Byrettens kendelse i sag om, hvorvidt politiet tillades at opretholde beslaglæggelse af lejet personbil benyttet til vanvidskørsel, stadfæstet
Ret: Østre Landsret (2. instans)
Faggruppe: Straffesag — Sag under efterforskning
Sagsemner: Efterforskning og straffeproces;

UDSKRIFT
AF

ØSTRE LANDSRETS RETSBOG
____________

Den 15. februar 2022 holdt Østre Landsret møde i retsbygningen, Østre Landsrets Plads,

København.

Som dommere fungerede landsdommerne Janni Christoffersen, Dorthe Wiisbye og Sune

Dalgaard-Nielsen (kst.), førstnævnte som rettens formand.

Der foretoges

16. afd. nr. S-3373-21:

Kærende 1, tidligere Virksomhed A/S 1

og

Kærende 2, tidligere Virksomhed A/S 2

(begge v/advokat Henrik Haldbo)

kærer beslaglæggelse i sagen

Anklagemyndigheden

mod

Sigtede

Ingen var indkaldt eller mødt.

Det tidligere fremlagte var til stede. Endvidere fremlagdes brev af 4. januar 2022 med bilag fra

anklagemyndigheden og processkrift af 13. januar 2022 samt mail af 7. februar 2022 med bilag

fra advokat Henrik Haldbo.

Advokat Henrik Haldbo har på vegne af Kærende 1, tidligere Virksomhed A/S 1 og Kærende 2,

tidligere Virksomhed A/S 2 kæret Københavns Byrets kendelse af 17. november 2021 (SS 80-

23726/2021), hvorved retten godkendte politiets beslaglæggelse af en personbil med Reg. nr. 2,

med påstand om ophævelse af beslaglæggelsen. Advokat Henrik Haldbo har navnlig anført, at



- 2 -

senere konfiskation af køretøjet vil være uforholdsmæssigt indgribende for Kærende 1, tidligere

Virksomhed A/S 1 og Kærende 2, tidligere Virksomhed A/S 2 som hhv. udlejer og ejer af

køretøjet, idet de ikke havde mulighed for at vide, at køretøjet ville blive anvendt til

vanvidskørsel, og da de havde taget alle rimelige skridt til at sikre deres økonomiske stilling i

anledning af udlejningen af køretøjet til Sigtede. Endvidere var der tale om korttidsudlejning, og

derfor var der ikke behov for at undersøge lejers økonomi.

Anklagemyndigheden har anført navnlig, at kørslen ikke kan betragtes som upåregnelig, at

Kærende 1, tidligere Virksomhed A/S 1 og Kærende 2, tidligere Virksomhed A/S 2 ved ikke at

undersøge Sigtedes økonomiske forhold inden udlejningen løb en kalkuleret risiko for, at

udlejningen skete til en person uden betalingsevne, og at der ikke er grundlag for at antage, at

Sigtede ikke over tid vil være i stand til at tjene penge til at betale erstatningskravet helt eller

delvist.

Byretten har henholdt sig til den afsagte kendelse.

Retsgrundlaget

Færdselslovens § 133 a, stk. 2, har følgende ordlyd:

”Stk. 2. Konfiskation skal ske, hvis ejeren af et motordrevet køretøj, hvortil der kræves
kørekort, bortset fra lille knallert har gjort sig skyldig i spirituskørsel med en
alkoholkoncentration i blodet under eller efter kørslen på over 2,00 promille eller en
alkoholkoncentration i udåndingsluften under eller efter kørslen på over 1,00 mg pr. l luft
eller i et forhold, der medfører ubetinget frakendelse af førerretten efter § 126, stk. 1, nr. 4,
10 eller 11. I tilfælde, hvor køretøjet føres af en anden person end køretøjets ejer og
føreren har gjort sig skyldig i en eller flere af de i 1. pkt. nævnte overtrædelser, skal
konfiskation ske, medmindre konfiskation må anses for uforholdsmæssigt indgribende,
navnlig henset til ejerens mulighed for at kunne vide, at køretøjet ville blive anvendt ved
en eller flere af de overtrædelser, der nævnes i 1. pkt., og for at tage alle rimelige skridt til
at sikre sin økonomiske stilling i anledning af overdragelsen af køretøjet til den anden
person.”

Færdselslovens § 133 a, stk. 2, 2. pkt., blev indført ved lov nr. 534 af 27. marts 2021 om

ændring af færdselsloven (Skærpet indsats mod vanvidskørsel).

Af pkt. 2.5.2.3. i de almindelige bemærkninger i lovforslag nr. 127 af 16. december 2020

fremgår vedrørende konfiskation fra tredjemand bl.a.:



- 3 -

”Ændringen indebærer, at obligatorisk konfiskation også skal ske i tilfælde, hvor føreren
af køretøjet ikke er identisk med ejeren. Der vil således skulle ske konfiskation uanset
ejerforholdet for det anvendte køretøj, og det anvendte køretøj vil derfor også skulle
konfiskeres, selvom det er ejet i sameje, ejet af en ægtefælle eller samlever eller hvis det
er lånt, lejet eller leaset mv.

Det foreslås, at tredjemandskonfiskation i medfør af den foreslåede § 133 a, stk. 2, 2. pkt.,
skal ske i samme situationer, som konfiskation efter bestemmelsens 1. pkt., dvs. hvor
føreren har gjort sig skyldig i spirituskørsel med en promille over 2,00, de groveste
hastighedsovertrædelser eller særlig hensynsløs kørsel.
…

Det foreslås, at konfiskation af tredjemands køretøj ikke kan ske, hvis konfiskationen må
anses for uforholdsmæssigt indgribende for ejeren. Det forudsættes, at der er tale om en
snæver undtagelse, idet udgangspunktet vil være, at køretøjer benyttet til vanvidskørsel
som udgangspunkt konfiskeres, og ejeren herefter må søge sit tab dækket gennem et
erstatningskrav mod føreren. Udgangspunkt kan dog fraviges, hvis ejeren godtgør, at
adgangen til at gøre et erstatningskrav gældende over for føreren ikke er tilstrækkeligt til
at forhindre, at konfiskationen er uforholdsmæssig indgribende.

Dette kan f.eks. være tilfældet, hvis ejeren godtgør, at særlige omstændigheder konkret
gør et erstatningskrav illusorisk. Det forudsættes i den forbindelse, at alene
omstændigheder, som ejeren af køretøjet ikke med rimelighed ville kunne have forudset
på tidspunktet for overdragelse af køretøjet til føreren, vil kunne begrunde, at konfiskation
undlades med henvisning til, at et eventuelt erstatningskrav er illusorisk. Førerens død
eller konkurs i tilfælde, hvor førerens bo ikke kan dække kravet, kan efter
omstændighederne være tilstrækkeligt til at bringe undtagelsesbestemmelsen i anvendelse,
forudsat at ejeren af køretøjet ikke kendte eller burde have kendt til de omstændigheder,
der gør kravet mod boet dækningsløst.
…

Som beskrevet ovenfor, vil konfiskation efter Transport- og Boligministeriets opfattelse
f.eks. kunne undlades efter § 133 a, stk. 12, hvis der er tale om en specialindrettet
handicapbil, eller en bil som anvendes til transport af f.eks. ejerens barn, der har et
handicap eller lider af behandlingskrævende sygdom, og hvor den pågældende bil udgør
eneste transportmulighed.

Ovenstående eksempler er ikke udtømmende.

Endelig vil konfiskation i alle tilfælde være uforholdsmæssigt indgribende for ejeren, hvis
det kan dokumenteres, at det anvendte køretøj på gerningstidspunktet var stjålet.

Adgangen til konfiskation af tredjemands køretøj er således ikke undtagelsesfri. Det
forudsættes dog, at der er tale om en snæver undtagelse. Udgangspunktet vil være, at
køretøjer benyttet til vanvidskørsel som udgangspunkt konfiskeres, og ejeren herefter må
søge sit tab dækket gennem et erstatningskrav mod føreren.
…

Transport- og Boligministeriet er opmærksom på, at konfiskation af tredjemands ejendele
begrundet i strafbare forhold, som vedkommende tredjemand ikke selv har



- 4 -

begået, er en alvorlig reaktion, der kan forekomme meget indgribende i forhold til ejeren.
Transport- og Boligministeriet finder dog, at alvorligheden af denne type
færdselsovertrædelser, som kan have fatale konsekvenser, og hensynet til færdsels-
sikkerhed nødvendiggør indførelse af muligheden for at konfiskere de pågældende
køretøjer uanset ejerforhold.

Transport- og Boligministeriet skal bemærke, at adgangen til konfiskation fra tredjemand
alene gælder de groveste og farligste færdselsovertrædelse. Der er således ikke tale om
overtrædelser, der f.eks. skyldes et øjebliks uopmærksomhed fra en ellers opmærksom
bilist.

Transport- og Boligministeriet bemærker endvidere, at den ejer, der får sit køretøj
konfiskeret efter den foreslåede bestemmelse, vil have et økonomisk krav på køretøjets
værdi mod den fører, hvis kørsel har forårsaget konfiskationen. Ejeren vil herved kunne
kompenseres for det tab, som konfiskationen medfører.

For så vidt angår leasing- og udlejningsselskaber indgår det f.eks. allerede som et
standardvilkår i den standardaftale, som er udarbejdet i fællesskab mellem FDM og
Finans og Leasing, at det betragtes som væsentlig misligholdelse af leasingaftalen, hvis
leasingtager anvender leasingbilen i strid med de love, forskrifter og instruktioner, der
gælder for sådan brug, herunder hvis det resulterer i konfiskation eller beslaglæggelse, jf.
standardaftalens § 13, pkt. 7, og at leasingtager i sådanne tilfælde er forpligtet til at betale
fuld erstatning til leasinggiver for det tab, som leasinggiver lider, jf.
standardaftalens § 14. Hertil kommer, at leasing- og udlejningsvirksomheder mv. allerede
i dag håndterer den erhvervsrisiko, at deres køretøjer f.eks. kan blive stjålet eller
totalskadet i et trafikuheld.

Transport- og Boligministeriet er opmærksom på, at der vil være en risiko for, at ejeren i
nogle tilfælde ikke vil kunne få fyldestgjort sit krav, hvis føreren ikke har en tilstrækkelig
betalingsevne. Særligt i forhold til leasing- og udlejningsselskaber bemærker Transport-
og Boligministeriet dog, at selskaberne generelt er underlagt den erhvervsrisiko, at
leasingtager ikke har fornøden betalingsevne i forhold til eventuelle krav, som
leasingselskabet måtte have mod leasingtager.

Der henvises endvidere til det ovenfor anførte om, hvornår konfiskation må anses for
uforholdsmæssigt indgribende for ejeren og derfor skal undlades.
…”

Af de specielle bemærkninger til bestemmelsen (§ 1, nr. 13) fremgår bl.a.:

”Ifølge den foreslåede § 133 a, stk. 2, 2. pkt., skal konfiskation ske, medmindre
konfiskation må anses for uforholdsmæssigt indgribende for ejeren. Det forudsættes, at
der er tale om en snæver undtagelse, idet udgangspunktet vil være, at køretøjer benyttet til
vanvidskørsel som udgangspunkt konfiskeres, og ejeren herefter må søge sit tab dækket
gennem et erstatningskrav mod føreren. Udgangspunktet kan dog fraviges, hvis ejeren
godtgør, at adgangen til at gøre et erstatningskrav gældende over for føreren ikke er
tilstrækkeligt til at forhindre, at konfiskationen vil være uforholdsmæssig indgribende.



- 5 -

Dette kan f.eks. være tilfældet, hvis ejeren godtgør, at særlige omstændigheder konkret
gør et erstatningskrav illusorisk. Det forudsættes i den forbindelse, at alene
omstændigheder, som ejeren af køretøjet ikke med rimelighed ville kunne have forudset
på tidspunktet for overdragelse af køretøjet til føreren, vil kunne begrunde, at konfiskation
undlades med henvisning til, at et eventuelt erstatningskrav er illusorisk. Førerens død
eller konkurs i tilfælde, hvor førerens bo ikke kan dække kravet, kan efter
omstændighederne være tilstrækkeligt til at bringe undtagelsesbestemmelsen i anvendelse,
forudsat at ejeren af køretøjet ikke kendte eller burde have kendt til de omstændigheder,
der gør kravet mod boet dækningsløst.

I medfør af den foreslåede § 133 a, stk. 2, 2. pkt., skal der som altovervejende ud-
gangspunkt ske konfiskation af ejerens køretøj, medmindre ejeren kan godtgøre, at
konfiskationen er uforholdsmæssigt indgribende.

Det vil bero på en konkret vurdering, om erstatningskravet må anses for illusorisk. Det
forhold, at føreren i en årrække alene vil kunne betale mindre afdrag, vil imidlertid ikke i
sig selv medføre, at kravet kan anses som illusorisk.
…

Ved vurderingen af, om konfiskation efter § 133 a, stk. 2, 2. pkt., må anses for
uforholdsmæssigt indgribende kan følgende forhold indgå:

I tilfælde, hvor føreren har lånt, leaset eller lejet mv. det anvendte køretøj, har ejeren af
køretøjet mulighed for efter de almindelige formueretlige regler at gøre et erstat-ningskrav
gældende mod føreren til dækning af det tab, ejeren måtte lide som følge af
konfiskationen. Erstatningskravet vil efter den foreslåede § 119, stk. 7, i færdselsloven
kunne rejses under straffesagen mod føreren. Det forudsættes derfor, at
undtagelsesmuligheden alene anvendes i tilfælde, hvor ejeren godtgør, at adgangen til at
gøre et erstatningskrav gældende over for føreren efter en samlet vurdering af sagens
omstændigheder ikke er tilstrækkelig til at forhindre, at konfiskationen er
uforholdsmæssig indgribende for ejeren, f.eks. fordi et erstatningskrav mod føreren reelt
er illusorisk.

Når køretøjet er leaset, lejet eller på anden måde overladt til føreren mod betaling, er det
en forudsætning for, at undtagelsesbestemmelsens vil kunne bringes i anvendelse, at
ejeren i tilstrækkelig og relevant grad har undersøgt kontraktpartens økonomi og ikke på
den baggrund med rimelighed kunne forudse, at et erstatningskrav ville være
dækningsløst.
…”

Ved brev af 5. marts 2021, der er optrykt som bilag 1 til Transportudvalgets betænkning af 15.

marts 2021, anmodede transportministeren om en ny formulering af bemærkningerne i

lovforslagets punkt 2.5.2.3, som herefter bl.a. lyder således:

”Herudover foreslås det, at der tilføjes et nyt § 133 a, stk. 2, 2. pkt., hvoraf følger, at i
tilfælde hvor køretøjet føres af en anden person end køretøjets ejer, skal konfiskation



- 6 -

ske, medmindre konfiskationen må anses for uforholdsmæssigt indgribende, navnlig
henset til ejerens mulighed for at kunne vide, at køretøjet ville blive anvendt ved en eller
flere af de overtrædelser, der nævnes i 1. pkt., og for at tage alle rimelige skridt til at sikre
sin økonomiske stilling i anledning af overdragelsen af køretøjet til den anden person.

Ændringen indebærer, at obligatorisk konfiskation også skal ske i tilfælde, hvor føreren af
køretøjet ikke er identisk med ejeren. Der vil således som udgangspunkt skulle ske
konfiskation uanset ejerforholdet for det anvendte køretøj, og det anvendte køretøj vil
derfor også som udgangspunkt skulle konfiskeres, selvom det er ejet i sameje, ejet af en
ægtefælle eller samlever eller hvis det er lånt, lejet eller leaset m.v.

Det foreslås, at tredjemandskonfiskation i medfør af den foreslåede § 133 a, stk. 2, 2. pkt.,
skal ske i samme situationer som konfiskation efter bestemmelsens 1. pkt., dvs. hvor
føreren har gjort sig skyldig i spirituskørsel med en promille over 2,00, de groveste
hastighedsovertrædelser eller særlig hensynsløs kørsel.
…

Det foreslås, at konfiskation af tredjemands køretøj ikke kan ske, hvis konfiskationen må
anses for uforholdsmæssigt indgribende, navnlig henset til ejerens mulighed for at kunne
vide, at køretøjet ville blive anvendt ved en eller flere af de overtrædelser, der nævnes i 1.
pkt., og for at tage alle rimelige skridt til at sikre sin økonomiske stilling i anledning af
overdragelsen af køretøjet til den anden person. Det forudsættes, at der er tale om en
snæver undtagelse, idet udgangspunktet vil være, at køretøjer benyttet til vanvidskørsel
som udgangspunkt konfiskeres, og ejeren herefter må søge sit tab dækket gennem et
erstatningskrav mod føreren.

Ved bedømmelsen af, om konfiskationen må anses for uforholdsmæssigt indgribende, vil
der under alle omstændigheder skulle anlægges en helhedsvurdering af sagens samlede
omstændigheder. Ved vurderingen vil der navnlig skulle henses til ejerens mulighed for at
kunne vide, at køretøjet ville blive anvendt ved en eller flere af de overtrædelser, der
nævnes i 1. pkt., og for at tage alle rimelige skridt til at sikre sin økonomiske stilling i
anledning af overdragelsen af køretøjet til den anden person.

At der skal henses til ejerens mulighed for at kunne vide, at køretøjet ville blive anvendt
ved en eller flere af de overtrædelser, der nævnes i 1. pkt., indebærer, at der skal foretages
en samlet vurdering af, om det måtte anses for helt upåregneligt for ejeren, at køretøjet
ville blive anvendt på denne måde. Det vil indgå i denne vurdering, om ejeren har
kendskab til, eller har benyttet alle tilgængelige muligheder for, at opnå viden om forhold,
som kan belyse risikoen for, at køretøjet ville blive anvendt ved en eller flere af de
omfattede lovovertrædelser. Der henvises til bemærkningerne til lovforslagets § 1, nr. 13.

Selvom ejeren i et konkret tilfælde vurderes ikke at have haft mulighed for at kunne vide,
at køretøjet ville blive anvendt ved en eller flere af de overtrædelser, der nævnes i 1. pkt.,
vil der endvidere ved den samlede helhedsvurdering skulle henses til ejerens økonomiske
stilling i anledning af overdragelsen af køretøjet til den anden person. Det indebærer, at
udgangspunktet om konfiskation bl.a. vil skulle fraviges, hvis ejeren godtgør, at adgangen
til at gøre et erstatningskrav gældende over for føreren ikke er tilstrækkelig til at
forhindre, at konfiskationen er uforholdsmæssigt indgribende.



- 7 -

Dette kan f.eks. være tilfældet, hvis ejeren godtgør, at særlige omstændigheder konkret
gør et erstatningskrav illusorisk. Det forudsættes i den forbindelse, at alene
omstændigheder, som ejeren af køretøjet ikke med rimelighed ville have kunnet forudse,
vil kunne begrunde, at konfiskation undlades med henvisning til, at et eventuelt
erstatningskrav er illusorisk. Førerens død eller konkurs i tilfælde, hvor førerens bo ikke
kan dække kravet, kan efter omstændighederne være tilstrækkeligt til at bringe
undtagelsesbestemmelsen i anvendelse, forudsat at ejeren af køretøjet ikke kendte eller
burde have kendt til de omstændigheder, der gør kravet mod boet dækningsløst. Der
henvises til bemærkningerne til lovforslagets § 1, nr. 13.

Konfiskation efter den foreslåede bestemmelse i § 133 a, stk. 2, 2. pkt., vil endvidere
kunne undlades efter færdselslovens § 133 a, stk. 12, når særlige grunde taler herfor. Dette
vil navnlig være tilfældet i situationer, hvor eksempelvis ganske særlige familiemæssige
eller sociale forhold vil bevirke, at konfiskation i det konkrete tilfælde vil have
uforholdsmæssigt indgribende betydning for den pågældende.

Som beskrevet ovenfor vil konfiskation efter Transportministeriets opfattelse f.eks. skulle
undlades efter § 133 a, stk. 12, hvis der er tale om en specialindrettet handicapbil, eller en
bil som anvendes til transport af f.eks. ejerens barn, der har et handicap eller lider af
behandlingskrævende sygdom, og hvor den pågældende bil udgør eneste
transportmulighed.

Endelig vil konfiskation i alle tilfælde være uforholdsmæssigt indgribende for ejeren, hvis
det kan dokumenteres, at det anvendte køretøj på gerningstidspunktet var stjålet.

Ovenstående eksempler er ikke udtømmende.

Adgangen til konfiskation af tredjemands køretøj er således ikke undtagelsesfri. Det
forudsættes dog, at der er tale om en snæver undtagelse. Udgangspunktet vil være, at
køretøjer benyttet til vanvidskørsel konfiskeres, og ejeren herefter må søge sit tab dækket
gennem et erstatningskrav mod føreren.

Der er i bemærkningerne til lovforslagets § 1, nr. 13, redegjort nærmere for, hvornår
konfiskation må anses for uforholdsmæssigt indgribende for ejeren, herunder hvilke
forhold der kan indgå i vurderingen.
…

Transportministeriet bemærker endvidere, at den ejer, der får sit køretøj konfiskeret efter
den foreslåede bestemmelse, vil have et økonomisk krav på køretøjets værdi mod den
fører, hvis kørsel har forårsaget konfiskationen. Ejeren vil herved kunne kompenseres for
det tab, som konfiskationen medfører.

For så vidt angår leasing- og udlejningsselskaber indgår det f.eks. allerede som et
standardvilkår i den standardaftale, som er udarbejdet i fællesskab mellem FDM og
Finans og Leasing, at det betragtes som væsentlig misligholdelse af leasingaftalen, hvis
leasingtager anvender leasingbilen i strid med de love, forskrifter og instruktioner, der
gælder for sådan brug, herunder hvis det resulterer i konfiskation eller beslaglæggelse, jf.
standardaftalens § 13, pkt. 7, og at leasingtager i sådanne tilfælde er forpligtet til at betale
fuld erstatning til leasinggiver for det tab, som leasinggiver lider, jf.



- 8 -

standardaftalens § 14. Hertil kommer, at leasing- og udlejningsvirksomheder mv. allerede
i dag håndterer den erhvervsrisiko, at deres køretøjer f.eks. kan blive stjålet eller
totalskadet i et trafikuheld.

Transportministeriet er opmærksom på, at der vil være en risiko for, at ejeren i nogle
tilfælde ikke vil kunne få fyldestgjort sit krav, hvis føreren ikke har en tilstrækkelig
betalingsevne. Særligt i forhold til leasing- og udlejningsselskaber bemærker
Transportministeriet dog, at selskaberne generelt er underlagt den erhvervsrisiko, at
leasingtager ikke har fornøden betalingsevne i forhold til eventuelle krav, som
leasingselskabet måtte have mod leasingtager.

Der henvises endvidere til det ovenfor, det under pkt. 3 og det i bemærkningerne til
lovforslagets § 1, nr. 13, anførte om, hvornår konfiskation må anses for uforholdsmæssigt
indgribende for ejeren og derfor skal undlades.”

Ved Transportudvalgets betænkning af 15. marts 2021 over Forslag til lov om ændring af

færdselsloven (Skærpet indsats mod vanvidskørsel) blev i den foreslåede affattelse af § 133 a,

stk. 2, i 2. pkt. efter ”uforholdsmæssigt indgribende” indsat ”navnlig henset til ejerens mulighed

for at kunne vide, at køretøjet ville blive anvendt ved en eller flere af de overtrædelser, der

nævnes i 1. pkt., og for at tage alle rimelige skridt til at sikre sin økonomiske stilling i anledning

af overdragelsen af køretøjet til den anden person” . Af Transportudvalgets bemærkninger til

ændringsforslaget fremgår:

”…EU-Domstolen afsagde den 14. januar 2021 dom i sag C-393/19, OM, i anledning af
en præjudiciel forelæggelse fra en bulgarsk appeldomstol. EU-Domstolen udtalte bl.a. i
dommen, at artikel 2, stk. 1, i Rådets rammeafgørelse 2005/212 af 24. februar 2005 om
konfiskation af udbytte, redskaber og formuegoder fra strafbart forhold sammenholdt med
Den Europæiske Unions Charter om Grundlæggende Rettigheders (Charteret) artikel 17,
stk. 1 (om ejendomsretten), skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for
en national lovgivning, der gør det muligt at konfiskere et redskab, der er blevet anvendt
til at begå alvorligt smugleri, når dette tilhører en tredjemand i god tro (pr. 58).

EU-Domstolen udtalte i den forbindelse bl.a., at henset til den væsentlige påvirkning af
personers rettigheder, som konfiskation af et formuegode medfører, nemlig den endelige
fratagelse af ejendomsretten til dette, bemærkes det, at hvad angår en tredjemand i god
tro, som ikke vidste og ikke kunne vide, at hans formuegode blev anvendt til at begå en
lovovertrædelse, indebærer en sådan konfiskation, når henses til det forfulgte formål (at
forhindre ulovlig indførsel af varer til landet), et uforholds-mæssigt og uantageligt indgreb
over for det centrale indhold af denne persons ejendomsret (pr. 55).

EU-Domstolen blev endvidere forelagt et spørgsmål om artikel 4 i rammeafgørelsen om
retsmidler, hvorefter enhver medlemsstat skal træffe de foranstaltninger, der måtte være
nødvendige for at sikre, at interesserede parter, der er berørt af bl.a. foranstaltninger



- 9 -

vedrørende konfiskation, råder over effektive retsmidler med henblik på at forsvare deres
rettigheder. I den forbindelse bemærkes, at det nationale retssystem ikke gav den
tredjemand, hvis formuegode blev konfiskeret, mulighed for at anfægte lovligheden af
foranstaltningen med henblik på at få formuegodet tilbage, når konfiskationen ikke er
begrundet, eller med henblik på gøre sine rettigheder gældende. EU-Domstolen henviste
til, at Menneskerettighedsdomstolen ved dom af 13. oktober 2015 i sagen Ünsped Paket
Servisi mod Bulgarien fastslog, at i en situation, hvor staten står bag konfiskation, og hvor
den nationale lovgivning og praksis ikke fastsætter en procedure, hvorved ejeren kan
forsvare sine rettigheder, kan denne stat ikke opfylde sin forpligtelse i henhold til Den
Europæiske Menneskerettighedskonvention (EMRK) til at iværksætte en sådan procedure
ved at anmode en person, der ikke er blevet dømt for den strafbare handling, der har ført
til konfiskationen, om at søge at få sin ejendom tilbage fra en tredjemand. EU-Domstolen
konkluderede herefter, at Charterets artikel 47 om effektive retsmidler er til hinder for en
national lovgivning, hvorefter det inden for rammerne af en straffesag er muligt at
konfiskere et formuegode, der tilhører en anden person end den, der har begået den
strafbare handling, uden at denne førstnævnte person har adgang til effektive retsmidler
(pr. 67-68).

Bestemmelsen i Charterets artikel 17, stk. 1, svarer til artikel 1 i første tillægsprotokol til
Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, hvilket bekræftes af de forklarende
bemærkninger til Charterets artikel 17 og artikel 52, stk. 3. Det må derfor antages, at Den
Europæiske Menneskerettighedsdomstol vil inddrage praksis fra EU-Domstolen
vedrørende Charterets artikel 17 ved fortolkningen af artikel 1 i første tillægsprotokol til
Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.

Som følge heraf foreslås det, at det i den under § 1, nr. 13, foreslåede affattelse af
færdselslovens § 133 a, stk. 2, 2. pkt., fastsættes, at tredjemandskonfiskation ikke kan ske,
hvis det vil være uforholdsmæssigt indgribende for køretøjets ejer, navnlig henset til
ejerens mulighed for at kunne vide, at køretøjet ville blive anvendt ved en eller flere af de
overtrædelser, der nævnes i 1. pkt., og for at tage alle rimelige skridt til at sikre sin
økonomiske stilling i anledning af overdragelsen af køretøjet til den anden person.

Ved bedømmelsen af, om konfiskationen må anses for uforholdsmæssigt indgribende, vil
der under alle omstændigheder skulle anlægges en helhedsvurdering af sagens samlede
omstændigheder. Ved vurderingen vil der navnlig skulle henses til ejerens mulighed for at
kunne vide, at køretøjet ville blive anvendt ved en eller flere af de overtrædelser, der
nævnes i 1. pkt., og for at tage alle rimelige skridt til at sikre sin økonomiske stilling i
anledning af overdragelsen af køretøjet til den anden person.

At der skal henses til ejerens mulighed for at kunne vide, at køretøjet ville blive anvendt
ved en eller flere af de overtrædelser, der nævnes i 1. pkt., indebærer, at der skal foretages
en samlet vurdering af, om det måtte anses for helt upåregneligt for ejeren, at køretøjet
ville blive anvendt på denne måde.

Det vil indgå i denne vurdering, om ejeren har kendskab, til eller har benyttet, alle
tilgængelige muligheder for at opnå viden om forhold, som kan belyse risikoen for, at
køretøjet ville blive anvendt ved en eller flere af de omfattede lovovertrædelser. Der vil
navnlig skulle lægges vægt på ejerens forhold og adfærd, herunder om ejeren af køretøjet
har udvist agtpågivenhed.



- 10 -

Sådanne forhold vil eksempelvis kunne være oplysninger om, hvorvidt den person, der
ønsker køretøjet overdraget til sig, tidligere har begået flere eller grovere
færdselslovsovertrædelser eller andre relevante lovovertrædelser. Det må således normalt
tale for, at det er påregneligt for ejeren, at køretøjet vil blive anvendt ved en eller flere af
de omfattede lovovertrædelser, hvis den person, der ønsker køretøjet overdraget til sig,
tidligere har begået flere eller grovere færdselslovsovertrædelser eller andre relevante
lovovertrædelser. Med henblik på at indhente oplysninger herom vil ejeren bl.a. kunne
udbede sig førerens private straffeattest. Ejeren vil dermed kunne undersøge, om den
person, køretøjet overdrages til, tidligere er straffet for f.eks. vanvidskørsel eller andre
grovere overtrædelser af færdselsloven. Det bemærkes i den forbindelse, at der vil blive
gennemført en ændring af kriminalregisterbekendtgørelsen, således at oplysninger om
færdselslovsovertrædelser, som har medført en ubetinget eller betinget frihedsstraf,
kommer til at fremgå af den private straffeattest. Ændringerne forventes gennemført med
virkning fra efteråret 2021. Ejeren vil også kunne anmode den person, køretøjet
overdrages til, om en tro og love-erklæring på, at vedkommende ikke tidligere har begået
bestemte relevante lovovertrædelser.

Der vil endvidere kunne lægges vægt på oplysninger om, hvorvidt ejeren har undersøgt
forhold, der kan indikere, at køretøjet er tiltænkt en anden person end den, køretøjet
overdrages til.

Sådanne oplysninger kan eksempelvis være oplysninger i bilbogen om, at en leasing-tager
allerede er registreret som ejer af et eller flere køretøjer, eller hvis ejeren – f.eks. i form af
et leasingselskab – har kendskab til, at leasingtageren allerede har leaset eller lejet et ikke
ubetydeligt antal køretøjer inden for en kortere tidsperiode.

Herudover vil der også kunne lægges vægt på oplysninger om, hvorvidt ejeren har
undersøgt, hvem der vil få adgang til køretøjet. Leasingselskaber bør f.eks. sikre sig, at
leasingtager(ne) også vil være de(n) reelle bruger(e) af køretøjet, bl.a. ved at indhente
oplysninger herom i forbindelse med aftaleindgåelsen.

Selv om ejeren i et konkret tilfælde vurderes ikke at have haft mulighed for at kunne vide,
at køretøjet ville blive anvendt ved en eller flere af de overtrædelser, der nævnes i 1. pkt.,
vil der endvidere ved den samlede helhedsvurdering skulle henses til ejerens økonomiske
stilling i anledning af overdragelsen af køretøjet til den anden person. Det indebærer, at
udgangspunktet om konfiskation bl.a. vil skulle fraviges, hvis ejeren godtgør, at adgangen
til at gøre et erstatningskrav gældende over for føreren ikke er tilstrækkelig til at
forhindre, at konfiskationen er uforholdsmæssigt indgribende.

Dette kan f.eks. være tilfældet, hvis ejeren godtgør, at særlige omstændigheder konkret
gør et erstatningskrav illusorisk. Det forudsættes i den forbindelse, at alene
omstændigheder, som ejeren af køretøjet ikke med rimelighed ville have kunnet forudse,
vil kunne begrunde, at konfiskation undlades, med henvisning til at et eventuelt
erstatningskrav er illusorisk. Førerens død eller konkurs i tilfælde, hvor førerens bo ikke
kan dække kravet, kan efter omstændighederne være tilstrækkeligt til at bringe
undtagelsesbestemmelsen i anvendelse, forudsat at ejeren af køretøjet ikke kendte eller
burde have kendt til de omstændigheder, der gør kravet mod boet dækningsløst.

Det kan således være relevant for ejeren af køretøjet at undersøge lejerens eller
leasingtagerens økonomiske forhold med henblik på at sikre en mulighed for at tage



- 11 -

forholdsregler over for førerens potentielle manglende betalingsevne, og at den person,
køretøjet overdrages til, er den reelle bruger af køretøjet og ikke f.eks. en stråmand. Et
leasingselskab bør f.eks. så vidt muligt sikre sig, eksempelvis gennem eSkatData, at de
oplysninger om leasingtagers indkomstforhold, der afgives i forbindelse med indgåelsen
af en leasingkontrakt, er korrekte. Har ejeren ikke adgang til eSkatData, kan den
pågældende anmode lejeren eller leasingtageren om på anden vis at belyse sine
økonomiske forhold, f.eks. gennem fremlæggelse af årsopgørelser, lønsedler el.lign.
Betaling af leasingydelsen ved større kontantbeløb vil som udgangspunkt skulle give
ejeren anledning til en mere indgående undersøgelse af førerens økonomiske forhold.
…”

Efter votering afsagdes

k e n d e l s e :

Efter de foreliggende oplysninger, herunder navnlig observationerne gengivet i politiets

rapportmateriale vedrørende eftersættelse, kørselsforløb og standsning af det omhandlede

køretøj, findes føreren, Sigtede, med rimelig grund at være mistænkt for overtrædelse af

straffelovens § 252 og færdselsloven. Endvidere foreligger der mistanke om, at kørslen er

omfattet af færdselslovens 126, stk. 1, nr. 4. Betingelsen i retsplejelovens § 802, stk. 1, nr. 1, for

beslaglæggelse er derfor opfyldt.

Da mistanken angår en kørsel omfattet af færdselslovens § 126, stk. 1, nr. 4, vil tillige

konfiskationsreglen i færdselslovens § 133 a, stk. 2, 2. pkt., kunne finde anvendelse, hvis

Sigtede findes skyldig ved en senere straffesag. Konfiskation kan i givet fald ske hos Kærende

1, tidligere Virksomhed A/S 1 og Kærende 2, tidligere Virksomhed A/S 2, som er henholdsvis

bruger (udlejer) og ejer af køretøjet, medmindre konfiskation må anses for uforholdsmæssigt

indgribende, navnlig henset til ejerens mulighed for at kunne vide, at køretøjet ville blive

anvendt ved en eller flere af de overtrædelser, der nævnes i 1. pkt., og for at tage alle rimelige

skridt til at sikre sin økonomiske stilling i anledning af overdragelsen af køretøjet til Sigtede.

Efter det oplyste om indholdet af lejekontrakten, herunder navnlig at Sigtede har forpligtet sig

til ikke at anvende køretøjet til at overtræde bl.a. straffelovens § 252 og færdselslovens § 126,

stk. 1, nr. 4, og at han har pligt til at erstatte udlejer ethvert tab som følge af, at køretøjet

konfiskeres, findes det ikke at kunne anses for helt upåregneligt for Kærende 1, tidligere

Virksomhed A/S 1 og Kærende 2, tidligere Virksomhed A/S 2, at køretøjet muligt ville blive

anvendt til en sådan kørsel.



- 12 -

Det er i forarbejderne til § 133 a, stk. 2, 2. pkt., forudsat, at konfiskation af udlejede biler alene

anses for uforholdsmæssigt indgribende, hvis ejeren godtgør, at adgangen til at gøre et

erstatningskrav gældende over for føreren efter en samlet vurdering af sagens omstændigheder

ikke er tilstrækkelig til at forhindre, at konfiskationen er uforholdsmæssigt indgribende for

ejeren, f.eks. fordi et erstatningskrav på grund af særlige omstændigheder konkret er illusorisk.

Kærende 1, tidligere Virksomhed A/S 1 og Kærende 2, tidligere Virksomhed A/S 2 har udlejet

køretøjet til Sigtede uden at foretage undersøgelser vedrørende hans økonomiske forhold.

Køretøjets handelsværdi er oplyst til at være 200.000 kr. ekskl. moms og afgift forud for

kørslen, der efter det oplyste medførte ganske omfattende skader på køretøjet.

På den anførte baggrund finder landsretten efter en samlet helhedsvurdering, at Kærende 1,

tidligere Virksomhed A/S 1 og Kærende 2, tidligere Virksomhed A/S 2 ikke har godtgjort, at

særlige omstændigheder konkret gør erstatningskravet illusorisk. I vurderingen er tillige

indgået, at Kærende 1, tidligere Virksomhed A/S 1 og Kærende 2, tidligere Virksomhed A/S 2,

der som led i erhvervsvirksomhed har udlejet køretøjet, har mulighed for at gøre et

erstatningskrav gældende mod Sigtede, der er født i 1992.

Der er således efter de foreliggende oplysninger ikke grundlag for at anse konfiskation af

køretøjet hos Kærende 1, tidligere Virksomhed A/S 1 og Kærende 2, tidligere Virksomhed A/S

2 for uforholdsmæssigt ind-gribende. Landsretten tiltræder derfor, at betingelserne for at

godkende beslaglæggelsen i medfør af retsplejelovens § 802, stk. 1, nr. 2, jf. § 806, stk. 4, jf.

færdselslovens § 133 a, stk. 2, 2. pkt., jf. § 126, stk. 1, nr. 4, er opfyldt.

Landsretten stadfæster således byrettens kendelse.

T h i b e s t e m m e s :

Byrettens kendelse stadfæstes.

Sagen sluttet.



- 13 -

Retten hævet.