Landsrettens kendelse stadfæstes, i sag om henvisning til landsretten til behandling i 1. instans
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Retspleje og civilproces;

HØJESTERETS KENDELSE
afsagt tirsdag den 23. august 2022

Sag BS-39795/2021-HJR og BS-39903/2021-HJR

Kærende 1, tidligere Sagsøger 1
og
Kærende 2, tidligere Sagsøger 2
(advokat Erik Berg for begge)

mod

Forsvarsministeriet
(advokat Britta Moll Bown)

I tidligere instanser er truffet afgørelse af Retten i Sønderborg den 23. august
2021 (BS-22360/2021-SON) og af Vestre Landsrets 14. afdeling den 4.
oktober 2021 (BS-31467/2021-VLR).

I påkendelsen har deltaget tre dommere: Oliver Talevski, Kurt Rasmussen og
Jens Kruse Mikkelsen.

Påstande
Kærende 1, tidligere Sagsøger 1 og Kærende 2, tidligere Sagsøger 2 og
Forsvarsministeriet har nedlagt sammenstemmende påstande om, at sagen
henvises til landsretten som 1. instans.

Anbringender
Parterne har til støtte for henvisning anført navnlig, at betingelserne herfor er
opfyldt.

Der foreligger ikke praksis, der tager stilling til den naboretlige tålegrænse for
støj hidrørende fra flyvestationer, herunder militære flyvestationer eller lig-
nende. Sagens udfald vil danne grundlag for afgørelser i andre lignende sager,



2

hvor ejere af ejendomme placeret i den gule zone også vil gøre et erstatnings-
krav gældende mod Forsvarsministeriet. Retspraksis om den naboretlige tåle-
grænse og rimelighedsvurderingen vedrørende andre former for støj kan ikke
sammenlignes med støjen fra militære flyvestationer.

I forarbejderne til lov om udbygning og drift af Flyvestation Skrydstrup (lov
nr. 881 af 16. juni 2020) har ministeriet bl.a. lagt vægt på, at naboer til en
flystation må kunne påregne, at der som led i den samfundsmæssige udvikling
sker en overgang til en anden og nyere flytype, som kan have en anden
støjprofil, og at dette særligt gælder Forsvarets område, da materiel skal være
tidssvarende og egnet til at kunne forsvare Danmark. Det er dog som nævnt
ikke afgjort ved domstolene, hvilken betydning dette har for den naboretlige
rimelighedsvurde-ring.

Højesterets begrundelse og resultat
Efter retsplejelovens § 226, stk. 1, kan byretten efter anmodning fra en part
hen-vise en sag til behandling ved landsret, hvis sagen er af principiel karakter
og har generel betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen eller
væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt.

Efter forarbejderne til bestemmelsen er det forudsat, at Højesterets ressourcer
som udgangspunkt ikke bør benyttes til at behandle sager, hvis udfald i det
væ-sentlige afhænger af bevismæssige vurderinger, eller som angår
retsanvendelse på områder, hvor de principielle retsspørgsmål allerede er
afklaret.

Herefter, og i øvrigt af de grunde landsretten har anført, stadfæster Højesteret
landsrettens kendelse.

THI BESTEMMES:

Landsrettens kendelse stadfæstes.

Ingen af parterne skal betale kæreomkostninger for Højesteret til den anden
part.