# Eiropas Savienības C 43/2010

| | ISSN 1725-5201
  doi:10.3000/17255201.C_2010.043.lav |
| --- | --- |
| Eiropas Savienības
  Oficiālais Vēstnesis | C 43 |
| | |
| Izdevums latviešu valodā | Informācija un paziņojumi | 53. sējums2010. gada 19. februāris |

ISSN 1725-5201

doi:10.3000/17255201.C_2010.043.lav

Eiropas Savienības

Oficiālais Vēstnesis

C 43

Izdevums latviešu valodā

Informācija un paziņojumi

53. sējums2010. gada 19. februāris

---

| Paziņojums Nr. | Saturs | Lappuse |
| --- | --- | --- |
| | II   Informācija |
| | EIROPAS SAVIENĪBAS IESTĀŽU, STRUKTŪRU, BIROJU UN AĢENTŪRU SNIEGTI PAZIŅOJUMI |
| | Eiropas Komisija |
| 2010/C 043/01 | To analīzes metožu saraksts un apraksts, kuras minētas Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 120.g panta pirmajā daļā (metodes publicētas atbilstīgi Komisijas 2009. gada 10. jūlija Regulas (EK) Nr. 606/2009
  15. panta 2. punktam) | 1 |

Paziņojums Nr.

Saturs

Lappuse

II   Informācija

EIROPAS SAVIENĪBAS IESTĀŽU, STRUKTŪRU, BIROJU UN AĢENTŪRU SNIEGTI PAZIŅOJUMI

Eiropas Komisija

2010/C 043/01

To analīzes metožu saraksts un apraksts, kuras minētas Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 120.g panta pirmajā daļā (metodes publicētas atbilstīgi Komisijas 2009. gada 10. jūlija Regulas (EK) Nr. 606/2009
  15. panta 2. punktam)

(metodes publicētas atbilstīgi Komisijas 2009. gada 10. jūlija Regulas (EK) Nr. 606/2009

15. panta 2. punktam)

1

| LV | |
| --- | --- |

LV

---

II Informācija

EIROPAS SAVIENĪBAS IESTĀŽU, STRUKTŪRU, BIROJU UN AĢENTŪRU SNIEGTI PAZIŅOJUMI

Eiropas Komisija

| 19.2.2010 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 43/1 |
| --- | --- | --- | --- |

19.2.2010

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 43/1

---

To analīzes metožu saraksts un apraksts, kuras minētas Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 (1) 120.g panta pirmajā daļā

(metodes publicētas atbilstīgi Komisijas 2009. gada 10. jūlija Regulas (EK) Nr. 606/2009
   (2)
  15. panta 2. punktam)

2010/C 43/01

Turpmāk sniegtajā tabulā apkopotas analīžu metodes, kas jālieto, lai kontrolētu to ierobežojumu un prasību ievērošanu, kuras noteiktas Kopienas tiesību aktos par vīnkopības produktu ražošanu. Trešajā ailē par katru attiecīgo parametru atrodama atsauce uz analīzes metodi, kas aprakstīta Starptautiskās vīnkopības un vīna organizācijas [OIV] “Starptautisko vīna un vīnogu misas analīzes metožu apkopojuma” pēdējā izdevumā (2009), kas pieejama šā dokumenta publicēšanas dienā. Katram parametram aprakstītas tikai atsauces metodes (OIV klasifikācijā — “I tipa” vai “II tipa”), izņemot tos parametrus, attiecībā uz kuriem patlaban nav validētu I tipa vai II tipa metožu. Metožu apraksts ievietots šā paziņojuma pielikumā.

Atgādinājums

OIV metožu apkopojuma A pielikuma I sadaļā definētas dažāda veida analīzes metodes un jo īpaši I tipa (kritērija atsauces metode), II tipa (atsauces metode) un IV tipa (pagaidu metode) metodes.

Analīzes metodes svina un kadmija satura kontrolei tagad aprakstītas Komisijas 2007. gada 28. marta Regulā (EK) Nr. 333/2007 (C-3. pielikums) (3). Turklāt 2006. gada 23. februāra Regulas (EK) Nr. 401/2006 (4) II.4. pielikumā noteikti vispārējie kritēriji analīzes metodēm ohratoksīna A noteikšanai, un nav vajadzības aprakstīt īpašu metodi šās vielas noteikšanai vīnkopības produktos.

ANALĪZES METOŽU SARAKSTS

| Nr. | Parametrs | OIV apkopojuma metode | Tips |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Tilpummasa / blīvums | AS-2-01-MASVOL | I |
| 2 | Refrakcijas koeficients | AS-2-02-SUCREF | I |
| 3 | Kopējā ekstrahējamā sausna | AS-2-03-EXTSEC | I |
| 4 | Vīnā esošā ūdens 18O/16O izotopu attiecība | AS-2-09-MOUO18 | II |
| 5 | Folīna indekss | AS-2-10-INDFOL | IV |
| 6 | Cukuru saturs (= glikoze + fruktoze) | AS-311-02-GLUFRU | II |
| 7 | Saharozes saturs (mērot ar HPLC metodi) | AS-311-03-SUCRES | II |
| 8 | Kodolmagnētiskā rezonanse deitērija noteikšanai vīna etanolā | AS-311-O5-ENRRMN (tiek pārskatīts) | I |
| 9 | Spirta tilpumkoncentrācija % (TAV) | AS-312-01-TALVOL | I |
| 10 | Vīna etanola 13C/12C izotopu attiecība | AS-312-06-ETHANO | II |
| 11 | Kopējais skābums | AS-313-01-ACITOT | I |
| 12 | Gaistošais skābums | AS-313-02-ACIVOL | I |
| 13 | Citronskābe | AS-313-09-ACIENZ | II |
| 14 | Sorbīnskābe | AS-313-14-ACISOR | IV |
| 15 | Vīnogu misas pH | AS-313-15-PH | I |
| 16 | Askorbīnskābe | AS- 313-22 ACASCO | II |
| 17 | CO2 g/l | AS-314-01-DIOCAR | II |
| 18 | CO2 g/l (mērot manometriski) | AS-314-04-CO2MAN | II |
| 19 | CO2 pārspiediens | AS-314-02-SURPRES | I |
| 20 | Lizocīms | AS-315-14-LYSOZY | IV |
| 21 | Kālija sulfāts | AS-321-05-SULFAT | II |
| 22 | Dzelzs | AS-322-05-FER | IV |
| 23 | Varš | AS-322-06-CUIVRE | IV |
| 24 | Sulfīti (SO2) vai
  kopējais sēra dioksīda saturs | AS-323-04-DIOSU | II |

Nr.

Parametrs

OIV apkopojuma metode

Tips

1

Tilpummasa / blīvums

AS-2-01-MASVOL

I

2

Refrakcijas koeficients

AS-2-02-SUCREF

I

3

Kopējā ekstrahējamā sausna

AS-2-03-EXTSEC

I

4

Vīnā esošā ūdens 18O/16O izotopu attiecība

AS-2-09-MOUO18

II

5

Folīna indekss

AS-2-10-INDFOL

IV

6

Cukuru saturs (= glikoze + fruktoze)

AS-311-02-GLUFRU

II

7

Saharozes saturs (mērot ar HPLC metodi)

AS-311-03-SUCRES

II

8

Kodolmagnētiskā rezonanse deitērija noteikšanai vīna etanolā

AS-311-O5-ENRRMN (tiek pārskatīts)

I

9

Spirta tilpumkoncentrācija % (TAV)

AS-312-01-TALVOL

I

10

Vīna etanola 13C/12C izotopu attiecība

AS-312-06-ETHANO

II

11

Kopējais skābums

AS-313-01-ACITOT

I

12

Gaistošais skābums

AS-313-02-ACIVOL

I

13

Citronskābe

AS-313-09-ACIENZ

II

14

Sorbīnskābe

AS-313-14-ACISOR

IV

15

Vīnogu misas pH

AS-313-15-PH

I

16

Askorbīnskābe

AS- 313-22 ACASCO

II

17

CO2 g/l

AS-314-01-DIOCAR

II

18

CO2 g/l (mērot manometriski)

AS-314-04-CO2MAN

II

19

CO2 pārspiediens

AS-314-02-SURPRES

I

20

Lizocīms

AS-315-14-LYSOZY

IV

21

Kālija sulfāts

AS-321-05-SULFAT

II

22

Dzelzs

AS-322-05-FER

IV

23

Varš

AS-322-06-CUIVRE

IV

24

Sulfīti (SO2) vai

kopējais sēra dioksīda saturs

AS-323-04-DIOSU

II

Dažu analīzes metožu aprakstu atjaunina OIV iestādes. Šo metožu apraksts tiks publicēs kādā no nākamajiem Komisijas paziņojumiem, tiklīdz atjauninātu tekstu publicēs OIV Starptautisko analīzes metožu apkopojuma 2010. gada izdevumā.

---

(1)  OV L 299, 16.11.2007.

(2)  OV L 193, 24.7.2009., 1. lpp.

(3)  OV L 88, 29.3.2007., 29. lpp.

(4)  OV L 70, 9.3.2006., 12. lpp.

---

PIELIKUMS

SATURA RĀDĪTĀJS

| 1. | TILPUMMASA 20 °C TEMPERATŪRĀ UN BLĪVUMS 20 °C TEMPERATŪRĀ (OIV-AS2-1-MASVOL) – I tipa metode |
| --- | --- |

1.

| 2 | CUKURA satura NOTEIKŠANA VĪNOGU MISĀS, KONCENTRĒTĀS VĪNOGU MISĀS UN REKTIFICĒTĀS VĪNOGU MISĀS, IZMANTOJOT REFRAKTOMETRIJU (OIV-AS2-02-SUCREF) – I tipa metode |
| --- | --- |

2

| 3. | KOPĒJAIS SAUSAIS ATLIKUMS (OIV-AS-2-03-EXTSEC) Kopējā sausna – I tipa metode |
| --- | --- |

3.

| 4 | 18O/16O IZOTOPU ATTIECĪBAS NOTEIKŠANA VĪNA ŪDENĪ (OIV-AS-2-09-MOUO18) – II tipa metode |
| --- | --- |

4

| 5 | FOLĪNA-ČOKALTI INDEKSS (OIV-AS-2-10-INDFOL) – IV tipa metode |
| --- | --- |

5

| 6 | GLIKOZE UN FRUKTOZE (OIV-AS-311-02-GLUFRU) – II tipa metode |
| --- | --- |

6

| 7 | CUKURU NOTEIKŠANA AR HPLC METODI (SAHAROZE) (OIV-AS-311-03-SUCRES) – II tipa metode |
| --- | --- |

7

| 8 | MISU, KONCENTRĒTU MISU, REKTIFICĒTU KONCENTRĒTU MISU UN VĪNU BAGĀTINĀŠANAS NOTEIKŠANA AR DEITĒRIJA KODOLMAGNĒTISKO REZONANSI (OIV-AS-311-05-ENRRMN) – I TIPA METODE |
| --- | --- |

8

| 9 | SPIRTA PROCENTUĀLĀ TILPUMKONCENTRĀCIJA (OIV-AS-312-01-TALVOL) – I tipa metode |
| --- | --- |

9

| 10 | 13C/12C IZOTOPU ATTIECĪBAS NOTEIKŠANA VĪNA ETANOLĀ VAI ETANOLĀ, KAS IEGŪTS VĪNOGU MISAS, KONCENTRĒTAS VĪNOGU MISAS VAI REKTIFICĒTAS KONCENTRĒTAS VĪNOGU MISAS FERMENTĒŠANĀ, IZMANTOJOT IZOTOPU MASSPEKTOMETRIJAS METODI (OIV-AS-312-06-ETHANO) – II tipa metode |
| --- | --- |

10

| 11 | KOPĒJAIS SKĀBUMS (OIV-AS-313-01-ACITOT) – I tipa metode |
| --- | --- |

11

| 12 | GAISTOŠAIS SKĀBUMS (OIV-AS-313-02-ACIVOL) – I tipa metode |
| --- | --- |

12

| 13 | CITRONSKĀBE (OIV-AS-313-09-ACIENZ) – II tipa metode |
| --- | --- |

13

| 14 | SORBĪNSKĀBE (OIV-AS-313-14-ACISOR) – IV tipa metode |
| --- | --- |

14

| 15 | pH (OIV-AS-313-15-pH) – I tipa metode |
| --- | --- |

15

| 16 | L-ASKORBĪNSKĀBES UN D-IZOASKORBĪNSKĀBES VIENLAICĪGA NOTEIKŠANA AR HPLC UN UV DETEKCIJA (OIV-AS-313-22-ACASCO) – II tipa metode |
| --- | --- |

16

| 17 | OGLEKĻA DIOKSĪDS (OIV-AS-314-01-DIOCAR) – II tipa metode |
| --- | --- |

17

| 18 | OGLEKĻA DIOKSĪDA NOTEIKŠANA VĪNĀ AR MENOMETRIJAS METODI (OIV-AS314-04-CO2MAN) – II tipa metode |
| --- | --- |

18

| 19 | DZIRKSTOŠO UN PUSDZIRKSTOŠO VĪNU PĀRSPIEDIENA MĒRĪŠANA (OIV-AS-314-02-SURPRES) – I tipa metode |
| --- | --- |

19

| 20 | LIZOCĪMA NOTEIKŠANA VĪNĀ AR HPLC (OIV-AS-315-14) – IV tipa metode |
| --- | --- |

20

| 21 | SULFĀTI (OIV-AS-321-05-SULFAT) – II tipa metode |
| --- | --- |

21

| 22 | DZELZS (OIV-AS-322-05-FER) – IV tipa metode |
| --- | --- |

22

| 23 | VARŠ (OIV-AS 322-06) – IV tipa metode |
| --- | --- |

23

| 24 | SĒRA DIOKSĪDS (OIV-AS-323-04-DIOSU) – II tipa metode |
| --- | --- |

24

1.   TILPUMMASA 20 °C TEMPERATŪRĀ UN BLĪVUMS 20 °C TEMPERATŪRĀ (OIV-AS2-1-MASVOL) – I TIPA METODE

1.   DEFINĪCIJAS

Tilpummasa ir vīna vai misas tilpuma vienības masa 20 °C temperatūrā. To izsaka gramos mililitrā un apzīmē ar simbolu ρ20 °C.

Relatīvais blīvums 20 °C temperatūrā jeb 20 °C/20 °C blīvums ir decimālskaitlī izteikta attiecība starp noteikta tilpuma vīna vai vīnogu misas blīvumu 20 °C temperatūrā un tāda paša tilpuma ūdens blīvumu tādā pašā temperatūrā. Tā apzīmējums ir Formula.

2.   METOŽU PRINCIPS

Tilpummasu un relatīvo blīvumu 20 °C temperatūrā mēra testa paraugam:

| | vai nu ar piknometru — atsauces metode, |
| --- | --- |

vai nu ar piknometru — atsauces metode,

| | vai nu densimetriski, izmantojot hidrostatiskos svarus, vai ar elektronisko densimetru. |
| --- | --- |

vai nu densimetriski, izmantojot hidrostatiskos svarus, vai ar elektronisko densimetru.

Piezīme

Lai veiktu ļoti precīzu mērījumu, blīvums ir jākoriģē, lai ņemtu vērā sēra dioksīdu, izmantojot formulu:

| ρ20 °C | = | ρ′20 °C – 0,0006 · S |
| --- | --- | --- |
| ρ20 °C | = | koriģētais blīvums |
| ρ′20 °C | = | novērotais blīvums |
| S | = | kopējais sēra dioksīda saturs, g/l |

ρ20 °C

=

ρ′20 °C – 0,0006 · S

ρ20 °C

=

koriģētais blīvums

ρ′20 °C

=

novērotais blīvums

S

=

kopējais sēra dioksīda saturs, g/l

3.   PARAUGA IEPRIEKŠĒJA APSTRĀDE

Ja vīns vai misa satur ievērojamus oglekļa dioksīda daudzumus, tad tā lielāko daļu noņem, maisot 250 ml vīna 1 000 ml kolbā vai filtrējot samazinātā spiedienā caur 2 g vates, kas ievietota pagarinājuma caurulītē.

4.   REFERENCES METODE

4.1.   Aparatūra

Parasta laboratorijas aparatūra, jo īpaši:

4.1.1.   Pireksa stikla piknometrs (1) ar apmēram 100 ml tilpumu, ar noņemamu termometru, kuram ir pieslīpēta stikla savienojums un kura skala no 10 līdz 30 °C graduēta ar iedaļas precizitāti līdz 0,1 °C. Šo termometru ir jākontrolē (1. attēls).

Image

Piknometram ir 25 mm gara sānu caurulīte ar, kuras iekšējais diametrs nepārsniedz 1 mm un kura beidzas ar pieslīpētu konusveida daļu. Šo sānu caurulīti var noslēgt ar rezervuāra aizbāzni, kas sastāv no caurulītes ar konusveida pieslīpējumu un kas beidzas ar pagarinātu daļu. Šis aizbāznis kalpo par izplešanās kameru.

Aparatūras abi pieslīpējumi ir jāveic ļoti rūpīgi.

4.1.2.   Taras pudele, kura sastāv no trauka ar tādu pašu ārējo tilpumu (vismaz 1 ml robežās) kā piknometrs un kuras masa ir vienāda ar piknometra masu, kas piepildīts ar šķidrumu, kura blīvums ir 1,01 (2,0 % (masa/tilp.) nātrija hlorīda šķīdums).

Termiski izolēts konteiners, kas precīzi atbilst piknometra korpusam.

4.1.3.   Divkausu svari ar diapazonu vismaz 300 g un jutību 0,1 mg,

vai

vienkausa svari ar diapazonu vismaz 200 g un jutību 0,1 mg.

4.2.   Piknometra kalibrēšana

Piknometra kalibrēšana ietver šādu daudzumu noteikšanu:

| — | tukša piknometra taras masa, |
| --- | --- |

—

tukša piknometra taras masa,

| — | piknometra tilpums 20 °C temperatūrā, |
| --- | --- |

—

piknometra tilpums 20 °C temperatūrā,

| — | ar ūdeni piepildīta piknometra masa 20 °C temperatūrā. |
| --- | --- |

—

ar ūdeni piepildīta piknometra masa 20 °C temperatūrā.

4.2.1.   Metode, izmantojot divkausu svarus.

Novietot taras pudeli uz svaru kreisā kausa un tīru un sausu piknometru, kas aprīkots ar rezervuāra aizbāzni, — uz labā kausa; svaru kausus nostāda līdzsvarā ar masas norādēm iezīmētiem atsvariem: svars ρ gramos.

Rūpīgi uzpilda piknometru ar destilētu ūdeni istabas temperatūrā un ievieto termometru; rūpīgi nosusina piknometru, to noslaukot, un ievieto siltumizolācijas termiski izolētajā apvalkā; trauka saturu maisa, trauku apvēršot vairākas reizes, līdz termometra temperatūras rādītāju nolasījumi vairs nemainās. Rūpīgi noregulē līmeni līdz sānu caurulītes augšējai malai. Sānu cauruli nosusina, ievieto uztvērēju aizbāzni; rūpīgi nolasa temperatūru t °C un vajadzības gadījumā veic temperatūras mērījuma korekciju. Nosver ar ūdeni piepildīto piknometru pret taru un pieraksta svaru ρ′ gramos, kas nepieciešams, lai panāktu līdzsvaru.

Aprēķins

| | Tukša piknometra tarēšana:
  tukša piknometra taras masa= p + m
  m= gaisa masa, kas atrodas piknometrā,
  m= 0,0012 (p – p′). |
| --- | --- |

Tukša piknometra tarēšana:

tukša piknometra taras masa= p + m

m= gaisa masa, kas atrodas piknometrā,

m= 0,0012 (p – p′).

| | Tilpums 20 °C temperatūrā:
  V20 °C= (p + m – p′) Ft

  Ft= kur Ft koeficients, kas ņemts no 1. tabulas temperatūrai t °C.
  V20 °C ir jānosaka ar precizitāti ± 0,001 ml. |
| --- | --- |

Tilpums 20 °C temperatūrā:

V20 °C= (p + m – p′) Ft

Ft= kur Ft koeficients, kas ņemts no 1. tabulas temperatūrai t °C.

V20 °C ir jānosaka ar precizitāti ± 0,001 ml.

| | Ūdens masa 20 °C temperatūrā:
  M20 °C= V20 °C • 0,998203
  0,998203= kur 0,998203 ir ūdens blīvums 20 °C temperatūrā. |
| --- | --- |

Ūdens masa 20 °C temperatūrā:

M20 °C= V20 °C • 0,998203

0,998203= kur 0,998203 ir ūdens blīvums 20 °C temperatūrā.

4.2.2.   Izmantojot vienkausa svarus,

nasaka

| — | tīra un sausa piknometra masu: P, |
| --- | --- |

—

tīra un sausa piknometra masu: P,

| — | ar ūdeni piepildīta piknometra masu t °C temperatūrā: P1, ievērojot procedūru, kas aprakstīta 4.2.1. punktā; |
| --- | --- |

—

ar ūdeni piepildīta piknometra masu t °C temperatūrā: P1, ievērojot procedūru, kas aprakstīta 4.2.1. punktā;

| — | taras masa: T0. |
| --- | --- |

—

taras masa: T0.

Aprēķins

Tukša piknometra tarēšana

| | tukša piknometra tara:= P – m,
  kur m= gaisa masa, kas atrodas piknometrā,
  m= 0,0012 (P1 – P). |
| --- | --- |

tukša piknometra tara:= P – m,

kur m= gaisa masa, kas atrodas piknometrā,

m= 0,0012 (P1 – P).

| | Tilpums 20 °C temperatūrā:
  V20 °C= [P1 – (P – m)] × Ft

  Ft= koeficients, ņemts no I tabulas temperatūrai t °C |
| --- | --- |

Tilpums 20 °C temperatūrā:

V20 °C= [P1 – (P – m)] × Ft

Ft= koeficients, ņemts no I tabulas temperatūrai t °C

| | Tilpums 20 °C temperatūrā ir jānosaka ar precizitāti ± 0,001 ml. |
| --- | --- |

Tilpums 20 °C temperatūrā ir jānosaka ar precizitāti ± 0,001 ml.

| | Ūdens masa 20 °C temperatūrā:
  M20 °C= V20 °C • 0,998203
  0,998203= ūdens blīvums 20 °C temperatūrā |
| --- | --- |

Ūdens masa 20 °C temperatūrā:

M20 °C= V20 °C • 0,998203

0,998203= ūdens blīvums 20 °C temperatūrā

4.3.   Mērīšanas metode

4.3.1.   Metode, izmantojot divkausu svarus.

Nosver piknometru, kas piepildīts ar sagatavoto testa paraugu (3. punkts), ievērojot iepriekš 4.2.1. punktā aprakstīto procedūru.

Apzīmē ar p′′ masu gramos, kas vajadzīga, lai panāktu līdzsvaru t °C temperatūrā.

Šķidruma masa, kas atrodas piknometrā = p + m – p′′.

Šķietamais blīvums t °C temperatūrā:

ρt °C = (p + m – p′′)/V20 °C.

Aprēķināa blīvumu 20 °C temperatūrā, izmantojot vienu no korekcijas tabulām, kas dotas turpmāk, saskaņā ar mērāmā šķidruma pamatīpašībām: sausajam vīnam (II tabula), dabīgai vai koncentrētai misai (III tabula), saldajam vīnam (IV tabula).

Vīna 20 °C/20 °C blīvumu aprēķina, tā tilpummasu 20 °C temperatūrā dalot ar 0,998203.

4.3.2.   Izmantojot vienkausa svarus,

nosver taras pudeli, apzīmējot tās masu ar T1.

Aprēķina dT = T1 – T0.

Tukšā piknometra masa mērīšanas laikā = P – m + dT.

Nosver piknometru, kas piepildīts ar sagatavoto testa paraugu (3. punkts), ievērojot 4.2.2. punktā aprakstīto procedūru. Tā masu t °C temperatūrā apzīmē ar P2.

Piknometrā esošā šķidruma masa t °C temperatūrā = P2 – (P – m + dT).

Šķietamā tilpummasa t °C temperatūrā:

ρt °C = (P2 – (P – m + dT))/V20 °C.

Aprēķina mērāmā šķidruma blīvumu 20 °C temperatūrā: sausajam vīnam, dabīgai un koncentrētai vīnogu misai, saldajam vīnam — kā norādīts 4.3.1. punktā.

Vīna 20 °C/20 °C blīvumu aprēķina, tā tilpummasu 20 °C temperatūrā dalot ar 0,998203.

4.3.3.   Tilpummasas mērījumu atkārtojamība

sausajiem un pussaldajiem vīniem: r = 0,00010,

saldajiem vīniem: r = 0,00018.

4.3.4.   Tilpummasas mērījumu reproducējamība

sausajiem un pussaldajiem vīniem: R = 0,00037,

saldajiem vīniem: R = 0,00045.

I   TABULA

F koeficienti,

ar kuriem reizina ūdens masu, kas atrodas pireksa [stikla] piknometrā t °C temperatūrā, lai aprēķinātu piknometra tilpumu 20 °C temperatūrā

[Skatīt OIV Starptautisko analīzes metožu apkopojumā aprakstītās AS2 - 01 metodes II pielikuma I tabulu]

II   TABULA

Temperatūras korekcijas koeficients c sauso vīnu un bezalkoholisko sauso vīnu blīvumam, kas izmērīts ar pireksa piknometru t °C temperatūrā, lai aprēķinātu tā vērtību 20 °C temperatūrai

[Skatīt OIV Starptautisko analīzes metožu apkopojumā aprakstītās AS2 - 01 metodes II pielikuma II tabulu]

| ρ20 = ρ
  t
  ± (c/1 000) | –, ja t °C ir zemāka par 20 °C
  +, ja t °C ir augstāka par 20 °C |
| --- | --- |

ρ20 = ρ
  t
  ± (c/1 000)

–, ja t °C ir zemāka par 20 °C

+, ja t °C ir augstāka par 20 °C

III   TABULA

Temperatūras korekcijas koeficients c dabīgo misu un koncentrētu misu blīvumam, kas izmērīts ar pireksa piknometru t oC temperatūrā, lai aprēķinātu tā vērtību 20 °C temperatūrai

[Skatīt OIV Starptautisko analīzes metožu apkopojumā aprakstītās AS2 - 01 metodes II pielikuma III tabulu]

| ρ20 = ρ
  t
  ± (c/1 000) | –, ja t °C ir zemāka par 20 °C
  +, ja t °C ir augstāka par 20 °C |
| --- | --- |

ρ20 = ρ
  t
  ± (c/1 000)

–, ja t °C ir zemāka par 20 °C

+, ja t °C ir augstāka par 20 °C

IV   TABULA

Temperatūras korekcijas koeficients c tādu vīnu blīvumam, kuriem spirta tilpumkoncentrācija ir 13 % un vairāk un kuri satur atlikumcukuru; blīvums izmērīts ar pireksa piknometru t °C temperatūrā, lai aprēķinātu blīvuma vērtību 20 °C temperatūrai

[Skatīt OIV Starptautisko analīzes metožu apkopojumā aprakstītās AS2 - 01 metodes II pielikuma IV tabulu]

| ρ20 = ρ
  t
  ± (c/1 000) | –, ja t °C ir zemāka par 20 °C
  +, ja t °C ir augstāka par 20 °C |
| --- | --- |

ρ20 = ρ
  t
  ± (c/1 000)

–, ja t °C ir zemāka par 20 °C

+, ja t °C ir augstāka par 20 °C

2.   CUKURA SATURA NOTEIKŠANA VĪNOGU MISĀS, KONCENTRĒTĀS VĪNOGU MISĀS UN REKTIFICĒTĀS VĪNOGU MISĀS, IZMANTOJOT REFRAKTOMETRIJU (OIV-AS2-02-SUCREF) – I TIPA METODE

1.   METODES PRINCIPS

Refrakcijas koeficients 20 °C temperatūrā, kas izteikts vai nu kā absolūts lielums, vai kā saharozes masas procenti, ir norādīts attiecīgajā tabulā, lai varētu aprēķināt cukura saturu gramos litrā un gramos kilogramā vīnogu misām, koncentrētām vīnogu misām un rektificētām koncentrētām vīnogu misām.

2.   APRĪKOJUMS

2.1.   Abbé tipa refraktometrs

Izmantotajam refraktometram jābūt aprīkotam ar skalu, kas norāda

| — | vai nu saharozes masas procentus ar precizitāti līdz 0,1 %, |
| --- | --- |

—

vai nu saharozes masas procentus ar precizitāti līdz 0,1 %,

| — | vai refrakcijas koeficientus ar precizitāti līdz četrām decimālzīmēm aiz komata. |
| --- | --- |

—

vai refrakcijas koeficientus ar precizitāti līdz četrām decimālzīmēm aiz komata.

Refraktometram jābūt aprīkotam ar termometru, kura skala ir vismaz no + 15 °C līdz + 25 °C, un ar ierīci ūdens cirkulācijai, kas ļauj veikt mērījumus 20 °C± 5 °C temperatūrā.

Stingri jāievēro šā instrumenta lietošanas instrukcija, jo īpaši attiecībā uz kalibrēšanu un gaismas avotu.

3.   PARAUGA SAGATAVOŠANA

3.1   Vīnogu misa un koncentrēta vīnogu misa

Vajadzības gadījumā izfiltrē vīnogu misu caur sausu, četrkārt salocītu marli un, izlejot pirmos filtrāta pilienus, analizē izfiltrēto produktu.

3.2   Rektificēta koncentrēta misa

Atkarībā no koncentrācijas, izmanto vai nu pašu rektificēto koncentrēto vīnogu misu, vai šķīdumu, kas iegūts, samaisot 200 g rektificētās koncentrētās vīnogu misas ar ūdeni, līdz iegūst 500 g, visu svēršanu veicot precīzi.

4.   PROCEDŪRA

Panāk, lai parauga temperatūra būtu aptuveni 20 °C. Uzliek mazu testa paraugu uz refraktometra apakšējās prizmas, raugoties (jo prizmas tiek cieši piespiestas viena pret otru), lai šis testa paraugs vienmērīgi pārklātu stikla virsmu; mērījumus izdara saskaņā ar izmantojamā instrumenta lietošanas pamācību.

Nolasa saharozes masas procentus ar precizitāti 0,1 % vai nolasa refrakcijas koeficientu līdz četrām decimālzīmēm aiz komata.

Ar to pašu sagatavoto paraugu veic vismaz divas noteikšanas. Atzīmē temperatūru t °C.

5.   APRĒĶINI

5.1.   Temperatūras korekcija

5.1.1.   Ja lieto mēraparātus, kuru skalas iedaļas atbilst saharozes masas %, temperatūras korekcijai izmanto I tabulu.

5.1.2.   Ja lieto mēraparātus, kuru skalas iedaļas atbilst refrakcijas koeficientiem: lai iegūtu vērtību, kas atbilst saharozes masas procentiem t °C temperatūrā (II tabulas 1. aile), t °C temperatūrā izmērīto koeficienta vērtību ieraksta II tabulā. Izmantojot I tabulu, aprēķina, kāda būs šī vērtība 20 °C temperatūrā.

5.2.   Cukura saturs misā un koncentrētā misā

Lai noteiktu cukura saturu gramos uz litru un gramos uz kilogramu, saharozes masas procentu 20 °C temperatūrā ieraksta II tabulā. Cukura saturu izsaka invertcukurā līdz vienai decimālzīmei aiz komata.

5.3.   Cukura saturs rektificētā koncentrētā misā

Lai noteiktu cukura saturu gramos uz litru un gramos uz kilogramu, saharozes masas procentu 20 °C temperatūrā ieraksta III tabulā. Cukura saturu izsaka invertcukurā līdz vienai decimālzīmei aiz komata.

Ja mērījums veikts ar atšķaidītu rektificētu koncentrētu misu, tad rezultāts jāpareizina ar atšķaidījuma koeficientu.

5.4   Misas, koncentrētas misas un rektificētas koncentrētas misas refrakcijas koeficients

Lai noteiktu refrakcijas koeficientu 20 °C temperatūrā, saharozes masas procentu 20 °C temperatūrā ieraksta II tabulā. Šo koeficientu izsaka līdz četrām decimālzīmēm aiz komata.

Piezīme. Misas, koncentrētas misas un rektificētas koncentrētas misas potenciālo spirta tilpumkoncentrāciju var noteikt, izmantojot atbilstības tabulu, kas ievietota Komisijas 2000. gada 25. jūlija Regulas (EK) Nr. 1623/2000 (OV L 194, 31.7.2000.) I pielikumā.

I   TABULA

Izdarāmā korekcija, ja saharozes masas procents ir noteikts temperatūrā, kas nav 20 °C

[Skatīt OIV Starptautisko analīzes metožu apkopojumā aprakstītās AS2 - 02 metodes pielikuma I tabulu]

II   TABULA

Tabula, kurā norādīts cukura saturs misā un koncentrētā misā gramos uz litru un gramos uz kilogramu, ko nosaka, izmantojot refraktometru, kura skalas iedaļas atbilst vai nu saharozes masas procentiem 20 °C temperatūrā, vai refrakcijas koeficienta vērtībām 20 °C temperatūrā; tabulā dota arī tilpummasa 20 °C temperatūrā

[Skatīt OIV Starptautisko analīzes metožu apkopojumā aprakstītās AS2 - 02 metodes pielikuma II tabulu]

III   TABULA

Tabula, kurā norādīts cukura saturs koncentrētā rektificētā misā gramos uz litru un gramos uz kilogramu, ko nosaka, izmantojot refraktometru, kura skalas iedaļas atbilst vai nu saharozes masas procentiem 20 °C temperatūrā, vai refrakcijas koeficienta vērtībām 20 °C temperatūrā; tabulā dota arī tilpummasa 20 °C temperatūrā

[Skatīt OIV Starptautisko analīzes metožu apkopojumā aprakstītās AS2 - 02 metodes pielikuma III tabulu]

3.   KOPĒJAIS SAUSAIS ATLIKUMS (OIV-AS-2-03-EXTSEC) KOPĒJĀ SAUSNA – I TIPA METODE

1.   DEFINĪCIJA

Kopējais sausais atlikums jeb kopējā sausna ietver visu vielu, kas noteiktos fizikālajos apstākļos nav gaistoša. Šiem fizikālajiem apstākļiem jābūt tādiem, lai vielas, kas veido atlikumu, pēc iespējas mazāk pārveidotos testa veikšanas laikā.

Bezcukura sausais atlikums ir starpība starp kopējo sauso atlikumu un kopējiem cukuriem.

Reducētais sausais atlikums ir starpība starp kopējo sauso atlikumu un kopējiem cukuriem, kas pārsniedz 1 g/l, kālija sulfātu, kas pārsniedz 1 g/l, klātesošu mannītu un jebkurām citām ķīmiskajām vielām, kas var būt pievienotas vīnam.

Palikušais sausais atlikums ir bezcukura atlikums, no kura atņemts negaistošais skābums, kas izteikts vīnskābē.

Atlikumu izsaka gramos uz litru, un tas ir jānosaka ar precizitāti līdz 0,5 g.

2.   METODES PRINCIPS

[Šīs analīzes metodes aprakstu atjaunina OIV iestādes. Apraksts tiks publicēs kādā no nākamajiem Komisijas paziņojumiem, tiklīdz OIV publicēs atjauninātu tekstu OIV Starptautisko analīzes metožu apkopojuma 2010. gada izdevumā. Pagaidām, kamēr tas nav publicēts, par atsauci var izmantot Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2676/90 4. nodaļu.]

4.   
  18O/16O IZOTOPU ATTIECĪBAS NOTEIKŠANA VĪNA ŪDENĪ (OIV-AS-2-09-MOUO18) – II TIPA METODE

(p.m.)

[Šīs analīzes metodes aprakstu atjaunina OIV iestādes. Apraksts tiks publicēs kādā no nākamajiem Komisijas paziņojumiem, tiklīdz OIV publicēs atjauninātu tekstu OIV Starptautisko analīzes metožu apkopojuma 2010. gada izdevumā. Pagaidām, kamēr tas nav publicēts, par atsauci var izmantot Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2676/90 43. nodaļu.]

5.   FOLĪNA-ČOKALTI INDEKSS (OIV-AS-2-10-INDFOL) – IV TIPA METODE

1.   DEFINĪCIJA

Folīna-Čokalti indekss ir rezultāts, kas iegūts, piemērojot turpmāk aprakstīto metodi.

2.   PRINCIPS

Visus fenola savienojumus, ko satur vīns, oksidē ar Folīna-Čokalti reaģentu. Šis reaģents sastāv no fosforvolframskābes (H3PW12O40) un fosformolibdēnskābes (H3PMo12O40) maisījuma, kas pēc fenolu oksidēšanās reducējas līdz zilajam volframa (W8O23) un molibdēna (Mo8O23) oksīda maisījumam.

Izveidotajam zilajam krāsojumam maksimālā absorbcija ir rajonā ap 750 nm, un tā ir proporcionāla kopējam sākotnēji klātesošo fenola savienojumu daudzumam.

3.   REAĢENTI

Tiem jābūt analītiskas kvalitātes reaģentiem. Jāizmanto destilēts vai līdzvērtīgas tīrības ūdens.

3.1.   Folīna-Čokalti reaģents

Šis reaģents ir pieejams tirdzniecībā izmantošanai gatavā veidā. To var sagatavot šādi: izšķīdina 100 g nātrija volframāta (Na2WO4 · 2H2O) un 25 g nātrija molibdāta (Na2MoO4 · 2H2O) 700 ml destilēta ūdens; pievienot 50 ml 85 % fosforskābes (ρ20 = 1,71 g/ml) un 100 ml koncentrētas sālsskābes (ρ20 = 1,19 g/ml). Uzsilda līdz viršanas temperatūrai un vāra 10 stundas ar atteci; tad pievieno 150 g litija sulfāta (Li2SO4 · H2O) un dažus pilienus broma un vēlreiz vāra 15 minūtes. Atdzesē un uzpilda līdz vienam litram ar destilētu ūdeni.

3.2.   Bezūdens nātrija karbonāta Na2CO3 20 % (masa/tilp.) šķīdums.

4.   APARATŪRA

Parastā laboratorijas aparatūra, jo īpaši

4.1.   100 ml mērkolbas.

4.2.   Spektrofotometrs, kas var darboties, ja viļņu garums ir aptuveni 750 nm.

5.   PROCEDŪRA

5.1.   Sarkanvīns

Stingri norādītajā kārtībā 100 ml mērkolbā (4.1.) pievieno

| | 1 ml vīna, kas iepriekš atšķaidīts 1:5, |
| --- | --- |

1 ml vīna, kas iepriekš atšķaidīts 1:5,

| | 50 ml destilēta ūdens, |
| --- | --- |

50 ml destilēta ūdens,

| | 5 ml Folīna-Čokalti reaģenta (3.1.), |
| --- | --- |

5 ml Folīna-Čokalti reaģenta (3.1.),

| | 20 ml nātrija karbonāta šķīduma (3.2.). |
| --- | --- |

20 ml nātrija karbonāta šķīduma (3.2.).

Uzpilda līdz 100 ml ar destilētu ūdeni.

Apvērš, lai samaisītu. Pagaida 30 minūtes, lai reakcija stabilizējas. Nosaka absorbciju pie 750 nm ar optisko ceļu 1 cm attiecībā pret tukšo paraugu, kas sagatavots ar destilētu ūdeni vīna vietā.

Ja nolasītā absorbcija nav aptuveni 0,3, tad attiecīgi jāmaina atšķaidījums.

5.2.   Baltvīns

Veic to pašu procedūru ar 1 ml neatšķaidīta vīna.

5.3.   Rektificēta koncentrēta misa

5.3.1.   Parauga sagatavošana

Izmanto šķīdumu ar cukura koncentrāciju 25 % (masa/masa) (25°Briksa grādi), kas sagatavots, kā aprakstīts nodaļas “pH” 4.1.2. punktā.

5.3.2.   Mērīšana

Rīkojas, kā aprakstīts gadījumā ar sarkanvīnu (5.1.), izmantojot 5 ml paraugu, kas sagatavots, kā aprakstīts 5.3.1. punktā, un mērot absorbciju attiecībā pret kontroles paraugu, kas sagatavots ar 5 ml 25 % (masa/masa) invertcukura šķīduma.

6.   REZULTĀTU IZTEIKŠANA

6.1.   Aprēķina metode

Sarkanvīniem atšķaidījumā 1:5 rezultātu izsaka kā indeksu, ko iegūst, absorbcijas vērtību reizinot ar 100 (vai ar attiecīgu koeficientu citiem atšķaidījumiem), bet baltvīniem reizinot ar 20. Rektificētām koncentrētām misām absorbcijas vērtību reizina ar 16.

6.2.   Atkārtojamība

Starpība starp divu noteikšanu rezultātiem, ko vienlaikus vai ļoti drīz vienu pēc otras veicis viens analītiķis, nedrīkst būt lielāka kā 1.

Labu rezultātu atkārtojamību sasniedz, izmantojot pilnīgi tīru aparatūru (mērkolbas un spektrofotometra kivetes).

6.   GLIKOZE UN FRUKTOZE (OIV-AS-311-02-GLUFRU) – II TIPA METODE

1.   DEFINĪCIJA

Glikozi un fruktozi var noteikt individuāli ar fermentu metodi, vienīgais nolūks ir aprēķināt glikozes/fruktozes attiecību.

2.   PRINCIPS

Glikozi un fruktozi fosforilē ar adenozīna trifosfātu (ATP) fermentatīvā reakcijā, ko katalizē heksokināze (HK), un veido glikozes 6-fosfātu (G6P) un fruktozes 6-fosfātu (F6P):

| | glikoze + ATP←→G6P + ADP, |
| --- | --- |

glikoze + ATP←→G6P + ADP,

| | fruktoze + ATP←→F6P + ADP. |
| --- | --- |

fruktoze + ATP←→F6P + ADP.

Glikozes 6-fosfātu vispirms ar nikotīnamīda adenīna dinukleotīda fosfātu (NADP) fermenta glikozes 6 fosfāta dehidrogenāzes (G6PDH) klātbūtnē oksidē līdz glikonāta 6-fosfātam. Radies reducētā nikotīnamīda adenīna dinukleotīda fosfāta (NADPH) daudzums atbilst glikozes 6-fosfāta un līdz ar to glikozes daudzumam:

G6P + NADP+←→glikonāta 6-fosfāts + NADPH + H+

Reducēto nikotīnamīda adenīna dinukleotīda fosfātu nosaka pēc tā absorbcijas pie 340 nm.

Reakcijas beigās fruktozes 6-fosfātu pārvērš glikozes 6-fosfātā, iedarbojoties ar fosfoglikozes izomerāzi (PGI):

F6P←→G6P.

Glikozes 6-fosfāts vēlreiz reaģē ar nikotīnamīda adenīna dinukleotīda fosfātu, veidojot glikonāta 6-fosfātu un reducētu nikotīnamīda adenīna dinukleotīda fosfātu; un noteikts tiek pēdējais.

3.   APARATŪRA

| — | Spektrofotometrs, ar ko var veikt mērījumus 340 nm viļņu garumā; šāda garuma viļņos NADPH absorbcija ir vislielākā. Izmanto absolūtos mērījumus (tas ir, neizmanto kalibrēšanas grafikus, bet standartizāciju veic, izmantojot NADPH ekstinkcijas koeficientu), tāpēc ir jāpārbauda aparatūras viļņu garumu skala un absorbcijas lielumi, kas iegūti no aparatūras.
  Ja tāds spektrofotometrs nav pieejams, tad var izmantot spektrofotometru, kam ir pārtraukta spektra avots, ar ko var veikt mērījumus, ja viļņu garums ir 334 nm vai 365 nm. |
| --- | --- |

—

Spektrofotometrs, ar ko var veikt mērījumus 340 nm viļņu garumā; šāda garuma viļņos NADPH absorbcija ir vislielākā. Izmanto absolūtos mērījumus (tas ir, neizmanto kalibrēšanas grafikus, bet standartizāciju veic, izmantojot NADPH ekstinkcijas koeficientu), tāpēc ir jāpārbauda aparatūras viļņu garumu skala un absorbcijas lielumi, kas iegūti no aparatūras.

Ja tāds spektrofotometrs nav pieejams, tad var izmantot spektrofotometru, kam ir pārtraukta spektra avots, ar ko var veikt mērījumus, ja viļņu garums ir 334 nm vai 365 nm.

| — | Stikla kivetes ar 1 cm optisko ceļu vai vienreizlietojamās kivetes. |
| --- | --- |

—

Stikla kivetes ar 1 cm optisko ceļu vai vienreizlietojamās kivetes.

| — | Pipetes darbam ar fermentu testa šķīdumiem 0,02, 0,05, 0,1, 0,2 ml. |
| --- | --- |

—

Pipetes darbam ar fermentu testa šķīdumiem 0,02, 0,05, 0,1, 0,2 ml.

4.   REAĢENTI

4.1.   Šķīdums 1: buferšķīdums (trietanolamīns 0,3 M; pH = 7,6; Mg2+ koncentrācija ir 410–3M): izšķīdina 11,2 g trietanolamīna hidrohlorīda (C2H5)3N × HCl) un 0,2 g MgSO4 × 7 H2O 150 ml bidestilēta ūdens, pievieno apmēram 4 ml 5 M nātrija hidroksīda (NaOH) šķīduma, lai pH būtu 7,6, un atšķaida līdz 200 ml.

Šo buferšķīdumu var glabāt 4 nedēļas + 4 °C temperatūrā.

4.2.   Šķīdums 2: nikotīnamīda adenīna dinukleotīda fosfāta šķīdums (aptuveni 11,5 × 10–3 M): izšķīdināt 50 mg dinātrija nikotīnamīda adenīna dinukleotīda fosfāta 5 ml bidestilēta ūdens.

Šo šķīdumu var glabāt 4 nedēļas + 4 °C temperatūrā.

4.3.   Šķīdums 3: adenozīna 5'-trifosfāta šķīdums (apmēram 81 × 10–3 M): izšķīdina 250 mg dinātrija adenozīna 5'-trifosfāta un 250 mg nātrija hidrogenkarbonāta (NaHCO3) 5 ml bidestilēta ūdens.

Šo šķīdumu var glabāt 4 nedēļas + 4 °C temperatūrā.

4.4.   Šķīdums 4: heksokināze/glikozes 6-fosfāta dehidrogenāze: samaisīt 0,5 ml heksokināzes (2 mg proteīnu/ml vai 280 U/ml) ar 0,5 ml glikozes 6-fosfāta dehidrogenāzes (1 mg proteīnu/ml).

Šo šķīdumu var glabāt gadu + 4 °C temperatūrā.

4.5.   Šķīdums 5: fosfoglikozes izomerāze (2 mg proteīnu/ml vai 700 U/ml). Suspensiju lieto neatšķaidītu.

Šo šķīdumu var glabāt gadu + 4 °C temperatūrā.

Piezīme:

Visi šim šķīdumam vajadzīgie reaģenti ir pieejami tirdzniecībā.

5.   PROCEDŪRA

5.1.   Parauga sagatavošana

Atkarībā no paredzētā glikozes + fruktozes daudzuma uz litru, paraugu atšķaida šādi:

| Mērījums, ja viļņu garums ir 340 un 334 nm | 365 nm | Atšķaidījums ar ūdeni | Atšķaidījuma koeficients F |
| --- | --- | --- | --- |
| līdz 0,4 g/l | līdz 0,8 g/l | — | — |
| līdz 4,0 g/l | līdz 8,0 g/l | 1 + 9 | 10 |
| līdz 10,0 g/l | līdz 20,0 g/l | 1 + 24 | 25 |
| līdz 20,0 g/l | līdz 40,0 g/l | 1 + 49 | 50 |
| līdz 40,0 g/l | līdz 80,0 g/l | 1 + 99 | 100 |
| virs 40,0 g/l | virs 80,0 g/l | 1 + 999 | 1 000 |

Mērījums, ja viļņu garums ir 340 un 334 nm

365 nm

Atšķaidījums ar ūdeni

Atšķaidījuma koeficients F

līdz 0,4 g/l

līdz 0,8 g/l

—

—

līdz 4,0 g/l

līdz 8,0 g/l

1 + 9

10

līdz 10,0 g/l

līdz 20,0 g/l

1 + 24

25

līdz 20,0 g/l

līdz 40,0 g/l

1 + 49

50

līdz 40,0 g/l

līdz 80,0 g/l

1 + 99

100

virs 40,0 g/l

virs 80,0 g/l

1 + 999

1 000

5.2.   Noteikšana

Ar spektrofotometru, kas noregulēts uz 340 nm viļņu garumu, veic mērījumus, salīdzināšanai izmantojot gaisu (bez kivetes optiskajā ceļā) vai ūdeni.

Temperatūra no 20 līdz 25 °C.

Divās kivetēs ar 1 cm optisko ceļu ievieto:

| | Kontrolparaugs | Nosakāmais paraugs |
| --- | --- | --- |
| Šķīdums 1 (4.1.) (uzsildīts līdz 20 °C) | 2,50 ml | 2,50 ml |
| Šķīdums 2 (4.2.) | 0,10 ml | 0,10 ml |
| Šķīdums 3 (4.3.) | 0,10 ml | 0,10 ml |
| Mērāmais paraugs | | 0,20 ml |
| Bidestilēts ūdens | 0,20 ml | |

Kontrolparaugs

Nosakāmais paraugs

Šķīdums 1 (4.1.) (uzsildīts līdz 20 °C)

2,50 ml

2,50 ml

Šķīdums 2 (4.2.)

0,10 ml

0,10 ml

Šķīdums 3 (4.3.)

0,10 ml

0,10 ml

Mērāmais paraugs

0,20 ml

Bidestilēts ūdens

0,20 ml

Samaisa un apmēram pēc 3 min nolasa šķīdumu absorbcijas vērtību (A1). Sāk reakciju, pievienojot

| Šķīdumu 4 (4.4.) | 0,02 ml | 0,02 ml |
| --- | --- | --- |

Šķīdumu 4 (4.4.)

0,02 ml

0,02 ml

Samaisa; Atstāj uz 15 minūtēm; tad nolasa absorbcijas vērtību un pēc 2 min pārbauda, vai reakcija ir beigusies (A2).

Nekavējoties pievieno

| Šķīdumu 5 (4.5.) | 0,02 ml | 0,02 ml |
| --- | --- | --- |

Šķīdumu 5 (4.5.)

0,02 ml

0,02 ml

Samaisa; pēc 10 minūtēm nolasa rādījumu; pēc divām minūtēm pārbauda, vai reakcija ir beigusies (A3)

Aprēķina absorbcijas vērtību starpības:

| | A2 – A1 atbilst glikozei, |
| --- | --- |

A2 – A1 atbilst glikozei,

| | A3 – A2 atbilst fruktozei, |
| --- | --- |

A3 – A2 atbilst fruktozei,

salīdzināšanas un parauga kivetēm.

Aprēķina absorbcijas starpību salīdzināšanas kivetei (ΔAT) un parauga kivetei (ΔAD) un tad iegūst:

| | glikozei: ΔAG = ΔAD – ΔAT |
| --- | --- |

glikozei: ΔAG = ΔAD – ΔAT

| | fruktozei: ΔAF = ΔAD – ΔAT |
| --- | --- |

fruktozei: ΔAF = ΔAD – ΔAT

Piezīme

Laiks, kas vajadzīgs, lai beigtos fermentu aktivitāte, dažādām partijām var būt atšķirīgs. Še iepriekš tas dots tikai kā ieteikums. Laiku ieteicams noteikt katrai partijai.

5.3.   Rezultātu izteikšana

5.3.1.   Aprēķins

Vispārējā formula koncentrāciju aprēķināšanai ir šāda:

C= ((V × PM/(ε × d × v × 1 000)) × ΔA (g/l), kur

V= testa šķīduma tilpums (ml),

v= parauga tilpums (ml),

PM= nosakāmās vielas molekulmasa,

d= optiskā ceļa garums kivetē (cm),

ε= NADPH absorbcijas koeficients, ja viļņu garums ir 340 nm = 6,3 (mmol–1 × l × cm–1),

V= 2,92 ml glikozes noteikšanai,

V= 2,94 ml fruktozes noteikšanai,

v= 0,20 ml,

PM= 180,

d= 1.

Tātad

| | glikozei: C g/l = 0,417 × ΔAG |
| --- | --- |

glikozei: C g/l = 0,417 × ΔAG

| | fruktozei: C g/l = 0,420 × ΔAF. |
| --- | --- |

fruktozei: C g/l = 0,420 × ΔAF.

Ja paraugs sagatavošanas laikā tika atšķaidīts, tad pareizina rezultātu ar atšķaidījuma koeficientu F.

Piezīme

Ja mērījumus izdara, kad viļņu garums ir 334 vai 365 nm, tad iegūst šādas izteiksmes —

| — | mērījums, ja viļņu garums ir 334 nm: ε = 6,2 (mmol–1 × l × cm–1);
  glikozei: C g/l = 0,425 × ΔAG;
  fruktozei: C g/l = 0,428 × ΔAF; |
| --- | --- |

—

mērījums, ja viļņu garums ir 334 nm: ε = 6,2 (mmol–1 × l × cm–1);

glikozei: C g/l = 0,425 × ΔAG;

fruktozei: C g/l = 0,428 × ΔAF;

| — | mērījums, ja viļņu garums ir 365 nm: ε = 3,4 (mmol–1 × l × cm–1);
  glikozei: C g/l = 0,773 × ΔAG;
  fruktozei: C g/l = 0,778 × ΔAF. |
| --- | --- |

—

mērījums, ja viļņu garums ir 365 nm: ε = 3,4 (mmol–1 × l × cm–1);

glikozei: C g/l = 0,773 × ΔAG;

fruktozei: C g/l = 0,778 × ΔAF.

5.3.2.   Atkārtojamība (r):

r= 0,056 xi.

5.3.3.   Reproducējamība (R):

R= 0,12 + 0,076 xi,

kur xi= glikozes vai fruktozes koncentrācija gramos uz litru.

7.   CUKURU NOTEIKŠANA AR HPLC METODI (SAHAROZE) (OIV-AS-311-03-SUCRES) – II TIPA METODE

(p.m.)

[Šīs analīzes metodes aprakstu atjaunina OIV iestādes. Apraksts tiks publicēts kādā no nākamajiem Komisijas paziņojumiem, tiklīdz OIV publicēs atjauninātu tekstu OIV Starptautisko analīzes metožu apkopojuma 2010. gada izdevumā. Pagaidām, kamēr tas nav publicēts, par atsauci var izmantot Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2676/90 pielikuma 6. nodaļas 3. punktu.]

8.   MISU, KONCENTRĒTU MISU, REKTIFICĒTU KONCENTRĒTU MISU UN VĪNU BAGĀTINĀŠANAS NOTEIKŠANA AR DEITĒRIJA KODOLMAGNĒTISKO REZONANSI (OIV-AS-311-05-ENRRMN) – I TIPA METODE

(p.m.)

[Šīs analīzes metodes aprakstu pārskata OIV iestādes. Aprakstu publicēs kādā no Komisijas paziņojumiem, tiklīdz OIV ģenerālā asambleja pieņems galīgo tekstu. Pagaidām, kamēr tas nav publicēts, par atsauci var izmantot Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2676/90 pielikuma 8. nodaļu.]

9.   SPIRTA PROCENTUĀLĀ TILPUMKONCENTRĀCIJA (OIV-AS-312-01-TALVOL) – I TIPA METODE

(p.m.)

[Šīs analīzes metožu aprakstu atjaunina OIV iestādes. Apraksts tiks publicēs kādā no nākamajiem Komisijas paziņojumiem, tiklīdz OIV publicēs atjauninātu tekstu OIV Starptautisko analīzes metožu apkopojuma 2010. gada izdevumā. Pagaidām, kamēr tas nav publicēts, par atsauci var izmantot Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2676/90 pielikuma 3. nodaļu.]

10.   
  13C/12C IZOTOPU ATTIECĪBAS NOTEIKŠANA VĪNA ETANOLĀ VAI ETANOLĀ, KAS IEGŪTS VĪNOGU MISAS, KONCENTRĒTAS VĪNOGU MISAS VAI REKTIFICĒTAS KONCENTRĒTAS VĪNOGU MISAS FERMENTĒŠANĀ, IZMANTOJOT IZOTOPU MASSPEKTOMETRIJAS METODI (OIV-AS-312-06-ETHANO) – II TIPA METODE

1.   PIEMĒROŠANAS JOMA

Ar šo metodi var izmērīt 13C/12C izotopu attiecību vīna etanolā un etanolā, kas iegūts vīna produktu (misas, koncentrētas vīnogu misas, rektificētas koncentrētas vīnogu misas) fermentēšanā.

2.   STANDARTMETODES UN REFEREBCES MATERIĀLI

| ISO | 5725: 1994 “Mērīšanas metožu un rezultātu pareizība un precizitāte — Mērīšanas standartmetožu atkārtojamības un reproducējamības noteikšanas pamatmetode”. |
| --- | --- |
| V-PDB | Vienna-Pee-Dee Belemnite (RPDB = 0,0112372) |
| OIV metode AS-311-O5-ENRRMN | “Vīnogu misas, koncentrētas vīnogu misas, rektificētas koncentrētas vīnogu misas un vīnu saldināšanas pakāpes noteikšana, izmantojot deitērija kodolmagnētiskās rezonanses (SNIF-NMR) metodi.” |

ISO

5725: 1994 “Mērīšanas metožu un rezultātu pareizība un precizitāte — Mērīšanas standartmetožu atkārtojamības un reproducējamības noteikšanas pamatmetode”.

V-PDB

Vienna-Pee-Dee Belemnite (RPDB = 0,0112372)

OIV metode AS-311-O5-ENRRMN

“Vīnogu misas, koncentrētas vīnogu misas, rektificētas koncentrētas vīnogu misas un vīnu saldināšanas pakāpes noteikšana, izmantojot deitērija kodolmagnētiskās rezonanses (SNIF-NMR) metodi.”

3.   TERMINI UN DEFINĪCIJAS

| 13C/12C | : | oglekļa-13 (13C) un oglekļa-12 (12C) izotopu attiecība analizējamajā paraugā |
| --- | --- | --- |
| δ13C | : | oglekļa-13 (13C) saturs, kas izteikts promilēs (‰). |
| SNIF-NMR | : | nosakāmā dabīgā izotopa frakcionēšana ar kodolmagnētisko rezonansi. |
| V-PDB | : | Vienna-Pee-Dee Belemnite. PDB ir galvenais standartmateriāls oglekļa-13 izotopa satura dabisko variāciju noteikšanai, un tas sastāv no kalcija karbonāta, kas iegūts no krīta perioda belemnīta fosilijas no Pee Dee ģeoloģiskā veidojuma Dienvidkarolīnā (ASV). Tā 13C/12C izotopu attiecība jeb RPDB ir 0,0112372. PDB krājumi jau sen ir beigušies, taču tas joprojām ir galvenais standartmateriāls, kuru izmanto oglekļa-13 izotopa satura dabisko variāciju noteikšanai un pēc kura tiek kalibrēts Starptautiskajā atomenerģijas aģentūrā (IAEA) Vīnē (Austrijā) pieejamais standartmateriāls. Oglekļa-13 dabīgā izotopu satura izmaiņas parasti izsaka attiecībā pret V-PDB. |
| m/z | : | masas un lādiņa attiecība |

13C/12C

:

oglekļa-13 (13C) un oglekļa-12 (12C) izotopu attiecība analizējamajā paraugā

δ13C

:

oglekļa-13 (13C) saturs, kas izteikts promilēs (‰).

SNIF-NMR

:

nosakāmā dabīgā izotopa frakcionēšana ar kodolmagnētisko rezonansi.

V-PDB

:

Vienna-Pee-Dee Belemnite. PDB ir galvenais standartmateriāls oglekļa-13 izotopa satura dabisko variāciju noteikšanai, un tas sastāv no kalcija karbonāta, kas iegūts no krīta perioda belemnīta fosilijas no Pee Dee ģeoloģiskā veidojuma Dienvidkarolīnā (ASV). Tā 13C/12C izotopu attiecība jeb RPDB ir 0,0112372. PDB krājumi jau sen ir beigušies, taču tas joprojām ir galvenais standartmateriāls, kuru izmanto oglekļa-13 izotopa satura dabisko variāciju noteikšanai un pēc kura tiek kalibrēts Starptautiskajā atomenerģijas aģentūrā (IAEA) Vīnē (Austrijā) pieejamais standartmateriāls. Oglekļa-13 dabīgā izotopu satura izmaiņas parasti izsaka attiecībā pret V-PDB.

m/z

:

masas un lādiņa attiecība

4.   PRINCIPS

Fotosintēzes laikā augi asimilē oglekļa dioksīdu galvenokārt divos metabolisma veidos, kas ir C3 metabolisms (Kalvina cikls) un C4 metabolisms (pēc Hetča un Sleka). Šajos divos fotosintēzes mehānismos notiek atšķirīga izotopu frakcionēšanās. Produktos, kas iegūti no augiem, kuros metabolisms notiek pēc C4 mehānisma, piemēram, cukuros un fermentācijā iegūtā spirtā, oglekļa-13 koncentrācija ir augstāka nekā līdzīgos produktos, kas iegūti no augiem, kuros metabolisms notiek pēc C3 mehānisma. Lielākā daļa augu, tostarp vīnogas un cukurbietes, pieder pie C3 grupas. Cukurniedres un kukurūza pieder pie C4 grupas. Izmērot oglekļa-13 saturu, var konstatēt un noteikt C4 grupas augu izcelsmes cukurus (cukurniedru cukuru vai kukurūzas izoglikozi), kas pievienoti vīnogu produkcijai (vīnogu misai, vīnam u. c.). Ņemot vērā informāciju par oglekļa-13 saturu un SNIF-NMR iegūto informāciju, var noteikt pievienotos to cukuru vai spirtu maisījumu daudzumus, kuri iegūti no C3 un C4 grupas augiem.

Oglekļa-13 saturu nosaka oglekļa dioksīdā, kas izdalās, paraugu pilnīgi sadedzinot. Jonu strāvās, mērot ar trim dažādiem izotopu masspektrometra kolektoriem, nosaka to galveno izotopomēru saturu, kuru masa ir 44 (12C16O2), 45 (13C16O2 un 12C17O16O) un 46 (12C16O18O) un kuri iegūti no dažādām iespējamām 18O, 17O, 16O, 13C un 12C izotopu kombinācijām. Ņemot vērā izotopomēru 13C17O16O un 12C17O2 zemo koncentrāciju, to ieguldījumu var neņemt vērā. Jonu strāvu attiecībā uz m/z = 45 koriģē atkarībā no 12C17O16O daļas, ko aprēķina saskaņā ar m/z = 46 izmērītās strāvas intensitāti, ņemot vērā arī 18O un 17O relatīvo saturu (Kreiga korekcija). Salīdzinot ar standartmateriālu, kas kalibrēts pēc starptautiskā V-PDB standartmateriāla, ir iespējams noteikt oglekļa-13 saturu δ13C relatīvajās vienībās.

5.   REAĢENTI

Materiāli un palīgmateriāli ir atkarīgi no laboratorijā izmantotās iekārtas (6. punkts). Parasti izmantojamās sistēmas ir elementu analizatori. Šīs sistēmas var aprīkot tā, lai tajās varētu ievadīt hermētiski noslēgtās metāla kapsulās ievietotus paraugus, vai caur membrānu ar šļirci ievadīt šķidrus paraugus.

Atkarībā no izmantojamā instrumenta veida var izmantot šādus standartmateriālus, reaģentus un palīgmateriālus:

| — | standartmateriāli, |
| --- | --- |

—

standartmateriāli,

| — | kas pieejami IAEA —







  Apzīmējums | Materiāls | δ13C relatīvajās vienībās attiecībā pret V-PDB (9) |
| --- | --- | --- | --- |
| — | IAEA-CH-6 |

—

kas pieejami IAEA —

Apzīmējums

Materiāls

δ13C relatīvajās vienībās attiecībā pret V-PDB (9)

—

IAEA-CH-6

saharoze

-10,4 ‰

| — | IAEA-CH-7 |
| --- | --- |

—

IAEA-CH-7

polietilēns

-31,8 ‰

| — | NBS22 |
| --- | --- |

—

NBS22

eļļa

-29,7 ‰

| — | USGS24 |
| --- | --- |

—

USGS24

grafīts

-16,1 ‰

| — | standartmateriāli, kas pieejami Mērījumu un standartmateriālu institūtā (IRMM) Gēlā (B) —







  Apzīmējums | Materiāls | δ13C relatīvajās vienībās attiecībā pret V-PDB (9) |
| --- | --- | --- | --- |
| — | CRM/BCR 656 |

—

standartmateriāli, kas pieejami Mērījumu un standartmateriālu institūtā (IRMM) Gēlā (B) —

Apzīmējums

Materiāls

δ13C relatīvajās vienībās attiecībā pret V-PDB (9)

—

CRM/BCR 656

vīna spirts

-26,93 ‰

| — | CRM/BCR 657 |
| --- | --- |

—

CRM/BCR 657

glikoze

-10,75 ‰

| — | CRM/BCR 660 |
| --- | --- |

—

CRM/BCR 660

spirta šķīdums ūdenī (12 % pēc spirta tilpumkoncentrācijas)

-26,72 ‰

| — | darba standartparaugs ar noteiktu 13C/12C attiecību, kas kalibrēts pēc starptautiskajiem standartmateriāliem, |
| --- | --- |

—

darba standartparaugs ar noteiktu 13C/12C attiecību, kas kalibrēts pēc starptautiskajiem standartmateriāliem,

| — | nepārtrauktas plūsmas sistēmām izmantojamo palīgmateriālu orientējošs saraksts:






  — | hēlijs analīzēm (CAS 07440-59-7), |
| --- | --- | --- |

—

nepārtrauktas plūsmas sistēmām izmantojamo palīgmateriālu orientējošs saraksts:

—

hēlijs analīzēm (CAS 07440-59-7),

| — | skābeklis analīzēm (CAS 07782-44-7), |
| --- | --- |

—

skābeklis analīzēm (CAS 07782-44-7),

| — | gāzveida oglekļa dioksīds analīzēm, ko izmanto par oglekļa-13 satura sekundāro standartgāzi (CAS 00124-38-9), |
| --- | --- |

—

gāzveida oglekļa dioksīds analīzēm, ko izmanto par oglekļa-13 satura sekundāro standartgāzi (CAS 00124-38-9),

| — | oksidēšanas reaģents sadedzināšanas sistēmas krāsnij, piemēram vara (II) oksīds elementu analīzēm (CAS 1317-38-0), |
| --- | --- |

—

oksidēšanas reaģents sadedzināšanas sistēmas krāsnij, piemēram vara (II) oksīds elementu analīzēm (CAS 1317-38-0),

| — | desikanti sadedzināšanas procesā izdalītā ūdens saistīšanai, piemēram, anhidrons (magnija perhlorāts) elementu analīzēm (CAS 10034-81-8) (nav vajadzīgs iekārtām, kas aprīkotas ar ūdens novadīšanas sistēmām, kurās izmanto kriogēnos uztvērējus vai selektīvas caurlaidības kapilārus). |
| --- | --- |

—

desikanti sadedzināšanas procesā izdalītā ūdens saistīšanai, piemēram, anhidrons (magnija perhlorāts) elementu analīzēm (CAS 10034-81-8) (nav vajadzīgs iekārtām, kas aprīkotas ar ūdens novadīšanas sistēmām, kurās izmanto kriogēnos uztvērējus vai selektīvas caurlaidības kapilārus).

6.   IEKĀRTA UN APRĪKOJUMS

6.1.   Izotopu attiecības masspektrometrs (IRMS)

Izotopu attiecības masspektrometrs (IRMS), ar kuru var noteikt 13C relatīvo saturu dabā sastopamajā gāzveida CO2 ar iekšējo precizitāti 0,05 promiles vai augstāku, kas izteikts relatīvajās vienībās (9. punkts). Iekšējā precizitāte šeit definēta kā divu viena un tā paša CO2 parauga mērījumu rezultātu starpība. Izotopu attiecību mērīšanai izmantojamie masspektrometri parasti ir aprīkoti ar trīskāršu kolektoru vienlaicīgai m/z = 44, 45 un 46 intensitāšu mērīšanai. Izotopu attiecības masspektrometram jābūt vai nu aprīkotam ar divpakāpju ieplūdes sistēmu pārmaiņus analizējamā parauga un standartparauga mērīšanai, vai tajā jāizmanto integrēta sistēma, kurā veic parauga kvantitatīvu sadedzināšanu un pirms mērīšanas masspektrometrā oglekļa dioksīdu atdala no citiem degšanas produktiem.

6.2.   Sadedzināšanas iekārta

Sadedzināšanas iekārta, kurā var kvantitatīvi un bez izotopu frakcionēšanās pārvērst etanolu oglekļa dioksīdā un atdalīt visus pārējos degšanas produktus, tostarp ūdeni. Iekārta var būt nepārtrauktas plūsmas sistēma, kas integrēta masspektrometrā (6.2.1. punkts), vai atsevišķa sadedzināšanas sistēma (6.2.2. punkts). Iekārtai jānodrošina vismaz 11. punktā norādītā precizitāte.

6.2.1.   Nepārtrauktas plūsmas sistēmas

Tās sastāv no elementu analizatora vai gāzes hromatogrāfa, kam darbības režīmā tieši pievienota sadedzināšanas sistēma.

Sistēmām, kuras aprīkotas ar metāla kapsulās ievietotu paraugu ievadīšanu, ir vajadzīgs šāds laboratorijas aprīkojums:

| — | kalibrēta mikrošļirce vai mikropipete ar atbilstošiem uzgaļiem, |
| --- | --- |

—

kalibrēta mikrošļirce vai mikropipete ar atbilstošiem uzgaļiem,

| — | svari ar svēršanas precizitāti 1 μg vai augstāku, |
| --- | --- |

—

svari ar svēršanas precizitāti 1 μg vai augstāku,

| — | knaibles kapsulu noslēgšanai, |
| --- | --- |

—

knaibles kapsulu noslēgšanai,

| — | alvas kapsulas šķidrumu paraugiem, |
| --- | --- |

—

alvas kapsulas šķidrumu paraugiem,

| — | alvas kapsulas cietvielu paraugiem. |
| --- | --- |

—

alvas kapsulas cietvielu paraugiem.

Piezīme:

lai samazinātu etanola paraugu iztvaikošanas iespējas, kapsulās var ievietot absorbentu (piemēram, hromosorbu W ar daļiņu izmēru 45–60), ko vispirms, veicot mērījumus bez parauga, pārbauda, lai pārliecinātos, vai tas nesatur ievērojamu daudzumu oglekļa, kas varētu ietekmēt rezultātus.

Izmantojot elementu analizatoru, kas aprīkots ar šķidrumu inžektoru, vai paraugu sagatavošanas sistēmu gāzu hromatogrāfijai ar degšanas reakciju, ir vajadzīgs šāds laboratorijas aprīkojums:

| — | šļirce šķidrumiem, |
| --- | --- |

—

šļirce šķidrumiem,

| — | kolbas ar hermētisku noslēgšanas sistēmu un inerta materiāla membrānu. |
| --- | --- |

—

kolbas ar hermētisku noslēgšanas sistēmu un inerta materiāla membrānu.

Iepriekšminētais laboratorijas aprīkojums ir minēts kā piemērs, un atkarībā no izmantojamās sadedzināšanas iekārtas un masspektrometra veida to var aizstāt ar citu aprīkojumu, kam piemīt līdzīgi darbības rādītāji.

6.2.2.   Autonoma paraugu sagatavošanas sistēma

Pēc analizējamo paraugu un standartparaugu sadedzināšanas iegūtos oglekļa dioksīda paraugus savāc kolbās, kuras pēc tam izotopu analīzei ievieto spektrometra divpakāpju ieplūdes sistēmā. Var izmantot literatūrā aprakstītu vairāku veidu sadedzināšanas iekārtu:

| — | noslēgta sadedzināšanas sistēma ar skābekļa cirkulāciju, |
| --- | --- |

—

noslēgta sadedzināšanas sistēma ar skābekļa cirkulāciju,

| — | elementu analizators ar hēlija un skābekļa plūsmu, |
| --- | --- |

—

elementu analizators ar hēlija un skābekļa plūsmu,

| — | hermētiski noslēgta stikla kolba, kurā par oksidētāju iepildīts vara (II) oksīds. |
| --- | --- |

—

hermētiski noslēgta stikla kolba, kurā par oksidētāju iepildīts vara (II) oksīds.

7.   PARAUGU SAGATAVOŠANA TESTĒŠANAI

Pirms izotopu noteikšanas no vīna jāizdala etanols. To veic, vīnu destilējot saskaņā ar SNIF-NMR (OIV - MA-E-AS311-05-ENRRMN) metodes 3.1. punktu.

Vīnogu misā, koncentrētā vīnogu misā un rektificētā koncentrētā vīnogu misā esošos cukurus vispirms saskaņā ar SNIF-NMR (OIV - MA-E-AS311-05-ENRRMN) metodes 3.2. punktu fermentatīvi pārvērš etanolā.

8.   PROCEDŪRA

Visas sagatavošanas darbības jāveic tā, lai nerastos būtiski etanola zudumi iztvaikojot, kuru dēļ var mainīties parauga izotopu sastāvs.

Turpmākajā aprakstā norādītas parasti izmantojamās etanola parauga sadedzināšanas procedūras, izmantojot rūpnieciska ražojuma automatizētās sadedzināšanas sistēmas. Lai oglekļa dioksīdu sagatavotu izotopu analīzei, var izmantot arī jebkuru citu metodi, kas nodrošina visa etanola parauga pārvēršanu oglekļa dioksīdā, neradot etanola zudumus tvaika veidā.

Eksperimentāla procedūra, izmantojot elementu analizatoru:

| a) | paraugu ievietošana kapsulās —






  — | ņem tīras kapsulas, knaibles un sagatavošanas paplāti, |
| --- | --- | --- |

a)

paraugu ievietošana kapsulās —

—

ņem tīras kapsulas, knaibles un sagatavošanas paplāti,

| — | ar knaiblēm ņem vajadzīgā izmēra kapsulu, |
| --- | --- |

—

ar knaiblēm ņem vajadzīgā izmēra kapsulu,

| — | ar mikropipeti kapsulā pārnes vajadzīgo šķidruma daudzumu, |
| --- | --- |

—

ar mikropipeti kapsulā pārnes vajadzīgo šķidruma daudzumu,

| — | Piezīme:

  lai iegūtu 2 mg oglekļa, vajadzīgi 3,84 mg absolūtā etanola vai 4,17 mg destilāta ar spirta masas koncentrāciju 92 %. Vajadzīgo destilāta daudzumu aprēķina tāpat kā oglekļa daudzumu, kāds vajadzīgs, ņemot vērā izmantojamā masspektrometra jutību. |
| --- | --- |

—

Piezīme:

lai iegūtu 2 mg oglekļa, vajadzīgi 3,84 mg absolūtā etanola vai 4,17 mg destilāta ar spirta masas koncentrāciju 92 %. Vajadzīgo destilāta daudzumu aprēķina tāpat kā oglekļa daudzumu, kāds vajadzīgs, ņemot vērā izmantojamā masspektrometra jutību.

| — | kapsulu noslēdz ar knaiblēm, |
| --- | --- |

—

kapsulu noslēdz ar knaiblēm,

| — | visām kapsulām jābūt hermētiski noslēgtām. Ja tas neizdodas, vecās vietā jāsagatavo jauna kapsula, |
| --- | --- |

—

visām kapsulām jābūt hermētiski noslēgtām. Ja tas neizdodas, vecās vietā jāsagatavo jauna kapsula,

| — | no katra parauga jāsagatavo divas kapsulas, |
| --- | --- |

—

no katra parauga jāsagatavo divas kapsulas,

| — | kapsulas ievieto elementu analizatora automātiskās paraugu padeves ierīces attiecīgā vietā. Visas kapsulas rūpīgi jāidentificē ar kārtas numuru, |
| --- | --- |

—

kapsulas ievieto elementu analizatora automātiskās paraugu padeves ierīces attiecīgā vietā. Visas kapsulas rūpīgi jāidentificē ar kārtas numuru,

| — | paraugu sērijas sākumā un beigās padeves ierīcē sistemātiski ievieto kapsulas ar darba standartparaugiem, |
| --- | --- |

—

paraugu sērijas sākumā un beigās padeves ierīcē sistemātiski ievieto kapsulas ar darba standartparaugiem,

| — | paraugu sērijās regulāri ievieto kontrolparaugus; |
| --- | --- |

—

paraugu sērijās regulāri ievieto kontrolparaugus;

| b) | elementu analīzes un masspektrometra pārbaude un noregulēšana —






  — | noregulē elementanalizatora krāšņu temperatūru, kā arī hēlija un skābekļa padevi tā, lai nodrošinātu parauga optimālu sadegšanu, |
| --- | --- | --- |

b)

elementu analīzes un masspektrometra pārbaude un noregulēšana —

—

noregulē elementanalizatora krāšņu temperatūru, kā arī hēlija un skābekļa padevi tā, lai nodrošinātu parauga optimālu sadegšanu,

| — | pārbauda elementu analīzes un masspektrometra sistēmas hermētiskumu (piemēram, pārbaudot jonu strāvu, ja m/z = 28 slāpeklim N2), |
| --- | --- |

—

pārbauda elementu analīzes un masspektrometra sistēmas hermētiskumu (piemēram, pārbaudot jonu strāvu, ja m/z = 28 slāpeklim N2),

| — | noregulē masspektrometru jonu strāvu mērīšanai, ja m/z = 44, 45 un 46, |
| --- | --- |

—

noregulē masspektrometru jonu strāvu mērīšanai, ja m/z = 44, 45 un 46,

| — | pirms paraugu analīzes sistēmu pārbauda, analizējot kontrolparaugus, kuru sastāvs ir zināms; |
| --- | --- |

—

pirms paraugu analīzes sistēmu pārbauda, analizējot kontrolparaugus, kuru sastāvs ir zināms;

| c) | mērījumu sērijas —
  pēc kārtas ievada elementu analizatora (vai hromatogrāfa) automātiskajā paraugu padeves ierīcē ievietotos paraugus. Katra parauga sadedzināšanas procesā iegūto oglekļa dioksīdu eluē uz masspektrometru, ar kuru mēra jonu strāvas. Masspektrometram pieslēgtais dators reģistrē jonu strāvas stiprumu un katram paraugam aprēķina δ vērtību (9. punkts). |
| --- | --- |

c)

mērījumu sērijas —

pēc kārtas ievada elementu analizatora (vai hromatogrāfa) automātiskajā paraugu padeves ierīcē ievietotos paraugus. Katra parauga sadedzināšanas procesā iegūto oglekļa dioksīdu eluē uz masspektrometru, ar kuru mēra jonu strāvas. Masspektrometram pieslēgtais dators reģistrē jonu strāvas stiprumu un katram paraugam aprēķina δ vērtību (9. punkts).

9.   APRĒĶINI

Metodes uzdevums ir 13C/12C izotopu attiecības noteikšana etanolā, kas ekstrahēts no vīna vai no vīnogām iegūtiem produktiem pēc to fermentācijas. 13C/12C izotopu attiecību var izteikt kā tās novirzi no darba standartparaugam noteiktās. Oglekļa-13 izotopu attiecības novirzi (δ13C), kas izteikta starpības tūkstošdaļās (δ/1 000), aprēķina, salīdzinot mērāmajam paraugam noteikto izotopu attiecību ar darba standartparaugam, kas iepriekš kalibrēts pēc galvenā starptautiskā standartparauga (V-PDB), noteikto attiecību. δ13C vērtības attiecībā pret standartparaugu izsaka šādi:

δ13Cech/ref ‰ = 1 000 × (Rech-Rref)/Rref,

kur Rech un Rref ir attiecīgi parauga un par standartgāzi izmantotā oglekļa dioksīda 13C/12C izotopu attiecības.

δ13C vērtības attiecībā pret V-PDB izsaka šādi:

δ13Cech/V-PDB ‰ = (δ13Cech/ref + δ13Cref/V-PDB + (δ13Cech/ref × δ13Cref/V-PDB))/1 000,

kur δ13Cref/V-PDB ir iepriekš noteiktā darba standartparauga izotopu attiecības novirze salīdzinājumā ar V-PDB.

Instrumenta stāvokļa izmaiņu dēļ mērījumos darbības režīmā var rasties nelielas atšķirības. Šādos gadījumos paraugiem noteiktās δ13C vērtības jākoriģē saskaņā ar darba standartparaugam izmērītās δ13C vērtības un tādas patiesās vērtības starpību, kas noteikta iepriekš kalibrēšanā pēc V-PDB, salīdzinot tās ar kādu no starptautiskajiem standartmateriāliem. Var pieņemt, ka divu darba standartparaugu mērījumu rezultāti mainās lineāri un tāpēc arī paraugu rezultātu korekcijai jābūt lineārai. Darba standartparaugi jāmēra katras paraugu sērijas sākumā un beigās. Katram paraugu rezultātam vajadzīgo korekciju aprēķina, izmantojot lineāro interpolāciju.

10.   KVALITĀTES NODROŠINĀŠANA UN KONTROLE

Pārbauda, vai darba standartparaugam noteiktā δ13C vērtība neatšķiras no attiecīgās pieļaujamās vērtības vairāk kā par 0,5 ‰. Ja atšķirība ir lielāka, tad jāpārbauda un, ja vajadzīgs, jānoregulē spektrometra iestatījumi.

Katram paraugam pārbauda, vai abām kapsulām secīgi izdarīto mērījumu rezultāti neatšķiras vairāk kā par 0,3 ‰. Par parauga galīgo rezultātu pieņem abām kapsulām izmērīto vidējo vērtību. Ja novirze pārsniedz 0,3 ‰, mērījumi ir jāveic atkārtoti.

Mērījumu pareizības pārbaudei var izmantot jonu strāvu, ja m/z = 44, kas ir proporcionāla elementu analizatorā ievadītajam oglekļa daudzumam. Standartapstākļos jonu strāvai analizējamajos paraugos ir jābūt gandrīz pastāvīgai. Ievērojama novirze var liecināt par etanola iztvaikošanu (piemēram, kapsulas nepilnīgas hermetizācijas dēļ) vai arī elementu analizatora vai masspektrometra darbības nestabilitāti.

11.   METODES DARBĪBAS RĀDĪTĀJI (PRECIZITĀTE)

Tika veikta sākotnēja starplaboratoriju salīdzinošā testēšana (11.1. punkts) par destilātiem, kuri satur vīna spirtu, no cukurniedrēm un no cukurbietēm iegūtu spirtu, kā arī dažādus minēto trīs spirtu maisījumus. Tā kā šajā pētījumā netika ņemts vērā destilēšanas posms, tika izmantota papildu informācija, kas iegūta citos izotopu sastāva noteikšanai vīna starplaboratoriju salīdzinošajā testēšanā (11.2. punkts) un jo īpaši vairākās prasmes pārbaudēs (11.3. punkts). Rezultāti liecina, ka atbilstošos apstākļos un jo īpaši apstākļos, kuros mērījumus izdara, izmantojot SNIF-NMR, dažādas destilācijas sistēmas nerada būtiskas atšķirības vīna etanola δ13C vērtības noteikšanā. Vīna analīzēm noteiktie precizitātes rādītāji ir gandrīz identiski destilātu starplaboratoriju salīdzinošajā testēšanā iegūtajiem rādītājiem (11.1. punkts).

11.1.   Destilātu staplaboratoriju salīdzinošā testēšana

| Starplaboratoriju testēšanas gads: | 1996 |
| --- | --- |
| Laboratoriju skaits: | 20 |
| Paraugu skaits: | seši paraugi dubultajā aklajā eksperimentā |
| Analīts: | δ13C etanolā |

Starplaboratoriju testēšanas gads:

1996

Laboratoriju skaits:

20

Paraugu skaits:

seši paraugi dubultajā aklajā eksperimentā

Analīts:

δ13C etanolā

| Parauga šifrs | Vīna spirts | Spirts no cukurbietēm | Spirts no cukurniedrēm |
| --- | --- | --- | --- |
| A & G | 80 % | 10 % | 10 % |
| Β & C | 90 % | 10 % | 0 % |
| D & F | 0 % | 100 % | 0 % |
| E & I | 90 % | 0 % | 10 % |
| Η & Κ | 100 % | 0 % | 0 % |
| J & L | 0 % | 0 % | 100 % |

Parauga šifrs

Vīna spirts

Spirts no cukurbietēm

Spirts no cukurniedrēm

A & G

80 %

10 %

10 %

Β & C

90 %

10 %

0 %

D & F

0 %

100 %

0 %

E & I

90 %

0 %

10 %

Η & Κ

100 %

0 %

0 %

J & L

0 %

0 %

100 %

| Paraugi | A/G | B/C | D/F | E/I | H/K | J/L |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Atlikušo laboratoriju skaits pēc netipisko rezultātu izslēgšanas | 19 | 18 | 17 | 19 | 19 | 19 |
| Pieņemamo rezultātu skaits | 38 | 36 | 34 | 38 | 38 | 38 |
| vidējā vērtība (δ13C) ‰, | -25,32 | -26,75 | -27,79 | -25,26 | -26,63 | -12,54 |
| Sr2 | 0,0064 | 0,0077 | 0,0031 | 0,0127 | 0,0069 | 0,0041 |
| Atkārtojamības standartnovirze (Sr) ‰ | 0,08 | 0,09 | 0,06 | 0,11 | 0,08 | 0,06 |
| Atkārtojamības robeža r (2,8 × Sr) ‰ | 0,22 | 0,25 | 0,16 | 0,32 | 0,23 | 0,18 |
| SR
  2 | 0,0389 | 0,0309 | 0,0382 | 0,0459 | 0,0316 | 0,0584 |
| Reproducējamības standartnovirze (SR) ‰ | 0,20 | 0,18 | 0,20 | 0,21 | 0,18 | 0,24 |
| Reproducējamības robeža R (2,8 × SR) ‰ | 0,55 | 0,49 | 0,55 | 0,60 | 0,50 | 0,68 |

Paraugi

A/G

B/C

D/F

E/I

H/K

J/L

Atlikušo laboratoriju skaits pēc netipisko rezultātu izslēgšanas

19

18

17

19

19

19

Pieņemamo rezultātu skaits

38

36

34

38

38

38

vidējā vērtība (δ13C) ‰,

-25,32

-26,75

-27,79

-25,26

-26,63

-12,54

Sr2

0,0064

0,0077

0,0031

0,0127

0,0069

0,0041

Atkārtojamības standartnovirze (Sr) ‰

0,08

0,09

0,06

0,11

0,08

0,06

Atkārtojamības robeža r (2,8 × Sr) ‰

0,22

0,25

0,16

0,32

0,23

0,18

SR
  2

0,0389

0,0309

0,0382

0,0459

0,0316

0,0584

Reproducējamības standartnovirze (SR) ‰

0,20

0,18

0,20

0,21

0,18

0,24

Reproducējamības robeža R (2,8 × SR) ‰

0,55

0,49

0,55

0,60

0,50

0,68

11.2.   Divu vīna paraugu un viena spirta parauga starplaboratoriju salīdzinošā testēšana

| Starplaboratoriju pētījuma gads: | 1996 |
| --- | --- |
| Laboratoriju skaits: | 14 laboratorijas vīnu destilācijai, no kurām septiņas vīna etanolā noteica arī δ13C, astoņas noteica δ13C spirta paraugā |
| Paraugu skaits: | 3 — (baltvīns 9,3 % pēc spirta tilpumkoncentrācijas, baltvīns 9,6 % pēc spirta tilpumkoncentrācijas un 93 % m/m spirts) |
| Analīts: | δ13C etanolā |

Starplaboratoriju pētījuma gads:

1996

Laboratoriju skaits:

14 laboratorijas vīnu destilācijai, no kurām septiņas vīna etanolā noteica arī δ13C, astoņas noteica δ13C spirta paraugā

Paraugu skaits:

3 — (baltvīns 9,3 % pēc spirta tilpumkoncentrācijas, baltvīns 9,6 % pēc spirta tilpumkoncentrācijas un 93 % m/m spirts)

Analīts:

δ13C etanolā

| Paraugi | Sarkanvīns | Baltvīns | Spirts |
| --- | --- | --- | --- |
| Laboratoriju skaits | 7 | 7 | 8 |
| Pieņemamo rezultātu skaits | 7 | 7 | 8 |
| Vidējā vērtība (δ13C) ‰ | -26,20 | -26,20 | -25,08 |
| Reproducējamības dispersija SR
  2 | 0,0525 | 0,0740 | 0,0962 |
| Reproducējamības standartnovirze (SR) ‰ | 0,23 | 0,27 | 0,31 |
| Reproducējamības robeža R (2,8 × SR) ‰ | 0,64 | 0,76 | 0,87 |

Paraugi

Sarkanvīns

Baltvīns

Spirts

Laboratoriju skaits

7

7

8

Pieņemamo rezultātu skaits

7

7

8

Vidējā vērtība (δ13C) ‰

-26,20

-26,20

-25,08

Reproducējamības dispersija SR
  2

0,0525

0,0740

0,0962

Reproducējamības standartnovirze (SR) ‰

0,23

0,27

0,31

Reproducējamības robeža R (2,8 × SR) ‰

0,64

0,76

0,87

Dalīblaboratorijas izmantoja dažādas destilācijas sistēmas. Izotopu noteikšanu (δ13C) visiem dalībnieku nodotajiem destilātiem veica vienā laboratorijā un netika konstatētas netipiskas vērtības vai tādas vērtības, kas būtiski atšķiras no vidējām vērtībām. Rezultātu dispersija (S2 = 0,0059) destilātiem ir salīdzināma ar starplaboatoriju salīdzinošajā testēšanā noteikto atkārtojamības dispersiju Sr
  2 (11.1. punkts).

11.3.   Izotopu satura noteikšanas prasmes pārbaužu rezultāti

Kopš 1994. gada decembra regulāri tiek organizētas vīna un spirta (96 % destilāti pēc spirta tilpumkoncentrācijas) izotopu noteikšanas starptautiskās prasmes pārbaudes. To rezultāti dalīblaboratorijām dod iespēju pārbaudīt savu analīžu rezultātu kvalitāti. Statistikas rezultāti dod iespēju novērtēt mērījumu rezultātu atšķirības reproducējamības apstākļos un tādējādi noteikt dispersijas rādītājus un reproducējamības robežu. Vīna un destilāta etanola δ13C noteikšanas rezultāti apkopoti tabulā:

| Datums | Vīni | Destilāti |
| --- | --- | --- |
| N | SR | SR
  2 | R | N | SR | SR
  2 | R |
| 1994. g. decembris | 6 | 0,210 | 0,044 | 0,59 | 6 | 0,151 | 0,023 | 0,42 |
| 1995. g. jūnijs | 8 | 0,133 | 0,018 | 0,37 | 8 | 0,147 | 0,021 | 0,41 |
| 1995. g. decembris | 7 | 0,075 | 0,006 | 0,21 | 8 | 0,115 | 0,013 | 0,32 |
| 1996. g. marts | 9 | 0,249 | 0,062 | 0,70 | 11 | 0,278 | 0,077 | 0,78 |
| 1996. g. jūnijs | 8 | 0,127 | 0,016 | 0,36 | 8 | 0,189 | 0,036 | 0,53 |
| 1996. g. septembris | 10 | 0,147 | 0,022 | 0,41 | 11 | 0,224 | 0,050 | 0,63 |
| 1996. g. decembris | 10 | 0,330 | 0,109 | 0,92 | 9 | 0,057 | 0,003 | 0,16 |
| 1997. g. marts | 10 | 0,069 | 0,005 | 0,19 | 8 | 0,059 | 0,003 | 0,16 |
| 1997. g. jūnijs | 11 | 0,280 | 0,079 | 0,78 | 11 | 0,175 | 0,031 | 0,49 |
| 1997. g. septembris | 12 | 0,237 | 0,056 | 0,66 | 11 | 0,203 | 0,041 | 0,57 |
| 1997. g. decembris | 11 | 0,127 | 0,016 | 0,36 | 12 | 0,156 | 0,024 | 0,44 |
| 1998. g. marts | 12 | 0,285 | 0,081 | 0,80 | 13 | 0,245 | 0,060 | 0,69 |
| 1998. g. jūnijs | 12 | 0,182 | 0,033 | 0,51 | 12 | 0,263 | 0,069 | 0,74 |
| 1998. g. septembris | 11 | 0,264 | 0,070 | 0,74 | 12 | 0,327 | 0,107 | 0,91 |
| Vidējā svērtā vērtība | | 0,215 | 0,046 | 0,60 | | 0,209 | 0,044 | 0,59 |
| Skaits | : | dalīblaboratoriju skaits. |

Datums

Vīni

Destilāti

N

SR

SR
  2

R

N

SR

SR
  2

R

1994. g. decembris

6

0,210

0,044

0,59

6

0,151

0,023

0,42

1995. g. jūnijs

8

0,133

0,018

0,37

8

0,147

0,021

0,41

1995. g. decembris

7

0,075

0,006

0,21

8

0,115

0,013

0,32

1996. g. marts

9

0,249

0,062

0,70

11

0,278

0,077

0,78

1996. g. jūnijs

8

0,127

0,016

0,36

8

0,189

0,036

0,53

1996. g. septembris

10

0,147

0,022

0,41

11

0,224

0,050

0,63

1996. g. decembris

10

0,330

0,109

0,92

9

0,057

0,003

0,16

1997. g. marts

10

0,069

0,005

0,19

8

0,059

0,003

0,16

1997. g. jūnijs

11

0,280

0,079

0,78

11

0,175

0,031

0,49

1997. g. septembris

12

0,237

0,056

0,66

11

0,203

0,041

0,57

1997. g. decembris

11

0,127

0,016

0,36

12

0,156

0,024

0,44

1998. g. marts

12

0,285

0,081

0,80

13

0,245

0,060

0,69

1998. g. jūnijs

12

0,182

0,033

0,51

12

0,263

0,069

0,74

1998. g. septembris

11

0,264

0,070

0,74

12

0,327

0,107

0,91

Vidējā svērtā vērtība

0,215

0,046

0,60

0,209

0,044

0,59

Skaits

:

dalīblaboratoriju skaits.

11.4.   Atkārtojamības un reproducējamības robežas

Pamatojoties uz dažādu starplaboratoriju testēšanas rezultātiem, kas apkopoti tabulās iepriekš, šai metodei, ieskaitot destilācijas posmu, var noteikt šādas atkārtojamības un reproducējamības robežas.

| | atkārtojamības robeža r: 0,24 |
| --- | --- |

atkārtojamības robeža r: 0,24

| | reproducējamības robeža R: 0,6. |
| --- | --- |

reproducējamības robeža R: 0,6.

11.   KOPĒJAIS SKĀBUMS (OIV-AS-313-01-ACITOT) – I TIPA METODE

1.   DEFINĪCIJA

Vīna kopējais skābums ir tā titrējamais skābums, titrējot līdz pH 7 ar sārma standartšķīdumu.

Oglekļa dioksīds kopējā skābumā nav ietverts.

2.   METODES PRINCIPS

Potenciometriskā titrēšana vai titrēšana ar bromtimolzilo kā indikatoru un salīdzināšana ar beigu punkta krāsas standartu.

3.   REAĢENTI

3.1.   pH 7,0 buferšķīdums:

| | monokālija fosfāts (KH2PO4) — 107,3 g, |
| --- | --- |

monokālija fosfāts (KH2PO4) — 107,3 g,

| | 1 M nātrija hidroksīda (NaOH) šķīdums — 500 ml, |
| --- | --- |

1 M nātrija hidroksīda (NaOH) šķīdums — 500 ml,

| | ūdens — līdz 1 000 ml. |
| --- | --- |

ūdens — līdz 1 000 ml.

Var izmantot arī tirdzniecībā esošos standartbuferšķīdumus.

3.2.   Nātrija hidroksīda (NaOH) 0,1 M šķīdums.

3.3.   4 g/l bromtimolzilā indikatoršķīdums:

| bromtimolzilais (C27H28Br2O5S) ... | 4 g |
| --- | --- |
| neitrāls etanols, 96 tilpuma % ... | 200 ml |
| Izšķīdina un pievieno: | |
| no CO2 brīvu ūdeni ... | 200 ml |
| nātrija hidroksīda 1 M šķīdumu | |
| līdz zilzaļam iekrāsojumam (pH 7) ... | 7,5 ml |
| ūdeni līdz ... | 1 000 ml |

bromtimolzilais (C27H28Br2O5S) ...

4 g

neitrāls etanols, 96 tilpuma % ...

200 ml

Izšķīdina un pievieno:

no CO2 brīvu ūdeni ...

200 ml

nātrija hidroksīda 1 M šķīdumu

līdz zilzaļam iekrāsojumam (pH 7) ...

7,5 ml

ūdeni līdz ...

1 000 ml

4.   APARATŪRA

4.1.   Ūdensstrūklas sūknis.

4.2.   500 ml vakuumfiltrēšanas kolba.

4.3.   Potenciometrs ar skalu, kas sadalīta iedaļās pa pH vienībām, un elektrodi. Stikla elektrods jātur destilētā ūdenī. Kalomela–piesātināta kālija hlorīda elektrods jātur piesātinātā kālija hlorīda šķīdumā. Visbiežāk izmanto kombinēto elektrodu; tas jātur destilētā ūdenī.

4.4.   Mērcilindri 50 ml (vīnam), 100 ml (rektificētai koncentrētai misai).

5.   PROCEDŪRA

5.1.   Parauga sagatavošana

5.1.1.   Vīnam

Oglekļa dioksīda izdalīšana. Ievietot apmēram 50 ml vīna vakuumfiltrēšanas kolbā, tad ar ūdensstrūklas sūkni apmēram vienu līdz divas minūtes pudeli vakuumē, nepārtraukti kratot. Jākrata no 1 līdz 2 minūtēm.

5.1.2.   Rektificēta koncentrēta misa

Ievada 200 g precīzi nosvērtas rektificētas koncentrētas misas 500 ml mērkolbā. Papildina ar ūdeni līdz 500 ml atzīmei. Sajauc.

5.2.   Potenciometriskā titrēšana

5.2.1.   pH-metra kalibrēšana

pH-metru kalibrē izmantošanai 20 °C temperatūrā saskaņā ar ražotāja instrukcijām ar pH 7,00 buferšķīdumu 20 °C temperatūrā.

5.2.2.   Mērīšanas metode

Mērcilindrā (4.4.) ievada noteikta tilpuma paraugu, kas sagatavots saskaņā ar 5.1. punktā doto aprakstu; tilpums vīna gadījumā ir vienāds ar 10 ml un rektificētas koncentrēts misas gadījumā ir vienāds ar 50 ml. Pievieno apmēram 10 ml destilēta ūdens, un tad pievieno 0,1 M nātrija hidroksīda šķīduma (3.2.) no biretes, līdz 20 °C temperatūrā pH ir vienāds ar 7. Sārmainais šķīdums jāpievieno lēnām, un šķīdums nepārtraukti jāmaisa. Ar n ml apzīmē pievienotā 0,1 M NaOH tilpumu.

5.3.   Titrēšana ar indikatoru (bromtimolzilo)

5.3.1.   Iepriekšēja pārbaude: titrēšanas beigu punkta krāsas noteikšana.

Mērcilindrā (4.4.) ielej 25 ml vārīta destilēta ūdens, 1 ml bromtimolzilā šķīduma (3.3.) un noteikta tilpuma daudzumu, kas sagatavots saskaņā ar 5.1. punktā doto aprakstu un ir vienāds ar 10 ml vīna gadījumā un vienāds ar 50 ml rektificētas koncentrētas misas gadījumā. Pievieno 0,1 M nātrija hidroksīda šķīdumu (3.2.), līdz krāsa mainās uz zilzaļu. Tad pievieno 5 ml buferšķīduma, kura pH ir 9.

5.3.2.   Noteikšana

Mērcilindrā (4.4.) ielej 30 ml vārīta destilēta ūdens, 1 ml bromtimolzilā šķīduma (3.3.) un noteikta tilpuma daudzumu, kas sagatavots saskaņā ar 5.1. punktā doto aprakstu un ir vienāds ar 10 ml vīna gadījumā un vienāds ar 50 ml rektificētas koncentrētas misas gadījumā. Pievieno 0,1 M nātrija hidroksīda šķīdumu (3.2.), līdz iegūst tādu pašu krāsu kā iepriekš minētajā iepriekšējā pārbaudē (5.3.1.). Apzīmē ar n ml pievienotā 0,1 M nātrija hidroksīda tilpumu.

6.   REZULTĀTU IZTEIKŠANA

6.1.   Aprēķina metode

6.1.1.   Vīnam

Kopējais skābums, kas izteikts miliekvivalentos litrā —

A = 10 n.

To norāda līdz vienai decimālzīmei aiz komata.

Kopējais skābums, kas izteikts vīnskābes gramos litrā —

A′ = 0,075 • A.

To norāda līdz vienai decimālzīmei aiz komata.

6.1.2.   Rektificētai koncentrētai misai

| — | Kopējais skābums, kas izteikts miliekvivalentos uz rektificētas koncentrētas misas kilogramu, — a = 5 • n. |
| --- | --- |

—

Kopējais skābums, kas izteikts miliekvivalentos uz rektificētas koncentrētas misas kilogramu, — a = 5 • n.

| — | Kopējais skābums, kas izteikts miliekvivalentos uz kopējo cukuru kilogramu, —






  — | A = (500 • n)/P, |
| --- | --- | --- |

—

Kopējais skābums, kas izteikts miliekvivalentos uz kopējo cukuru kilogramu, —

—

A = (500 • n)/P,

| — | kur P = kopējo cukuru koncentrācija 100 masas procentos. |
| --- | --- |

—

kur P = kopējo cukuru koncentrācija 100 masas procentos.

To norāda līdz vienam ciparam aiz komata.

6.2.   Atkārtojamība (r) titrēšanai ar indikatoru (5.3.)s

| r | = | 0,9 mekv./l |
| --- | --- | --- |
| r | = | 0,07 g/l vīnskābes |

r

=

0,9 mekv./l

r

=

0,07 g/l vīnskābes

baltvīniem, sārtvīniem un sarkanvīniem.

6.3.   Reproducējamība (R) titrēšanai ar indikatoru (5.3.)

| | Baltvīniem un sārtvīniem:







  R | = | 3,6 mekv./l |
| --- | --- | --- | --- |
| R | = | 0,3 g/l vīnskābes |

Baltvīniem un sārtvīniem:

R

=

3,6 mekv./l

R

=

0,3 g/l vīnskābes

| | Sarkanvīniem:







  R | = | 5,1 mekv./l |
| --- | --- | --- | --- |
| R | = | 0,4 g/l vīnskābes |

Sarkanvīniem:

R

=

5,1 mekv./l

R

=

0,4 g/l vīnskābes

12.   GAISTOŠAIS SKĀBUMS (OIV-AS-313-02-ACIVOL) – I TIPA METODE

1.   DEFINĪCIJA

Gaistošo skābumu veido etiķskābes rindas skābes, kas ir vīnā brīvā veidā un saistītā veidā kā sāļi.

2.   METODES PRINCIPS

Gaistošās skābes no vīna atdala destilācijā ar ūdens tvaiku, un destilātu titrē.

Vispirms no vīna izdala oglekļa dioksīdu.

Brīvā un šādos apstākļos destilātā saistītā sēra dioksīda skābums ir jāatskaita no destilāta skābuma.

Ja vīnam pievienota sorbīnskābe, tad jāatskaita arī tās skābums.

Piezīme

Daļa salicilskābes, ko dažās valstīs izmanto vīnu stabilizēšanai, pirms analīzes ir destilātā. Tā jānosaka un jāatskaita no skābuma. Šī noteikšanas metode ir dota šīs nodaļas 7. iedaļā.

3.   REAĢENTI

3.1.   Kristāliska vīnskābe (C4H6O6).

3.2.   Nātrija hidroksīda (NaOH) 0,1 M šķīdums.

3.3.   1 % fenolftaleīna šķīdums 96 tilpuma % neitrālā alkoholā.

3.4.   Sālsskābe (ρ20 = 1,18 līdz 1,19 g/ml), kas atšķaidīta 1:4 (tilp./tilp.).

3.5.   0,005 M joda (I2) šķīdums.

3.6.   Kristālisks kālija jodīds (KI).

3.7.   5 g/l cietes šķīdums.

Samaisīt 5 g cietes ar apmēram 500 ml ūdens. Nepārtraukti maisot, uzsilda līdz viršanas temperatūrai un vāra 10 minūtes; pievieno 200 g nātrija hlorīda. Kad atdzisis, uzpilda līdz vienam litram.

3.8.   Piesātināts nātrija borāta šķīdums (Na2B4O7 10 H2O), t. i., apmēram 55 g/l 20 °C temperatūrā.

4.   APARATŪRA

4.1.   Tvaika destilācijas aparatūra, ko veido

| 1) | tvaika ģenerators; radītajam tvaikam jābūt brīvam no oglekļa dioksīda; |
| --- | --- |

1)

tvaika ģenerators; radītajam tvaikam jābūt brīvam no oglekļa dioksīda;

| 2) | barbotieris; |
| --- | --- |

2)

barbotieris;

| 3) | rektifikācijas kolonna; |
| --- | --- |

3)

rektifikācijas kolonna;

| 4) | dzesētājs. |
| --- | --- |

4)

dzesētājs.

Šim aprīkojumam jāiziet šādas trīs pārbaudes:

| a) | ielej kolbā 20 ml vārīta ūdens; savākt 250 ml destilāta un pievieno tam 0,1 ml 0,1 M nātrija hidroksīda šķīduma (3.2.) un divus pilienus fenolftaleīna šķīduma (3.3.); sārtajam krāsojumam jābūt stabilam vismaz 10 sekundes (t. i., tvaiks nedrīkst saturēt oglekļa dioksīdu); |
| --- | --- |

a)

ielej kolbā 20 ml vārīta ūdens; savākt 250 ml destilāta un pievieno tam 0,1 ml 0,1 M nātrija hidroksīda šķīduma (3.2.) un divus pilienus fenolftaleīna šķīduma (3.3.); sārtajam krāsojumam jābūt stabilam vismaz 10 sekundes (t. i., tvaiks nedrīkst saturēt oglekļa dioksīdu);

| b) | ievieto barbotierī 20 ml 0,1 M etiķskābes šķīduma. Savākt 250 ml destilāta. Titrē ar 0,1 M nātrija hidroksīda šķīdumu (3.2.). izmantotajam tilpumam jābūt vismaz 19,9 ml (t. i., vismaz 99,5 % etiķskābes jābūt aiznestai līdzi ar tvaiku); |
| --- | --- |

b)

ievieto barbotierī 20 ml 0,1 M etiķskābes šķīduma. Savākt 250 ml destilāta. Titrē ar 0,1 M nātrija hidroksīda šķīdumu (3.2.). izmantotajam tilpumam jābūt vismaz 19,9 ml (t. i., vismaz 99,5 % etiķskābes jābūt aiznestai līdzi ar tvaiku);

| c) | ievieto kolbā 20 ml 1 M pienskābes šķīduma. Savāc 250 ml destilāta un titrē skābi ar 0,1 M nātrija hidroksīda šķīdumu (3.2.). |
| --- | --- |

c)

ievieto kolbā 20 ml 1 M pienskābes šķīduma. Savāc 250 ml destilāta un titrē skābi ar 0,1 M nātrija hidroksīda šķīdumu (3.2.).

Pievienotā nātrija hidroksīda šķīduma tilpumam jābūt mazākam vai vienādam ar 1,0 ml (t. i., ir pārdestilēts ne vairāk kā 0,5 % pienskābes).

Jebkura aparatūra vai tehniska ierīce, kas izturējuši šo pārbaudi, atbilst oficiālajām starptautiskajām aparatūrai vai ierīcei noteiktajām prasībām.

4.2.   Ūdensstrūklas sūknis.

4.3.   Vakuumpudele.

5.   PROCEDŪRA

5.1.   Parauga sagatavošana un attīrīšana no oglekļa dioksīda.

Ievieto vakuumpudelē aptuveni 50 ml vīna; apmaisīt un rada vakuumu ar ūdensstrūklas sūkni. Maisa no 1 līdz 2 minūtēm.

5.2.   Destilācija ar ūdens tvaiku

Ielej barbotiera tvertnē 20 ml vīna, kas atbrīvots no oglekļa dioksīda, kā minēts 5.1. punktā. Pievieno apmēram 0,5 g vīnskābes (3.1.). Savāc vismaz 250 ml destilāta.

5.3.   Titrēšana

Titrē ar 0,1 M nātrija hidroksīda šķīdumu (3.2.), izmantojot divus pilienus fenolftaleīna šķīdumu (3.3.); apzīmē ar n izlietotā nātrija hidroksīda tilpumu ml.

Pievieno četrus pilienus 1:4 atšķaidītas sālsskābes (3.4.), 2 ml cietes šķīduma (3.7.) un dažus kristālus kālija jodīda (3.6.). Titrē brīvo sēra dioksīdu ar 0,005 M joda šķīdumu (3.5.). Apzīmē ar n′ izmantoto tilpumu ml.

Pievieno piesātinātu nātrija borāta šķīdumu (3.8.), līdz atkal parādās sārtais krāsojums. Titrē saistīto sēra dioksīdu ar 0,005 M joda šķīdumu (3.5.). Apzīmē ar n′′ izmantoto tilpumu ml.

6.   REZULTĀTU IZTEIKŠANA

6.1.   Aprēķina metode

Gaistošais skābums, kas izteikts miliekvivalentos litrā līdz vienai decimālzīmei aiz komata, ir

A = 5 (n – 0,1 n′ – 0,05 n′′).

Gaistošais skābums, kas izteikts etiķskābes gramos litrā līdz divām decimālzīmēm aiz komata, ir

0,300 (n – 0,1 n′ – 0,05 n′′).

6.2.   Atkārtojamība (r):

| r | = | 0,7 mekv./l |
| --- | --- | --- |
| r | = | 0,04 g/l etiķskābes. |

r

=

0,7 mekv./l

r

=

0,04 g/l etiķskābes.

6.3.   Reproducējamība (R):

| R | = | 1,3 mekv./l |
| --- | --- | --- |
| R | = | 0,08 g/l etiķskābes. |

R

=

1,3 mekv./l

R

=

0,08 g/l etiķskābes.

6.4.   Vīns, kurā ir sorbīnskābe

Tā kā 96 % sorbīnskābes pārdestilējas ar tvaiku destilāta tilpumā 250 ml, tās skābums ir jāatskaita no gaistošā skābuma, zinot, ka 100 mg sorbīnskābes atbilst 0,89 miliekvivalentu jeb 0,053 g etiķskābes skābumam, un zinot sorbīnskābes koncentrāciju mg/l, kas noteikta ar citām metodēm.

7.   GAISTOŠĀ SKĀBUMA DESTILĀTĀ LĪDZDESTILĒTĀS SALICILSKĀBES NOTEIKŠANA

7.1.   Princips

Pēc gaistošā skābuma noteikšanas un korekcijas, lai ņemtu vērā sēra dioksīdu, uz salicilskābes klātbūtni norāda violetais krāsojums, kas pēc paskābināšanas parādās, ja pievieno dzelzs (III) sāli.

Destilātā ar gaistošo skābumu līdzdestilētās salicilskābes noteikšanu izdara otrā destilātā, kam ir tāds pats tilpums kā tam, kurā noteica gaistošo skābumu. Šajā destilātā salicilskābi nosaka kolorimetriski ar salīdzināšanas paņēmienu. To atskaita no gaistošā skābuma destilāta skābuma.

7.2.   Reaģenti

7.2.1.   Sālsskābe (HCl) (ρ20 = 1,18 līdz 1,19 g/ml).

7.2.2.   Nātrija tiosulfāts (Na2 S2 O3 · 5 H2O) 0,1 M šķīdumā.

7.2.3.   10 % (masa/tilp.) dzelzs (III) amonija sulfāta [Fe2 (SO4)3 · (NH4)2 SO4 · 24 H2O] šķīdums.

7.2.4.   0,01 M nātrija salicilāta šķīdums. Šķīdums satur 1,60 g/l nātrija salicilātu (Na C7 H5 O3).

7.3.   Procedūra

7.3.1.   Salicilskābes identifikācija gaistošā skābuma destilātā

Tūlīt pēc gaistošā skābuma noteikšanas un korekcijas, lai ņemtu vērā brīvo un saistīto sēra dioksīdu, ievadīt koniskajā kolbā 0,5 ml sālsskābes (7.2.1.), 3 ml 0,1 M nātrija tiosulfāta šķīduma (7.2.2.) un 1 ml dzelzs (III) un amonija sulfāta šķīduma (7.2.3.).

Ja destilāts satur salicilskābi, parādās violets krāsojums.

7.3.2.   Salicilskābes noteikšana

Uz iepriekš minētās koniskās kolbas ar atzīmi norāda destilāta tilpumu. Iztukšo un izskalo kolbu.

Jaunam 20 ml vīna analīzes paraugam izdara tvaika destilāciju un savāc destilātu koniskajā kolbā līdz minētajai atzīmei. Pievienot 0,3 ml tīras sālsskābes (7.2.1.) un 1 ml dzelzs (III) un amonija sulfāta šķīduma (7.2.3.). Koniskās kolbas saturs iekrāsojas violetā krāsā.

Koniskajā kolbā, kas identiska tai, uz kuras ir atzīme, uzpilda ar destilētu ūdeni līdz tādam pašam līmenim kā destilātu. Pievieno 0,3 ml tīras sālsskābes (7.2.1.) un 1 ml dzelzs (III) un amonija sulfāta šķīduma (7.2.3.). No biretes pilina 0,01 M nātrija salicilāta šķīdumu (7.2.4.), līdz iegūtajam violetajam krāsojumam ir tāda pati intensitāte, kā tam, kas ir koniskajā kolbā, kura satur vīna destilātu;

Apzīmē ar n′′ no biretes pievienotā šķīduma tilpumu ml.

7.4.   Gaistošā skābuma korekcija

Atņem 0,1 ·n′′′ ml tilpumu no n ml 0,1 M nātrija hidroksīda šķīduma tilpuma, ko izmantoja, lai titrētu destilāta skābumu gaistošā skābuma noteikšanas laikā.

13.   CITRONSKĀBE (OIV-AS-313-09-ACIENZ) – II TIPA METODE

1.   METODES PRINCIPS

Citronskābi pārvērš oksalacetātā un acetātā reakcijā, ko katalizē citrātliāze (CL):

citrāts ←→ oksalacetāts + acetāts.

Malāta dehidrogenāzes (MDH) un laktāta dehidrogenāzes (LDH) klātbūtnē oksalacetātu un tā dekarboksilēšanas atvasinājumu piruvātu reducē līdz L-malātam un L-laktātam ar reducētu nikotīnamīda adenīna dinukleotīdu (NADH):

| | oksalacetāts + NADH + H+ ←→ L-malāts + NAD+, |
| --- | --- |

oksalacetāts + NADH + H+ ←→ L-malāts + NAD+,

| | piruvāts + NADH + H+ ←→ L-laktāts + NAD+. |
| --- | --- |

piruvāts + NADH + H+ ←→ L-laktāts + NAD+.

NADH daudzums, ko oksidē līdz NAD+ tādās reakcijās, ir proporcionāls klātesošajam citrāta daudzumam. NADH oksidāciju mēra ar rezultātā iegūto absorbcijas samazinājumu, ja viļņu garums ir 340 nm.

2.   REAĢENTI

2.1.   Buferšķīdums, pH 7,8

(0,51 M glicilglicīns; pH = 7,8; Zn2+: 0,6 × 10– 3M):

izšķīdina 7,13 g glicilglicīna apmēram 70 ml bidestilēta ūdens.

Panāk, lai pH būtu 7,8 ar 13 ml 5 M nātrija hidroksīda šķīdumu; pievieno 10 ml 80 % (masa/tilp.) cinka hlorīda šķīdumu, un pielej bidestilētu ūdeni līdz 100 ml atzīmei.

Šis šķīdums paliek stabils vismaz četras nedēļas, ja temperatūra ir 4 °C.

2.2.   Reducēts nikotīnamīda adenīna dinukleotīda (NADH) šķīdums (apmēram 6 × 10– 3 M): izšķīdina 30 mg NADH un 60 mg NaHCO3 6 ml bidestilēta ūdens.

2.3.   Malāta dehidrogenāzes/ laktāta dehidrogenāzes šķīdums (MDH/LDH, 0,5 mg MDH/ml, 2,5 mg LDH/ml):

samaisa kopā 0,1 ml MDH (5 mg MDH/ml), 0,4 ml amonija sulfāta šķīduma (3,2 M) un 0,5 ml LDH (5 mg/ml). Šī suspensija paliek stabila vismaz gadu, ja temperatūra ir 4 °C.

2.4.   Citrātliāze (CL, 5 mg proteīni/ml): izšķīdina 168 mg liofilizāta 1 ml ledusauksta ūdens. Šis šķīdums paliek stabils vismaz nedēļu, ja temperatūra ir + 4 °C, un vismaz četras nedēļas, ja tas ir sasaldēts.

Ieteicams pirms noteikšanas pārbaudīt fermenta aktivitāti.

2.5.   Polivinilpolipirolidons (PVPP)

Piezīme. Visi šai noteikšanai vajadzīgie reaģenti ir pieejami tirdzniecībā.

3.   APRĪKOJUMS

3.1.   Spektrofotometrs, ar ko var izdarīt mērījumus, ja viļņu garums ir 340 nm — tad NADH optiskais blīvums ir maksimāls.

Ja tāda nav, tad izmanto pārtraukta spektra fotometru, ar kuru var izdarīt mērījumus, ja viļņu garums ir 334 nm vai 365 nm. Tā kā veic absolūtos absorbcijas mērījumus (t. i., nav izmantotas kalibrācijas līknes, bet standartizāciju veic, ņemot vērā NADH ekstinkcijas koeficientu), tad ir jāpārbauda aparatūras viļņu garumu skala un ekstinkcijas linearitāte.

3.2.   Stikla kivetes ar 1 cm garu optisko ceļu vai vienreizējas izmantošanas kivetes.

3.3.   Mikropipetes pipetēšanai diapazonā no 0,02 līdz 2 ml.

4.   PARAUGA SAGATAVOŠANA

Citrātus parasti nosaka tieši vīnā, iepriekš nelikvidējot pigmentāciju (krāsojumu) un neatšķaidot, ar nosacījumu, ka citronskābes saturs ir mazāks nekā 400 mg/l. Ja tā nav, tad atšķaidīt vīnu, līdz citrātu koncentrācija ir no 20 līdz 400 mg/l (piem., no 5 līdz 80 μg citrātu pārbaudes paraugā).

Sarkanvīniem, kas ir bagāti ar fenola savienojumiem, ir iesakāma iepriekšēja apstrāde ar PVPP:

pagatavo suspensiju no apmēram 0,2 g PVPP ūdenī un nostādina 15 minūtes. Filtrē, izmantojot kroku filtru.

Ievietot 10 ml vīna 50 ml koniskajā kolbā, pievieno mitro PVPP, kas ar lāpstiņu izņemts no filtra. Maisa divas līdz trīs minūtes. Filtrē.

5.   PROCEDŪRA

Ar spektrofotometru, kas noregulēts uz viļņu garumu 340 nm, nosaka absorbciju, lietojot 1 cm kivetes, izmantojot gaisu kā nulles absorbcijas (salīdzināšanas) standartu (bez kivetes optiskajā ceļā). 1 cm biezuma kivetēs ievieto:

| | Kontrolparaugs | Nosakāmais paraugs |
| --- | --- | --- |
| Šķīdums 2.1 | 1,00 ml | 1,00 ml |
| Šķīdums 2.2 | 0,10 ml | 0,10 ml |
| Paraugs | — | 0,20 ml |
| Bidestilēts ūdens | 2,00 ml | 1,80 ml |
| Šķīdums 2.3 | 0,02 ml | 0,02 ml |

Kontrolparaugs

Nosakāmais paraugs

Šķīdums 2.1

1,00 ml

1,00 ml

Šķīdums 2.2

0,10 ml

0,10 ml

Paraugs

—

0,20 ml

Bidestilēts ūdens

2,00 ml

1,80 ml

Šķīdums 2.3

0,02 ml

0,02 ml

Samaisa; tad apmēram pēc piecām minūtēm izmēra šķīdumu absorbcijas kontrolparauga un parauga kivetēs (A1).

Pievieno:

| Šķīdums 2.4 | 0,02 ml | 0,02 ml |
| --- | --- | --- |

Šķīdums 2.4

0,02 ml

0,02 ml

Samaisa; tad pagaida līdz reakcijas beigām (apmēram piecas minūtes) un nolasa šķīdumu absorbcijas salīdzināšanas un parauga kivetēs (A2).

Aprēķina absorbciju starpības (A1 – A2) salīdzināšanas un parauga kivetēm.

Visbeidzot, aprēķina starpību starp šīm starpībām:

ΔA = ΔA D – ΔAT.

Piezīme. Laiks, kas vajadzīgs, lai beigtos fermentu aktivitāte, dažādām partijām var būt atšķirīgs. Še iepriekš tas dots tikai kā ieteikums. Laiku ieteicams noteikt katrai partijai.

6.   REZULTĀTU IZTEIKŠANA

Citronskābes koncentrāciju izsaka miligramos litrā (mg/l) līdz tuvākajam veselajam skaitlim.

6.1.   Aprēķina metode

Vispārējā formula miligramos litrā izteiktās koncentrācijas aprēķināšanai ir

C = ((V × PM)/(ε × d × v)) × ΔA,

| kur V | = | testa šķīduma tilpums ml (šeit: 3,14 ml), |
| --- | --- | --- |
| v | = | parauga tilpums ml (šeit: 0,2 ml), |
| PM | = | nosakāmās vielas molekulmasa (šeit: bezūdens citronskābei M = 192,1), |
| d | = | optiskais ceļš kivetē centimetros (šeit: 1 cm), |
| ε | = | NADH absorbcijas koeficients, ja viļņu garums ir 340 nm, |
| ε | = | 6,3 mmol– 1 × l × cm– 1. |

kur V

=

testa šķīduma tilpums ml (šeit: 3,14 ml),

v

=

parauga tilpums ml (šeit: 0,2 ml),

PM

=

nosakāmās vielas molekulmasa (šeit: bezūdens citronskābei M = 192,1),

d

=

optiskais ceļš kivetē centimetros (šeit: 1 cm),

ε

=

NADH absorbcijas koeficients, ja viļņu garums ir 340 nm,

ε

=

6,3 mmol– 1 × l × cm– 1.

Tātad

C = 479 × ΔA.

Ja paraugs sagatavošanas laikā ticis atšķaidīts, tad rezultāts jāpareizina ar atšķaidījuma koeficientu.

Piezīme. Ja viļņu garums ir 334 nm, C = 488 × ΔA (ε = 6,2 mmol– 1 × l × cm– 1);

ja viļņu garums ir 365 nm, C = 887 × ΔA (ε = 3,4 mmol– 1 × l × cm– 1).

6.2.   Atkārtojamība (r)

Citronskābes koncentrācija mazāka nekā 400 mg/l: r = 14 mg/l.

Citronskābes koncentrācija lielāka nekā 400 mg/l: r = 28 mg/l.

6.3.   Reproducējamība (R)

Citronskābes koncentrācija mazāka nekā 400 mg/l: R = 39 mg/l.

Citronskābes koncentrācija lielāka nekā 400 mg/l: R = 65 mg/l.

14.   SORBĪNSKĀBE (OIV-AS-313-14-ACISOR) – IV TIPA METODE

1.   METOŽU PRINCIPS

1.1.   Noteikšana ar ultravioletās absorbcijas spektrofotometriju

Sorbīnskābi (trans,trans 2,4-heksadiēnskābi), kas ekstrahēta, destilējot ar ūdens tvaiku, nosaka vīna destilātā ar ultravioleto absorbcijas spektrofotometriju. Vielas, kas ultravioletajā spektra daļā traucē noteikšanu, ietvaicē sausu, izmantojot atšķaidītu sārmu — kalcija hidroksīdu. Lai apstiprinātu iegūtos rezultātus gadījumos, kad sorbīnskābes saturs ir zemāks par 20 mg/l, izmanto plānslāņa hromatogrāfiju (jutība: 1 mg/l).

1.2.   Noteikšana ar gāzu hromatogrāfiju

Sorbīnskābi, kas ekstrahēta etilēterī, nosaka ar gāzu hromatogrāfiju, izmantojot iekšējo standartu.

1.3.   Mazu vielas daudzumu noteikšana ar plānslāņa hromatogrāfiju

Sorbīnskābi, kas ekstrahēta etilēterī, atdala ar plānslāņa hromatogrāfiju, un tās koncentrāciju nosaka puskvantitatīvi.

2.   NOTEIKŠANA AR ULTRAVIOLETO ABSORBCIJAS SPEKTROFOTOMETRIJU

2.1.   Reaģenti

2.1.1.   Kristāliska vīnskābe (C4H6O6).

2.1.2.   Kalcija hidroksīda Ca(OH)2 šķīdums, apmēram 0,02 M.

2.1.3.   Sorbīnskābes standartšķīdums, 20 mg/l.

Izšķīdina 20 mg sorbīnskābes C6H8O2 apmēram 2 ml 0,1 M nātrija hidroksīda šķīduma. Ielej 1 000 ml mērkolbā un uzpilda ar ūdeni līdz atzīmei. Var arī izšķīdināt ūdenī 26,8 mg kālija sorbāta C6H7KO2 un uzpildīt ar ūdeni līdz 1 000 ml.

2.2.   Aprīkojums

2.2.1.   Aparatūra destilācijai ar tvaiku (sk. nodaļu “Gaistošais skābums”).

2.2.2.   Ūdens vanna 100 °C temperatūrā.

2.2.3.   Spektrofotometrs, ar ko var veikt absorbciju mērījumus, ja viļņu garums ir 256 nm, un kam ir kvarca kivete ar 1 cm optisko ceļu.

2.3.   Procedūra

2.3.1.   Destilācija

Aparātā destilācijai ar ūdens tvaiku pārnes 10 ml vīna, pievieno 1 līdz 2 g vīnskābes (2.1.1.). Savāc 250 ml destilāta.

2.3.2.   Kalibrēšanas līkne

Ņem standartšķīdumu (2.1.3.) un, atšķaidot to ar ūdeni, sagatavo četrus atšķaidītus standartšķīdumus, kuru koncentrācija ir attiecīgi 0,5, 1,0, 2,5 un 5 mg sorbīnskābes litrā; izmantojot destilēta ūdens absorbciju salīdzināšanai, izmēra to absorbcijas ar spektrofotometru, ja viļņu garums ir 256 nm. Konstruē līkni, norādot absorbciju izmaiņas kā koncentrācijas funkciju. Izmaiņas ir lineāras.

2.3.3.   Noteikšana

Ievieto 5 ml destilāta bļodiņā ar 55 mm diametru, pievieno 1 ml kalcija hidroksīda šķīduma (2.1.2). Iztvaicē līdz sausam virs ūdens vannas.

Izšķīdina atlikumu dažos ml destilēta ūdens, pilnībā pārnes 20 ml mērkolbā un uzpilda līdz atzīmei ar skalojamo ūdeni. Absorbciju 256 nm viļņu garumā izmēra, izmantojot spektrofotometru salīdzināšanai ar standartu, kas ir šķīdums, kurš iegūts, 1 ml kalcija hidroksīda šķīduma (2.1.2.) atšķaidot ar ūdeni līdz 20 ml.

Izmērītās absorbcijas lielumu atliek uz kalibrēšanas līknes (taisnes), un attiecīgi nolasa sorbīnskābes koncentrāciju C šķīdumā.

Piezīme. Izmantojot šo metodi, iztvaikošanas zudumus praktiski var neņemt vērā un absorbciju mēra tieši destilātam, kas atšķaidīts 1:4 ar destilētu ūdeni.

2.4.   Rezultātu izteikšana

2.4.1.   Aprēķina metode

Sorbīnskābes koncentrāciju analizētajā vīnā, kas izteikta mg litrā, ir vienāda ar

100 × C,

kur C = sorbīnskābes koncentrācija šķīdumā, ko analizē ar spektrofotometru un kas izteikta mg litrā.

3.   NOTEIKŠANA AR GĀZU HROMATOGRĀFIJU

3.1.   Reaģenti

3.1.1.   Etilēteris (C2H5)2O, destilēts tieši pirms izmantošanas.

3.1.2.   Iekšējā standarta šķīdums: undekānskābes C11H22O2 1 g/l šķīdums 95 tilp. % etanolā.

3.1.3.   Sērskābes H2SO4 (ρ20 = 1,84 g/ml) šķīdums ūdenī 1:3 (tilp./tilp.).

3.2.   Aprīkojums

3.2.1.   Gāzu hromatogrāfs, kas aprīkots ar liesmas jonizācijas detektoru un nerūsējošā tērauda kolonnu (4 m × 1/8 collas), kura iepriekš apstrādāta ar dimetildihlorsilānu un pakota ar stacionāro fāzi, kas sastāv no dietilēnglikola sukcināta (5 %) un fosforskābes (1 %) maisījuma (DEGS — H3PO4) vai no dietilēnglikola adipāta (7 %) un fosforskābes (1 %) (DEGA — H3PO4) maisījuma, kas absorbēts uz Gaschrom Q 80 — 100 mesh.

Kolonnas apstrāde ar dimetildihlorsilānu (DMDCS) — izlaiž caur kolonnu titranta šķīdumu, kas satur 2 līdz 3 g DMDCS toluolā. Tūlīt mazgā ar metanolu, tad ar slāpekli, pēc tam mazgā ar heksānu un tad vēlreiz ar slāpekli. Tagad kolonna ir gatava pakošanai.

Noteikšanas apstākļi.

| | Krāsns temperatūra: 175 °C. |
| --- | --- |

Krāsns temperatūra: 175 °C.

| | Inžektora un detektora temperatūra: 230 °C. |
| --- | --- |

Inžektora un detektora temperatūra: 230 °C.

| | Nesējgāze: slāpeklis (plūsmas ātrums = 20 ml/min). |
| --- | --- |

Nesējgāze: slāpeklis (plūsmas ātrums = 20 ml/min).

3.2.2.   Mikrošļirce ar 10 μl tilpumu, graduēta pa 0,1 μl.

Piezīme. Var izmantot cita veida kolonnas, kas dod labu sadalījumu, jo īpaši kapilārās kolonnas (piem., FFAP).

Aprakstītā procedūra ir dota kā piemērs.

3.3.   Procedūra

3.3.1.   Analizējamā parauga sagatavošana

Stikla mēģenē ar apmēram 40 ml tilpumu un pieslīpēta stikla aizbāzni pārnes 20 ml vīna, pievieno 2 ml iekšējā standarta šķīduma (3.1.2.) un 1 ml atšķaidītas sērskābes (3.1.3.).

Pēc šķīduma samaisīšanas, vairākkārt apvēršot mēģeni, tās saturam pievieno 10 ml etilētera (3.1.1.). Ekstrahē sorbīnskābi organiskajā fāzē, kratot mēģeni 5 minūtes. Atstāj noslāņoties.

3.3.2.   Standartšķīduma sagatavošana

Izvēlas vīnu, kam ētera ekstrakta hromatogramma neuzrāda hromatogrāfisko smaili, kas atbilstu sorbīnskābes eluēšanai; šim vīnam pievieno sorbīnskābi, izveidojot koncentrāciju 100 mg litrā. Apstrādā 20 ml šādā veidā sagatavotā parauga saskaņā ar procedūru, kas aprakstīta 3.3.1. punktā.

3.3.3.   Hromatogrāfija

Izmantojot mikrošļirci, ievada hromatogrāfā pēc kārtas 2 μl ētera ekstrakcijas fāzes, kas iegūta 3.3.2. punktā, un 2 μl ētera ekstrakcijas fāzes, kas iegūta 3.3.1. punktā

Reģistrē attiecīgās hromatogrammas; pārbauda attiecīgos sorbīnskābes un iekšējā standarta aiztures laikus. Izmēra katras reģistrētās smailes augstumu (vai laukumu).

3.4.   Rezultātu izteikšana

3.4.1.   Aprēķina metode

Sorbīnskābes koncentrāciju analizētajā vīnā, kas izteikta mg litrā, aprēķina pēc izteiksmes

100 × (h/H) × (l/i),

kur

H= sorbīnskābes smailes augstums standartšķīdumam,

h= sorbīnskābes smailes augstums analizējamā paraugā,

l= iekšējā standarta smailes augstums standartšķīdumam,

I= iekšējā standarta smailes augstums analizējamajā paraugā.

Piezīme. Sorbīnskābes koncentrāciju var noteikt tādā pašā veidā, izmērot laukumus zem attiecīgajiem pīķiem.

15.   PH (OIV-AS-313-15-PH) – I TIPA METODE

1.   PRINCIPS

Izmēra divu elektrodu potenciāla starpību, kuri iegremdēti analizējamajā šķidrumā. Potenciāls vienam no šiem diviem elektrodiem ir šķidruma pH funkcija, bet otra elektroda potenciāls ir nemainīgs un zināms. Šis otrs elektrods ir standartelektrods.

2.   APARATŪRA

2.1.   pH-metrs ar skalu, kas kalibrēta pH vienībās un ļauj veikt mērījumus vismaz līdz ± 0,05 pH vienībām.

2.2.   Elektrodi

2.2.1.   Stikla elektrods, kas jātur destilētā ūdenī.

2.2.2.   Kalomela–piesātināta kālija hlorīda standartelektrods, ko tur piesātinātā kālija hlorīda šķīdumā.

2.2.3.   Vai kombinēts elektrods, ko tur destilētā ūdenī.

3.   REAĢENTI

3.1.   Buferšķīdumi

3.1.1.   Piesātināts kālija hidrogentartrāta šķīdums. Tas satur vismaz 5,7 g kālija hidrogentartrāta (C4H5KO6), ja temperatūra ir 20 °C. Šo šķīdumu var uzglabāt līdz diviem mēnešiem, pievienojot 0,1 g timola uz 200 ml.

| pH | 3,57 20 °C temperatūrā
  3,56 20 °C temperatūrā
  3,55 30 °C temperatūrā |
| --- | --- |

pH

3,57 20 °C temperatūrā

3,56 20 °C temperatūrā

3,55 30 °C temperatūrā

3.1.2.   Kālija hidrogenftalāta 0,05 M šķīdums. Tas satur 10,211 g/l kālija hidrogenftalāta (C8H5KO4), ja temperatūra ir 20 °C. (Maksimālais uzglabāšanas ilgums: 2 mēneši).

| pH | 3,999 15 °C temperatūrā
  4,003 20 °C temperatūrā
  4,008 25 °C temperatūrā
  4,015 30 °C temperatūrā |
| --- | --- |

pH

3,999 15 °C temperatūrā

4,003 20 °C temperatūrā

4,008 25 °C temperatūrā

4,015 30 °C temperatūrā

3.1.3.   Šķīdums, kas satur

| monokālija fosfātu KH2PO4 ... | 3,402 g |
| --- | --- |
| dikālija fosfātu K2HPO4 ... | 4,354 g |
| ūdeni līdz ... | 1 l |

monokālija fosfātu KH2PO4 ...

3,402 g

dikālija fosfātu K2HPO4 ...

4,354 g

ūdeni līdz ...

1 l

(Maksimālais glabāšanas ilgums: 2 mēneši).

| pH | 6,90 15 °C temperatūrā
  6,88 20 °C temperatūrā
  6,86 25 °C temperatūrā
  6,85 30 °C temperatūrā |
| --- | --- |

pH

6,90 15 °C temperatūrā

6,88 20 °C temperatūrā

6,86 25 °C temperatūrā

6,85 30 °C temperatūrā

Piezīme. Var izmantot arī tirdzniecībā esošos standartbuferšķīdumus.

4.   PROCEDŪRA

4.1   Analizējamā parauga sagatavošana

4.1.1.   Misai vai vīnam:

lieto tieši misu vai vīnu.

4.1.2.   Rektificētai koncentrētai misai:

atšķaida rektificētu koncentrētu misu ar ūdeni, lai iegūtu kopējo cukuru koncentrāciju 25 ± 0,5 % (masa/masa) (25 Briksa grādi).

Ja P ir kopējo cukuru procentuālā koncentrācija (masa/masa) rektificētā koncentrētā misā, tad iesver 2 500)/P

un atšķaida līdz 100 g ar ūdeni. Izmantotā ūdens vadītspējai jābūt mazākai par 2 mikrosīmensiem uz cm.

4.2   Aparatūras nostādīšana uz nulli

Pirms jebkuru mērījumu veikšanas aparatūru nostāda uz nulli saskaņā ar instrukcijām, kas pievienotas izmantotajai aparatūrai.

4.3.   pH-metra kalibrēšana

Kalibrē pH-metru 20 °C temperatūrā, izmantojot buferšķīdumus, kam 20 °C temperatūrā pH ir 6,88 un 3,57.

Lai pārbaudītu skalas kalibrāciju, izmanto buferšķīdumu, kam 20 °C temperatūrā pH ir 4,00.

4.4.   Mērīšana

Iemērc elektrodu analizējamajā paraugā, kura temperatūrai jābūt no 20 līdz 25 °C, bet pēc iespējas tuvāk 20 °C. Nolasa pH vērtību tieši no skalas.

Ar to pašu paraugu veic vismaz divas noteikšanas.

Par gala rezultātu pieņem noteikšanu vidējo aritmētisko.

5.   REZULTĀTU IZTEIKŠANA

Misas, vīna vai 25 % (masa/masa) (25 Briksa grādi) rektificētas koncentrētas misas šķīduma pH norāda līdz divām decimālzīmēm aiz komata.

16.   L-ASKORBĪNSKĀBES UN D-IZOASKORBĪNSKĀBES VIENLAICĪGA NOTEIKŠANA AR HPLC UN UV DETEKCIJA (OIV-AS-313-22-ACASCO) – II TIPA METODE

1.   IEVADS

Askorbīnskābe ir antioksidants, kas ir dabīgi klātesošs virknē pārtikas produktu. Iegūstot vīnogu misu un raudzējot vīnu, parastais askorbīnskābes daudzums vīnogās samazinās. Askorbīnskābi noteiktās robežās var pievienot misai un vīnam.

Turpmāk aprakstītā metode validēta ar starplaboratoriju salīdzinošo testēšanu, analizējot vīna paraugus ar pievienotiem L-askorbīnskābes un D-izoaskorbīnskābes daudzumiem attiecīgi no 30 mg/l līdz 150 mg/l un no 10 mg/l līdz 100 mg/l.

2.   PIEMĒROŠANAS JOMA

Šī metode ir piemērota vienlaicīgai L-askorbīnskābes un D-izoaskorbīnskābes (eritorbīnskābes) noteikšanai vīnā ar augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfu un ultravioleto staru detektoru diapazonā no 3 līdz 150 mg/l.

Ja skābes saturs pārsniedz 150 mg/l, paraugs ir jāatšķaida.

3.   PRINCIPS

Pēc izfiltrēšanas caur membrānu paraugus iešļircina tieši HLPC sistēmā. Analītus sadala kolonnā, izmantojot apgrieztās fāzes hromatogrāfiju, un nosaka ar UV detektoru 266 nm viļņu garumā. L-askorbīnskābes un D-izoaskorbīnskābes saturu nosaka, salīdzinot ar ārējo standartu.

Piezīme. Kolonnas un darbības noteikumi sniegti kā piemērs. Labu sadalīšanu var nodrošināt arī citu veidu kolonnas.

4.   REAĢENTI UN PRODUKTI

4.1   Reaģenti

4.1.1   n-oktilamīns, tīrība ≥ 99,0 %.

4.1.2   Nātrija acetāts × 3H2O, tīrība ≥ 99,0 %.

4.1.3   Etiķskābe, 100 %.

4.1.4   Fosforskābe, apmēram 25 %.

4.1.5   Skābeņskābe, tīrība ≥ 99,0 %.

4.1.6   Askorbātoksidāze.

4.1.7   L-askorbīnskābe, sevišķi tīra ≥ 99,5 %.

4.1.8   D-izoaskorbīnskābe, tīrība ≥ 99,0 %.

4.1.9   Bidestilēts ūdens.

4.1.10   Metanols, 99,8 %.

4.2   Kustīgās fāzes sagatavošana

4.2.1   Šķīdumi kustīgajai fāzei.

Kustīgajai fāzei sagatavo šādus šķīdumus.

4.2.1.1   12,93 g n-oktilamīna šķīdums 100 ml metanola.

4.2.1.2   68,05 g nātrija acetāta × 3 H2O šķīdums 500 ml bidestilēta ūdens.

4.2.1.3   12,01 g tīras etiķskābes šķīdums 200 ml bidestilēta ūdens.

4.2.1.4   Buferšķīdums (pH 5,4): 430 ml nātrija acetāta (0) šķīdums un 70 ml etiķskābes (0) šķīdums.

4.2.2   Kustīgās fāzes sagatavošana

Vārglāzē ar 400 ml bidestilēta ūdens pievieno 5 ml n-oktilamīna (0) šķīduma. Šķīduma pH noregulē no 5,4 līdz 5,6, pa pilienam pievienojot 25 % fosforskābi (0). Pievieno 50 ml buferšķīduma (0), un maisījumu pārnes 1 000 ml mērkolbā, tad papildina līdz atzīmei ar bidestilētu ūdeni. Pirms lietošanas kustīgo fāzi jāfiltrē ar membrānu (celulozes plēve 0,2 μm biezumā) un, ja iespējams, jāatgāzē ar hēliju (aptuveni 10 minūtes) atkarībā no izmantotās HLPC sistēmas vajadzībām.

4.3   Standartšķīduma sagatavošana

Piezīme.

Visus standartšķīdumus (sākuma šķīdumu (4.3.1.) un darba šķīdumus (4.3.2.)) jāsagatavo katru dienu, un pirms inžekcijas tos vēlams uzglabāt ledusskapī.

4.3.1   Rezerves standartšķīduma sagatavošana (1 mg/l)

Sagatavo 2 % skābeņskābe šķīdumu ūdenī un aizvada izšķīdušo skābekli, barbotējot ar slāpekli.

Mērkolbā, kuras tilpums ir 100 ml, iesver precīzi 100 mg L-askorbīnskābes un 100 mg D-izoaskorbīnskābes, un piepilda to ar skābeņskābes 2 % šķīdumu ūdenī.

4.3.2   Darba standartšķīdumu sagatavošana

Darba standartšķīdumu sagatavošanai ar skābeņskābes 2 % šķīdumu atšķaida rezerves standartšķīdumu (4.3.1.) līdz vēlamajai koncentrācijai. Ieteicamā koncentrācija ir no 10 mg/l līdz 120 mg/l. Piemēram, 100 μl, 200 μl, 400 μl, 800 μl un 1 200 μl 10 mililitros šķīduma, kas atbilst attiecīgi 10, 20, 40, 80 un 120 mg/l.

5.   APRĪKOJUMS

Parastais laboratorijas aprīkojums, un jo īpaši šāda:

5.1   HLPC sūknis

5.2   20 μl cilpas inžektors

5.3   UV detektors

6.   PARAUGU SAGATAVOŠANA ANALĪZĒM

Pirms inžekcijas vīna paraugus filtrē caur membrānu, kuru poru diametrs ir 0,2 μm.

Ja skābju saturs pārsniedz 150 mg/l, paraugs ir jāatšķaida.

7.   PROCEDŪRA

7.1   Nosacījumi HLPC sistēmas izmantošanai

Hromatogrāfa aparātā ievada 20 μl parauga, kas izfiltrēts caur membrānu.

| Pirmskolonna | : | piemēram, Nucléosil 120 C18 (4 cm × 4 mm × 7 μm). |
| --- | --- | --- |
| Kolonna | : | piemēram, Nucléosil 120 C18 (25 cm × 4 mm × 7 μm). |
| Ievadītais tilpums | : | 20 μl. |
| Kustīgā fāze | : | skatīt 4.2.2., izokrātiska. |
| Padeve | : | 1 ml/min. |
| UV detekcijas viļņu garums | : | 266 nm. |
| Skalošanas cikls | : | vismaz 30 ml bidestilēta ūdens, tad 30 ml metanola un pēc tam 30 ml acetonitrila. |

Pirmskolonna

:

piemēram, Nucléosil 120 C18 (4 cm × 4 mm × 7 μm).

Kolonna

:

piemēram, Nucléosil 120 C18 (25 cm × 4 mm × 7 μm).

Ievadītais tilpums

:

20 μl.

Kustīgā fāze

:

skatīt 4.2.2., izokrātiska.

Padeve

:

1 ml/min.

UV detekcijas viļņu garums

:

266 nm.

Skalošanas cikls

:

vismaz 30 ml bidestilēta ūdens, tad 30 ml metanola un pēc tam 30 ml acetonitrila.

7.2   Identifikācija/apstiprināšana

Hromatogrāfijas smaiļu identifikāciju veic, salīdzinot standartšķīdumu un paraugu aiztures laikus. Izmantojot piemērā aprakstīto hromatogrāfijas sistēmu, aiztures laiki ir attiecīgi 7,7 minūtes L-askorbīnskābei un 8,3 minūtes D-izoaskorbīnskābei (sk. 1. zīmējumā A hromatogrammu).

Lai apstiprinātu pozitīvus rezultātus, paraugi jāņem ar askorbātoksidāzes lāpstiņu un jāmēra vēlreiz (sk. 1. zīmējumā B hromatogrammu).

L-askorbīnskābes un D-izoaskorbīnskābes degradācijas dēļ, ko izraisa askorbātoksidāze, L-askorbīnskābes un D-izoaskorbīnskābes aiztures laikā nedrīkstētu parādīties nevienam signālam. Parazītsmaiļu detekcijas gadījumā, to virsma jāņem vērā, aprēķinot analītu koncentrāciju.

Image

Piezīme. Ar askorbātoksidāzi apstrādātos paraugus ieteicams analizēt pēc skalošanas cikla beigām, lai izskalotu askorbātoksidāzes paliekas no kolonnas, citādi HPLC mērīšanas laikā askorbātoksidāzes paliekas var pārvērst L-askorbīnskābi un D-izoaskorbīnskābi, un tas var ietekmēt mērījuma rezultātu.

8.   APRĒĶINI

Sagatavo kalibrēšanas līkni no darba šķīdumiem (4.3.2.). Pēc ārējā standartšķīduma metodes L-askorbīnskābes un D-izoaskorbīnskābes saturu nosaka, mērot smaiļu laukumu un salīdzinot tās ar atbilstošo koncentrāciju uz kalibrēšanas līknes.

Rezultātu izteikšana

Rezultātus izsaka mg/l (līdz vienai decimālzīmei aiz komata) attiecīgi L-askorbīnskābes un D-izoaskorbīnskābes.

Ja to saturs pārsniedz 150 mg/l, aprēķinā ņem vērā atšķaidījumu.

9.   PRECIZITĀTE

Metode pārbaudīta 1994. gadā starplaboratoriju testā, kuru organizēja bijušais Sabiedriskās higiēnas federālais birojs (Bundesgesundheitsamt, Vācija) un kurā piedalījās 27l laboratorija. Starplaboratoriju testa programma tika sagatavota saskaņā ar 35. § Vācijas likumā par pārtikas produktiem, kuru OIV pieņēma līdz jaunā protokola (OENO 6/2000) ieviešanai.

Pētījums attiecās uz četriem dažādiem vīna paraugiem — diviem baltvīna un dieviem sarkanvīna paraugiem —, ar katru prasīto paraugu atkārtojot testu piecas reizes. Tā kā nebija iespējams sagatavot paraugus ar pietiekamu analītu stabilitāti (tiem bija atšķirīgs sadalīšanās ātrums), tika nolemts nosūtīt dalībniekiem noteiktus daudzumus tīru standartvielu, kā arī vīna paraugus. Laboratorijas saņēma norādījumu kvantitatīvi pārnest standartparaugus vīna paraugos un nekavējoties veikt analīzi. L-askorbīnskābe tika analizēta paraugiem no 30 līdz 150 mg/l, bet D-izoaskorbīnskābe — paraugiem no 10 līdz 100 mg/l. Šā pētījuma rezultāti sīki izklāstīti OIV publicētajā pielikumā. Novērtējums veikts saskaņā ar DIN/ISO 5725 (1988. gada redakcija).

Atkārtojamības (sr) un reproducējamības (sR) standartnovirzes saskanēja ar L-askorbīnskābes un D-izoaskorbīnskābes koncentrāciju. Reālās precizitātes parametru var aprēķināt pēc šādiem vienādojumiem.

| | L-askorbīnskābe
  sr = 0,011 x + 0,31
  sR = 0,064 x + 1,39,
  kur × — L-askorbīnskābes saturs (m/l). |
| --- | --- |

L-askorbīnskābe

sr = 0,011 x + 0,31

sR = 0,064 x + 1,39,

kur × — L-askorbīnskābes saturs (m/l).

| | D-izoaskorbīnskābe
  sr = 0,014 x + 0,31
  sR = 0,079 x + 1,29,
  kur x — D-izoaskorbīnskābes saturs (m/l). |
| --- | --- |

D-izoaskorbīnskābe

sr = 0,014 x + 0,31

sR = 0,079 x + 1,29,

kur x — D-izoaskorbīnskābes saturs (m/l).

Piemērs:

| | 50 m/l D-izoaskorbīnskābei sr = 1,0 mg/l |
| --- | --- |

50 m/l D-izoaskorbīnskābei sr = 1,0 mg/l

| | sR = 5,2 mg/l |
| --- | --- |

sR = 5,2 mg/l

10.   CITI ANALĪZES RAKSTURLIELUMI

10.1   Detektēšanas robeža

Tika aplēsts, ka detektēšanas robeža šai metodei ir 3 mg/l gan attiecībā uz L-askorbīnskābi, gan arī D-izoaskorbīnskābi.

10.2   Pareizība

Vidējā atgūstamība, kas aprēķināta pēc četru vīna paraugu starplaboratoriju testēšanas rezultātiem (sk. PIELIKUMU, kas publicēts OIV metožu apkopojumā), bija

| — | 100,6 % L-askorbīnskābei un |
| --- | --- |

—

100,6 % L-askorbīnskābei un

| — | 103,3 % D-izoaskorbīnskābei. |
| --- | --- |

—

103,3 % D-izoaskorbīnskābei.

17.   OGLEKĻA DIOKSĪDS (OIV-AS-314-01-DIOCAR) – II TIPA METODE

1.   METODES PRINCIPS

1.1.   Nedzirkstošie vīni (CO2 virsspiediens ≤ 0,5 × 105 Pa)
   (2).

Tā parauga alikvotu daļu, kurš atdzesēts līdz apmēram 0 °C, samaisa ar pietiekamu daudzumu titrēta nātrija hidroksīda šķīduma tā, lai pH būtu no 10 līdz 11. Titrēšanu veic ar skābes šķīdumu karboanhidrāzes klātbūtnē. Oglekļa dioksīda saturu aprēķina no skābes tilpuma, kas vajadzīgs, lai mainītu pH no 8,6 (bikarbonāta forma) līdz 4,0 (ogļskābe). Tukšā parauga titrēšanu veic tādos pašos apstākļos ar dekarbonizētu vīnu, lai ņemtu vērā vīna skābju neitralizācijai vajadzīgā nātrija hidroksīda šķīduma tilpumu.

1.2.   Dzirkstošie un pusdzirkstošie vīni

Analizējamo vīna paraugu atdzesē gandrīz līdz sasalšanas punktam. Pēc tā daudzuma izņemšanas, kas tiks izmantots tukšajam mēģinājumam pēc dekarbonizēšanas, atlikumu pudelē padara sārmainu, lai piesaistītu visu oglekļa dioksīdu Na2CO3 formā. Titrēšanu veic ar skābes šķīdumu karboanhidrāzes klātbūtnē. Oglekļa dioksīda saturu aprēķina no tā skābes šķīduma tilpuma, kas vajadzīgs, lai mainītu pH no 8,6 (bikarbonāta forma) uz 4,0 (ogļskābe). Tukšā parauga titrēšanu veic tādos pašos apstākļos ar dekarbonizētu vīnu, lai ņemtu vērā nātrija hidroksīda šķīduma tilpumu, ko uzsūkušas vīna skābes.

2.   METODES APRAKSTS

2.1.   Nedzirkstošie vīni (oglekļa dioksīda virsspiediens ≤ 0,5 × 105 Pa).

2.1.1.   Aparatūra

2.1.1.1.   Magnētiskais maisītājs

2.1.1.2.   pH-metrs

2.1.2.   Reaģenti

2.1.2.1.   Nātrija hidroksīda (NaOH) 0,1 M šķīdums.

2.1.2.2.   Sērskābes (H2SO4) 0,05 M šķīdums.

2.1.2.3.   Karboanhidrāzes šķīdums, 1 g/l.

2.1.3.   Procedūra

Atdzesē vīna paraugu līdz apmēram 0 °C kopā ar 10 ml pipeti, ko izmanto parauga ņemšanai.

Ievieto 25 ml nātrija hidroksīda šķīduma (2.1.2.1.) 100 ml glāzē; pievieno divus pilienus karboanhidrāzes ūdens šķīduma (2.1.2.3.). Ievada 10 ml vīna ar pipeti, kas atdzesēta līdz 0 °C.

Novieto glāzi uz magnētiskā maisītāja, ieliek elektrodu un magnētisko stienīti un mēreni maisa.

Kad šķidrums ir sasniedzis istabas temperatūru, lēnām titrē ar sērskābes šķīdumu (2.1.2.2.), līdz pH sasniedz 8,6.

Turpina titrēšanu ar sērskābi (2.1.2.2.), līdz pH sasniedz 4,0. Apzīmē ar n tilpumu ml, kas izlietots starp pH 8,6 un 4,0.

Izvada CO2 no apmēram 50 ml vīna parauga, maisot vakuumā trīs minūtes, kolbu sildot ūdens vannā līdz apmēram 25 °C.

Veic iepriekš minēto procedūru ar 10 ml dekarbonizētā vīna; apzīmē ar n′ izlietoto tilpumu ml.

2.1.4.   Rezultātu izteikšana

1 ml titrētā 0,05 M sērskābes šķīduma atbilst 4,4 mg CO2.

CO2 daudzumu gramos uz litru vīna izsaka formula

0,44 (n – n′)

Rezultātu izsaka līdz divām decimālzīmēm aiz komata.

Piezīme. Ja vīni satur maz CO2 (CO2 < 1 g/l), nav vajadzīgs pievienot karboanhidrāzi, lai katalizētu CO2 hidratāciju.

2.2.   Dzirkstošie un pusdzirkstošie vīni

2.2.1.   Aprīkojums

2.2.1.1.   Magnētiskais maisītājs.

2.2.1.2.   pH-metrs.

2.2.2.   Reaģenti.

2.2.2.1.   Nātrija hidroksīds NaOH, 50 % (masa/masa).

2.2.2.2.   Sērskābes (H2SO4) 0,05 M šķīdums.

2.2.2.3.   Karboanhidrāzes šķīdums, 1 g/l.

2.2.3.   Procedūra

Atzīmē analizējamā vīna līmeni pudelē un tad atdzesē, līdz sākas sasalšana.

Ļauj pudelei mazliet uzsilt, kratot, kamēr pazūd ledus kristāli.

Ātri izņem aizbāzni un ievieto 45 līdz 50 ml vīna mērcilindrā tukšā parauga titrēšanai. Precīzu paņemtā parauga tilpumu, v ml, nosaka, nolasot uz cilindra, pēc tam kad tas atkal ir uzsilis līdz istabas temperatūrai.

Uzreiz pēc tam, kad paraugs ir paņemts, pievieno 20 ml nātrija hidroksīda šķīduma (2.2.2.1.) pudelē ar tilpumu 750 ml.

Pagaida, kamēr vīns ir sasniedzis istabas temperatūru.

Ievieto 30 ml vārīta destilēta ūdens un divus pilienus karboanhidrāzes šķīduma (2.2.2.3.) 100 ml vārglāzē. Pievieno 10 ml šā vīna parauga ar bāzisku reakciju, kuram pievienots nātrija hidroksīds.

Novieto vārglāzi uz magnētiskā maisītāja, ieliek elektrodu un magnētisko stienīti un mēreni maisa.

Lēnām titrē ar sērskābes šķīdumu (2.2.2.2.), līdz pH sasniedz 8,6.

Turpina titrēšanu ar sērskābi (2.2.2.2.), līdz pH sasniedz 4,0. Apzīmē ar n tilpumu ml, kas izlietots starp pH 8,6 un 4,0.

Izvada CO2 no v ml vīna, kas atlikts tukšā parauga titrēšanai, maisot vakuumā 3 minūtes, un kolbu ūdens vannā sildot apmēram 25 °C temperatūrā. Ņem 10 ml dekarbonizētā vīna un pievieno līdz 30 ml vārīta destilēta ūdens, pievieno 2 līdz 3 pilienus nātrija hidroksīda šķīduma (2.2.2.1.), līdz pH sasniedz 10 līdz 11. Tad veic še iepriekš minēto procedūru. Apzīmē ar n′ pievienotās 0,5 M sērskābes tilpumu ml.

2.2.4.   Rezultātu izteikšana

1 ml 0,05 M sērskābes atbilst 4,4 mg CO2.

Iztukšo pudeli vīna parauga ar bāzisku reakciju, kuram pievienots nātrija hidroksīds, un nosaka ar precizitāti līdz 1 ml sākotnējo vīna tilpumu, atšķaidot līdz atzīmētajai vietai ar ūdeni — V ml.

CO2 daudzumu gramos uz vīna litru izsaka šāda formula:

0,44 (n – n′) × ((V – v + 20)/(V – v))

Rezultātu izsaka līdz divām decimālzīmēm aiz komata.

2.3.   Teorētiskā pārspiediena aprēķināšana

Virsspiedienu 20 °C temperatūrā (Paph20) izsaka paskālos saskaņā ar formulu:

Paph20 = ((Q)/(1,951 × 10–5(0,86 – 0,01 A)(1 – 0,00144 S))) – Patm,

kur

| Q | : | CO2 saturs g/l vīna, |
| --- | --- | --- |
| A | : | spirta saturs vīnā 20 °C temperatūrā, |
| S | : | cukura saturs vīnā g/l, |
| Patm | : | atmosfēras spiediens, izteikts paskālos. |

Q

:

CO2 saturs g/l vīna,

A

:

spirta saturs vīnā 20 °C temperatūrā,

S

:

cukura saturs vīnā g/l,

Patm

:

atmosfēras spiediens, izteikts paskālos.

18.   OGLEKĻA DIOKSĪDA NOTEIKŠANA VĪNĀ AR MENOMETRIJAS METODI (OIV-AS314-04-CO2MAN) – II TIPA METODE

(p.m.)

[Šīs analīzes metodes aprakstu atjaunina OIV iestādes. Apraksts tiks publicēs kādā no nākamajiem Komisijas paziņojumiem, tiklīdz OIV publicēs atjauninātu tekstu OIV Starptautisko analīzes metožu apkopojuma 2010. gada izdevumā.]

19.   DZIRKSTOŠO UN PUSDZIRKSTOŠO VĪNU PĀRSPIEDIENA MĒRĪŠANA (OIV-AS-314-02-SURPRES) – I TIPA METODE

1.   PRINCIPS

Pārspiedienu mēra ar afrometru (spiediena mērinstruments) pēc tam, kad temperatūra ir stabilizējusies un pudele sakratīta. Pārspiedienu izsaka paskālos (Pa) (I tipa metode). Šo metodi piemēro arī attiecībā uz gāzētiem dzirkstošajiem vīniem un gāzētiem pusdzirkstošajiem vīniem.

2.   APARATŪRA

Ierīci, ar kuras palīdzību mēra pārspiedienu dzirkstošo un pusdzirkstošo vīnu pudelēs, sauc par afrometru. Tā veids ir atkarīgs no pudeles aizdarīšanas veida (metāla aizbāznis vai vāciņš; korķa vai plastmasas aizbāznis).

2.1.   Pudeles ar vāciņu

Afrometram ir trīs daļas (1. attēls):

| — | augšējā daļa (jeb ieskrūvējams adatas turētājs) sastāv no manometra, ar roku regulējama adaptera, bezgalvas skrūves, kas jāievieto vidējā daļā, un no adatas, ar ko caurdur pudeles vāciņu. Adatai ir sānu atvere, caur kuru spiedienu novada uz manometru. Savienojums nodrošina to, lai ierīce hermētiski aptvertu pudeles vāciņu; |
| --- | --- |

—

augšējā daļa (jeb ieskrūvējams adatas turētājs) sastāv no manometra, ar roku regulējama adaptera, bezgalvas skrūves, kas jāievieto vidējā daļā, un no adatas, ar ko caurdur pudeles vāciņu. Adatai ir sānu atvere, caur kuru spiedienu novada uz manometru. Savienojums nodrošina to, lai ierīce hermētiski aptvertu pudeles vāciņu;

| — | vidējā daļa (jeb uzgrieznis) ir vajadzīga, lai iecentrētu augšējo daļu. To ieskrūvē apakšējā daļā tā, lai ierīce cieši turētos uz pudeles; |
| --- | --- |

—

vidējā daļa (jeb uzgrieznis) ir vajadzīga, lai iecentrētu augšējo daļu. To ieskrūvē apakšējā daļā tā, lai ierīce cieši turētos uz pudeles;

| — | apakšējā daļa (jeb skava) ir ar izcilni, kas, paslīdot zem pudeles kakla gredzena, satur kopā visu ierīci. Adapteri nodrošina to, lai ierīci varētu uzmontēt jebkura veida pudelei. |
| --- | --- |

—

apakšējā daļa (jeb skava) ir ar izcilni, kas, paslīdot zem pudeles kakla gredzena, satur kopā visu ierīci. Adapteri nodrošina to, lai ierīci varētu uzmontēt jebkura veida pudelei.

2.2.   Pudeles ar korķi

Afrometram ir divas daļas (2. attēls):

| — | augšējā daļa ir identiska augšējai daļai iepriekšējā ierīcē; taču adata ir garāka. Adata sastāv no garas dobas caurulītes ar uzgali, kas atvieglo adatas izduršanu caur korķi. Šis uzgalis ir noņemams, un pēc korķa caurduršanas tas iekrīt vīnā. |
| --- | --- |

—

augšējā daļa ir identiska augšējai daļai iepriekšējā ierīcē; taču adata ir garāka. Adata sastāv no garas dobas caurulītes ar uzgali, kas atvieglo adatas izduršanu caur korķi. Šis uzgalis ir noņemams, un pēc korķa caurduršanas tas iekrīt vīnā.

| — | Apakšējā daļa sastāv no uzgriežņa un no pamatnes, ko uzmontē uz korķa. Tai ir četras savilcējskrūves, ko izmanto, lai ierīci fiksētu uz korķa. |
| --- | --- |

—

Apakšējā daļa sastāv no uzgriežņa un no pamatnes, ko uzmontē uz korķa. Tai ir četras savilcējskrūves, ko izmanto, lai ierīci fiksētu uz korķa.

| | |
| --- | --- |

Image

Image

Piezīmes par manometriem, ar ko aprīko šīs divu veidu ierīces.

| — | Manometri var būt vai nu mehāniskas Burdona caurulīšu tipa ierīces, vai digitāli pjezoelektriski sensori. Pirmajā gadījumā Burdona caurulītēm jābūt izgatavotām no nerūsējošā tērauda; |
| --- | --- |

—

Manometri var būt vai nu mehāniskas Burdona caurulīšu tipa ierīces, vai digitāli pjezoelektriski sensori. Pirmajā gadījumā Burdona caurulītēm jābūt izgatavotām no nerūsējošā tērauda;

| — | manometra skalu graduē paskālos (Pa). Attiecībā uz dzirkstošajiem vīniem praktiskāk ir par mērījumu vienību izmantot 105 paskālus (105 Pa) vai kilopaskālus (kPa). |
| --- | --- |

—

manometra skalu graduē paskālos (Pa). Attiecībā uz dzirkstošajiem vīniem praktiskāk ir par mērījumu vienību izmantot 105 paskālus (105 Pa) vai kilopaskālus (kPa).

| — | Manometru klases var būt dažādas. Manometra klases atšķiras pēc nolasījuma precizitātes, ko izsaka procentos no pilnas skalas (piemēram, 1 000 kPa 1. klases manometram maksimālais izmantošanas spiediens ir 1 000 kPa, un nolasījuma precizitāte ir ± 10 kPa). Precīzu mērījumu veikšanai ieteicams izmantot 1. klases manometrus. |
| --- | --- |

—

Manometru klases var būt dažādas. Manometra klases atšķiras pēc nolasījuma precizitātes, ko izsaka procentos no pilnas skalas (piemēram, 1 000 kPa 1. klases manometram maksimālais izmantošanas spiediens ir 1 000 kPa, un nolasījuma precizitāte ir ± 10 kPa). Precīzu mērījumu veikšanai ieteicams izmantot 1. klases manometrus.

3.   PROCEDŪRA

Mērījumi jāveic attiecībā uz pudelēm, kuru temperatūra ir stabila jau vismaz 24 stundas. Pēc vāciņa, korķa vai plastmasas aizbāžņa caurduršanas pudele stipri jāsakrata, līdz tajā ir sasniegts pastāvīgs spiediens un var nolasīt mērījumu.

3.1.   Pudeles ar vāciņu

Skavas izcilni noslidina zem pudeles kakla gredzena. Uzgriezni pievelk tiktāl, lai visa ierīce stingri turētos uz pudeles. Augšējai daļai jau jābūt ieskrūvētai uzgrieznī. Lai novērstu gāzes zudumus, vāciņa caurduršana jāveic pēc iespējas strauji, lai hermētiskumu nodrošinošais savienojums saskartos ar vāciņu. Pēc tam pudele stipri jāsakrata, līdz tajā ir sasniegts pastāvīgs spiediens un var nolasīt mērījumu.

3.2.   Pudeles ar korķi

Uzgali novieto adatas galā. Ierīci novieto uz pudeles korķa. Savelk visas četras skrūves, fiksējot ierīci uz korķa. Ieskrūvē augšējo daļu (adata caurdur korķi). Lai spiediens tiktu novadīts manometrā, uzgalim ir jāiekrīt pudelē. Pudeli stipri sakrata, līdz tajā ir sasniegts pastāvīgs spiediens, un nolasa mērījumu. Pēc mērījuma nolasīšanas izņem uzgali.

4.   REZULTĀTU IZTEIKŠANA

Pārspiedienu 20 °C temperatūrā (Paph20) izsaka paskālos (Pa) vai kilopaskālos (kPa). Rezultātam jāatbilst manometra precizitātei (piemēram, 6,3 × 105 Pa jeb 630 kPa, nevis 6,33 × 105 Pa jeb 633 kPa, ja manometrs ir 1. klases manometrs, kura pilna skala ir 1 000 kPa).

Ja mērījuma veikšanas temperatūra nav 20 °C, tad izmērītā spiediena vērtība jākoriģē, reizinot to ar atbilstošu koeficientu (sk. 1. tabulu).

1.   Tabula

Dzirkstošā un pusdzirkstošā vīna pārspiediena 20 °C temperatūrā (Paph20) attiecība pret pārspiedienu temperatūrā t (Paph
  t
  )

| °C | |
| --- | --- |
| 0 | 1,85 |
| 1 | 1,80 |
| 2 | 1,74 |
| 3 | 1,68 |
| 4 | 1,64 |
| 5 | 1,59 |
| 6 | 1,54 |
| 7 | 1,50 |
| 8 | 1,45 |
| 9 | 1,40 |
| 10 | 1,36 |
| 11 | 1,32 |
| 12 | 1,28 |
| 13 | 1,24 |
| 14 | 1,20 |
| 15 | 1,16 |
| 16 | 1,13 |
| 17 | 1,09 |
| 18 | 1,06 |
| 19 | 1,03 |
| 20 | 1,00 |
| 21 | 0,97 |
| 22 | 0,95 |
| 23 | 0,93 |
| 24 | 0,91 |
| 25 | 0,88 |

°C

0

1,85

1

1,80

2

1,74

3

1,68

4

1,64

5

1,59

6

1,54

7

1,50

8

1,45

9

1,40

10

1,36

11

1,32

12

1,28

13

1,24

14

1,20

15

1,16

16

1,13

17

1,09

18

1,06

19

1,03

20

1,00

21

0,97

22

0,95

23

0,93

24

0,91

25

0,88

5.   REZULTĀTU KONTROLE

Fizikālo parametru tiešas noteikšanas metode (I tipa kritēriju metode).

Afrometru testēšana

Afrometri jātestē regulāri (vismaz reizi gadā).

Testēšanu veic ar kalibrēšanas iekārtas palīdzību. Šādā veidā ir iespējams testējamo manometru salīdzināt ar tam paralēli uzmontētu augstas kvalitātes etalonmanometru, kas atbilst valsts standartam. Testā salīdzina abu aparātu rādījumus, ko nolasa, spiediena vērtību vispirms palielinot un pēc tam — samazinot. Ja abu aparātu rādījumi atšķiras, tad ar korekcijas skrūves palīdzību veic vajadzīgo korekciju.

Visās laboratorijās un pilnvarotajās struktūrās ir šādas kalibrēšanas iekārtas; turklāt tās piedāvā arī manometru ražotāji.

20.   LIZOCĪMA NOTEIKŠANA VĪNĀ AR HPLC (OIV-AS-315-14) – IV TIPA METODE

1.   IEVADS

Lizocīma noteikšanai ieteicams lietot analītisku metodi, kuras pamatā nav fermentācijas process.

2.   DARBĪBAS JOMA

Šī metode ļauj noteikt baltvīnā un sarkanvīnā esošā lizocīma daudzumu ((mg proteīna/l) neatkarīgi no matricas fermentatīvās darbības (kuru var traucēt daļēja denaturācija vai kompleksveidošanās un līdznogulsnēšanās parādības).

3.   DEFINĪCIJA

Augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfija (HPLC) sniedz iespēju izdarīt analīzes, pamatojoties uz sterisko, polāro vai adsorbcijas interaktivitāti starp nekustīgo fāzi un analītu, kas tādējādi nav saistīta ar proteīna reālo fermentatīvo darbību.

4.   PRINCIPS

Analīzi veic ar augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfija (HPLC), pieslēdzot spektrofotometrisko detektoru un spektrofluorimetrisko detektoru. Analizējamajam vīna paraugam saturu aprēķina atkarībā no hromatogrāfiskās smailes laukuma, izmantojot ārējā standarta metodi.

5.   REAĢENTI

5.1.   Šķīdinātāji un šķīdumi

Acetonitrils (CH3CN) HPLC analīzei.

Tīra trifluoretiķskābe (TFA).

Dejonizēts ūdens HPLC analīzei.

Standartšķīdums: vīnskābe, 1 g/l, etilspirts, 10 tilp. %, kuram ar neitrālu nātrija tartrātu pH noregulēts līdz 3,2.

5.2.   Eluanti

| A | : | CH3CN (1 %), trifluoretiķskābe (0,2 %), H2O (98,8 %); |
| --- | --- | --- |
| B | : | CH3CN (70 %), trifluoretiķskābe (0,2 %), H2O (29,8 %). |

A

:

CH3CN (1 %), trifluoretiķskābe (0,2 %), H2O (98,8 %);

B

:

CH3CN (70 %), trifluoretiķskābe (0,2 %), H2O (29,8 %).

5.3.   Standartšķīdumi

No 1 līdz 250 mg/l standarta lizocīma, kas atšķaidīts paraugšķīdumā, nepārtraukti maisa vismaz 12 stundas.

6.   MATERIĀLS

6.1.   HPLC aparāts ar sūknēšanas sistēmu, lai iegūtu eluēšanas gradientu.

6.2.   Termostatējamās kolonnas turētājs (krāsns).

6.3.   Spektrofotometriskais detektors, kam pievienots spektrofluorimetriskais detektors.

6.4.   Inžekcijas cilpa, 20 μl.

6.5.   Apgrieztās fāzes polimēru materiāla kolonna ar fenila funkcionālajām grupām (poru izmērs = 1 000 Å), izslēgšanas robeža = 1 000 000 Da), piemēram, Tosoh Bioscience TSK-gel Phényl 5PW RP 7,5 cm × 4,6 mm ID.

6.6.   Tāda paša materiāla priekškolonna, piemēram, Tosoh Bioscience TSK-gel Phényl 5PW RP Guardgel 1,5 cm × 3,2 mm ID.

7.   PARAUGA SAGATAVOŠANA

Vīna paraugus paskābina ar HCl (10 M), kas atšķaidīta 1:10, un 5 minūtes pēc pievienošanas filtrē ar poliamīda filtru, kura poru izmērs ir 0,22 μm. Hromatogrāfisko analīzi veic uzreiz pēc filtrēšanas.

8.   ANALĪZES VEIKŠANAS APSTĀKĻI

8.1.   Eluanta padeves ātrums: 1 ml/min.

8.2.   kolonnas temperatūra: 30 °C.

8.3.   Spektrofotometriskā detektora viļņu garums: 280 nm.

8.4.   Spektrofluorimetriskais detektors: λ ex = 276 nm; λ em = 345 nm; pastiprinājums = 10.

8.5.   Eluēšanas gradienta programma

| Laiks (min.) | A sols (%) | B sols (%) | Gradients |
| --- | --- | --- | --- |
| 0 | 100 | 0 | |
| | | | izokrātisks |
| 3 | 100 | 0 | |
| | | | lineārs |
| 10 | 65 | 35 | |
| | | | izokrātisks |
| 15 | 65 | 35 | |
| | | | lineārs |
| 27 | 40,5 | 59,5 | |
| | | | lineārs |
| 29 | 0 | 100 | |
| | | | izokrātisks |
| 34 | 0 | 100 | |
| | | | lineārs |
| 36 | 100 | 0 | |
| | | | izokrātisks |
| 40 | 100 | 0 | |

Laiks (min.)

A sols (%)

B sols (%)

Gradients

0

100

0

izokrātisks

3

100

0

lineārs

10

65

35

izokrātisks

15

65

35

lineārs

27

40,5

59,5

lineārs

29

0

100

izokrātisks

34

0

100

lineārs

36

100

0

izokrātisks

40

100

0

8.6.   Vidējais lizocīma aiztures ilgums: 25,50 minūtes.

9.   APRĒĶINS

Analizē trīsreiz standartšķīdumus, kas satur šādu lizocīma koncentrāciju: 1, 5, 10, 50, 100, 200, 250 mg/l. Katrai hromatogrammai hromatogrāfiskās smailes laukumus, kas atbilst lizocīmam, atliek uz diagrammas atkarībā no attiecīgās koncentrācijas, lai iegūtu lineārās regresijas taisnes, kas izteiktas ar formulu Y = ax+b. Determinācijas koeficientam r2 jābūt > 0,999.

10.   METODES RAKSTURLIELUMI

Lai novērtētu metodes piemērotību noteiktajam mērķim, tika veikts validācijas pētījums, ņemot vērā linearitāti, detekcijas un kvantifikācijas robežas un metodes precizitāti. Pēdējo parametru noteica, definējot metodes precizitātes un precīzuma līmeni.

| | Linearitātes diapazons | Taisnes slīpums | Determinācijas koeficients
  (r2) | DR (mg/l) | KR (mg/l) | Atkārtojamība (n=5) RSD % | Reproducējamība (n=5) RSD % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Stand.1 | S-v.2 | B-v.3 | Stand.1 |
| UV | 5-250 | 3 786 | 0,9993 | 1,86 | 6,20 | 4,67 | 5,54 | 0,62 | 1,93 |
| FLD | 1-250 | 52 037 | 0,9990 | 0,18 | 0,59 | 2,61 | 2,37 | 0,68 | 2,30 |

Linearitātes diapazons

Taisnes slīpums

Determinācijas koeficients

(r2)

DR (mg/l)

KR (mg/l)

Atkārtojamība (n=5) RSD %

Reproducējamība (n=5) RSD %

Stand.1

S-v.2

B-v.3

Stand.1

UV

5-250

3 786

0,9993

1,86

6,20

4,67

5,54

0,62

1,93

FLD

1-250

52 037

0,9990

0,18

0,59

2,61

2,37

0,68

2,30

1. tabula. Dati par metodes raksturlielumiem: Stand.1 — standartšķīdums; S-v.2 — sarkanvīns; B-v.3 — baltvīns.

10.1.   Metodes linearitāte

Pamatojoties uz lineārās regresijas analīzē iegūtajiem rezultātiem, metode izrādījās lineāra 1. tabulā norādītajiem diapazoniem.

10.2.   Detektēšanas un kvantitatīvās noteikšanas robeža

Detektēšanas robeža (DR) un kvantitatīvās noteikšanas robeža (KR) tika aprēķināta kā signāls, kas vienlīdzīgs attiecīgi trīskāršam un desmitkārtīgam hromatogrāfiskā fona troksnim apstākļos, kad strādā ar reālu matricu (1. tabula).

10.3.   Metodes precizitāte

Vērā ņemtie parametri ir atkārtojamība un reproducējamība. 1. tabulā norādītas šo parametru vērtības (kas izteiktas % standartnovirzes no atkārtotiem mērījumiem ar dažādām koncentrācijām), kādas nolasītas standartšķīdumam, baltvīnam un sarkanvīnam.

10.4.   Metodes pareizība

Atgūstamība aprēķināta standartšķīdumiem, kuri satur 5 un 50 ml/l lizocīma un kuriem pievienots noteikts daudzums lizocīma, kā norādīts nākamajā tabulā.

| | [C] sākotnējais nominālais (mg/l) | Pievienojums (mg/l) | [C] teorētiskais
  (mg/l) | [C] atrastais
  (mg/l) | Standart-novirze | Atgūstamība (%) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| UV 280 nm | 50 | 13,1 | 63,1 | 62,3 | 3,86 | 99 |
| FD | 50 | 13,1 | 63,1 | 64,5 | 5,36 | 102 |
| UV 280 nm | 5 | 14,4 | 19,4 | 17,9 | 1,49 | 92,1 |
| FD | 5 | 14,4 | 19,4 | 19,0 | 1,61 | 97,7 |

[C] sākotnējais nominālais (mg/l)

Pievienojums (mg/l)

[C] teorētiskais

(mg/l)

[C] atrastais

(mg/l)

Standart-novirze

Atgūstamība (%)

UV 280 nm

50

13,1

63,1

62,3

3,86

99

FD

50

13,1

63,1

64,5

5,36

102

UV 280 nm

5

14,4

19,4

17,9

1,49

92,1

FD

5

14,4

19,4

19,0

1,61

97,7

Image

21.   SULFĀTI (OIV-AS-321-05-SULFAT) – II TIPA METODE

1.   METOŽU PRINCIPS

1.1.   Standartmetode

Bārija sulfāta nogulsnēšana un svēršana. Bārija fosfātu, kas nogulsnēts tādos pašos apstākļos, izvada, mazgājot nogulsnes sālsskābē.

Ja misas vai vīns satur daudz sēra dioksīda, tad ir ieteicams iepriekš desulfitēt, vārot hermētiski noslēgtā traukā.

1.2.   Ātrā testa metode

Vīnus iedala vairākās kategorijās, izmantojot tā saucamo robežmetodi, kas pamatota uz bārija sulfāta nogulsnēšanu, par titrantu izmantojot bārija jonus.

2.   REFERENCES METODE

2.1.   Reaģenti

2.1.1.   2 M sālsskābes šķīdums.

2.1.2.   200 g/l bārija hlorīda BaCl2 · 2H2O šķīdums.

2.2.   Procedūra

2.2.1.   Vispārējā gadījumā

Iemēra 40 ml analīzes parauga 50 ml centrifūgas mēģenē, pievieno 2 ml 2 M sālsskābes un 2 ml bārija hlorīda šķīduma 200 g/l; samaisa ar stikla nūjiņu, noskalo nūjiņu ar nelielu daudzumu destilēta ūdens un atstāj pastāvēt piecas minūtes. Centrifugē 5 minūtes, tad uzmanīgi dekantē augšējo dzidro šķīdumu.

Pēc tam mazgā bārija sulfāta nogulsnes šādi: pievieno 10 ml 2 M sālsskābes, nogulsnes suspendē un centrifugē piecas minūtes. Tad uzmanīgi dekantē augšējo dzidro šķīdumu. Divreiz atkārto nogulšņu mazgāšanas procedūru tādos pašos apstākļos, katru reizi izmantojot 15 ml destilēta ūdens.

Skalojot ar destilētu ūdeni, tarētā platīna kapsulā kvantitatīvi pārnes nogulsnes, un to silda ūdens vannā 100 °C temperatūrā, līdz ūdens pilnīgi iztvaikojis. Sausās nogulsnes vairākas reizes īslaicīgi kalcinē uz liesmas, līdz iegūst baltas krāsas atlikumu. Eksikatorā atdzesē un nosver.

Apzīmē ar m iegūtā bārija sulfāta masu miligramos.

2.2.2.   Konkrēti: sulfitēta misa un vīns ar lielu sēra dioksīda saturu.

Vispirms izdala sēra dioksīdu.

Atmēra 25 ml ūdens un 1 ml tīras sālsskābes (ρ20 = 1,15 līdz 1,18 g/ml) 500 ml koniskā kolbā, kas aprīkota ar pilināmo piltuvi un izvadcaurulīti. Uzvāra šķīdumu, lai izvadītu gaisu, un caur pilināmo piltuvi ievada 100 ml vīna. Turpina vārīt, līdz šķidruma tilpums kolbā ir samazinājies līdz apmēram 75 ml, un pēc atdzesēšanas kvantitatīvi pārnes to 100 ml mērkolbā. Papildina ar ūdeni līdz zīmei. Nosaka sulfātus 40 ml paraugam, kā norādīts 2.2.1. punktā.

2.3.   Rezultātu izteikšana

2.3.1.   Aprēķini

Sulfātu saturs, kas izteikts kālija sulfātā K2SO4 miligramos litrā, ir

18,67 × m

Sulfātu saturu misās izsaka kālija sulfāta miligramos litrā ar precizitāti līdz veselam skaitlim.

2.3.2.   Atkārtojamība

līdz 1 000 mg/l: r = 27 mg/l

apmēram 1 500 mg/l: r = 41 mg/l

2.3.3.   Reproducējamība

līdz 1 000 mg/l: R = 51 mg/l

apmēram 1 500 mg/l: R = 81 mg/l

22.   DZELZS (OIV-AS-322-05-FER) – IV TIPA METODE

1.   METOŽU PRINCIPS

REFERENCES METODE

Pēc attiecīgas vīna atšķaidīšanas un spirta izdalīšanas dzelzi nosaka tieši ar atomu absorbcijas spektrofotometriju.

PARASTĀ METODE

Pēc vīna vārīšanas ar perhidrolu kopējo dzelzi, kas ir Fe (III) stāvoklī, reducē līdz Fe (II) un nosaka, izmantojot sarkano krāsojumu, ko rada ortofenantrolīna iedarbība.

2.   REFERENCES METODE

2.1.   Reaģenti

2.1.1.   Koncentrēts dzelzs standartšķīdums, kas satur 1 g Fe (III) litrā.

Izmanto tirdzniecībā esošo standarta šķīdumu 1 g/l. Šo šķīdumu var pagatavot, izšķīdinot 8,6341 g dzelzs (III) un amonija sulfāta (FeNH4(SO4)2 · 12H2O) destilētā ūdenī, kas viegli paskābināts ar 1 M sālsskābi, un uzpildot līdz vienam litram.

2.1.2.   Atšķaidīts dzelzs standartšķīdums, kas satur 100 mg dzelzs litrā.

2.2.   Aparatūra

2.2.1.   Rotācijas iztvaicētājs ar termostatējamu ūdens vannu.

2.2.2.   Atomu absorbcijas spektrofotometrs, aprīkots ar gaisa-acetilēna degli.

2.2.3.   Dzelzs doba katoda lampa.

2.3.   Procedūra

2.3.1.   Parauga sagatavošana

Izvada spirtu no vīna, samazinot parauga tilpumu līdz pusei no tā sākotnējā tilpuma ar rotācijas iztvaicētāju (50 līdz 60 °C). Atšķaida līdz sākotnējam tilpumam ar destilētu ūdeni.

Vajadzības gadījumā atšķaidīt pirms noteikšanas.

2.3.2.   Kalibrēšana

Ievieto 1, 2, 3, 4 un 5 ml šķīduma, kas satur 100 mg dzelzs litrā (2.1.2.), attiecīgi 100 ml mērkolbu komplektā un uzpilda līdz 100 ml ar destilētu ūdeni. Šādā veidā sagatavoti šķīdumi satur attiecīgi 1, 2, 3, 4 un 5 mg dzelzs litrā.

Tādi šķīdumi jātur polietilēna pudelēs.

2.3.3.   Noteikšana

Izvēlas viļņu garumu — 248,3 nm. Nostāda uz nulli absorbciju skalu, izmantojot destilētu ūdeni. Ievada tieši spektrofotometra deglī atšķaidīto paraugu, kam pēc kārtas seko pieci standartšķīdumi, kas sagatavoti saskaņā ar 2.3.2. punktu. Nolasa absorbciju vērtības. Izdara divkārt.

2.4.   Rezultātu izteikšana

2.4.1.   Aprēķina metode

Konstruē diagrammu, kur absorbcijas izmaiņas ir parādītas kā dzelzs koncentrācijas funkcija standartšķīdumos. Atliek uz šīs diagrammas absorbcijas vidējo lielumu, kas iegūts atšķaidītā vīna paraugam, un nosaka tā dzelzs koncentrāciju C.

Dzelzs koncentrācija miligramos litrā vīna līdz vienai decimālzīmei aiz komata ir

C × F,

kur F = atšķaidījuma koeficients.

23.   VARŠ (OIV-AS-322-06) – IV TIPA METODE

1.   METODES PRINCIPS

Metode pamatojas uz atomu absorbcijas spektrofotometrijas izmantošanu.

2.   APRĪKOJUMS

2.1.   Platīna tīģelis.

2.2.   Atomu absorbcijas spektrofotometrs.

2.3.   Svina dobā katoda lampa.

2.4.   Degvielas padeves sistēma: gaiss-acetilēns vai slāpekļa oksīds-acetilēns.

3.   REAĢENTI

3.1.   Metālisks varš.

3.2.   Slāpekļskābe, koncentrēta 65 %, (HNO3, ρ20 = 1,38 g/ml).

3.3.   Slāpekļskābe, atšķaidīta 1:2 (tilp./tilp.).

3.4.   Šķīdums, kas satur varu 1 g/l.

Izmanto tirdzniecībā esošo standarta vara šķīdumu 1 g/l. Šo šķīdumu var pagatavot, nosverot 1 000 g metāliskā vara un bez zudumiem pārnesot to 1 000 ml mērkolbā. Pievieno 1:2 (tilp./tilp.) atšķaidītas slāpekļskābes (3.3.) daudzumā, kas tikko pietiek metāla izšķīdināšanai, pievieno 10 ml koncentrētas slāpekļskābes (3.2.) un uzpilda līdz zīmei ar bidestilētu ūdeni.

3.5.   Šķīdums, kas satur varu 100 mg/l.

Ņem 10 ml šķīduma, kas sagatavots saskaņā ar 3.4. punktā sniegto aprakstu, ievada to 100 ml mērkolbā, un mērkolbu uzpilda līdz zīmei ar bidestilētu ūdeni.

4.   PROCEDŪRA

4.1.   Vara parauga sagatavošana un noteikšana

Ņem 20 ml parauga, ievieto 100 ml mērkolbā, un mērkolbu uzpilda līdz zīmei ar bidestilētu ūdeni. Ja vajadzīgs, maina atšķaidījumu.

Pēc tam kad absorbciju skala ar destilētu ūdeni noregulēta uz nulli, atomu absorbcijas spektrofotometrā nolasa atšķaidītā parauga absorbciju, ja viļņu garums ir 324,8 nm. Vajadzības gadījumā sagatavo atbilstoši atšķaidītu šķīdumu ar bidestilētu ūdeni.

4.2.   Kalibrēšanas līknes konstruēšana

Ar pipeti ņem 0,5 ml, 1 ml un 2 ml šķīduma (3.5.) (100 mg vara litrā) un ievieto 100 ml mērkolbās, un uzpilda tās līdz zīmei ar bidestilētu ūdeni; tādējādi iegūtie šķīdumi satur attiecīgi 0,5 mg, 1 mg un 2 mg vara litrā. Pamatojoties uz šo šķīdumu absorbcijas vērtībām, kas izmērītas saskaņā ar 4.1. punktā sniegto aprakstu, konstruē kalibrēšanas līkni.

5.   REZULTĀTU IZTEIKŠANA

Izmantojot paraugiem izmērīto absorbciju, no kalibrēšanas līknes nolasa koncentrāciju C mg/l.

Ja F ir atšķaidījuma koeficients, miligramos litrā izteiktais vara saturs vīnā ir F × C.

To norāda līdz vienai decimālzīmei aiz komata.

Piezīmes:

| a) | izvēlas šķīdumus kalibrēšanas līknes konstruēšanai un parauga atšķaidījumus, kas atbilst izmantojamās aparatūras jutībai un vara koncentrācijai paraugā; |
| --- | --- |

a)

izvēlas šķīdumus kalibrēšanas līknes konstruēšanai un parauga atšķaidījumus, kas atbilst izmantojamās aparatūras jutībai un vara koncentrācijai paraugā;

| b) | ja analizējamajā paraugā ir sagaidāma ļoti zema vara koncentrācija, tad rīkojas šādi. ievieto 100 ml parauga platīna tīģelī un tvaicē virs ūdens vannas 100 °C temperatūrā, līdz paraugs iegūst sīrupainu konsistenci; pievieno pa pilienam 2,5 ml koncentrētu slāpekļskābi (3.2.), raugoties, lai šķīvja dibens būtu pilnīgi klāts. Atlikumu uzmanīgi pārpelno uz elektriskā sildelementa vai uz nelielas liesmas; tad ievieto tīģeli mufeļkrāsnī, kas noregulēta uz 500 ± 25 °C un atstāj apmēram uz stundu. Pēc atdzesēšanas samitrina pelnus ar 1 ml koncentrētas slāpekļskābes (3.2.), smalcinot tos ar stikla nūjiņu, tad maisījumu iztvaicē un vēlreiz pārpelno, kā aprakstīts iepriekš. Atkal ieliek šķīvi mufeļkrāsnī uz 15 minūtēm, pēc tam atkārto apstrādi ar koncentrētu slāpekļskābi vismaz trīs reizes. Izšķīdina pelnus, pievienojot 1 ml koncentrētas slāpekļskābes (3.2.) un 2 ml bidestilēta ūdens, un pārnes 10 ml kolbā. Mazgā šķīvi trīs reizes, katru reizi izmantojot 2 ml bidestilēta ūdens, visbeidzot uzpilda līdz zīmei ar bidestilētu ūdeni.. Veic titrēšanu, kā norādīts 4.1. punktā, izmantojot 10 ml šķīduma; rezultātu izteikšanā ņem vērā koncentrāciju. |
| --- | --- |

b)

ja analizējamajā paraugā ir sagaidāma ļoti zema vara koncentrācija, tad rīkojas šādi. ievieto 100 ml parauga platīna tīģelī un tvaicē virs ūdens vannas 100 °C temperatūrā, līdz paraugs iegūst sīrupainu konsistenci; pievieno pa pilienam 2,5 ml koncentrētu slāpekļskābi (3.2.), raugoties, lai šķīvja dibens būtu pilnīgi klāts. Atlikumu uzmanīgi pārpelno uz elektriskā sildelementa vai uz nelielas liesmas; tad ievieto tīģeli mufeļkrāsnī, kas noregulēta uz 500 ± 25 °C un atstāj apmēram uz stundu. Pēc atdzesēšanas samitrina pelnus ar 1 ml koncentrētas slāpekļskābes (3.2.), smalcinot tos ar stikla nūjiņu, tad maisījumu iztvaicē un vēlreiz pārpelno, kā aprakstīts iepriekš. Atkal ieliek šķīvi mufeļkrāsnī uz 15 minūtēm, pēc tam atkārto apstrādi ar koncentrētu slāpekļskābi vismaz trīs reizes. Izšķīdina pelnus, pievienojot 1 ml koncentrētas slāpekļskābes (3.2.) un 2 ml bidestilēta ūdens, un pārnes 10 ml kolbā. Mazgā šķīvi trīs reizes, katru reizi izmantojot 2 ml bidestilēta ūdens, visbeidzot uzpilda līdz zīmei ar bidestilētu ūdeni.. Veic titrēšanu, kā norādīts 4.1. punktā, izmantojot 10 ml šķīduma; rezultātu izteikšanā ņem vērā koncentrāciju.

24.   SĒRA DIOKSĪDS (OIV-AS-323-04-DIOSU) – II TIPA METODE

1.   DEFINĪCIJAS

Brīvo sēra dioksīdu definē kā sēra dioksīdu, kas atrodas misā vai vīnā šādās formās: H2SO3, HSO3–; līdzsvars starp tām atkarīgs no pH un temperatūras —

H2SO3 ←→ H+ + HSO3–

H2SO3 ir molekulārs sēra dioksīds.

Kopējo sēra dioksīdu definē kā dažādo sēra dioksīda formu kopumu, kas brīvā vai ar vīna sastāvdaļām saistītā veidā atrodas vīnā.

2.   BRĪVAIS UN KOPĒJAIS SĒRA DIOKSĪDS

2.1.   Metožu princips

2.1.1.   References metode

2.1.1.1.   Vīniem un misām

Sēra dioksīdu pārnes ar gaisa vai slāpekļa plūsmu, tad to fiksē un oksidē, barbotējot caur atšķaidītu un neitrālu ūdeņraža pārskābes šķīdumu. Radušos sērskābi nosaka, titrējot ar nātrija hidroksīda standartšķīdumu. Brīvo sēra dioksīdu no vīna izdala zemā temperatūrā (10 °C).

Kopējo sēra dioksīdu izdala no vīna augstā temperatūrā (aptuveni 100 °C).

2.1.1.2.   Rektificēta koncentrēta misa

Kopējo sēra dioksīdu izdala no iepriekš atšķaidītas rektificētas koncentrētas misas augstā temperatūrā (aptuveni 100 °C).

2.1.2.   Ātrā noteikšanas metode (vīniem un misām)

Brīvo sēra dioksīdu nosaka ar tiešo jodometrisko titrēšanu.

Saistīto sēra dioksīdu pēc tam nosaka ar jodometrisko titrēšanu pēc hidrolīzes bāziskā vidē. Pieskaitot brīvajam sēra dioksīdam, iegūst kopējo sēra dioksīdu.

2.2.   Standartmetode

2.2.1.   Aprīkojums

2.2.1.1.   Izmantotajam aprīkojumam ir jāatbilst turpmāk norādītajai shēmai, jo īpaši attiecībā uz dzesinātāju.

Image

Caurulītei, kas pievada gāzes barbotierim B, galā ir neliela lodīte ir 1 cm diametrā; lodītei ir 20 atveres 0,2 mm diametrā visapkārt tās lielākajam horizontālajam perimetram. Šīs caurulītes galā var būt arī poraina stikla plāksnīte, kas rada lielu skaitu ļoti mazu burbulīšu un tādējādi nodrošina labu saskari starp šķidro un gāzveida fāzi.

Gāzes plūsmai caur ierīci būtu jābūt apmēram 40 litriem stundā. Pudelei diagrammas labajā pusē ir paredzēts ierobežot ūdensstrūklas sūkņa radīto vakuumu līdz 20–30 cm H2O. Lai regulētu šo vakuumu līdz tā pareizajam lielumam, starp barbotieri un pudeli jāievieto plūsmas mērītājs ar kapilāra caurulīti.

2.2.1.2.   Mikrobirete

2.2.2.   Reaģenti

2.2.2.1.   Fosforskābe, 85 % (H3PO4) (ρ20 = 1,71 g/ml).

2.2.2.2.   Ūdeņraža pārskābes šķīdums, 9,1 g H2O2/l (trīs tilpumi).

2.2.2.3.   Indikatorreaģents:

| metilsarkanais ... | 100 mg |
| --- | --- |
| metilēnzilais ... | 50 mg |
| spirts, 50 % tilpuma ... | 100 ml |

metilsarkanais ...

100 mg

metilēnzilais ...

50 mg

spirts, 50 % tilpuma ...

100 ml

2.2.2.4.   Nātrija hidroksīda (NaOH) 0,01 M šķīdums.

2.2.3.   Brīvā sēra dioksīda noteikšana

2.2.3.1.   Procedūra

Pirms noteikšanas vīns divas dienas jātur pilnā un aizkorķētā pudelē 20 °C temperatūrā.

| — | Barbotierī B ievieto 2 līdz 3 ml ūdeņraža pārskābes šķīduma (2.2.2.2.) un divus pilienus indikatorreaģenta un neitralizē ūdeņraža pārskābes šķīdumu ar 0,01 M nātrija hidroksīda šķīdumu (2.2.2.4.). Pievieno barbotieri aparatūrai. |
| --- | --- |

—

Barbotierī B ievieto 2 līdz 3 ml ūdeņraža pārskābes šķīduma (2.2.2.2.) un divus pilienus indikatorreaģenta un neitralizē ūdeņraža pārskābes šķīdumu ar 0,01 M nātrija hidroksīda šķīdumu (2.2.2.4.). Pievieno barbotieri aparatūrai.

| — | Ievada 50 ml parauga un 15 ml fosforskābes (2.2.2.1.) “līdznešanas” ierīces A kolbā (250 ml). Kolbu ievieto ierīcē. |
| --- | --- |

—

Ievada 50 ml parauga un 15 ml fosforskābes (2.2.2.1.) “līdznešanas” ierīces A kolbā (250 ml). Kolbu ievieto ierīcē.

| — | Barbotē caur to gaisu (vai slāpekli) 15 minūtes. Pārnestais brīvais sēra dioksīds oksidējas līdz sērskābei. Izņem barbotieri no ierīces un titrē radušos skābi ar 0,01 M nātrija hidroksīda šķīdumu (2.2.2.4.). Apzīmē ar n ml izlietoto tilpumu. |
| --- | --- |

—

Barbotē caur to gaisu (vai slāpekli) 15 minūtes. Pārnestais brīvais sēra dioksīds oksidējas līdz sērskābei. Izņem barbotieri no ierīces un titrē radušos skābi ar 0,01 M nātrija hidroksīda šķīdumu (2.2.2.4.). Apzīmē ar n ml izlietoto tilpumu.

2.2.3.2.   Rezultātu izteikšana

Atbrīvoto sēra dioksīdu izsaka mg/l līdz tuvākajam veselajam skaitlim.

2.2.3.2.1.   Aprēķins

Brīvais sēra dioksīds miligramos litrā: 6,4 n.

2.2.4.   Kopējā sēra dioksīda noteikšana

2.2.4.1   Procedūra

2.2.4.1.1.   Rektificētām koncentrētām misām izmanto iegūto šķīdumu, atšķaidot analizējamo paraugu līdz 40 % (masa/tilp.), kā norādīts nodaļas “Kopējais skābums” 5.1.2. punktā. Ievada 50 ml šā šķīduma un 5 ml fosforskābes (2.2.2.1.) “līdznešanas” ierīces A kolbā (250 ml). Kolbu ievieto ierīcē.

2.2.4.1.2.   Vīniem un misām

Ja sagaidāmā koncentrācija paraugā nav lielāka kā 50 mg kopējā SO2 litrā, tad “līdznešanas” ierīces A kolbā (250 ml) ievieto 50 ml parauga un 15 ml fosforskābes (2.2.2.1.). Kolbu ievieto ierīcē.

Ja sagaidāmā koncentrācija paraugā ir lielāka par 50 mg kopējā SO2 litrā, tad “līdznešanas” ierīces A kolbā (100 ml) ievieto 20 ml parauga un 5 ml fosforskābes (2.2.2.1.). Kolbu ievieto ierīcē.

Barbotiera tvertnē B ievieto 2 līdz 3 ml ūdeņraža pārskābes šķīduma (2.2.2.2.), kas neitralizēts, kā iepriekš noteikts, un vīnu, kas atrodas kolbā A, uzsilda līdz viršanas temperatūrai ar nelielu 4 līdz 5 cm augstu liesmu, kam būtu tieši jāsaskaras ar kolbas dibenu. Nelikt kolbu uz metāla plāksnes, bet gan uz diska, kurā ir atvere 30 mm diametrā. Tas jādara, lai nepārkarsētu no vīna izdalītās vielas, kas nogulsnējušās uz kolbas sienām.

Vīnu vāra, laižot cauri gaisa (vai slāpekļa) plūsmu. 15 minūtēs kopējais sēra dioksīds ir pārnests un oksidēts. Noteikt radušos sērskābi, titrējot ar 0,01 M nātrija hidroksīda šķīdumu (2.2.2.4.).

Apzīmē ar n ml izlietoto tilpumu.

2.2.4.2.   Rezultātu izteikšana

Rektificēta koncentrēta misa: kopējo sēra dioksīdu izsaka miligramos litrā (mg/l), respektīvi, miligramos uz kilogramu (mg/kg) kopējo cukuru bez decimālzīmēm aiz komata.

2.2.4.2.1.   Aprēķins

| — | Vīniem un misām
  Kopējais sēra dioksīds miligramos litrā:






  — | paraugiem, kuros ir maz sēra dioksīda (50 ml testa paraugs):
  6,4 × n; |
| --- | --- | --- |

—

Vīniem un misām

Kopējais sēra dioksīds miligramos litrā:

—

paraugiem, kuros ir maz sēra dioksīda (50 ml testa paraugs):

6,4 × n;

| — | pārējiem paraugiem (20 ml testa paraugs):
  16 × n. |
| --- | --- |

—

pārējiem paraugiem (20 ml testa paraugs):

16 × n.

| — | Rektificētai koncentrētai misai
  Kopējais sēra dioksīds miligramos uz kilogramu kopējo cukuru (50 ml sagatavota testa parauga) (2.2.3.3.1.):
  (1 600 × n)/(P,
  kur P = kopējo cukuru procentuālā koncentrācija (masa/masa). |
| --- | --- |

—

Rektificētai koncentrētai misai

Kopējais sēra dioksīds miligramos uz kilogramu kopējo cukuru (50 ml sagatavota testa parauga) (2.2.3.3.1.):

(1 600 × n)/(P,

kur P = kopējo cukuru procentuālā koncentrācija (masa/masa).

2.2.3.4.2.   Atkārtojamība (r):

50 ml testa paraugam saturs ir < 50 mg/l; r = 1 mg/l.

20 ml testa paraugam saturs ir > 50 mg/l; r = 6 mg/l.

2.2.3.4.3.   Reproducējamība (R)

50 ml testa paraugam saturs ir < 50 mg/l; R = 9 mg/l.

20 ml testa paraugam saturs ir > 50 mg/l; R = 15 mg/l.

---

(1)  Var izmantot jebkuru piknometru ar līdzvērtīgām īpašībām.

(2)  105 paskāli (Pa) = 1 bārs.

---