Landsrettens dom i sag om prøvelse af Ligebehandlingsnævnets afgørelse om, hvorvidt det var i strid med forskelsbehandlingslovens regler om beskyttelse... Vis mere
Ret: Højesteret (3. instans)
Faggruppe: Civilsag — Almindelig civil sag
Sagsemner: Ansættelsesforhold;
Erstatning uden for kontrakt;
Familieret og personlige forhold;
Forvaltningsret;
Menneskerettigheder;
Vis flere...

/

HØJESTERETS  DOM
afsagt onsdag den 7. september 2022

Sag BS-31220/2021-HJR
(2. afdeling)

Ligebehandlingsnævnet som mandatar for
Appellant, tidligere Sagsøgte
(advokat Paw Fruerlund, beskikket)

mod

Appelindstævnte S/I, tidligere Sagsøger S/I
(advokat Lise Høy Falsner)

Biintervenient til støtte for Ligebehandlingsnævnet som mandatar for Appellant,
tidligere Sagsøgte:
Fagbevægelsens Hovedorganisation
(advokat Rune Asmussen)

Biintervenienter til støtte for Appelindstævnte S/I, tidligere Sagsøger S/I:
Dansk Arbejdsgiverforening
(advokat Tine Benedikte Skyum)
og
Medarbejder- og Kompetencestyrelsen
(advokat Lise Høy Falsner)

I tidligere instans er afsagt dom af Vestre Landsrets 10. afdeling den 23. juli 2021
(BS-54115/2019-VLR).

I pådømmelsen har deltaget syv dommere: Poul Dahl Jensen, Vibeke Rønne, Jens
Peter Christensen, Michael Rekling, Jan Schans Christensen, Kurt Rasmussen og
Ole Hasselgaard.



/

2

Påstande
Parterne har gentaget deres påstande.

Supplerende forklaringer
Til brug for Højesteret er der afgivet supplerende forklaring af Appellant, tidligere
Sagsøgte.

Højesterets begrundelse og resultat

Sagens baggrund og problemstilling
Appellant, tidligere Sagsøgte tilhører trossamfundet Syvende-dags
Adventistkirken, der helligholder lørdage. Han blev i 2011 ansat som fag-lærer i
idræt ved Gymnasium, der er en del af Appelindstævnte S/I, tidligere Sagsøger
S/I. Ifølge sin ansættelseskontrakt havde han pligt til at udføre pålagt mer- og
overarbejde efter reglerne i arbejdstidsaftalen for lærere.

Lørdag den 18. november 2017 afholdt gymnasiet åbent hus-arrangement for
muligt kommende elever og deres forældre, og alle medarbejdere skulle derfor
som udgangspunkt møde på arbejde. Appellant, tidligere Sagsøgte meddelte, at
han ikke ville møde den pågældende lørdag, da det stred mod hans religiøse
overbevisning. Ledelsen pålagde ham imidlertid at møde i tre timer ved
arrangementet for at præsentere og undervise i idrætsfaget og op-lyste ham om, at
der ville blive indledt en afskedigelsessag, hvis han udeblev. Han mødte trods
pålægget ikke og blev som følge heraf opsagt i december 2017 med fem måneders
varsel.

Spørgsmålet er, om det er indirekte forskelsbehandling i strid med lov om for-bud
mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet mv. (forskelsbehandlingslo-ven), at
ledelsen pålagde Appellant, tidligere Sagsøgte at møde på arbejde ved åbent hus-
arrangementet den pågældende lørdag og efterføl-gende opsagde ham som følge
af hans udeblivelse.

Indirekte forskelsbehandling på grund af religion eller tro
Forskelsbehandlingsloven indebærer, at arbejdsgivere ikke direkte eller indi-rekte
må forskelsbehandle lønmodtagere på grund af deres religion eller tro. Ef-ter
lovens § 1, stk. 3, foreligger der indirekte forskelsbehandling, når et krite-rium,
der tilsyneladende er neutralt, stiller en person med en bestemt religion eller tro
ringere end andre personer, medmindre kriteriet er objektivt begrundet i et sagligt
formål, og midlerne til at opfylde det er hensigtsmæssige og nødven-dige.

Højesteret lægger til grund, at der er en sådan nær sammenhæng mellem
Appellants, tidligere Sagsøgte religiøse overbevisning og hans næg-telse af at
møde på arbejde ved åbent hus-arrangementet den pågældende lør-



/

3

dag, at forholdet er omfattet af forskelsbehandlingslovens forbud mod forskels-
behandling på grund af religion eller tro. Det tiltrædes herefter, at ledelsens på-
læg om, at han skulle møde på arbejde den pågældende lørdag, stillede ham
ringere end andre på grund af hans religion eller tro, jf. lovens § 1, stk. 3.

Parterne er enige om, at pålægget om, at Appellant, tidligere Sagsøgte skulle
møde på arbejde ved åbent hus-arrangementet, var objektivt be-grundet i et sagligt
formål og hensigtsmæssigt. Afgørende for, om der forelig-ger indirekte
forskelsbehandling i strid med forskelsbehandlingsloven, er der-for, om pålægget
om, at han skulle møde på arbejde, også opfylder kravet i lo-vens § 1, stk. 3, om,
at anvendte midler skal være ”nødvendige” .

Kravet om nødvendighed
Kravet om nødvendighed i § 1, stk. 3, skal fortolkes i overensstemmelse med
EU's beskæftigelsesdirektiv (direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om gene-
relle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og
erhverv) og EU-Domstolens praksis. Det beror derfor som også angivet i lovfor-
arbejderne på en konkret proportionalitetsvurdering, om nødvendighedskravet er
opfyldt, jf. Folketingstidende 2003-04, tillæg A, lovforslag nr. L 40, s. 1216-1218.

Som anført af landsretten må det lægges til grund, at åbent hus-arrangementet var
vigtigt for markedsføringen af Gymnasium over for mu-ligt kommende elever og
deres forældre. Tidspunktet for arrangementet var som forklaret af rektor Vidne 1
fastlagt til den pågældende lørdag un-der hensyn til andre
uddannelsesinstitutioners arrangementer og til målgrup-pens mulighed for at
komme til arrangementet.

Det var ledelsens vurdering, at Appellant, tidligere Sagsøgte, som var gymnasiets
eneste idrætsfaglærer på daværende tidspunkt, skulle præ-sentere og undervise i
idrætsfaget ved åbent hus-arrangementet. Efter at han havde oplyst, at han ikke
ville møde, overvejede ledelsen, om det ville være muligt at finde en anden
medarbejder til opgaven. Bl.a. blev det overvejet at lade uddannelsesleder Vidne 2
varetage opgaven, men han havde andre opgaver ved arrangementet og var ikke
uddannet idrætsfaglærer. Ledelsen besluttede herefter at antage to eksterne
idrætsfaglærere til at præsen-tere og undervise i idrætsfaget ved arrangementet.

På den baggrund tiltræder Højesteret, at det er godtgjort, at pålægget om, at
Appellant, tidligere Sagsøgte skulle møde på arbejde i tre timer ved åbent hus-
arrangementet lørdag den 18. november 2017, var nødvendigt i
forskelsbehandlingslovens § 1, stk. 3´s forstand. Han havde derfor pligt til at
møde på arbejde den pågældende lørdag, og Højesteret finder efter det anførte,



/

4

at det heller ikke er i strid med § 1, stk. 3, at han blev opsagt fra sin stilling som
følge af, at han udeblev fra åbent hus-arrangementet.

Højesteret stadfæster herefter dommen.

THI KENDES FOR RET:

Landsrettens dom stadfæstes.

I sagsomkostninger for Højesteret skal statskassen betale 50.000 kr. til
Appelindstævnte S/I, tidligere Sagsøger S/I.

De idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne høje-
steretsdoms afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.



/