Byrettens dom i sag om manddrab ændres, således at tiltalte 2 udvises af Danmark med indrejseforbud for bestandig
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Straffesag — Almindelig domsmandssag
Sagsemner: Liv og legeme;
Strafferetlige sanktioner og andre foranstaltninger;
Udlændinge;

/

UDSKRIFT

AF
ØSTRE LANDSRETS DOMBOG

____________

D O M

Afsagt den 24. august 2022 af Østre Landsrets 4. afdeling

(landsdommerne Olaf Tingleff, Sanne Kolmos og Beth von Tabouillot med domsmænd).

4. afd. nr. S-48-22:

Anklagemyndigheden

mod

Tiltalte 2

(CPR nr. (Født 1997))

(advokat Erbil Gökhan Edge Kaya, beskikket)

Retten i Roskildes dom af 21. december 2021 (9-4172/2021) er anket af anklagemyndig-

heden med endelig påstand om skærpelse, således at tiltalte udvises af Danmark med ind-

rejseforbud for bestandig, subsidiært med indrejseforbud af kortere varighed fastsat af

landsretten.

Tiltalte har endeligt påstået stadfæstelse.

Personlige forhold

Tiltalte har i landsretten afgivet forklaring om sine personlige forhold.   

Tiltalte har forklaret blandt andet, at han er 24 år gammel. Hans far er palæstinenser og har

ham bekendt ikke dansk statsborgerskab. Hans mor er fra Polen og har vist noget familie dér.

Så vidt han ved, har moderen dansk statsborgerskab. Forældrene gik fra hinanden i 2003, da

han var 5 år gammel. Han ved ikke, hvilket sprog forældrene talte med hinanden. De har

måske talt polsk. Inden faderen kom til Danmark, var han i Polen, hvor han gik på



/

- 2 -

sprogskole. Han har ikke kontakt med sin far. Han har tre helsøskende på henholdsvis 31, 27

og 26 år. En af disse, en søster, blev født, før hun kom til Danmark. Han er i kontakt med alle

sine søskende. Han ved ikke, hvad hans søskende laver, for han taler ikke så me-get med dem

for tiden på grund af varetægtsfængslingen, men han var i kontakt med mode-ren og sine

søskende frem til varetægtsfængslingen. Hans mor har besøgt ham under vare-

tægtsfængslingen. Han holdt op med at se sin far, fordi faderen udsatte ham for vold. I en

alder af 5-6 år blev han anbragt i plejefamilie. Han fik siden en bistandsværge med dansk

baggrund, og han har i en kortere periode arbejdet på sin bistandsværges opholdssted som

tømrer med at lægge gulv mv. Han kan ikke tale og skrive andre sprog end dansk. Han kan

således heller ikke tale engelsk. Han har en niece her i Danmark, og hun taler også dansk.

Han er statsløs – han ved ikke hvorfor. Han har et fremmedpas. Da han boede på opholds-

sted, rejste han en del til udlandet. Der har aldrig været tale om, at han skulle registreres et

eller andet sted. Hvis han udvises, er der ikke et nærliggende land for ham at tage til. Han

ved ikke, om han har familie i Polen. Hans mor har i givet fald ikke kontakt med dem. Fa-

deren er gift igen. Parret har ikke børn sammen. Han får depotmedicin og skal starte med ny

depotmedicin pr. 1. januar 2023, hvorefter medicinen vil have virkning i 3 måneder i stedet

for nu 14. dage. Han får hver dag mange piller fordelt over morgen, middag, aften og nat,

nok omkring 20 piller i døgnet. Hvis han ikke tog medicinen frivilligt, ville han blive

tvangsmedicineret. Han har en søn på 3 år med sin ekskæreste, som han boede sam-men

med, inden han blev varetægtsfængslet forud for dommen i 2019. Ekskæresten har

eneforældremyndigheden over sønnen. Han har også et ældre barn, som han er DNA-testet

som værende far til, men han er ikke registreret som far til dette barn.

Det er korrekt, at han og hans søster Vidne 5 ikke er vokset op sammen, og at han var meget

fremmed for hende, da han ringede til hende og flyttede ind hos hende i foråret 2020.  I  

realiteten sov han kun hos hende. Han boede ikke hos sin mor. Hans søskende er også vok-

set op på opholdssteder. Det er først som voksne, at de har fået kontakt til hinanden. Det var

før dommen af 19. juni 2019, at han boede med ekskæresten. Han har ikke set sønnen siden

før varetægtsfængslingen forud for dommen i 2019, men han havde et foto af sønnen hos sig

i fængslet. Han så ikke sin søn på det tidspunkt og har heller ikke set ham siden. Fra og med

sit fyldte 18. år har han levet af kontanthjælp. Han kan bekræfte, at det var dyrt at købe 5 til

10 g kokain om dagen, og at han ikke kunne finansiere sit forbrug via sin kon-tanthjælp. Han

vil helst ikke tale om, hvordan han fik pengene til at købe kokainen. Som barn havde han

faderens religion. Han er ikke længere muslim og har ingen trosretning. Han har ingen

tilknytning til Palæstina.



/

- 3 -

Tiltalte har været fortsat frihedsberøvet under anken.   

Landsrettens begrundelse og resultat

Sagen vedrører for landsretten spørgsmålet om, hvorvidt der skal ske udvisning af tiltalte.

Tiltalte, der er statsløs palæstinenser, er født og opvokset i Danmark og havde haft lovligt

ophold her i landet i godt 18 år, da han den 14. juli 2020 blev frihedsberøvet i anledning af

denne sag. Tiltalte er nu dømt til anbringelse på psykiatrisk afdeling for manddrab efter

straffelovens § 237. Landsretten tiltræder på denne baggrund, at betingelserne for udvis-ning

efter udlændingelovens § 22, nr. 1, er opfyldt, og finder, at betingelserne for udvis-ning efter

udlændingelovens § 22, nr. 3 og nr. 6, tillige er opfyldt.   

Tiltalte skal derfor udvises, medmindre udvisning med sikkerhed vil være i strid med

Danmarks internationale forpligtelser, jf. udlændingelovens § 26, stk. 2. Efter udlændinge-

lovens § 32, stk. 1, nr. 1, jf. stk. 4, nr. 7, skal indrejseforbuddet som udgangspunkt fastsæt-tes

for bestandig.

Dette rejser spørgsmål om, hvorvidt en udvisning af tiltalte vil være i strid med artikel 20 i

Traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde (TEUF) og den Europæiske Menne-

skerettighedskonventions artikel 8 om respekt for privatliv og familieliv.   

For så vidt angår Traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde (TEUF) artikel 20

lægges det til grund, at tiltalte ikke er unionsborger. Tiltalte har imidlertid en søn, som er

dansk statsborger og derved unionsborger, og som ikke har udnyttet sin ret til fri bevæge-

lighed. TEUF artikel 20 og EU-Domstolens praksis herom i relation til afledet opholdsret kan

derfor have betydning i en sag som den foreliggende, hvor der er spørgsmål om udvis-ning af

en tredjelandsstatsborger, der er forælder til et mindreårigt barn, som er statsborger i et EU-

medlemsland, og som ikke har udnyttet sin ret til fri bevægelighed. Som anført i Østre

Landsrets dom af 22. april 2021 (gengivet i U2021.3166) kan TEUF artikel 20 og EU-

Domstolens praksis herom i relation til afledt opholdsret derfor have betydning i en sag som

den foreliggende, hvor der er spørgsmål om udvisning af en tredjelandsstatsbor-ger, der er

forælder til et mindreårigt barn, som er statsborger i et EU-medlemsland, og som ikke har

udbyttet sin ret til fri bevægelighed. Det følger således af EU-Domstolens praksis, at TEUF

artikel 20 er til hinder for en lovgivning i et medlemsland, hvorefter en



/

- 4 -

tredjelandsstatsborger, som er blevet dømt for et strafbart forhold, skal udvises fra denne

medlemsstats område til et tredjeland i tilfælde, hvor der består et kvalificeret afhængig-

hedsforhold mellem tredjelandsstatsborgeren og dennes mindreårige barn, og hvor afhæn-

gighedsforholdet mellem barnet og forælderen er af en sådan karakter, at barnet reelt vil være

nødsaget til at forlade unionens område, såfremt tredjelandsstatsborgeren udvises. En sådan

bedømmelse skal baseres på en hensyntagen til barnets tarv og samtlige sagens om-

stændigheder, herunder barnets alder, fysiske og følelsesmæssige udvikling, graden af den

følelsesmæssige tilknytning til såvel den forælder, der er unionsborger, som den forælder, der

er tredjelandsstatsborger, og den risiko, som adskillelsen fra sidstnævnte indebærer for

barnets ligevægt. En medlemsstat kan dog i ekstraordinære tilfælde vedtage en udvisnings-

foranstaltning, forudsat at den er begrundet i denne tredjelandsstatsborgers personlige ad-

færd, som skal udgøre en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der er til skade for

en grundlæggende samfundsinteresse i denne medlemsstat, og at den er grundet på en

hensyntagen til de forskellige involverede interesser.   

Såvel tiltalte søn som dennes mor er danske statsborgere, og de vil således kunne blive

boende i Danmark, uanset om tiltalte udvises. Sønnen er 3 år, og tiltaltes har reelt kun boet

sammen med sønnen og dennes mor, da sønnen var spæd. Sønnens mor, som har eneforæl-

dremyndighed over sønnen, er ubestridt den primære omsorgsperson for sønnen, og tiltalte

har været frihedsberøvet på grund af kriminalitet størstedelen af sønnens liv. Der er ikke

grundlag for at antage, at det vil påvirke sønnens forsørgelsesgrundlag nævneværdigt, hvis

tiltalte udvises. Hertil kommer, at den pådømte kriminalitet er af en sådan art, at den udgør

en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende sam-

fundsinteresse.

Efter en samlet vurdering tiltrædes det derfor, at en udvisning af tiltalte ikke vil være i strid

med Danmarks EU-retlige forpligtelser.

Tiltalte, der er født og opvokset i Danmark, er ikke gift eller samlevende, men har en søn, der

som sønnens mor er dansk statsborger. Udvisning vil derfor indebære et indgreb i tiltal-tes

privatliv og familieliv, jf. konventionens artikel 8, stk. 1. Et sådant indgreb er kun be-rettiget,

hvis betingelserne i artikel 8, stk. 2, er opfyldt.

Efter artikel 8, stk. 2, er det afgørende, om udvisning må anses for nødvendig for at fore-

bygge forbrydelse. Dette beror på en proportionalitetsvurdering, og der foreligger en om-



/

- 5 -

fattende praksis fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol herom. De kriterier, der

indgår i vurderingen, fremgår som anført i byrettens dom bl.a. af Domstolens dom af 23. juni

2008 i sag 1638/03 (Maslov mod Østrig).

I vurderingen indgår det samfundsmæssige behov for udvisning, særligt under hensyn til

karakteren af den kriminalitet, som tiltalte nu og tidligere har begået, samt varigheden af

hans ophold her i landet og styrken af de familiemæssige, sociale og kulturelle bånd til

Danmark. Der skal foreligge meget tungtvejende grunde for at retfærdiggøre en udvisning,

når der er tale om en fastboende udlænding, der er født her i landet, og som har tilbragt sin

barndom og ungdom her.

Tiltalte er som nævnt født og opvokset her i landet, hvor han har gået i skole. Han er gået ud

af 9. klasse uden afgangseksamen, har ingen uddannelse herudover, har kun i meget ringe

omfang været i beskæftigelse og har siden sit 18. år levet af kontanthjælp. Hans søn på 3 år

bor i Danmark hos sin mor, og såvel sønnen som dennes mor er danske statsborge-re.

Landsretten lægger til grund, at tiltaltes kontakt til barnet har været meget begrænset. Tiltalte

har tillige her i landet sin mor, som han har kontakt til, og sine søskende, som han i mindre

omfang også har kontakt til, samt sin far, som han længe ikke har kontakt til. Tiltal-te er

statsløs og er uden reel tilknytning til de områder, hvor hans far og faderens familie stammer

fra. Tiltalte taler og forstår ikke arabisk.

Landsretten lægger således til grund, at tiltalte udelukkende har personlige og kulturelle bånd

til Danmark, og at han dermed reelt ikke har nogen tilknytning til andre lande end Danmark.

Det tiltrædes, at tiltaltes kriminalitet indtil denne sag er som anført i byrettens dom, herun-

der at de seneste tre domme – der alle blandt andet angår røverier, der er begået efter tiltal-tes

fyldte 18. år – og at det aktuelle forhold om manddrab er begået efter, at tiltalte ved dommen

af 19. juni 2019 var tildelt en advarsel om udvisning.     

Landsretten lægger de lægelige oplysninger, herunder Retslægerådets udtalelse af 2. sep-

tember 2021, til grund, hvorefter det findes mest sandsynligt, at tiltalte lider af skizofreni, og

at der findes at være stor risiko for recidiv af både misbrug og kriminalitet, såfremt han ikke

behandles intensivt psykiatrisk.



/

- 6 -

5 voterende udtaler herefter:

Vi lægger afgørende vægt på, at tiltalte under denne sag er fundet skyldig i personfarlig

kriminalitet af særdeles alvorlig karakter. Tiltalte er også tidligere dømt adskillige gange for

forbrydelser af personfarlig karakter. Den nu foreliggende dom for manddrab er den fjerde

dom for personfarlig kriminalitet efter tiltaltes fyldte 18. år til trods for, at han kun et år inden

han begik drabet ved dom var blevet tildelt en advarsel om udvisning. Vi finder på denne

baggrund, at der i denne sag er særdeles tungtvejende grunde til at udvise tiltalte med

indrejseforbud for bestandig, navnlig for at forebygge, at tiltalte i Danmark begår yderligere

alvorlig personfarlig kriminalitet.   

Tiltaltes nævnte stærke tilknytning til Danmark – hvor han er født og opvokset, og hvor hans

familie opholder sig, men hvor han dog ikke er blevet særlig integreret i forhold til

uddannelsessystemet og arbejdsmarkedet – samt at han ingen reel tilknytning har til de

palæstinensiske områder, og at han på gerningstidspunktet var og stadig er sindssyg og har

behov for behandling, kan efter en samlet konkret proportionalitetsvurdering, henset til

ovennævnte særdeles tungtvejende grunde, ikke føre til, at tiltalte alligevel ikke udvises eller

alene udvises med et tidsbegrænset indrejseforbud.   

Hensynet til respekt for tiltaltes ret til privatliv og familieliv må dermed på denne baggrund

efter vores opfattelse i denne sag vige for det væsentlige samfundsmæssige hensyn at fore-

bygge forbrydelser. Det bemærkes herved, at tiltaltes barn formentlig vil have mulighed for

at besøge tiltalte sidenhen, og at sønnen endvidere vil kunne kommunikere med tiltalte via

telefon og internet.   

Vi finder således, at udvisning af tiltalte med indrejseforbud for bestandig ikke med sik-

kerhed er i strid med artikel 8 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention og stem-mer

derfor for at tage anklagemyndighedens påstand herom til følge.

1 voterende udtaler:

Af de i den indankede dom anførte grunde stemmer jeg for at stadfæste afgørelsen om, at

tiltalte tildeles en advarsel om udvisning.   

Der afsiges dom i overensstemmelse med stemmeflertallet, således at landsretten tager

anklagemyndighedens påstand om udvisning med indrejseforbud for bestandig til følge, jf.

udlændingelovens § 49, stk. 1, jf. § 22, nr. 1, nr. 3 og nr. 6, jf. § 32, stk. 4, nr. 7.   



/

- 7 -

T h i  k e n d e s  f o r  r e t :

Byrettens dom i sagen mod Tiltalte 2 ændres, således at Tiltalte 2 udvises af Danmark med

indrejseforbud for bestandig.

Tiltalte skal betale sagens omkostninger for landsretten.



/