises til de administrative myndigheder, som herefter
må vurdere, i hvor lang tid forlængelses-betingelserne i § 22 er opfyldte.

Sagsøgerens mere subsidiære påstand
Da denne påstand alene vedrører spørgsmålet om kommunens afgørel-se,
gøres det gældende, at der skal ske afvisning af påstanden, da sag-søgeren
ikke har en retlig interesse i at få prøvet denne påstand over for nævnet.

Til støtte for den subsidiære frifindelsespåstand, gøres det gældende, at
Beskæftigelsesankenævnet ikke er rette sagsøgte og derfor allerede af den
grund skal frifindes for påstanden.

Hvis sagsøgeren ønsker Randers Kommunes afgørelse kendt ugyldig, må det
ske ved at anlægge sag mod kommunen.

Det bemærkes dog for en ordens skyld, at der ikke er grundlag for at kende
Randers Kommunes afgørelse for ugyldig. Det bemærkes yder-ligere, at det
ud fra en konkret væsentlighedsvurdering er uden betyd-ning, om Randers
Kommunes afgørelse er ugyldig med henvisning til, at man angiveligt ikke har
opfyldt forvaltningslovens § 22, idet Be-skæftigelsesankenævnets afgørelse
opfylder forvaltningslovens § 22, og nævnet i øvrigt begrunder afgørelsen på
en anden måde end kom-munen.

Sagsøgerens mest subsidiære påstand
Der er ikke grundlag for at kende Beskæftigelsesankenævnets afgørel-se af 9.
januar 2008 ugyldig.

Beskæftigelsesankenævnet forstår stævningen således, at Beskæftigel-
sesankenævnets afgørelse skal kendes ugyldig, da Beskæftigelsesan-kenævnet
ikke har opfyldt forvaltningslovens § 19 om partshøring.
Partshøring i henhold til forvaltningslovens § 19 vedrører de tilfælde, hvor en
part ikke kan antages at være bekendt med, at myndighederne er i besiddelse
af bestemte oplysninger vedrørende sagens faktiske omstændigheder. Det
følger ikke af forvaltningslovens § 19, at der skal ske partshøring over en
ændret vurdering af de faktiske omstæn-digheder, der foreligger i sagen.

Der er i sagsøgerens påstandsdokument fremsat en række opfordrin-ger. Det
bemærkes, at de pågældende opfordringer efter Ankestyrel-sens opfattelse
allerede blev besvaret i svarskriftet.

Afslutningsvis bemærkes, at det er forholdene på tidspunktet for kom-munens
afgørelse i 2006, der er relevante for rettens bedømmelse af



/

Side 17/18

sagen. Den omstændighed, at sagsøgeren i 2012 er tilkendt førtidspen-sion kan
ikke føre til en tilsidesættelse af nævnet afgørelse."

Rettens begrundelse og afgørelse

Retten finder ikke, at der i sagen foreligger et tilstrækkelig sikkert grundlag
for at tilsidesætte Beskæftigelsesankenævnets afgørelse af 9. januar 2008 om
afslag på tilkendelse af førtidspension og sygedagpenge til sagsøgeren.

I relation til spørgsmålet om førtidspension har retten herved lagt vægt på, at
der ikke er fremkommet oplysninger om egentlig sygdom, der kan forklare
faldet i sagsøgers funktionsniveau i 2004. Retten har endvidere lagt vægt på
Retslægerådets udtalelse om, at sagsøgers symptomer og gener er karakteri-
stiske for svær overvægt, og at de smerter og den åndenød, overvægten har
medført, har nedsat sagsøgers funktionsniveau. Retten har også lagt vægt på
Retslægerådets oplysning om, at en betydelig reduktion af sagsøgers vægt
ville have haft en gunstig effekt på hendes smerter, åndenød og blodtryk.

Sagsøger har forklaret, at hun uden effekt har fulgt de kostråd, hun har fået.
Retslægerådet har oplyst, at der ikke er evidens for, at livsstilsintervention
kan medføre et varigt vægttab af en størrelse, der kunne forbedre sagsøgers
funktionsniveau. Retslægerådet har ligeledes udtalt, at sagsøger har været
forsøgt behandlet med livsstilsændringer med et mindre og kortvarigt vægt-
tab til følge, og at hendes overvægt i 2006 måtte anses for at være en varig
lidelse. Retten finder uanset disse oplysninger ikke tilstrækkeligt grundlag
for at statuere, at sagsøger ikke ved en relevant egen indsats eller behandling
skulle have haft en realistisk mulighed for et betydeligt vægttab. Det bemær-
kes i denne forbindelse, at sagsøger i henhold til Retslægerådet allerede var
svær overvægtig, inden hun udviklede lavt stofskifte, og at det lave stofskif-
te kun disponerede til at forværre overvægten i perioden 2003 til april 2004.

I relation til spørgsmålet om sygedagpenge har retten lagt vægt på, at sagsø-
ger ikke har godtgjort grunde, som efter det omhandlede lovgrundlag ses at
kunne berettige sagsøger til yderligere sygedagpenge, end hun har modtaget.

Sagsøgte får efter ovenstående medhold i sin frifindelsespåstand over for
sagsøgers principale og og subsidiære påstand.

Over for sagsøgers mere subsidiære påstand får sagsøgte medhold i sin af-
visningspåstand, hvorved det bemærkes, at sagsøger er uden retlig interesse i
at få påkendt en ugyldighedsindsigelse vedrørende en afgørelse, der er er-
stattet af Beskæftigelsesankenævnets afgørelse af 9. januar 2008.

Over for sagsøgers mest subsidiære påstand får sagsøgte medhold i sin fri-
findelsespåstand, hvorved det bemærkes, at retten ikke finder mangler ved
Beskæftigelsesankenævnets høring af sagsøger, som kan medføre afgørel-
sens ugyldighed.



/

Side 18/18

I sagsomkostninger skal sagsøger betale 100.000 kr. til sagsøgte som et pas-
sende beløb, inklusive moms, til dækning af udgiften til advokatbistand.
Retten har lagt vægt på sagens værdi, omfang og udfald, herunder at den har
været forelagt Retslægerådet.

Thi kendes for ret:

Sagsøgte, Ankestyrelsen, frifindes for Sagsøgers principale, subsidiære og
mest subsidiære påstand.

Sagsøgers mere subsidiære påstand afvises.

I sagsomkostninger skal Sagsøger inden 14 dage betale 100.000 kr. til
Ankestyrelsen. Sagsomkostningerne forrentes efter rentelo-vens § 8a.

Dommer

STD061446-S01-ST01-K194-T3-L01-M00-\D94