Kong Hywel Dda afbildet i et manuskript fra 1200-tallet.
Wales' historie begynder med ankomsten af mennesker for tusinder af år siden. Neandertalere levede i det som i dag er Wales, eller Cymru på walisisk, for mindst 230.000 år siden, mens homo sapiens, som dagens moderne menneske nedstammer fra, kom til for omkring 29.000 år siden. Permanent beboelse af moderne mennesker fra perioden efter den sidste istid begyndte omkring 9000 år f.Kr., og Wales har mange levn fra ældre og yngre stenalder samt bronzealderen. I løbet af jernalderen var området, ligesom hele øen Storbritannien syd for Firth of Forth, domineret af britonere og britanniske sprog, der i eftertiden har karakteriseret keltere. Romerne, som begyndte erobringen af Britannien i år 43, drog i år 48 på felttog mod folkestammen dekeanglere i NØ og fik total kontrol over regionen. Den romerske provins Britannien opstod efter deres sejr over ordovikere i år 79. Romerne forlod øen i 400-tallet, hvad der fik angelsaksere til at invadere og bosætte sig. Derefter begyndte det britanniske sprog og kultur at gå i opløsning, og flere grupper og folk blev dannet. Det walisiske folk var den største af dem og regnes generelt som selvstændigt brittonisk-talende folk efter 1000-tallet.
Som det østligste af de store kongeriger kom Powys under størst pres fra englænderne i Cheshire, Shropshire og Herefordshire. Powys dækkede oprindeligt områder mod øst, som i dag er en del af England, og dets gamle hovedstad, Pengwern, er blevet identificeret som det moderne Shrewsbury eller et område nord for Baschurch. Disse området blev tabt til kongeriget Mercia. Opførslen af et voldanlæg kaldet Offa's Dyke (der normalt bliver tilskrevet Offa, konge af Mercia i 700-tallet) kan have markeret en vedtagen grænse mellem de to kongeriger.
Wales' historie / Tidlig middelalder 700–1066
Wales' historie