Tiltale for overtrædelse af straffelovens § 119, stk. 1, og § 245, stk. 1, jf. § 246 mv. Påstand om anbringelse på Sikringsafdelingen ved Psykiatrihospitalet i Nykøbing Sjælland, jf. straffel... Vis mere
Ret: Retten på Frederiksberg (1. instans)
Faggruppe: Straffesag — Nævningesag
Sagsemner: Forbrydelser mod offentlig myndighed;
Forurettede og vidner;
Liv og legeme;
Personlig frihed, fred og ære;
Strafferetlige sanktioner og andre foranstaltninger;
Vis flere...

/

Retten på Frederiksberg

Udskrift af dombogen

D O M

afsagt den 16. september 2011

Rettens nr. 2-2284/2011
Politiets nr. SA1-2011-6201-0843

Anklagemyndigheden

mod

Tiltalte 1
cpr-nummer (Født 1953) og

Tiltalte 2
cpr-nummer (Født 1964)

Der har medvirket nævninger ved behandlingen af denne sag.

Anklageskrift er modtaget den 28. marts 2011. Statsadvokaten for Køben-havn
og Bornholm har den 15. august 2011 udfærdiget tilkendegivelse ved-rørende
udvisning.

Tiltalte 1 og Tiltalte 2 er tiltalt for overtrædelse af

1.
begge de tiltalte straffelovens § 264, stk. 1, nr. 1,
ved den 22. april 2010 ca. kl. 18.50 uberettiget at have skaffet sig adgang til
Den Kinesiske Ambassade, Øregårds Allé 25, Hellerup, idet de klatrede over
en skydelåge ind på ambassadens område.

2.
begge de tiltalte straffelovens § 265,
ved den 22. april 2010 ca. kl. 18.50 at have indfundet sig ved og på Den Ki-
nesiske Ambassades område, Øregårds Allé 25, Hellerup, selvom Nordsjæl-
lands Politi den 5. august 2008 havde meddelt dem advarsel gældende til 6.
august 2013 om ikke at krænke Den Kinesiske Folkerepubliks og dens ansat-
tes fred ved at trænge ind på ambassaden og dens ansatte, forfølge den og dem
eller på anden lignende måde forulempe den og dem, hverken ved per-sonlig,
telefonisk, skriftlig eller lignende form for henvendelse.

3.

Tiltalte 1 straffelovens § 265,

Std 75285



/

side 2

ved den 17. maj 2010 ca. kl. 16.45 at have indfundet sig ved Den Kinesiske
Ambassade, Øregårds Allé 25, Hellerup, og der rettet henvendelse til perso-
nalet, selvom Nordsjællands Politi den 5. august 2008 havde meddelt ham
advarsel gældende til 6. august 2013 om ikke at krænke Den Kinesiske Fol-
kerepubliks og dens ansattes fred ved at trænge ind på ambassaden og dens
ansatte, forfølge den og dem eller på anden lignende måde forulempe den og
dem, hverken ved personlig, telefonisk, skriftlig eller lignende form for hen-
vendelse.

4.
begge de tiltalte straffelovens § 119, stk. 1, og § 245, stk. 1, jf. § 246,
ved den 20. juni 2010 ca. kl. 19.00 på Psykiatrisk Center Frederiksberg, Afsnit,
Nordre Fasanvej 57, Frederiksberg, i forening og efter forudgåen-de aftale eller
forudgående forståelse, at have udøvet vold af særlig rå, brutal eller farlig
karakter under særdeles skærpende omstændigheder og med al-vorlige skader
til følge mod tjenestegørende plejer Forurettede 1 og tjene-stegørende plejer
Forurettede 2, idet Forurettede 1 på Tiltalte 1's stue blev tildelt adskillige
kraftige slag i hovedet med en tung brosten, hvor-
ved Forurettede 1 blandt andet påførtes flere dybe syningskrævende sår i
hovedet og adskillige kraniebrud, hvorefter Tiltalte 1 ved indgangsdøren til
samme stue fastholdt Forurettede 2, som kom Forurettede 1 til undsætning,
samti-digt med, at Tiltalte 2 flere gange med brostenen slog Forurettede 2 i
hove-det, hvorved hun påførtes flere syningskrævende flænger og andre
læsioner.

5.
Tiltalte 1 straffelovens § 119, stk. 1, og straffelovens § 245, stk. 1,
ved den 10. juli 2010 ca. kl. 05.30 på Sankt Hans Psykiatrisk Hospital,
Afdeling, Boserupvej 2, Roskilde, at have udøvet vold af særlig rå, brutal eller
farlig karakter mod tjenestegørende Stilling 1 Forurettede 3, idet tiltalte slog
ham flere gange i hovedet og på kroppen med en transformer, som var lagt i et
klæde, der således blev anvendt som en slynge, hvorved Forurettede 3 blandt
andet påførtes seks syningskrævende flænger.

6.
Tiltalte 2 straffelovens § 245, stk. 1,
ved den 31. juli 2010 ca. kl. 08.20 på Retspsykiatrisk Center, Nordre Ringvej
69, Glostrup, at have udøvet vold af særlig rå, brutal eller farlig karakter mod
medpatient Forurettede 4, idet tiltalte kastede indholdet af skoldhed vand fra en
termokande eller anden beholder i ansigtet på Forurettede 4, der pådrog sig 2.
gradsforbrændinger i ansigtet og hovedbunden.

Påstande

Anklagemyndigheden har nedlagt påstand om, at Tiltalte 1 døm-mes til
anbringelse på Sikringsafdelingen ved Psykiatrihospitalet i Nykøbing Sjælland,
jf. straffelovens § 68, jf. § 16, stk.1.



/

side 3

Anklagemyndigheden har nedlagt påstand om, at Tiltalte 2 dømmes til
anbringelse i psykiatrisk afdeling, jf. straffelovens § 68, jf. § 16, stk.1.

Anklagemyndigheden har endvidere nedlagt påstand om, at der for begge til-
talte ikke fastsættes en længstetid for foranstaltningen, jf. straffelovens § 68a,
stk. 2.

Anklagemyndigheden har nedlagt påstand om ophævelse af Lyngby Rets dom
af 22. april 2010.

Anklagemyndigheden har nedlagt påstand om udvisning af de begge tiltalte i
medfør af udlændingelovens § 22, nr. 2, og nr. 6, hvortil knyttes et indrejse-
forbud i medfør af udlændingelovens § 32.

Tiltalte 1 har erkendt sig skyldig i forhold 5 og i overtræ-delse af straffelovens
§ 119, stk. 1, og § 245, stk. 1, i forhold 4. Tiltalte har nægtet sig skyldig i
forhold 1-3.

Tiltalte 1 har påstået frifindelse for påstanden om dom til anbringelse og har
nedlagt påstand om, at den ved Lyngby Rets dom af 22. april 2008 fastsatte
sanktion fortsat skal være gældende.

Tiltalte 2 har erkendt sig skyldig i forhold 6 og har nægtet sig skyldig i forhold
1, 2 og 4.

Tiltalte 2 har påstået frifindelse for påstanden om anbringelse og har nedlagt
påstand om, at hun idømmes en behandlingsdom med en længstetid på ikke
over 5 år.

De tiltalte har ikke protesteret mod påstanden om udvisning.

Forurettede 1 har nedlagt påstand om godtgørelse for svie og smerte med
11.900 kr. og godtgørelse i henhold til erstatningsansvarslovens § 26, stk. 3,
men 50.000 kr., begge beløb med tillæg af renter i henhold til erstatningsan-
svarslovens § 16, jf. § 15.

Tiltalte 1 har anerkendt erstatningsansvaret og har ingen bemærkninger til
kravet om godtgørelse for svie og smerte. Tiltalte har på-stået frifindelse for
kravet om godtgørelse i medfør af erstatningsansvarslo-vens § 26, stk. 3,
subsidiært at der alene tilkendes et mindre beløb fastsat ef-ter rettens skøn.

Tiltalte 2 har nedlagt påstand om frifindelse, men har størrel-sesmæssigt
anerkendt kravet om godtgørelse for svie og smerte. Såfremt til-talte findes
skyldig, anerkendes krav om godtgørelse i medfør af erstatnings-ansvarslovens
§ 26, stk. 3, dog med et mindre beløb end påstået.



/

side 4

Forurettede 2 har nedlagt påstand om godtgørelse for svie og smer-te med
17.000 kr. svarende til 100 sygedage for perioden 21. juli 2010 til 28.
september 2010 samt om godtgørelse i henhold til erstatningsansvarslovens §
26, stk. 3, med 50.000 kr., begge beløb med tillæg af renter i henhold til er-
statningsansvarslovens § 16, jf. § 15.

Tiltalte 1 har anerkendt erstatningsansvaret og har ingen bemærkninger til
kravet om godtgørelse for svie og smerte for perioden 21. juli 2010 til 26. juli
2010. Den øvrige del af kravet påstås henvist til afgørelse ved
Erstatningsnævnet eller civilt søgsmål. Tiltalte har nedlagt påstand om
frifindelse for kravet om godtgørelse i medfør af erstatningsansvarslovens § 26,
stk. 3, subsidiært at der alene tilkendes et mindre beløb fastsat efter ret-tens
skøn.

Tiltalte 2 har nedlagt påstand om frifindelse, men har størrel-sesmæssigt
anerkendt kravet om godtgørelse for svie og smerte frem til den 26. juli 2010.

Vidne 1 har vedrørende forhold 4 nedlagt påstand om godtgø-relse for svie og
smerte med 2.380 kr. og godtgørelse i henhold til erstat-ningsansvarslovens §
26, stk. 3, med 50.000 kr., begge beløb med tillæg af renter i henhold til
erstatningsansvarslovens § 16, jf. § 15.

De tiltalte har påstået frifindelse, subsidiært at kravet afvises.

Forurettede 3 har nedlagt påstand om godtgørelse for svie og smerte med
15.940 kr.

Tiltalte 1 har anerkendt erstatningsansvaret, men har på-stået kravet henvist til
afgørelse ved Erstatningsnævnet eller civilt søgsmål.

Anklagemyndigheden har efter bevisførelsen påstået frifindelse i forhold 1.

Forklaringer.

Der er afgivet forklaring af de tiltalte og vidnerne Forurettede 1, Forurettede 2,
Vidne 1, Vidne 2, Vidne 3, Forurettede 3, Vidne 4 og Vidne 5.

Tiltalte 1 har til retsbogen afgivet følgende forklaring:

"..... ad forhold 1-3, at han ikke vil udtale sig om disse forhold, hvis der ikke
møder vidner fra ambassaden.

Adspurgt forklarede tiltalte, at det ikke er forkert at komme på ambassaden, og
nægtede at tale om det. Han vil gerne have et papir fra ambassaden, så de



/

side 5

kan komme ud af landet. Danmark vil gerne beholde ham og hans kone, men
de vil gerne væk fra Danmark. Tiltalte mener, at Danmark har givet dem
medicin for at torturere dem.

Ad forhold 4 forklarede tiltalte, at det er korrekt, at han har slået plejerne. Han
vil gerne fortælle sandheden om, hvorfor han slog dem. Da de begyndte at give
hans kone og tiltalte medicin, kunne hans kone ikke sove. Han bad om at tale
med en kontaktperson om, hvorfor de gav hans kone medicin. De sagde, at de
gav hende medicin for at ændre både hendes og hans holdning. Han spurgte
dem, hvorfor han ikke fik medicin, og hvorfor hans kone fik medicin. Han
havde tidligere sagt, at han og hans kone gerne vil væk fra Danmark, hvor de
har boet i 25 år. De kan ikke leve i Danmark og beder om at komme ud.

Det er korrekt, at han har slået dem for at vise dem, at han og hans kone ikke
vil være i Danmark. Han gjorde det, fordi de to plejere hader kinesere. Han
havde talt med de to plejere mange gange, og de havde herunder vist, at de
hadede kinesere. Han havde mange gange sagt til dem, at han ikke var
sindssyg, men de blev bare ved med at give ham medicin for at ændre hans
holdning. Han kendte ikke de andre fra personalet, men han kendte de to
plejere.

Han slog dem med en brosten, som han tog fra gården. Det var et sted, hvor der
var mange blomster. Stenen var en del af en kantsten omkring bedet. Den sad
ikke så godt fast. Han sparkede på den og tog den op og lagde den i en pose.
Han tog brostenen om formiddagen, og det var om eftermiddagen, at han slog
med den. Han tog den op for at bruge den til at slå med. Efter han havde talt
med plejerne og hørt, at de ville blive ved med at give hans kone medicin, gik
han ud i gården og tog brostenen for at slå dem. Han fejler ikke noget, og der er
ikke noget, der kan ændre hans holdning. Det er korrekt, at han havde stenen i
posen på sit værelse. Han slog med den inde på sit værelse.

Han kaldte den ene plejer ind på sit værelse om eftermiddagen. På værelset var
tiltalte og hans kone. Hans kone vidste godt, at han havde taget stenen, og hvad
den skulle bruges til. De havde planlagt, hvad de ville gøre. De havde talt om
det og var blevet enige om, at de ville slå hende med stenen, tage nøglerne og
løbe til den kinesiske ambassade.

Forurettede 1 var tiltaltes kontaktperson, og når han skulle tale med hende,
kom hun ind på hans værelse. Han kaldte hende ind på værelset, fordi han
havde sagt til hende, at han gerne ville tale med hende om noget medicin. Da
hun kom ind, bad han sin kone om at tale med plejeren. Han stod klar med
brostenen bag ved plejeren. Hun sad på en stol, og tiltalte stod bag hende og
slog hende oven i hovedet. Det var meningen, at han kun ville slå hende én
gang, så hun faldt om, så han kunne tage nøglerne. Men hun faldt ikke ned eller
besvimede. Derfor slog han hende 3-4 gange i alt. Han ved ikke, om hun



/

side 6

besvimede, men hun nåede lige at sige et eller andet. Han tror, at hun kaldte på
en anden plejer. Han havde stenen i en pose, da han slog plejeren.

Da den anden plejer kom ind, slog han også hende. Han fortsatte med at slå
hende et par gange med stenen, der røg ud af posen. Den første plejer blødte
ikke, men den anden plejer blødte meget. Tiltaltes kone stod og kiggede på og
græd, da han slog den første plejer.

Han holdt fat i stenen i posen og slog med den. Da stenen var faldet ud af
posen, tog han fat om den anden plejer, og tiltaltes kone tog stenen og slog
videre på hende.

Han holdt plejeren fast ved at stå bagved hende og holde omkring hendes krop
og arme.

Tiltaltes kone tog stenen op, men da hun skulle til at slå, kom der nogen ind, og
hun nåede ikke at slå med stenen, selvom hun stod med stenen i hånden.
Tiltaltes kone har ikke slået med brostenen. Hun har nok enten smidt stenen
eller tabt den, for da de andre kom, lå stenen på gulvet.

Den anden plejer fik således kun ét slag. Han ramte hende ved tindingen. Han
huskede, at han kun slog hende én gang, og så mener han, at der gik en alarm.

Ad forhold 5 forklarede tiltalte, at han var blevet flyttet fra Frederiksberg
Hospital til Sankt Hans Hospital. Han opdagede, at der i et computerrum var en
transformer, og den ville han gerne bruge til at slå med. Han tænkte, at hvis de
ikke gav ham medicin, ville han ikke slå dem, men hvis de gav ham medicin,
ville han bruge den til at slå med.

Efter han blev flyttet, sagde han til plejerne og lægen, at hvis de gav ham
medicin, ville det samme ske for dem, som der var sket på Frederiksberg
Hospital. Lægen fortsatte med at give ham medicin, og derfor ville han slå.
Han tænkte, at hvis han slog nogen, kom han i fængsel i stedet for at være på et
hospital. Han vil hellere være i fængsel, hvor han ikke skulle have medicin.

Forurettede 3 er en mand, der arbejder på afdelingen, og som passer på dem.
Tiltalte havde et udestående med ham, fordi Forurettede 3 godt vidste, hvad der
var sket på Frederiksberg Hospital, og derfor hadede Forurettede 3 tiltalte.
Nogle dage før 10. juli 2010 låste Forurettede 3 tiltalte inde på et toilet og ville
ikke slippe ham ud.

Den 10. juli 2010 var tiltalte i computerrummet og tog transformeren. Om
morgenen, da de gav ham medicin, lod han som om, at han tog medicinen, men
han smed det ud. Forurettede 3 lå og så tv i en slags fællesstue. Han tror måske,
at Forurettede 3 lå og sov. Da han slog første gang, faldt transformeren fra
hinanden, og han samlede tingene sammen og slog én gang til.



/

side 7

Selvom tiltalte havde slået ham én gang, holdt Forurettede 3 tiltalte fast og
førte ham tilbage til sit værelse, hvor han låste tiltalte inde. Forurettede 3 lå på
en sofa, og han slog ham lige på panden, og han begyndte at bløde. Han slog
ham hårdt to gange. De andre gange var det ikke så meget. Han ville gerne slå
ham flere gange, men han var meget stærk og holdt tiltalte fast, så tiltalte ikke
kunne slå mere.

Adspurgt af forsvareren Steen Moesgaard forklarede tiltalte, at han opdagede,
at lige meget hvor mange gange han slog andre, så kom han ikke i fængsel,
men på hospital, og derfor er han stoppet med at slå. Han tænkte, at lige meget,
hvor meget han fortsatte med at slå, så kom han på hospital alligevel....."

Tiltalte 2 har til retsbogen afgivet følgende forklaring:

"....., at hun, inden hun mødte op i dag, fik sprøjtet bedøvende medicin ind i
sig, og at hun ikke har det godt. Hun har ikke haft menstruation, siden hun blev
medicineret, og har ondt i benene. Hun er meget angst.

Ad forhold 1-2 forklarede tiltalte, at hun ikke ønsker at udtale sig, når der ikke
er personer fra ambassaden til stede. Den kinesiske ambassade repræsenterer
hendes hjem, og er de ikke til stede, ønsker hun ikke at udtale sig.

Ad forhold 4 forklarede tiltalte, at det er korrekt, at hun var indlagt. Det samme
var hendes mand. Hun havde værelse ved østsiden, og hendes mand havde
værelse ved vestsiden. Hun besøgte sin mand den 20. juni 2010. 3 dage
forinden havde hun fået en indsprøjtning. Hun ved ikke, hvad den indeholdt,
men husker, at hun så, at der i sprøjten var 9,99 ml. væske, som blev sprøjtet
ind i hende. Herefter sov hun ikke 3 dage, og når hun lukkede øjnene, så hun
farver og var meget bange og havde selvmordstanker. Hun var så bange og
forstod ikke, hvad der foregik. Hun fortalte sin mand, at hun havde det skidt,
og at hun havde selvmordstanker.

Den pågældende dag sad hun på sin mands værelse. Hendes mand kaldte på
den første plejer, som kom forbi. Den første person, der kom ind, var hende,
der havde sørget for, at hun fik en sprøjte. Personen var mandens
kontaktperson, og hun kunne ikke lide kinesere.

Hendes mand kaldte plejeren til rummet. De ville slå hende, tage nøglen fra
hende og tage til den kinesiske ambassade, fordi hun var bange for de sprøjter,
som de gav hende på hospitalet.

Plejeren kom ind på værelse og satte sig på en stol. Tiltalte talte med hende, og
tiltaltes mand stod bag plejeren. Han slog plejeren i hovedet med brostenen,
som han havde fra hospitalshaven. Da tiltalte kom ind på værelset



/

side 8

ved 19. tiden, viste han hende brostenen. Han sagde ikke til hende, at han
skulle bruge den til at slå med, men det var en selvfølgelighed.. Han tog
brostenen og slog plejeren. Tiltalte så, at han brugte brostenen. Hun græd og
sagde til sin mand, at han ikke skulle slå plejeren, men han blev ved med det.
Han vidste godt, at det var den plejer, som havde givet tiltalte sprøjten. Han
havde fortalt hende, at han ville bruge stenen til at slå plejeren med. Hun sagde
til ham, at det skulle han ikke gøre.

Mens hendes mand slog plejeren, stod hun og kiggede på. Plejeren begyndte at
kalde, og der kom en anden medarbejder ind. Tiltaltes mand brugte stenen til at
slå med. Han holdt den anden plejer fast. Tiltalte samlede stenen op, men hun
kunne ikke få slagene igennem. Hun havde ingen kræfter. Hun ved ikke,
hvordan man slår. Hun kunne ikke slå og tabte stenen. Tiltalte har ikke rørt
nogen. Hun så, at hendes mand slog plejeren to gange. Herefter kom der nogle
andre plejere.

Ad forhold 6 forklarede tiltalte, at hun godt kan huske Forurettede 4. Hun sad
og talte, og så kom han hen til hende og sagde 3 gange, at hun ikke måtte tale
og ikke havde ret til at tale. Han kom ind til hende på hendes værelse og sagde,
at hun ikke havde ret til at sige noget. Hun troede, at han var fra politiet. Hun
havde fået sin sprøjte og var meget forvirret. Det var medicinen, der fik hende
til at tænke de tanker. Hun var ikke sig selv. Hun så, at han sad og spiste
morgenmad. Hun gik hen i køkkenet og tog noget varmt vand og hældte det på
ham. Det var vand til thé og kaffe fra en termokande. De sad allesammen
sammen. Hun hældte det varme vand på ham, hvorefter han løb udenfor. Hun
ramte ham oven på hovedet, men ikke i ansigtet. Mængden af vand svarede til
en kop vand, men det blev hældt direkte fra kanden. Hun gjorde det under
medicinsk påvirkning og troede, at han var fra politiet. Hun gjorde det kun,
fordi hun troede, at han var fra politiet.

Adspurgt af forsvarer Martin Leth Hansen forklarede tiltalte, at Forurettede 4
tidligere havde generet hende. Han kunne godt finde på at sparke til hende og
pege ad hende og sige til hende, at hun ikke måtte tale. Det har han gjort mange
gange....."

Vidnet Forurettede 1 har til retsbogen afgivet følgende forklaring:

".....vedrørende forhold 4, at hun var og er Stilling 2 på Frederiksberg Hospital.
Hun fungerer som plejer. Hun var kontaktperson for Tiltalte 1.

Den pågældende aften havde hun aftenvagt. Hun var ude i 5 minutter. Da hun
kom ind igen, kaldte de to tiltalte på hende. Fra kl. 19-21 besøgte de to tiltalte
hinanden. I dag var det på Tiltalte 1's afdeling. De ville vise hende nogle
billeder af deres børn. De fik hende ind på værelset. De talte engelsk og sagde
flere gange "Sit down". De holdt et billede, som de viste hende på vej ind på
værelset. De har ikke gjort sådan før, og det virkede underligt. Det var



/

side 9

konen, der holdt billedet. Det var et billede af nogle børn og Tiltalte 1. De
tiltalte havde tidligere været indlagt på afdelingen, mens vidnet havde haft
vagt.

Da hun kom ind på værelset, blev de ved med at sige, at hun skulle sætte sig
ned, hvilket hun til sidst gjorde. Tiltalte 1 gik bag ved hende og lukkede døren.
Hun hørte, at døren blev lukket. Hun havde en underlig fornemmelse af, at
noget ikke var helt rigtigt. Hun ville bare op af stolen, men nåede det ikke. Hun
nåede at sætte hånden på armlænet og presse fra, men nåede ikke op. Der var et
bord, og konen sad ved den ene bordende, og vidnet sad ved den anden
bordende. Herefter fik hun brostenen i hovedet og husker ikke mere. Hun
mærkede ikke smerte, men det var som en metalplade, der kørte rundt. Hun
mistede bevidstheden og kom først til bevidsthed dagen efter inde på
hospitalet. Hun havde fået kraniebrud og var blevet syet i hovedet. Hun har
stadig nogle smerter bag højre øre. Hun husker ikke, hvad der skete, efter hun
var blevet slået.

Hun var ikke bekendt med, at hun skulle have noget udestående med de tiltalte.
Hun har ikke sagt noget nedsættende om kinesere eller lignende. Det har ikke
noget på sig, når de tiltalte har sagt, at hun ikke kunne lide kinesere. Hun har
ingen behandlerfunktion og var ikke med til at bestemme, hvad de tiltalte
skulle have af medicin.

Hun blev indlagt på Rigshospitalets Traumecenter og var indlagt i 10 dage.

Anklageren dokumenterede politiattest, ekstrakt 2, side 93.

Vidnet forklarede, at hun har fået en lille depression og stadig har smerter ved
højre øre. Hun er startet i behandling for depression i oktober/november 2010.

Hun var sygemeldt cirka 2½ måned fra den 20. juni - 30. august 2010,
hvorefter hun startede på Glostrup Hospital på fuld tid. Hun var sygemeldt fra
Frederiksberg Hospital frem til den 12. november 2010.

Adspurgt af forsvareren advokat Steen Moesgaard forklarede vidnet, at Tiltalte
1 ikke fik medicin. Det var kun hans kone, der fik medicin på den afdeling,
hvor hun var indlagt. Men det havde vidnet ikke noget at gøre med.

Adspurgt af forsvareren advokat Martin Leth Hansen og foreholdt ekstrakt 2,
side 82, forklarede vidnet, at som hun husker det i dag, så var det begge de
tiltalte, der kaldte på hende. Det kan godt være, at det var Tiltalte 1, der først
kaldte på vidnet, og så hans kone....."

Vidnet Forurettede 2 har til retsbogen afgivet følgende forklaring:

".....vedrørende forhold 4, at hun var fastansat som Stilling 3 på psykiat-risk
afdeling på Frederiksberg Hospital. Hun havde kendskab til



/

side 10

Tiltalte 1, men ikke til hans kone. Vidnet var ikke fast kontaktperson for
Tiltalte 1, og hun havde ikke så meget med ham at gøre. Han nåede aldrig at få
medicin på afdelingen.

Tiltalte 1 var ikke så venlig stemt over for afdelingen eller personalet. Det var
ikke ham, som man havde gode diskussioner med. Der var nogle konflikter om
nogle af hans ting, som efter lægens anvisning var i kælderen.

Vidnet har aldrig ytret sig negativt om asiatere eller kinesere.

Den pågældende aften var vidnet på aftenvagt. Tiltalte 1 og hans kone havde en
særlig aftale om, at de kunne besøge hinanden skiftevis på hinandens afdeling
fra kl. 19-21. Tiltalte 1 havde besøg af sin kone. Vidnet var på stue 2, og
Tiltalte 1's stue var nr. 4. Forurettede 1 stod uden for stue 4, og Tiltalte 1 kom
kort ud og sagde, at der var noget, de skulle vise hende. Forurettede 1 gik med
ind, og vidnet så, at døren stod lidt på klem, men blev lukket. Vidnet var i gang
med at hjælpe en patient. Pludselig hørte hun et bump. Hun syntes, at hun hørte
en kvindestemme. Vidnet ville lige gå ind for at se, hvad der skete. Hun syntes,
at hun hørte et bump til. Hun åbnede døren og så noget af Forurettede 1's ryg.
Det så ud som om, at Forurettede 1 var på vej ned af stolen. På det tidspunkt
var vidnet ikke klar over, om Forurettede 1 var død. Hun så Tiltalte 1's kone stå
ind over hende, som om hun var ved at hive i Forurettede 1. Forurettede 1 var
ikke sig selv. Hun så, at Tiltalte 1 var tættere på døren. Hun råbte: "Hvad sker
der herinde?". Tiltalte 1 sagde noget til sin kone, og vidnet løb ud af stuen og
trykkede på alarmen. Tiltalte 1 kom efter vidnet og fik fat i vidnet. Tiltalte 1's
kone kom løbende med en brun pose, som, vidnet efterfølgende har fået at vide
indeholdt en brosten. Tiltalte 1 havde fat i vidnet og prøvede at få hende ned, så
Tiltalte 1's kone kunne ramme hende med stenen i hovedet.

Hun blev ved med at slå vidnet og pludselig tabte hun stenen, fordi den var så
fyldt med blod. Til sidst kastede hun brostenen mod vidnet. Hun regner med, at
brostenen ramte hende, men husker det ikke. Hun husker ikke slagene fra
hinanden. Adrenalinen pumpede rundt i hende, og hun vidste ikke, om
Forurettede 1 lå død inde på stuen. Hun er 100% sikker på, at det var Tiltalte
1's kone, der slog hende med stenen.

Tiltalte 1 slap vidnet og løb lidt væk, da der kom andre. Han stod og grinede
højlydt.

Under episoden holdt Tiltalte 1 fast i hendes venstre arm og prøvede at få fat i
hendes højre hånd, som hun prøvede at holde fri for at kunne afværge slagene.
Hun blev slået så mange gange, at hun til sidst var ved at være væk. Blodet
fossede ned over hendes ansigt. Tiltalte 1 slog hende ikke. Han var opmærksom
på hendes arme. Den brune papirspose var til sidst så gennemblødt af blod, at
brostenen faldt ud. Tiltalte 1's kone samlede den op og kastede den mod vidnet.



/

side 11

Hun mistede bevidstheden et kort øjeblik, da der kom andre personer til stede.
Hun kom til bevidsthed igen. Hun kom på Frederiksberg Hospitals Skadestue.
Hun var indlagt til observation natten over. Hun fik hjernerystelse. Hun mener,
at hun blev syet med 10 sting, 3 steder i hovedet.

Hun var sygemeldt i 1½-2 måneder. Hun holdt sommerferie 3 uger i august og
startede igen på arbejde i september. Hun har været meget præget af hovedpine,
men har ellers ingen mén. Hjernerystelsen fortog sig. Hun har flere steder i
hovedbunden buler og ar. Psykisk har hun været meget påvirket. Hun har fået
behandling i form af krisepsykolog og går fortsat til psykolog. Hun var startet
op på Frederiksberg Hospital, men det gik rigtig dårligt. Hun blev nødt til at
skifte afdeling og arbejder nu på en mere rolig afdeling.

Inden ferien var hun på arbejde to gange om ugen og fik lov til bare at sidde på
kontoret. Hun kom tilbage og fik kun dagvagter, så der var ekstra
sygeplejersker omkring hende.

Adspurgt af forsvareren advokat Martin Leth Hansen, forklarede vidnet, at det
var Tiltalte 1, der kaldte på Forurettede 1. Tiltalte 1 havde fat i hende lige ude
på den anden side af døren.

Foreholdt ekstra 2, side 80, 2, sidste afsnit, 4. sidste linje, forklarede vidnet, at
hun ikke husker, om det var i døråbningen eller uden for døren, at Tiltalte 1 tog
fat i hende. Hun er sikker på, overfaldet skete lige uden for døren.

Tiltalte 1 stod på vidnets venstre side, og Tiltalte 1's kone stod på vidnets højre
side og slog. Vidnet blev ramt øverst på panden og rundt på hovedet. Hun ved
ikke hvor mange gange, hun blev slået. Hun har slet ikke tal på det og kan ikke
sige, om det var 10 eller 20 gange.

Adspurgt om hun eventuelt kunne have misforstået situationen, forklarede
vidnet, at det ikke kunne misforstås, og at tingene er foregået på den måde, som
hun har beskrevet....."

Vidne 1 har til retsbogen afgivet følgende forklaring:

".....vedrørende forhold 4, at hun var og er Stilling 1 på Frederiksberg Hospital
på psykiatrisk afdeling. Den pågældende aften var de tre på arbejde. En
sygeplejerske, en plejer og vidnet. Omkring kl. 19.00 sad vidnet sammen med
tre patienter i et fællesrum. Forurettede 1 gav tegn til, at hun gik ud for at ryge,
og Forurettede 2 gik hen til en patient for at lægge tøj sammen. Plud-selig hørte
vidnet, at Forurettede 2 råbte: "Nej nej, det må I ikke", "Hjælp". Hun kunne
ikke se Forurettede 2, da hun råbte om hjælp, men kun høre hende. Vidnet røg
op af stolen og hørte, at der var trykket på overfaldsalarmen. Hun løb over til
gangen. Ved stue 4 så vidnet, at døren stod lidt åben, og at Forurettede 1 lå
livløs på gulvet. Vidnet så også, Forurettede 2 stå ude på gangen op af væggen
bag



/

side 12

døren til stue 4. Tiltalte 1 prøvede at få Forurettede 2 ned ved at trække ned i
Forurettede 2's venstre side. Hun ved ikke helt, hvordan Tiltalte 1 prøvede at
trække Forurettede 2 ned, men Forurettede 2 stod skævt. Vidnet så ikke, om
Tiltalte 1 havde noget i hænder-ne. Forurettede 2 er væsentligt højere end
Tiltalte 1. Det var Tiltalte 1, der holdt Forurettede 2. Tiltalte 1's kone stod med
en brosten og prøvede at slå Forurettede 2. Tiltalte 1's kone havde slået
Forurettede 2 én gang, da Tiltalte 1's kone tabte stenen, fordi stenen var så
fedtet af blod.

Da vidnet i fællesrummet hørte Forurettede 2's råb, kunne hun ikke se ned ad
den lange gang med stuerne. Hun så først episoden, da hun løb om hjørnet til
gangen, hvor stue 4 ligger.

Adspurgt om vidnet så Tiltalte 1's kone slå med brostenen, forklarede vidnet, at
Tiltalte 1's kone havde stenen i hænderne. Hun så ikke, at Tiltalte 1's kone slog
Forurettede 2 med brostenen. Stenen var fyldt med blod, og Forurettede 2 var
fyldt med blod. Hun formoder, at Forurettede 2 var blevet slået i hovedet med
stenen. Forurettede 2 havde ikke mulighed for at komme væk. Tiltalte 1's kone
stod meget tæt på Forurettede 2 og havde stenen hævet over hovedet i den ene
hånd. Tiltalte 1's kone stod parat til at slå Forurettede 2 igen. Da vidnet kom,
blev Tiltalte 1's kone nok forskrækket, og hun lavede en bevægelse som for at
kigge tilbage på vidnet, hvorved hun tabte stenen. Vidnet sparkede herefter til
stenen. Hun husker, at hun var bange for at bøje sig ned. Stenen var frit synlig
og fyldt med blod. Hun så ikke stenen i en pose.

Foreholdt, ikke gennemlæst, uunderskrevet, afhøringsrapport af 20. juni 2010,
ekstrakt 2, side 72, 2. afsnit, forklarede vidnet, at hun var i chok og havde
grædt meget, da hun afgav forklaring. Hun kunne ikke engang huske, hvor
håndklæderne på afdelingen var. Hun kan ikke huske, hvad hun forklarede,
men hun synes, forklaringen er meget tæt op af det, hun netop har forklaret.
Hun husker i dag, at hun ikke så Tiltalte 1's kone slå Forurettede 2 med
brostenen.

Adspurgt af forsvareren advokat Steen Moesgaard forklarede vidnet, at vidnet
var cirka 2-3 meter fra Tiltalte 1's kone, da Tiltalte 1's kone tabte stenen,
formodentligt fordi den var fyldt med blod. Tiltalte 1's kone smed den ikke.
Vidnet var så tæt på Tiltalte 1's kone og stenen, at vidnet kunne sparke stenen
væk, da Tiltalte 1's kone tabte den. En patient tog stenen og anbragte den på
kontoret. Vidnet så, at der var blod på brostenen, og derfor er det sandsynligt,
at der var blod på Tiltalte 1's kones hænder. Hun så, at Tiltalte 1's kone havde
blod på venstre hånd.

Vidnet har været til psykolog nogle gange. Hun syntes, at hun har fået episoden
bearbejdet, men det er ligesom om, at det er kommet tilbage. Hun var
sygemeldt i 2 uger i forbindelse med episoden. Hun ville gerne hurtigt tilbage
til sit arbejde igen....."

Vidne 2 har til retsbogen afgivet følgende forklaring:



/

side 13

".....vedrørende forhold 4, at hun er Stilling 3 på den afdeling, hvor Tiltalte 1
var patient. Tiltalte 1's kone var på naboafdelingen. Tiltalte 1 havde væ-ret på
afdelingen i flere måneder med en kort udskrivelsesperiode. Vidnet har kun
kendskab til Tiltalte 1 og kan derfor kun udtale sig om ham. Alt foregik på
Tiltalte 1's præmisser. Han sad ofte og skrev lange tekster på A4 ark. Teksterne
stod skrevet på engelsk. Der var ingen logik i det, Tiltalte 1 skrev. En dag lå der
et blad om diktatorer, hvor enten Hitler, Mussolini eller Stalin var afbilledet på
forsiden. Tiltalte 1 blev vred og spurgte, hvorfor de havde det liggende. Tiltalte
1 sagde: "Det var store mænd".

Tiltalte 1 fik ikke medicin på daværende tidspunkt. Tiltalte 1 havde ikke omtalt
sin kones tvangsmedicinering over for vidnet. Vidnet havde fået at vide, at
Tiltalte 1's kone nogle dage før episoden var blevet tvangsbehandlet. Tiltalte 1
blev aggressiv i den forbindelse, men hun husker det i dag kun fragmenteret.
Tiltalte 1 sagde, at han ville slå dem ihjel. Han sagde det uden for kontekst.
Han sagde det ikke i forbindelse med, at hans kone fik medicin. Vidnet har selv
hørt Tiltalte 1 sige det, men husker ikke præcist, hvornår han havde sagde det.

Vidnet har ikke ytret sig negativt om asiatere eller kinesere. Hun har heller ikke
hørt det øvrige personale gøre det. Foreholdt at tiltalte har forklaret således,
forklarede vidnet, at det har hun aldrig hørt.

Den pågældende aften blev vidnet tilkaldt. Hun bor tæt på Frederiksberg
Hospital. Da hun kom til afdelingen, var der fuldstændig kaos. En plejer lå inde
på en stue, og hun tænkte, at plejeren var ved at dø. Plejeren havde dårlige
farver og var helt hvid og blå. Der var ambulancefolk omkring plejeren.
Plejeren var uden bevidsthed. Personalet på afdelingen var meget stresset. Hun
skulle videre ned ad gangen til nogle patienter. Hun så, at en mand stod op af
en væg, og at nogle betjente holdt ham. Det blev besluttet, at vidnet skulle tage
med plejeren i ambulancen. Senere samme aften kom vidnet tilbage til
afdelingen. Her talte hun med det øvrige personale.

Adspurgt af forsvareren advokat Steen Moesgaard forklarede vidnet, at hun
mener, at Tiltalte 1 skrev på engelsk.

Vidnet forklarede, at der havde været mange diskussioner mellem lægen og
personalet om, hvorvidt Tiltalte 1 skulle have medicin. Lægen mente ikke, at
han skulle have medicin, men det gjorde personalet....."

Vidne 3 har til retsbogen afgivet følgende forklaring:

".....vedrørende forhold 4, at han var og er Stilling 3 på Frederiksberg Hospital.
Vidnet er normalt på skadestuen på Frederiksberg Hospital, men han har ekstra
vagter på de tiltaltes afdelinger. Han kendte godt Tiltalte 1 fra psykiatrisk
afdeling. Vidnet blev den pågældende aften tilkaldt via alarmen. Da han kom
over på afdelingen, så han Forurettede 2 sidde på gulvet til venstre for



/

side 14

sig. Hun havde blod over det hele. Vidne 1 var der også. Han gik hen mod
Forurettede 2, men Vidne 1 sagde, at Forurettede 1 lå inde på stuen. Både
Vidne 1 og Forurettede 2 pe-gede mod stuen, hvor Forurettede 1 lå, og han gik
hen til stuen. Der var allerede en kollega, ved navn Person 1, der sad inde ved
Forurettede 1.

Tiltalte 1 var ude i miljøet. I starten vidste vidnet ikke, hvad der var sket. Han
hørte Tiltalte 1 råbe ude på gangen og hørte også Tiltalte 1's kone. Han så ikke
Tiltalte 1 i nærheden af plejeren. Vidnet gik ind til Forurettede 1, der var mere
død end levende. Han hørte, at Tiltalte 1 og Tiltalte 2 råbte og skreg. Han
erindrer ikke, om de tiltalte havde blod på sig.

Indtil det blev vedtaget, at Tiltalte 2 skulle tvangsmedicineres, havde der ikke
været nogen problemer eller konflikter. Vidnet havde før talt meget med de
tiltalte, fordi han selv havde rejst meget i Asien. Han ved ikke præcist, hvor
mange dage før episoden, at Tiltalte 1's kone blev tvangsmedicineret, men det
var tæt på episoden. Vidnet kunne mærke, at Tiltalte 2 efter
tvangsmedicineringen havde lukket helt af. Vidnet og de tiltalte snakkede slet
ikke sammen længere. Tiltalte 2 ville ikke mere tale eller kigge på vidnet. Den
gode kontakt var slut.

Vidnet har ikke hørt, at nogen på afdelingen skulle have talt dårligt om asiatere
eller kinesere....."

Forurettede 3 har til retsbogen afgivet følgende forklaring:

".....vedrørende forhold 5, at han var ansat som Stilling 1 på Sankt Hans
Hospital. Inden den sædvanlige morgenrutine på afdelingen, havde vidnet fået
den vane at sætte sig og se TV2 News. Den pågældende dag sad han i
opholdsstuen og fornemmede lige pludseligt, at der skete noget omkring ham. I
det samme fik han et slag i hovedet, og der gik ligesom en metalplade hen
foran øjnene. Han rejste sig op, og så regnede slagene ned over ham. Hans
briller røg af, og han mistede synet, fordi han fik blod og skidt i øjnene. Han
mærkede først, at han blev ramt i hovedet. Han mistede ikke bevidstheden. Han
kan ikke sige, om han efterfølgende i korte øjeblikke mistede bevidstheden.
Han valgte at tage kampen op, selvom han ikke vidste, hvem personen var, og
fordi slagene bare blev ved. På et tidspunkt fik vidnet skubbet personen væk,
og slagene stoppede. Vidnet råbte på en kollega, som kom og hjalp. Personalet
kan nogle teknikker, og kollegaen og vidnet fik ført personen ned ad gangen og
fik denne bæltefikseret. Vidnet fik tørret sig i øj-nene. Han så først nu, at det
var Tiltalte 1, der havde overfaldet ham. Det var kollegaen, der trykkede på
alarmen. Da personalet havde fået styr på Tiltalte 1, opførte han sig roligt.
Vidnet ved ikke, om Tiltalte 1 sagde noget. Det hele var lidt kaotisk.

Vidnet blev slået med en transformer, som var viklet ind i en skjorte og brugt
som slynge. Det var jern, som slog hårdt. Den stammede fra en stationær
computer og var kvadratisk og i størrelsen 3,5 cm x 3,5 cm. Kanterne var



/

side 15

knivskarpe som et barberblad. Den gik ikke i stykker, mens han blev slået med
den. Vidnet ved ikke, om den forblev i skjorten under slagene. Han så ikke
slagene.

Tiltalte 1's vrede er rettet mod systemet, fordi han er blevet tvangsmedicineret.
Samme aften, hvor vidnet ikke var på vagt, havde Tiltalte 1 og nogle patienter
siddet og spist pizza. Tiltalte 1 begyndte at spise en medpatients pizza. Efter de
almindelige regler, blev Tiltalte 1 "skærmet", idet personalet bad Tiltalte 1 om
at gå tilbage til sit værelse og spise færdig. I dagvagten havde Tiltalte 1 over
for nogle af vidnet kollegaer sagt, at han ville slå dem ihjel. Det hele skete
samme dag.

Når der er vagtskifte, får de mødende en rapport om, hvad der er sket i løbet af
dag- og aftenvagten, så de er lidt mere på forkant med det hele. Vidnets vagt
startede kl. 23.00. De har en rutine med at gå rundt og se, hvordan afdelingen
ser ud, og hvem der er lagt i seng. Han så Tiltalte 1 gå på toilettet, hvorefter
Tiltalte 1 gik i seng. Vidnet havde ingen kontakt med ham.
Fællestoilettet var skråt over for Tiltalte 1's stue. Vidnet har aldrig lukket
Tiltalte 1 inde på et toilet.

Vidnet syntes ikke, at der har været dårlig stemning mellem vidnet og Tiltalte
1. De har ikke talt om episoden på Frederiksberg Hospital. Sprogmæssigt har
de haft lidt svært ved at tale sammen. Det kan være problematisk at formulere
lægelige faglige ord til engelsk. Det har dog ikke givet problemer, for så er en
kollega kommet til stede og har oversat.

Vidnet mener, at han har været med til at give Tiltalte 1 medicin, men kun den
allerede ordinerede medicin. Han husker det dårligt, for det var et kort forløb.
Han tilbød Tiltalte 1 medicin een gang, og han tog den uden kontroverser.

Ved episoden fik vidnet 5 store flænger i hovedet. 1 i panden og 4 i venstre side
af hovedet. Herudover fik han diverse knubs. Han fik ikke hjernerystelse. Han
blev kørt på Roskilde Sygehus og fik 20 sting i alt. Han har fået en masse
fysioterapi og mental træning. Han har fået ar i hovedet.

Anklageren dokumenterede fra ekstrakt 1, side 139-140, Politiattest.

Vidnet var sygemeldt i 94 dage fra 10. juli til 11. oktober 2010. Herefter fik han
en Mulighedserklæring og startede roligt op den 11. oktober 2010 med at
arbejde 1 time, 2 gange om ugen, og så trappede han det langsomt op. Han kom
på fuld tid igen den 22. december 2010. Han har stadig mange gener med
konstant hovedpine og forstyrret søvnrytme. Han er psykisk mærket af det. Han
mener ikke, at han fysisk kan det samme som før. Han er dog på den samme
afdeling og har de samme vagter. Han får behandling hos en fysioterapeut på
Sankt hans Hospital, og denne træner ham også mentalt. Han har haft
psykologhjælp via Regionen. Det er afsluttet nu, da han ikke følte, at det helt
gik mellem ham og psykologen. Det var en pakke med 6



/

side 16

lektioner. Han har fået mere hjælp af fysioterapeuten end af psykologen.

Adspurgt af forsvareren advokat Steen Moesgaard forklarede vidnet, at
transformeren var kvadratisk og var omkring 3,5 cm x 3,5 cm x 3,5 cm. Den
vejede måske omkring 2-2,5 kilo. Man kunne ikke åbne transformeren. Den har
oprindeligt siddet inde i en plastikkasse. Han så ikke kassen, som den havde
siddet i. Det var vidnets kollega, der fik fravristet Tiltalte 1 den.

Vidnet har ikke tidligere haft samtaler med Tiltalte 1 om det, som skete inde på
Frederiksberg Hospital....."

Vidne 4 har til retsbogen afgivet følgende forklaring:

".....vedrørende forhold 5, at hun er ansat på Sankt Hans Hospital som Stilling
1. Hun havde den pågældende dag nattevagt. Cirka kl. 05.00 stod Tiltalte 1 op.
Han gik op og ned ad gangene. Vidnet ville hente noget kaffe til Tiltalte 1. Hun
gik ind på deres eget kontor for at hente noget kaffe. Forurettede 3 sad inde i
tv-stuen. Lige pludselig lød der et brag inde i stuen, og Forurettede 3 lå og
blødte. Hun så, at Tiltalte 1 stod og svingede med en omformer. Det var en stor
blyklump med to ledninger i. Man bruger den til at omforme fjernsyn osv. Den
var cirka 10 x 5 cm., rektangulær og ret tung. Den er i størrelsesorden som en
halv liter fløde.
Tiltalte 1 svingede med den. Vidnet så ikke, at Tiltalte 1 ramte Forurettede 3,
da hun var inde og hente kaffe. Hun så først Forurettede 3, da han lå på gulvet.

Vidnet så, at ledningen til omformeren knækkede. Inden i omformeren var der
en blyklump, som Tiltalte 1 puttede ind i en skjorte, som han havde haft om
livet. Han svingede herefter videre med omformeren. Da vidnet kom over mod
Tiltalte 1, ramte Tiltalte 1 hende i ryggen med omformeren. Forurettede 3 lå
allerede ned. Hun så ikke, at Forurettede 3 fik nogle slag. Hun fastholdt Tiltalte
1 og råbte op. Forurettede 3 kom på benene igen. Alarmen fungerede ikke lige
den dag, og der var derfor ikke noget hjælp at hente, så de måtte bare få ham
bæltefikseret. Der kom dog andre kollegaer til hjælp, da vidnet og Forurettede
3 var på vej med Tiltalte 1. Vidnet ved ikke, om Tiltalte 1 sagde noget, for han
var så forpustet, at han ikke havde flere kræfter. Forurettede 3 blødte og så
forfærdeligt ud. Han havde ikke længere sine briller på. Vidnet tror slet ikke, at
Forurettede 3 ænsede det.

Tiltalte 1 havde ikke forinden sagt noget om overfaldet til vidnets kollegaer,
men vidnet fik dagen efter at vide, at Tiltalte 1 havde sagt til andre patienter på
afdelingen, at han ville tage mændene først og derefter kvinderne. De fortalte
endvidere, at Tiltalte 1 havde gemt transformeren oppe i stuen og ville bruge
den. Hun har kun hørt dette fra nogle af patienterne. Hverken vidnet eller
Forurettede 3 har haft nogen konflikter med Tiltalte 1.

Tiltalte 1 var ikke glad for afdelingen, og han smilede aldrig. Han mente, at han
var uretfærdigt anbragt, da han ikke fejlede noget. Han var bæltefikseret det



/

side 17

meste af den tid, hvor vidnet arbejdede på afdelingen. Tiltalte 1 var sikker på,
at personalet ville slå ham ihjel med den medicin, som de gav ham. Tiltalte 1
mente ikke, at han fejlede noget. Forurettede 3 har ikke tidligere haft problemer
med Tiltalte 1, og han har heller aldrig låst Tiltalte 1 inde på et toilet....."

Vidne 5 har til retsbogen afgivet følgende forklaring:

".....vedrørende forhold 6, at han som Stilling 2 var tilknyttet Glostrup Hospital.
Vidnet kender Tiltalte 2. Episoden ligger langt tilbage, og han har derfor svært
ved at huske alle små detaljer.

Vidnet befandt sig i et personalerum og kunne via 2 paralelle vinduesrækker se
afdelingens spisestue. Vidnet så, at Forurettede 4 og Tiltalte 2 var alene inde i
lokalet. Tiltalte 2 og Forurettede 4 kunne godt opholde sig i det samme rum
uden opsyn, fordi der er plastikbestik. Der var på daværende tidspunkt ikke
skærpet opsyn med nogen af parterne. Han blev pludselig vækket i den
forstand, at Forurettede 4 skreg op. Vidnet så ikke direkte, hvad der var sket.
Han så gennem vinduesrækkerne, at der var noget galt, fordi Forurettede 4
skreg op, og han så meget bekymret ud. Forurettede 4 kom næsten løbende ud
til entreen ved køkkenet, og han var helt opkørt og rædselsslagen. Han var våd
i ansigtet og gennemblødt på overkroppen. Vidnet kunne ikke helt se, hvorfor
Forurettede 4 var bange. Forurettede 4 lyste næsten af angst. Vidnet fik
Forurettede 4 ud mod køkkenet. Vidnet så Tiltalte 2 stå med en termokande i
hånden. Han fik lukket døren, fordi hun var faretruende og nærmest løftede
termokanden. Det andet personale, som befandt sig omkring 8 meter fra
spisestuen, kom ud af personalerummet og ned mod køkkenet. De fik gennet
Forurettede 4 væk. De åbnede døren ind til Tiltalte 2 for at se, hvad der skete.
Han husker ikke, om Tiltalte 2 fik taget termokanden ud af hånden, eller om
hun havde smidt den. Tiltalte 2 blev taget ned på sit værelse af 3 andre
kollegaer.

Forurettede 4 havde fået kogende vand hældt over sig. Vidnet så, at T-shirten
var våd, men det kunne sagtens have været koldt vand. Han vidste ikke, at det
var kogende vand. Det var en kollega, der sørgede for, at Forurettede 4 kom på
skadestuen. Forurettede 4 klagede ikke over smerter og var nok så chokeret, at
han havde en høj smertetærskel.

Han har ikke kendskab til, at der skulle være nogen konflikter mellem Tiltalte 2
og Forurettede 4. De var derfor heller ikke afskærmet. Vidnet ved, at der er
møder på afdelingen, men han kender ikke strukturen på møderne, men han
ved, at patienterne kan komme med forslag og ønsker.

Foreholdt at Tiltalte 2 har forklaret, at Forurettede 4 skulle have sagt til Tiltalte
2, at hun ikke måtte udtale sig, forklarede vidnet, at han ikke ved noget om
dette. Vidnet har hørt, at Tiltalte 2 opfattede Forurettede 4 som en spion. Men
Forurettede 4 har en meget speciel personlighed. Tiltalte 2 har nok følt, at
Forurettede 4 stirrede meget på hende og var en person, som var lidt for tæt på
hende....."



/

side 18

Oplysningerne i sagen.

Vedrørende forhold 1-3 er der foretaget dokumentation af anmeldelses- og
anholdelsesrapporter af 22. april 2010 og 17. maj 2010. Der er endvidere fo-
retaget dokumentation af advarsel af 5. august 2008.

Vedrørende forhold 4 er der forevist foto af brosten, der er kontrolvejet til
2.187 kilo.

Der er foretaget dokumentation af politiattest af 25. juni 2010 vedrørende
undersøgelse af Forurettede 1 på Frederiksberg Hospital den 20. juni 2010 kl.
19.55. Under pkt. 5 "Det objektive fund" fremgår:

"Ved ankomst er patienten vågen, klar og orienteret, kan ikke huske overfaldet.
(1) Der findes flere store, dybe sår gående fra panden op over kranietoppen mod nakken. I panden
et ca 6 cm langt sår, 1 cm længere bagud flere sammenhængende sår i et 10x15 cm stort område.
Sårene går ned til knogle.
(2) På CT-scanning findes flere brud i kraniet. En lang brudlinie fra venstre øjenhule gå-ende hele
vejen bagud til nakken. Der er 2 steder hvor knogle er trykket ind mod hjernen. (3) På den
primære CT-scanning ses en lille blødning uden på hjernen svt. nakken.
(4) Desuden brud på næsen."

Det fremgår endvidere af politiattesten, at Forurettede 1 blev indlagt på
neurokirurgisk afdeling på Rigshospitalet.

Vedrørende forhold 5 er der foretaget dokumentation af politiattest af 10. ju-li
2010 vedrørende undersøgelse af Forurettede 3 den 10. juli 2010 kl. 05.55 på
Roskilde Skadestue. Under pkt. 5 "Det objektive fund" fremgår:

"1) Flænge i panden på 6,5 cm.
2) Flænge i panden på 2 cm.
3) Flænge øverst på hovedet (parietal regionen) på 3,5 cm.
4) Flænge øverst på hovedet (parietal regionen) på 2,5 cm.
5) Flænge øverst på hovedet (parietal regionen) på 1,0 cm.
6) Flænge øverst på hovedet (parietal regionen) på 0,5 cm.
7) Rødt mærke over hele højre øjenlåg.
8) Irritation i højre øje (konjunktival injektion).
9) Overfladiske hudafskrabninger på højre hånd."

Vedrørende forhold 6 er der foretaget dokumentation af skadestuejournal
vedrørende undersøgelse af Forurettede 4 den 31. juli 2010 kl. 13.38. Det
fremgår heraf, at der fandtes mindre områder med andengradsfor-brændinger i
ansigtet og mindre bulladannelse i hårbunden.

Personlige oplysninger.

Der har vedrørende Tiltalte 1 blandt andet været fremlagt mental-observation af
25. oktober 2009 og supplerende erklæring af 26. august 2010 fra Psykiatrisk
Center Sankt Hans Hospital, hvorefter tiltalte findes om-



/

side 19

fattet af straffelovens § 16.

Sagen har været forelagt Retslægerådet, der i erklæring af 12. oktober 2010 har
udtalt:

"Med sagens tilbagesendelse skal Retslægerådet henvise til tidligere afgivet responsum af
23.12.09 og nu på baggrund af fremsendte akter med erklæring af 09.07.10 fra klinikchef Person
2, Psykiatrisk Center Frederiksberg, og erklæring af 26.08.10 fra klinikchef Person 3, Psykiatrisk
Center Sct. Hans, om Tiltalte 1 udtale, at han ved mentalundersøgelse i oktober 2009 fandtes
lidende af skizofreni og efterfølgende blev dømt til behandling i psykiatrisk afdeling.

Allerede en måned efter dommen i april 2010 blev Tiltalte 1 sammen med sin ægtefælle udskrevet
fra den psykiatriske afdeling, men recidiverede med det samme til kri-minalitet ligeartet med den
tidligere. Han blev herefter forsøgt motiveret for behandling med antipsykotisk virkende medicin,
men afslog dette. Tiltalte 1 fremtrådte vedholdende psykotisk, idet han gav udtryk for et
omfattende system af vrangforstillinger med forfølgelses- og storhedsindhold.

Tiltalte 1 er nu sigtet for i to tilfælde at have foretaget voldelige overfald på personale i de
psykiatriske afdelinger, hvor han var indlagt. På trods af behandling med antipsykotisk virkende
medicin givet ved tvang er han uændret sindssyg, og på grund af fortsatte trusler er Tiltalte 1
bæltefikseret.

Retslægerådet finder Tiltalte 1 omfattet af straffelovens § 16, stk. 1. Såfremt han findes skyldig i
det påsigtede, anbefales, jf. samme lovs § 68, 2. pkt., dom til anbrin-gelse i Sikringsafdelingen
ved Psykiatrihospitalet i Nykøbing Sjælland som mest formåls-tjenlig foranstaltning til
imødegåelse af en nærliggende risiko for ny personfarlig krimina-litet......"

Der har været fremlagt erklæring af 12. september 2011 fra Retspsykiatrisk
afdeling Nykøbing Sjælland, hvori det konkluderes:

"Sikringens rammer, bemanding og håndtering af patienten, sammen med tvangsmedici-nering,
som patienten nu modtager frivilligt, har resulteret i, at der ikke har været nogen voldelige udfald
fra patienten. Hans psykotiske forestillinger er uændrede. Der er en ved-varende risiko for, at han
kan reagere på disse, når lejlighed haves, hvorfor det herfra skal anbefales, såfremt han kendes
skyldig i det påsigtede, som mest formålstjenlig foranstalt-ning til imødegåelse af en betydelig
risiko for fremtidig ligeartet kriminalitet, anbringel-sesdom til Sikringen."

Der har vedrørende Tiltalte 2 blandt andet været fremlagt retspsykiat-risk
erklæring af 27. oktober 2009, udtalelse af 9. juli 2010 fra Psykiatrisk Center
Frederiksberg og udtalelse af 27. oktober 2010 fra Retspsykiatrisk Center
Glostrup, hvorefter tiltalte findes omfattet af straffelovens § 16.

Sagen har været forelagt Retslægerådet, der i erklæring af 30. november 2010
har udtalt:

"Med sagens tilbagesendelse skal Retslægerådet henvise til tidligere afgivet responsum af
23.12.09 og nu på baggrund af fremsendte akter med erklæring af 09.07.10 fra klinikchef Person
2, Psykiatrisk Center Frederiksberg, og erklæring af 27.10.10 fra



/

side 20

Læge, Retspsykiatrisk Center Glostrup, om Tiltalte 2 udtale, at hun er sindssyg og ligeledes var
sindssyg på tiden for det påsigtede. Hun er normalt bega-vet.

Tiltalte 2 er født og opvokset i Vietnam. Hun kom i 1991 til Danmark som kvote-flygtning.
Tiltalte 2 blev første gang indlagt i psykiatrisk afdeling i 1993, hvor hun fandtes sindssyg med et
omfattende system af vrangforestillinger med især forfølgelsesind-hold. Ved mentalundersøgelse i
2009 var hun fortsat sindssyg, lidende af skizofreni. Kort tid før det aktuelt påsigtede påbegyndtes
tvangsbehandling med antipsykotisk virkende medicin, men behandlingstiden var så kort, at en
eventuel effekt ikke har kunnet registre-res. Baggrunden for den tvangsmæssige behandling var
det forhold, at Tiltalte 2 u-ændret, måske i endnu mere udtalt grad var præget af
vrangforestillinger, som hun hand-lede ud fra.

Under den aktuelle indlæggelse er Tiltalte 2 fortsat psykotisk og med udadreageren-de,
personfarlig adfærd, hvorfor hun flere gange har været bæltefikseret. Efter ændring af den
medicinske behandling er der indtrådt en vis afdæmpning af adfærden.

Retslægerådet finder Tiltalte 2 omfattet af straffelovens § 16, stk. 1. Såfremt hun findes skyldig i
det påsigtede, anbefales, jf. samme lovs § 68, 2. pkt., dom til anbringelse i psykiatrisk afdeling
som mest formålstjenlig foranstaltning til imødegåelse af en forment-lig nærliggende, men af den
psykiske tilstand afhængig risiko for ny kriminalitet."

Der har vedrørende Tiltalte 2 været fremlagt udtalelse af 12. september 2011
fra Psykiatrisk Center Glostrup, hvori det konkluderes:

"Selvom patienten nu ikke længere fremstår med de symptomer der tidligere førte til hen-des
farlighed, har hun fortsat ikke nogen særlig forståelse af medicinen hensigtsmæssige virkninger på
hendes psykiske tilstand og hun har i lange perioder ønsket at ophøre med den antipsykotiske
medicin. Hun har dog hver gang kunnet overtales til frivilligt at forts-ætte behandlingen.
Hun fremstår nu rolig, afdæmpet, men uden nogen dybere indsigt i sin sindssygelige til-stand og
heller ikke med en grundlæggende forståelse for behandlingsbehovet.

Patientens nuværende betydeligt forbedrede tilstand (særlig hvad angår potentiel farlig-hed) må
antages at være fuldstændigt betinget af den iværksatte og stramt styrede antipsy-kotiske
behandling.
Såfremt patienten bliver dømt til en særforanstaltning med mulighed for udskrivelse, skønnes det,
at man ved tæt opfølgning vil være i stand til at fastholde behandlingen så længe foranstaltningen
er i kraft, men man må frygte, at en svækkelse af kontrollen af pa-tientens behandling umiddelbart
vil føre til, at patienten ophører med den instituerede be-handling med hurtigt tilbagefald i den
tidligere ganske betydeligt personfarlige tilstand."

Udlændingeservice har den 29. juli 2011 afgivet en udtalelse vedrørende til-
talte Tiltalte 1. Heri anføres blandt andet:

"..... Tiltalte 1 har således - når den i udlændingelovens § 27, stk. 5 nævnte periode fratrækkes -
haft lovligt ophold i Danmark i ca. 19 år og 6 måneder.

.....

§ 26-forhold

Vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt de i udlændingelovens § 26, stk. 1, nævnte forhold



/

side 21

kan antages at gøre en beslutning om udvisning særlig belastende for Tiltalte 1, skal
Udlændingeservice bemærke følgende:

Ad § 26, stk. 1, nr. 1

Pågældende oplyser, at han ikke har gennemført nogen kompetencegivende uddannelse eller
kurser i Danmark.

Pågældendes advokat oplyser, at pågældende ikke har været i arbejde, og lever af førtidspension.

Der er ikke oplysninger om pågældendes danskkundskaber, men Udlændingeservice bemærker, at
afhøring af den pågældende foregik med vietnamesisk tolk.

Ad § 26, stk. 1, nr. 2

Pågældende er 58 år gammel.

Det fremgår af sagen, kopi af Retten i Lyngbys dom af 22. april 2010, at pågældende lider af
forfølgelsesmæssige- og delvis storheds-forestillinger, at pågældende i relation til
myndighedskontakt lider af forvrænget realitetsopfattelse og psykose.

Pågældende oplyser, at han er sund og rask, men at han dog modtager daglig medicin mod
sindssyge, hvilket han stiller sig uforstående overfor.

Ad § 26, stk. 1, nr. 3

Pågældende og hans ægtefælle (medsigtede) har 4 fællesbørn, som alle er anbragt uden for
hjemmet. Pågældende har ingen kontakt med børnene.

Pågældende oplyser, at to af hans søskende bor i Danmark, men at han ikke har nogen kontakt
med dem.

Pågældendes advokat oplyser, at pågældende ikke har kontakt med andre end sin ægtefælle.

Ad § 26, stk. 1, nr. 4

En eventuel udvisning af den pågældende vil ikke have nogen opholdsmæssige konsekvenser for
herboende personer.

Ad § 26, stk. 1, nr. 5

Der er ikke oplysninger om hvorvidt pågældende har familie i Vietnam, eller hvorvidt pågældende
har været i Vietnam siden hans indrejse i Danmark.

Ad § 26, stk. 1, nr. 6

Særligt vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt der er risiko for, at Tiltalte 1 uden for de i
udlændingelovens § 7, stk. 1 og 2 (asylbegrundende forhold), nævnte tilfælde vil lide overlast i
det land, hvor han efter udvisningen kan ventes at tage ophold, skal Udlændingeservice bemærke,
at Udlændingeservice ikke efter de i sagen foreliggende oplysninger finder, at der er risiko for, at
den pågældende vil blive udsat for særlig byrdefulde strafforanstaltninger ved tilbagevenden til
Vietnam eller for at Tiltalte 1 dér vil blive straffet for den samme lovovertrædelse, som han måtte
blive dømt for



/

side 22

i Danmark.

Styrelsen henviser i den anledning til vedlagte høringssvar af 15. januar 2004 fra
Udenrigsministeriet samt til det til høringssvaret udarbejdede responsum af 5. januar 2004....."

Udlændingeservice har den 29. juli 2011 afgivet en udtalelse vedrørende
Tiltalte 2. Heri anføres blandt andet:

".....Tiltalte 2 har således - når den i udlændingelovens § 27, stk. 5 nævnte periode fratrækkes -
haft lovligt ophold i Danmark i ca. 19 år og 6 måneder.

.....

§ 26-forhold

Vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt de i udlændingelovens § 26, stk. 1, nævnte forhold kan
antages at gøre en beslutning om udvisning særlig belastende for Tiltalte 2, bemærkes det, at det
fremgår af sagen, kopi af Retten i Lyngbys dom af 22. april 2010, at pågældende lider af kronisk
paranoid psykose, at pågældendes ægtefælle (medsigtede) bor i Danmark, samt at pågældende og
hendes ægtefælle (medsigtede) har 4 fælles børn, som alle er anbragt uden for hjemmet.
Pågældende har kontakt med sin ældste søn som for kort tid siden er blevet myndig og som ofte
besøger hende på sygehuset.

Pågældende har ikke ønsket at deltage i en § 26 - afhøring.

Særligt vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt der er risiko for, at Tiltalte 2 uden for de i
udlændingelovens § 7, stk. 1 og 2 (asylbegrundende forhold), nævnte tilfælde vil lide overlast i
det land, hvor hun efter udvisningen kan ventes at tage ophold, skal Udlændingeservice bemærke,
at Udlændingeservice ikke efter de i sagen foreliggende oplysninger finder, at der er risiko for, at
den pågældende vil blive udsat for særlig byrdefulde strafforanstaltninger ved tilbagevenden til
Vietnam eller for at Tiltalte 2 dér vil blive straffet for den samme lovovertrædelse, som hun måtte
blive dømt for i Danmark.

Styrelsen henviser i den anledning til vedlagte høringssvar af 15. januar 2004 fra
Udenrigsministeriet samt til det til høringssvaret udarbejdede responsum af 5. januar 2004....."

De tiltalte er tidligere straffet

ved Retten i Lyngbys dom af 28. august 2008 med hver især 10 dagbø-der
á 1.000 kr. for overtrædelse af straffelovens § 264, stk. 1, nr. 1, og §
265.

ved Retten i Lyngbys dom af 2. september 2008 med hver især 30 dages
fængsel for overtrædelse af straffelovens § 264, stk. 1, nr. 1, og § 265.
Begge løsladt den 26. september 2008.

ved Retten i Lyngbys dom af 22. april 2010 for overtrædelse af straffe-
lovens § 264, stk. 1, nr. 1, og § 265, begge idømt ambulant psykiat-
risk behandling i psykiatrisk sygehus eller afdeling, med tilsyn af



/

side 23

Kriminalforsorgen, således at Kriminalforsorgen sammen med over-
lægen kan træffe bestemmelse om indlæggelse. Længstetiden for
foranstaltningerne er 5 år og længstetiden for ophold i institution er 1
år.

Tiltalte 1 har under sagen været frihedsberøvet fra den 22. april 2010 til den 7.
maj 2010 og fra den 20. juni 2010.

Tiltalte 2 har under sagen været frihedsberøvet fra den 22. april 2010 til den 7.
maj 2010 og fra den 20. juni 2010.

Rettens begrundelse og afgørelse.

Der er under sagen afsagt følgende kendelse om skyldsspørgsmålet:

Kendelse

Ad forhold 1
Alle nævninger og dommere finder, at de tiltalte i overensstemmelse med
anklagemyndighedens påstand skal frifindes.

Ad forhold 2
Alle nævninger og dommere udtaler:

Det lægges efter bevisførelsen til grund, at de tiltalte på det i anklageskriftet
nævnte tidspunkt indfandt sig ved Den Kinesiske Ambassade. Herefter og
henset til, at de tiltalte tidligere er dømt for overtrædelse af straffelovens § 264,
stk. 1, nr. 1, ved flere gange at være trængt ind på ambassaden, ligesom de flere
gange tidligere er dømt for tilsidesættelse af den i anklageskriftet nævnte
advarsel, findes de tiltalte skyldige i overtrædelse af straffelovens § 265.

Ad forhold 3
Alle nævninger og dommere udtaler:

Det lægges efter bevisførelsen til grund, at Tiltalte 1 på det i anklageskriftet
nævnte tidspunkt indfandt sig ved Den Kinesiske Ambassade. Herefter og
henset til, at tiltalte tidligere er dømt for overtrædelse af straffelovens § 264,
stk. 1, nr. 1, ved flere gange at være trængt ind på ambassaden, ligesom Tiltalte
1 flere gange tidligere er dømt for tilsidesættelse af den i anklageskriftet
nævnte advarsel, findes Tiltalte 1 skyldig i overtrædelse af straffelovens § 265.

Ad forhold 4
Alle nævninger og dommere udtaler:

Efter bevisførelsen, herunder Tiltalte 1's forklaring, lægges det til grund, at
Tiltalte 1 den 20. juni 2010 om formiddagen havde fjernet en



/

side 24

brosten fra hospitalsafdelingens gårdhave, og at han derefter opbevarede stenen
på sin stue.

Det findes blandt andet ved Forurettede 1's forklaring og til dels de tiltaltes
forklaringer sammenholdt med politiattesten bevist, at Forurettede 1 blev kaldt
ind på Tiltalte 1's stue under påskud af, at de tiltalte ville vise hende nogle
billeder af deres børn, samt at Tiltalte 2 i forbindelse hermed holdt et billede i
hånden. Efter at Forurettede 1 på opfordring fra de tiltalte havde sat sig i en
stol, lukkede Tiltalte 1, der stod bag ved Forurettede 1, døren til stuen og
tildelte Forurettede 1 i hvert fald 3-4 kraftige slag i hovedet med brostenen,
hvorved Forurettede 1 mistede bevidstheden og påførtes de i politiattesten
anførte skader.

Ved vidnerne Forurettede 2 og Vidne 1's forklaringer findes det yderligere
bevist, at Forurettede 2, der var kommet Forurettede 1 til undsætning, blev
fastholdt af Tiltalte 1 ved indgangen til hans stue, mens Tiltalte 2 slog
Forurettede 2 flere gange i hovedet med brostenen, med de i anklageskriftet
angivne skader til følge.

Efter det ovenfor anførte findes begge tiltalte skyldige i overtrædelse af
straffelovens § 119, stk. 1, og § 245, stk. 1, ved i forening og efter forudgående
aftale eller forudgående forståelse at have udøvet den ovenfor beskrevne vold,
idet de havde til hensigt at tage Forurettede 1's nøgler og løbe til Den Kinesiske
Ambassade.

Retten finder ikke, at der foreligger sådanne særdeles skærpende
omstændigheder, at der er grundlag for at henføre forholdet under straffelovens
§ 246.

Ad forhold 5
Alle nævninger og dommere udtaler:

Efter tiltaltes erkendelse og vidnet Forurettede 3's forklaring sammenholdt med
politiattesten findes det bevist, at tiltalte flere gange slog Forurettede 3 i
hovedet med en transformer med de i anklageskriftet angivne skader til følge.
Tiltalte findes herefter skyldig i overtrædelse af straffelovens § 119, stk. 1, og §
245, stk. 1.

Ad forhold 6
Alle nævninger og dommere udtaler:

Ved tiltaltes erkendelse sammenholdt med de i øvrigt foreliggende
omstændigheder findes det bevist, at tiltalte er skyldig i overensstemmelse med
tiltalen.

Derfor bestemmes:



/

side 25

Tiltalte 1 frifindes i forhold 1.

Tiltalte 1 er skyldig i forhold 2, 3 og 5, samt i forhold 4 i overtrædelse af
straffelovens § 119, stk. 1, og § 245, stk. 1.

Tiltalte 2 frifindes i forhold 1.

Tiltalte 2 er skyldig i forhold 2 og 6, samt i forhold 4 i overtrædelse af
straffelovens § 119, stk. 1, og § 245, stk. 1.

Sanktionsfastsættelsen

Der er afgivet 12 stemmer for, at de tiltalte på gerningstidspunktet har været
utilregnelige på grund af sindssygdom eller en tilstand, der må sidestilles med
sindssygdom.

Retten har lagt vægt på de retspsykiatriske erklæringer og Retslægerådets
udtalelser.

De tiltalte straffes derfor ikke, jf. straffelovens § 16, stk. 1.

Der er afgivet 12 stemmer for, at Tiltalte 1 dømmes til an-bringelse på
Sikringsafdelingen ved Psykiatrihospitalet i Nykøbing Sjælland, jf.
straffelovens § 68.

Der er afgivet 12 stemmer for, at Tiltalte 2 dømmes til anbrin-gelse i
psykiatrisk afdeling, jf. straffelovens § 68.

Retten har under hensyn til de ovennævnte lægelige oplysninger fundet det
nødvendigt for at forebygge nye lovovertrædelser, at de tiltalte dømmes til
anbringelse som ovenfor anført, idet mindre indgribende foranstaltninger ikke
findes tilstrækkelige.

Der er afgivet 12 stemmer for, at der henset til arten af den pådømte krimina-
litet, ingen længstetid fastsættes for de idømte foranstaltninger, jf. straffelo-
vens § 68 a, stk. 2.

Herefter ophæves Lyngby Rets dom af 22. april 2010 for begge de tiltalte.

Påstanden om udvisning tages i medfør af de påberåbte bestemmelser til føl-ge
som nedenfor bestemt, idet udlændingelovens § 26 ikke findes til hinder herfor.

Indrejseforbudet fastsættes i medfør af udlændingelovens § 32, stk. 2, nr. 3, til
12 år, som nedenfor bestemt.

Erstatning



/

side 26

Efter de juridiske dommers bestemmelse tages den af Forurettede 1 nedlagte
erstatningspåstand til følge for så vidt angår kravet om godtgørelse for svie og
smerte, mens den af Forurettede 2 nedlagte erstatningspåstand vedrørende
godtgørelse for svie og smerte tages til følge for så vidt angår et beløb på 5.950
kr. vedrørende perioden fra den 21. juli 2010 til den 26. juli 2010. Den øvrige
del af kravet henskydes til afgørelse ved Erstatningsnævnet eller civilt søgsmål.

Uanset voldens grove karakter findes der på baggrund af de skader Forurettede
1 og Forurettede 2 har pådraget sig ikke tilstrækkeligt grundlag for at tilkende
godtgørelse efter erstatningsansvarslovens § 26, stk. 3, hvorfor de tiltalte
frifindes for disse krav.

Således som tiltalen i sagen er rejst findes de af Vidne 1 fremsatte krav ikke at
kunne behandles under straffesagen i medfør af retsplejelovens kapitel 89.
Derfor afvises disse krav.

Efter de juridiske dommers bestemmelse tages den af Forurettede 3 nedlagte
påstand om godtgørelse for svie og smerte til følge.

Thi kendes for ret:

Tiltalte 1 dømmes til anbringelse på Sikringsafdelingen ved Psykiatrihospitalet
i Nykøbing Sjælland.

Tiltalte 2 dømmes til anbringelse i psykiatrisk afdeling.

Der fastsættes for begge de tiltalte ikke en længstetid for foranstaltningerne.

Lyngby Rets dom af 22. april 2010 ophæves for begge de tiltaltes vedkom-
mende.

De tiltalte udvises af Danmark. De tiltalte pålægges indrejseforbud i 12 år.
Fristen for indrejseforbudet regnes fra den 1. i den førstkommende måned ef-
ter udrejsen eller udsendelsen.

De tiltalte skal betale sagens omkostninger, herunder salær til de beskikkede
forsvarere, advokat Steen Moesgaard og advokat Martin Leth Hansen.

De tiltalte skal endvidere inden 14 dage til Forurettede 1 betale 11.900 kr. med
tillæg af procesrente fra den 8. oktober 2011 til betaling sker.

De tiltalte skal endvidere inden 14 dage til Forurettede 2 betale 5.950 kr. med
tillæg af procesrente fra den 8. oktober 2011 til betaling sker.



/

side 27

Tiltalte 1 skal endvidere inden 14 dage til Forurettede 3 betale 15.940 kr. med
tillæg af procesrente fra den 12. oktober 2011 til betaling sker.

Det af Vidne 1 fremsatte krav om godtgørelse afvises.

Dommer



/