Landrettens dom i sag om forsøg på hjemmerøveri af særligt grov beskaffenhed og forsøg på legemsangreb af særligt rå, brutal eller farlig karakter stadfæstes
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Straffesag — Almindelig domsmandssag
Sagsemner: Formueforbrydelser;
Forurettede og vidner;
Liv og legeme;
Strafferetlige sanktioner og andre foranstaltninger;
Strafudmåling;

Forsøg på egentligt hjemmerøveri

Sag 42/2022

Dom afsagt den 21. oktober 2022

Anklagemyndigheden
mod
T1 og T3

Forhold anset som et egentligt hjemmerøveri, trods forudgående aftale om prostitutionsydelse

T2 havde indledt kontakt med forurettede via ”Sugardaters.dk” , og de havde på baggrund heraf
indgået en aftale om en seksuel ydelse mellem T2 og forurettede. Kort efter at T2 var lukket ind i
forurettedes lejlighed, dukkede T1 og T3 op ved døren og forsøgte at trænge ind i lejligheden for at
begå røveri. Forurettede formåede med fysisk modstand at få T1 og T3 til at forlade gerningsstedet og
forhindrede derved en fuldbyrdelse af røveriet.   

T1, T3 og T2 var af byretten fundet skyldige i røveri, men byretten fandt, at der på grund af den
forudgående kontakt mellem T2 og forurettede ikke var tale om et såkaldt egentligt hjemmerøveri.
Landsretten havde derimod fundet, at de var skyldige i forsøg på egentligt hjemmerøveri og havde
som følge heraf forhøjet straffen for T1 og T3 fra 2 år til 3 år og 9 måneder. Alene T1 og T3
indbragte efterfølgende sagen for Højesteret.

Spørgsmålet for Højesteret var navnlig, om røveriforholdet skulle anses som et uegentligt eller
egentligt hjemmerøveri.   

Højesteret udtalte bl.a., at det følger af forarbejderne til bestemmelsen, at egentlige hjemmerøverier
omfatter tilfælde, hvor gerningsmanden og offeret ikke har haft forudgående personlige relationer,
hvor motivet må antages at være en formodning om værdier i offerets hjem, og hvor gerningsmanden
er trængt ind i det private hjem, uanset om beboerne var hjemme.   

Med henvisning til, at landsretten havde lagt til grund, at kontakten mellem T2 og forurettede foregik
digitalt ved anvendelse af alias-navne, at kontakten var meget sporadisk, at den eneste personlige
oplysning, der blev udvekslet, angik forurettedes bopæl, og at formålet med kontakten var at indgå en
aftale om et prostitutionsforhold, fandt Højesteret efter en samlet vurdering, at der ikke forelå en
sådan forudgående personlig relation mellem T2 og forurettede, at der ikke var tale om et egentlige
hjemmerøveri.   

Højesteret fandt endvidere, at det var uden betydning, at T2 var blevet lukket ind i lejligheden, inden
T1 og T3 forsøgte at trænge ind i lejligheden for at begå røveri.   

Højesteret stadfæstede herefter landsrettens dom.