# Den Europæiske Unions C 311/3. s

| | ISSN 1977-0871 |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 311 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 61. årgang3. september 2018 |

ISSN 1977-0871

Den Europæiske Unions

Tidende

C 311

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

61. årgang3. september 2018

---

| Indhold | Side |
| --- | --- |
| | IV   Oplysninger |
| | OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Den Europæiske Unions Domstol |
| 2018/C 311/01 | Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende | 1 |

Indhold

Side

IV   Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

2018/C 311/01

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

Den Europæiske Unions Tidende

1

---

| | V   Øvrige meddelelser |
| --- | --- |
| | RETSLIGE PROCEDURER |
| | Domstolen |
| 2018/C 311/02 | Sag C-162/18 P: Appel iværksat den 28. februar 2018 af Wenger SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 23. januar 2018 i sag T-869/16 — Wenger mod EUIPO | 2 |
| 2018/C 311/03 | Sag C-276/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 24. april 2018 — KrakVet Marek Batko sp. k. mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága | 2 |
| 2018/C 311/04 | Sag C-323/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 16. maj 2018 — Tesco-Global Áruházak Zrt. mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága | 4 |
| 2018/C 311/05 | Sag C-361/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szekszárdi Járásbíróság (Ungarn) den 5. juni 2018 — Ágnes Weil mod Géza Gulácsi | 5 |
| 2018/C 311/06 | Sag C-362/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Székesfehérvári Törvényszék (Ungarn) den 5. juni 2018 — Hochtief AG mod Fővárosi Törvényszék | 6 |
| 2018/C 311/07 | Sag C-404/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidsrechtbank Antwerpen (Nederlandene) den 19. juni 2018 — Jamina Hakelbracht, Tine Vandenbon og Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen mod WTG Retail BVBA | 8 |
| 2018/C 311/08 | Sag C-406/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 20. juni 2018 — PG mod Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal | 8 |
| 2018/C 311/09 | Sag C-414/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italien) den 22. juni 2018 — Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo mod Banca d’Italia | 9 |
| 2018/C 311/10 | Sag C-422/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Milano (Italien) den 28. juni 2018 — FR mod Ministero dell’interno — Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano | 10 |
| 2018/C 311/11 | Sag C-424/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Italien) den 27. juni 2018 — Italy Emergenza Cooperativa Sociale og Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza Croce Verde mod Ulss 5 Polesana Rovigo og Regione del Veneto | 10 |
| | Retten |
| 2018/C 311/12 | Sag T-356/15: Rettens dom af 12. juli 2018 — Østrig mod Kommissionen [Statsstøtte — støtte, som Det Forenede Kongerige påtænker at tildele Hinkley Point C Nuclear Power Station, — differencekontrakt, aftale med ministeriet og lånegaranti — afgørelse, hvorved støtten erklæres forenelig med det indre marked — artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF — formål af almen interesse — fremme af kerneenergi — behov for statslig indgriben — garantimeddelelsen — fastlæggelsen af støtteelementet — proportionalitet — investeringsstøtte — driftsstøtte — ret til at fremsætte bemærkninger — offentlige udbudsprocedurer — begrundelsespligt] | 12 |
| 2018/C 311/13 | Sag T-774/16: Rettens dom af 12. juli 2018 — Consejo Regulador del Cava mod EUIPO — Cave de Tain-L’Hermitage, union des propriétaires (CAVE DE TAIN) [EU-varemærker — ugyldighedssag — EU-figurmærket CAVE DE TAIN — ældre oprindelsesbetegnelse cava — begrebet antydning af en beskyttet oprindelsesbetegnelse — artikel 103, stk. 2, litra b), i forordning (EU) nr. 1308/2013] | 13 |
| 2018/C 311/14 | Sag T-377/18: Sag anlagt den 20. juni 2018 — Intercept Pharma og Intercept Pharmaceuticals mod EMA | 13 |
| 2018/C 311/15 | Sag T-406/18: Sag anlagt den 3. juli 2018 — de Volksbank mod SRB | 14 |
| 2018/C 311/16 | Sag T-442/18: Sag anlagt den 18. juli 2018 — Aeris Invest mod ECB | 15 |
| 2018/C 311/17 | Sag T-443/18: Sag anlagt den 16. juli 2018 — Peek & Cloppenburg mod EUIPO — Peek & Cloppenburg (Vogue Peek & Cloppenburg) | 17 |
| 2018/C 311/18 | Sag T-444/18: Sag anlagt den 16. juli 2018 — Peek & Cloppenburg mod EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg) | 17 |
| 2018/C 311/19 | Sag T-445/18: Sag anlagt den 16. juli 2018 — Peek & Cloppenburg mod EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)) | 18 |
| 2018/C 311/20 | Sag T-446/18: Sag anlagt den 16. juli 2018 — Peek & Cloppenburg mod EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)) | 19 |
| 2018/C 311/21 | Sag T-449/18: Sag anlagt den 19. juli 2018 — Ortlieb Sportartikel mod EUIPO (Ottekantet polygon) | 20 |
| 2018/C 311/22 | Sag T-564/17: Rettens kendelse af 3. juli 2018 — So mod Rådet og Kommissionen | 20 |
| 2018/C 311/23 | Sag T-568/17: Rettens kendelse af 3. juli 2018 — Korea National Insurance Corporation mod Rådet og Kommissionen | 21 |

V   Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

2018/C 311/02

Sag C-162/18 P: Appel iværksat den 28. februar 2018 af Wenger SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 23. januar 2018 i sag T-869/16 — Wenger mod EUIPO

2

2018/C 311/03

Sag C-276/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 24. april 2018 — KrakVet Marek Batko sp. k. mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

2

2018/C 311/04

Sag C-323/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 16. maj 2018 — Tesco-Global Áruházak Zrt. mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

4

2018/C 311/05

Sag C-361/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szekszárdi Járásbíróság (Ungarn) den 5. juni 2018 — Ágnes Weil mod Géza Gulácsi

5

2018/C 311/06

Sag C-362/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Székesfehérvári Törvényszék (Ungarn) den 5. juni 2018 — Hochtief AG mod Fővárosi Törvényszék

6

2018/C 311/07

Sag C-404/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidsrechtbank Antwerpen (Nederlandene) den 19. juni 2018 — Jamina Hakelbracht, Tine Vandenbon og Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen mod WTG Retail BVBA

8

2018/C 311/08

Sag C-406/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 20. juni 2018 — PG mod Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

8

2018/C 311/09

Sag C-414/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italien) den 22. juni 2018 — Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo mod Banca d’Italia

9

2018/C 311/10

Sag C-422/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Milano (Italien) den 28. juni 2018 — FR mod Ministero dell’interno — Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

10

2018/C 311/11

Sag C-424/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Italien) den 27. juni 2018 — Italy Emergenza Cooperativa Sociale og Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza Croce Verde mod Ulss 5 Polesana Rovigo og Regione del Veneto

10

Retten

2018/C 311/12

Sag T-356/15: Rettens dom af 12. juli 2018 — Østrig mod Kommissionen [Statsstøtte — støtte, som Det Forenede Kongerige påtænker at tildele Hinkley Point C Nuclear Power Station, — differencekontrakt, aftale med ministeriet og lånegaranti — afgørelse, hvorved støtten erklæres forenelig med det indre marked — artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF — formål af almen interesse — fremme af kerneenergi — behov for statslig indgriben — garantimeddelelsen — fastlæggelsen af støtteelementet — proportionalitet — investeringsstøtte — driftsstøtte — ret til at fremsætte bemærkninger — offentlige udbudsprocedurer — begrundelsespligt]

12

2018/C 311/13

Sag T-774/16: Rettens dom af 12. juli 2018 — Consejo Regulador del Cava mod EUIPO — Cave de Tain-L’Hermitage, union des propriétaires (CAVE DE TAIN) [EU-varemærker — ugyldighedssag — EU-figurmærket CAVE DE TAIN — ældre oprindelsesbetegnelse cava — begrebet antydning af en beskyttet oprindelsesbetegnelse — artikel 103, stk. 2, litra b), i forordning (EU) nr. 1308/2013]

13

2018/C 311/14

Sag T-377/18: Sag anlagt den 20. juni 2018 — Intercept Pharma og Intercept Pharmaceuticals mod EMA

13

2018/C 311/15

Sag T-406/18: Sag anlagt den 3. juli 2018 — de Volksbank mod SRB

14

2018/C 311/16

Sag T-442/18: Sag anlagt den 18. juli 2018 — Aeris Invest mod ECB

15

2018/C 311/17

Sag T-443/18: Sag anlagt den 16. juli 2018 — Peek & Cloppenburg mod EUIPO — Peek & Cloppenburg (Vogue Peek & Cloppenburg)

17

2018/C 311/18

Sag T-444/18: Sag anlagt den 16. juli 2018 — Peek & Cloppenburg mod EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)

17

2018/C 311/19

Sag T-445/18: Sag anlagt den 16. juli 2018 — Peek & Cloppenburg mod EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg))

18

2018/C 311/20

Sag T-446/18: Sag anlagt den 16. juli 2018 — Peek & Cloppenburg mod EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg))

19

2018/C 311/21

Sag T-449/18: Sag anlagt den 19. juli 2018 — Ortlieb Sportartikel mod EUIPO (Ottekantet polygon)

20

2018/C 311/22

Sag T-564/17: Rettens kendelse af 3. juli 2018 — So mod Rådet og Kommissionen

20

2018/C 311/23

Sag T-568/17: Rettens kendelse af 3. juli 2018 — Korea National Insurance Corporation mod Rådet og Kommissionen

21

---

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

IV Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/1 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/1

---

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

(2018/C 311/01)

Seneste offentliggørelse

EUT C 301 af 27.8.2018

Liste over tidligere offentliggørelser

EUT C 294 af 20.8.2018

EUT C 285 af 13.8.2018

EUT C 276 af 6.8.2018

EUT C 268 af 30.7.2018

EUT C 259 af 23.7.2018

EUT C 249 af 16.7.2018

Teksterne er tilgængelige på:

EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu

---

V Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/2 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/2

---

Appel iværksat den 28. februar 2018 af Wenger SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 23. januar 2018 i sag T-869/16 — Wenger mod EUIPO

(Sag C-162/18 P)

(2018/C 311/02)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Wenger SA (ved Rechtsanwältin A. Sulovsky)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Swissgear Sàrl

Domstolen (Syvende Afdeling) har ved kendelse af 5. juli 2018 fastslået, at det er ufornødent at træffe afgørelse i den foreliggende appelsag.

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/2 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/2

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 24. april 2018 — KrakVet Marek Batko sp. k. mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

(Sag C-276/18)

(2018/C 311/03)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: KrakVet Marek Batko sp. k.

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal formålene med Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (herefter »momsdirektivet«), navnlig kravene om forebyggelse af kompetencekonflikter mellem medlemsstaterne og dobbelt påligning af afgift, som er omhandlet i 17. og 62. betragtning til hertil, og Rådets forordning (EU) nr. 904/2010 (2), navnlig femte, syvende og ottende betragtning hertil samt artikel 28-30, fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats nationale skattemyndigheds praksis, som — idet den foretager en kvalificering af en transaktion, der både afviger fra en anden medlemsstats nationale skattemyndigheds retlige fortolkning af den samme transaktion og de samme faktiske omstændigheder, og fra en bindende forhåndsbesked fra sidstnævnte om grundlaget for denne fortolkning, samt fra sidstnævnte myndigheds konklusion på en gennemført afgiftskontrol, der bekræfter både fortolkningen og den bindende forhåndsbesked — giver anledning til dobbelt påligning af afgift af den afgiftspligtige person? |
| --- | --- |

1)

Skal formålene med Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (herefter »momsdirektivet«), navnlig kravene om forebyggelse af kompetencekonflikter mellem medlemsstaterne og dobbelt påligning af afgift, som er omhandlet i 17. og 62. betragtning til hertil, og Rådets forordning (EU) nr. 904/2010 (2), navnlig femte, syvende og ottende betragtning hertil samt artikel 28-30, fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats nationale skattemyndigheds praksis, som — idet den foretager en kvalificering af en transaktion, der både afviger fra en anden medlemsstats nationale skattemyndigheds retlige fortolkning af den samme transaktion og de samme faktiske omstændigheder, og fra en bindende forhåndsbesked fra sidstnævnte om grundlaget for denne fortolkning, samt fra sidstnævnte myndigheds konklusion på en gennemført afgiftskontrol, der bekræfter både fortolkningen og den bindende forhåndsbesked — giver anledning til dobbelt påligning af afgift af den afgiftspligtige person?

| 2) | Såfremt det første spørgsmål besvares således, at denne praksis ikke er uforenelig med EU-retten, kan en medlemsstats skattemyndighed da, henset til Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem og EU-retten, ensidigt bestemme, at der foreligger en afgiftspligt, uden at tage hensyn til, at en anden medlemsstats skattemyndighed ved flere lejligheder — først på den afgiftspligtige persons anmodning og derefter i sine afgørelser på baggrund af en kontrol — allerede har bekræftet, at nævnte afgiftspligtige persons handlinger er lovlige?
  Eller skal begge medlemsstaters skattemyndigheder samarbejde og nå til en aftale af hensyn til princippet om afgiftsneutralitet og forebyggelse af dobbelt påligning af afgift, således at den afgiftspligtige person kun skal betale [moms] i ét af disse lande? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det første spørgsmål besvares således, at denne praksis ikke er uforenelig med EU-retten, kan en medlemsstats skattemyndighed da, henset til Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem og EU-retten, ensidigt bestemme, at der foreligger en afgiftspligt, uden at tage hensyn til, at en anden medlemsstats skattemyndighed ved flere lejligheder — først på den afgiftspligtige persons anmodning og derefter i sine afgørelser på baggrund af en kontrol — allerede har bekræftet, at nævnte afgiftspligtige persons handlinger er lovlige?

Eller skal begge medlemsstaters skattemyndigheder samarbejde og nå til en aftale af hensyn til princippet om afgiftsneutralitet og forebyggelse af dobbelt påligning af afgift, således at den afgiftspligtige person kun skal betale [moms] i ét af disse lande?

| 3) | Såfremt det følger af svaret på det andet spørgsmål, at en medlemsstats skattemyndighed ensidigt kan ændre den afgiftsmæssige kvalificering, skal da [momsdirektivets] bestemmelser fortolkes således, at den anden medlemsstats skattemyndighed er forpligtet til at tilbagebetale den afgift, som den har fastsat i forbindelse med en bindende forhåndsbesked, og som er blevet betalt i forbindelse med en periode, der blev afsluttet med en kontrol, til den afgiftspligtige person, således at dette sikrer både forebyggelsen af dobbelt påligning af afgift og princippet om afgiftsneutralitet? |
| --- | --- |

3)

Såfremt det følger af svaret på det andet spørgsmål, at en medlemsstats skattemyndighed ensidigt kan ændre den afgiftsmæssige kvalificering, skal da [momsdirektivets] bestemmelser fortolkes således, at den anden medlemsstats skattemyndighed er forpligtet til at tilbagebetale den afgift, som den har fastsat i forbindelse med en bindende forhåndsbesked, og som er blevet betalt i forbindelse med en periode, der blev afsluttet med en kontrol, til den afgiftspligtige person, således at dette sikrer både forebyggelsen af dobbelt påligning af afgift og princippet om afgiftsneutralitet?

| 4) | Hvordan skal udtrykket i momsdirektivets artikel 33, stk. 1, første punktum, hvorefter transporten forestås »af leverandøren eller for hans regning«, fortolkes? Omfatter dette udtryk tilfælde, hvor den afgiftspligtige person på en platform for onlinekøb i sin egenskab af sælger giver mulighed for, at køberen indgår en aftale med en logistikvirksomhed, som sælgeren samarbejder med i forbindelse med forskellige salgstransaktioner, når køberen desuden frit kan vælge en anden transportør end den foreslåede, og køberen og transportøren indgår fragtaftalen uden indblanding fra sælgerens side?
  Er det med henblik på fortolkningen — især henset til retssikkerhedsprincippet — relevant, at medlemsstaterne fra 2021 skal ændre den lovgivning, der gennemfører den nævnte bestemmelse i [momsdirektivet], således at nævnte direktivs artikel 33, stk. 1, også skal finde anvendelse i forbindelse med et indirekte samarbejde om valg af transportør? |
| --- | --- |

4)

Hvordan skal udtrykket i momsdirektivets artikel 33, stk. 1, første punktum, hvorefter transporten forestås »af leverandøren eller for hans regning«, fortolkes? Omfatter dette udtryk tilfælde, hvor den afgiftspligtige person på en platform for onlinekøb i sin egenskab af sælger giver mulighed for, at køberen indgår en aftale med en logistikvirksomhed, som sælgeren samarbejder med i forbindelse med forskellige salgstransaktioner, når køberen desuden frit kan vælge en anden transportør end den foreslåede, og køberen og transportøren indgår fragtaftalen uden indblanding fra sælgerens side?

Er det med henblik på fortolkningen — især henset til retssikkerhedsprincippet — relevant, at medlemsstaterne fra 2021 skal ændre den lovgivning, der gennemfører den nævnte bestemmelse i [momsdirektivet], således at nævnte direktivs artikel 33, stk. 1, også skal finde anvendelse i forbindelse med et indirekte samarbejde om valg af transportør?

| 5) | Skal EU-retten, nærmere betegnet momsdirektivet, fortolkes således, at nedenstående omstændigheder samlet set eller enkeltvis er relevante for undersøgelsen af, hvorvidt der mellem de selvstændige virksomheder, der forestår levering, forsendelse eller transport af den afgiftspligtige persons varer, er blevet stiftet retsforhold, som for at omgå [momsdirektivets] artikel 33 og herved misbruge rettigheder sigter mod at udnytte den omstændighed, at momsen er lavere i den anden medlemsstat:






  5.1) | Den logistikvirksomhed, som forestår transporten, er forbundet med den afgiftspligtige person og leverer andre tjenesteydelser, som ikke vedrører transport, til denne. |
| --- | --- | --- |

5)

Skal EU-retten, nærmere betegnet momsdirektivet, fortolkes således, at nedenstående omstændigheder samlet set eller enkeltvis er relevante for undersøgelsen af, hvorvidt der mellem de selvstændige virksomheder, der forestår levering, forsendelse eller transport af den afgiftspligtige persons varer, er blevet stiftet retsforhold, som for at omgå [momsdirektivets] artikel 33 og herved misbruge rettigheder sigter mod at udnytte den omstændighed, at momsen er lavere i den anden medlemsstat:

5.1)

Den logistikvirksomhed, som forestår transporten, er forbundet med den afgiftspligtige person og leverer andre tjenesteydelser, som ikke vedrører transport, til denne.

| 5.2) | Samtidig kan kunden når som helst fravælge den mulighed, som den afgiftspligtige person har foreslået, dvs. at bestille transporten hos den logistikvirksomhed, som den afgiftspligtige person har en kontraktmæssig forbindelse til, og i stedet bestille transporten hos en anden transportør eller hente varerne personligt? |
| --- | --- |

5.2)

Samtidig kan kunden når som helst fravælge den mulighed, som den afgiftspligtige person har foreslået, dvs. at bestille transporten hos den logistikvirksomhed, som den afgiftspligtige person har en kontraktmæssig forbindelse til, og i stedet bestille transporten hos en anden transportør eller hente varerne personligt?

---

(1)  EUT 2006 L 347, s. 1.

(2)  Rådets forordning (EU) nr. 904/2010 af 7.10.2010 om administrativt samarbejde og bekæmpelse af svig vedrørende merværdiafgift (EUT L 268, s. 1).

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/4 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/4

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 16. maj 2018 — Tesco-Global Áruházak Zrt. mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

(Sag C-323/18)

(2018/C 311/04)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Tesco-Global Áruházak Zrt.

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er den omstændighed, at en afgiftspligtig person, som udøver detailhandel fra forretninger, hvis aktionærer er udlændinge, og driver flere forretninger som et enkelt forretningsdrivende selskab, underkastes en særafgift, hvis satser er stærkt progressive, og nævnte afgiftspligtige person faktisk hører under det højeste afgiftstrin, mens det i praksis viser sig, at afgiftspligtige personer med nationale aktionærer, der driver franchisevirksomhed under samme mærke — idet hver forretning typisk er et særskilt forretningsdrivende selskab — er fritaget for denne afgift eller hører under et af de lave afgiftstrin, hvorfor den afgift, som betales af selskaber med udenlandske aktionærer, og den samlede andel af afgiftsmæssige indtægter vedrørende disse reelt er væsentligt højere end fra afgiftspligtige personer med nationale aktionærer, forenelig med EUF-traktatens bestemmelser om princippet om forbud mod foskelsbehandling (artikel 18 TEUF og 26 TEUF), princippet om etableringsfriheden (artikel 49 TEUF), ligebehandlingsprincippet (artikel 54 TEUF), princippet om lighed hvad angår indehavelse af kapitalandele i selskaber som omhandlet i artikel 54 TEUF (artikel 55 TEUF), princippet om den frie udveksling af tjenesteydelser (artikel 56 TEUF), princippet om kapitalens frie bevægelighed (artikel 63 TEUF og 65 TEUF) og princippet om lighed hvad angår afgiftspålæggelse i forhold til virksomheder (artikel 110 TEUF)? |
| --- | --- |

1)

Er den omstændighed, at en afgiftspligtig person, som udøver detailhandel fra forretninger, hvis aktionærer er udlændinge, og driver flere forretninger som et enkelt forretningsdrivende selskab, underkastes en særafgift, hvis satser er stærkt progressive, og nævnte afgiftspligtige person faktisk hører under det højeste afgiftstrin, mens det i praksis viser sig, at afgiftspligtige personer med nationale aktionærer, der driver franchisevirksomhed under samme mærke — idet hver forretning typisk er et særskilt forretningsdrivende selskab — er fritaget for denne afgift eller hører under et af de lave afgiftstrin, hvorfor den afgift, som betales af selskaber med udenlandske aktionærer, og den samlede andel af afgiftsmæssige indtægter vedrørende disse reelt er væsentligt højere end fra afgiftspligtige personer med nationale aktionærer, forenelig med EUF-traktatens bestemmelser om princippet om forbud mod foskelsbehandling (artikel 18 TEUF og 26 TEUF), princippet om etableringsfriheden (artikel 49 TEUF), ligebehandlingsprincippet (artikel 54 TEUF), princippet om lighed hvad angår indehavelse af kapitalandele i selskaber som omhandlet i artikel 54 TEUF (artikel 55 TEUF), princippet om den frie udveksling af tjenesteydelser (artikel 56 TEUF), princippet om kapitalens frie bevægelighed (artikel 63 TEUF og 65 TEUF) og princippet om lighed hvad angår afgiftspålæggelse i forhold til virksomheder (artikel 110 TEUF)?

| 2) | Er den omstændighed, at en afgiftspligtig person, som udøver detailhandel fra forretninger og driver flere forretninger som et enkelt forretningsdrivende selskab, underkastes en særafgift, hvis satser er stærkt progressive, og nævnte afgiftspligtige person faktisk hører under det højeste afgiftstrin, mens det i praksis viser sig, at afgiftspligtige personer med nationale aktionærer, der konkurrerer direkte med den førstnævnte afgiftspligtige person og driver franchisevirksomhed under samme mærke — idet hver forretning typisk er et særskilt forretningsdrivende selskab — er fritaget for denne afgift eller hører under et af de lave afgiftstrin, hvorfor den afgift, som betales af selskaber med udenlandske aktionærer, og den samlede andel af afgiftsmæssige indtægter vedrørende disse reelt er væsentligt højere end fra afgiftspligtige personer med nationale aktionærer, forenelig med EUF-traktatens bestemmelser om forbud mod statsstøtte (artikel 107, stk. 1, TEUF)? |
| --- | --- |

2)

Er den omstændighed, at en afgiftspligtig person, som udøver detailhandel fra forretninger og driver flere forretninger som et enkelt forretningsdrivende selskab, underkastes en særafgift, hvis satser er stærkt progressive, og nævnte afgiftspligtige person faktisk hører under det højeste afgiftstrin, mens det i praksis viser sig, at afgiftspligtige personer med nationale aktionærer, der konkurrerer direkte med den førstnævnte afgiftspligtige person og driver franchisevirksomhed under samme mærke — idet hver forretning typisk er et særskilt forretningsdrivende selskab — er fritaget for denne afgift eller hører under et af de lave afgiftstrin, hvorfor den afgift, som betales af selskaber med udenlandske aktionærer, og den samlede andel af afgiftsmæssige indtægter vedrørende disse reelt er væsentligt højere end fra afgiftspligtige personer med nationale aktionærer, forenelig med EUF-traktatens bestemmelser om forbud mod statsstøtte (artikel 107, stk. 1, TEUF)?

| 3) | Skal artikel 107 TEUF og artikel 108, stk. 3, TEUF fortolkes således, at deres virkninger omfatter en afgiftsforanstaltning, hvoraf en afgiftsfritagelse — der udgør statsstøtte — som finansieres ved indtægterne af denne afgiftsforanstaltning, er en integrerende del, for så vidt som lovgiver, inden særafgiften på detailhandel blev indført, (på grundlag af markedsaktørernes omsætning) fastlagde størrelsen af de forventede budgetindtægter ved at anvende progressive satser på grundlag af omsætningen og ikke ved at indføre en generel afgiftssats og således nåede til et resultat, hvor lovgiver bevidst lod en del af markedsaktørerne være begunstiget af en fritagelse? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 107 TEUF og artikel 108, stk. 3, TEUF fortolkes således, at deres virkninger omfatter en afgiftsforanstaltning, hvoraf en afgiftsfritagelse — der udgør statsstøtte — som finansieres ved indtægterne af denne afgiftsforanstaltning, er en integrerende del, for så vidt som lovgiver, inden særafgiften på detailhandel blev indført, (på grundlag af markedsaktørernes omsætning) fastlagde størrelsen af de forventede budgetindtægter ved at anvende progressive satser på grundlag af omsætningen og ikke ved at indføre en generel afgiftssats og således nåede til et resultat, hvor lovgiver bevidst lod en del af markedsaktørerne være begunstiget af en fritagelse?

| 4) | Er princippet om procesækvivalens, effektivitetsprincippet og princippet om EU-rettens forrang til hinder for en medlemsstats praksis, hvorefter det under en afgiftskontrolprocedure, som er indledt af egen drift, eller under den efterfølgende retslige procedure — uagtet effektivitetsprincippet og princippet om pligten til at se bort fra en med EU-retten uforenelig national bestemmelse — er umuligt at indgive en anmodning om tilbagebetaling af en afgift, der er angivet i henhold til en national afgiftslovgivning, som er i strid med EU-retten, fordi afgiftsmyndigheden eller retsinstansen kun undersøger spørgsmålet om en tilsidesættelse af EU-retten som led i en særprocedure, der iværksættes efter begæring og alene inden proceduren af egen drift, skønt intet er til hinder for indgivelsen af en tilbagebetalingsanmodning som led i en administrativ eller retslig procedure hvad angår en afgift, hvis angivelse er i strid med national ret? |
| --- | --- |

4)

Er princippet om procesækvivalens, effektivitetsprincippet og princippet om EU-rettens forrang til hinder for en medlemsstats praksis, hvorefter det under en afgiftskontrolprocedure, som er indledt af egen drift, eller under den efterfølgende retslige procedure — uagtet effektivitetsprincippet og princippet om pligten til at se bort fra en med EU-retten uforenelig national bestemmelse — er umuligt at indgive en anmodning om tilbagebetaling af en afgift, der er angivet i henhold til en national afgiftslovgivning, som er i strid med EU-retten, fordi afgiftsmyndigheden eller retsinstansen kun undersøger spørgsmålet om en tilsidesættelse af EU-retten som led i en særprocedure, der iværksættes efter begæring og alene inden proceduren af egen drift, skønt intet er til hinder for indgivelsen af en tilbagebetalingsanmodning som led i en administrativ eller retslig procedure hvad angår en afgift, hvis angivelse er i strid med national ret?

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/5 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/5

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szekszárdi Járásbíróság (Ungarn) den 5. juni 2018 — Ágnes Weil mod Géza Gulácsi

(Sag C-361/18)

(2018/C 311/05)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Szekszárdi Járásbíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ágnes Weil

Sagsøgt: Géza Gulácsi

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 53 i forordning (EU) nr. 1215/2012 (1) fortolkes således, at retten i den medlemsstat, som har truffet retsafgørelsen, på begæring af en part automatisk skal udstede attesten vedrørende retsafgørelsen uden at efterprøve, om sagen er omfattet af forordning (EU) nr. 1215/2012? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 53 i forordning (EU) nr. 1215/2012 (1) fortolkes således, at retten i den medlemsstat, som har truffet retsafgørelsen, på begæring af en part automatisk skal udstede attesten vedrørende retsafgørelsen uden at efterprøve, om sagen er omfattet af forordning (EU) nr. 1215/2012?

| 2) | Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, skal artikel 1, stk. 2, litra a), i forordning (EU) nr. 1215/2012 da fortolkes således, at et tilbagebetalingskrav mellem ugifte samlevende vedrører formueforhold mellem parterne i et forhold, der anses for at have (juridiske) virkninger svarende til et ægteskabs? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, skal artikel 1, stk. 2, litra a), i forordning (EU) nr. 1215/2012 da fortolkes således, at et tilbagebetalingskrav mellem ugifte samlevende vedrører formueforhold mellem parterne i et forhold, der anses for at have (juridiske) virkninger svarende til et ægteskabs?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12.12.2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EUT L 351, s. 1).

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/6 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/6

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Székesfehérvári Törvényszék (Ungarn) den 5. juni 2018 — Hochtief AG mod Fővárosi Törvényszék

(Sag C-362/18)

(2018/C 311/06)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Székesfehérvári Törvényszék

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hochtief AG

Sagsøgt: Fővárosi Törvényszék

Præjudicielle spørgsmål

| 1. | Skal de grundlæggende EU-retlige principper og bestemmelser (navnlig artikel 4, stk. 3, TEU og kravet om ensartet fortolkning), som fortolket af Domstolen, særligt i dommen i Köbler-sagen, fortolkes således, at en konstatering af, at en ret i en medlemsstat, hvis afgørelser ikke kan appelleres, er erstatningsansvarlig for en dom, der er i strid med EU-retten, alene kan støttes på national ret eller på de i national ret fastsatte kriterier, og i benægtende fald skal de grundlæggende EU-retlige principper og bestemmelser, navnlig de af Domstolen fastsatte tre kriterier i Köbler-dommen for at fastslå en »stats« ansvar, da fortolkes således, at opfyldelsen af betingelserne for en medlemsstats ansvar som følge af denne stats retters tilsidesættelse af EU-retten skal vurderes i henhold til national ret? |
| --- | --- |

1.

Skal de grundlæggende EU-retlige principper og bestemmelser (navnlig artikel 4, stk. 3, TEU og kravet om ensartet fortolkning), som fortolket af Domstolen, særligt i dommen i Köbler-sagen, fortolkes således, at en konstatering af, at en ret i en medlemsstat, hvis afgørelser ikke kan appelleres, er erstatningsansvarlig for en dom, der er i strid med EU-retten, alene kan støttes på national ret eller på de i national ret fastsatte kriterier, og i benægtende fald skal de grundlæggende EU-retlige principper og bestemmelser, navnlig de af Domstolen fastsatte tre kriterier i Köbler-dommen for at fastslå en »stats« ansvar, da fortolkes således, at opfyldelsen af betingelserne for en medlemsstats ansvar som følge af denne stats retters tilsidesættelse af EU-retten skal vurderes i henhold til national ret?

| 2. | Skal de grundlæggende EU-retlige principper og bestemmelser (navnlig artikel 4, stk. 3, TEU og kravet om adgang til domstolsprøvelse), særligt i dommene afsagt af Domstolen vedrørende medlemsstatens ansvar i bl.a. sagerne Francovich m.fl., Brasserie du pêcheur, Factortame og Köbler, fortolkes således, at retskraften af domme, som er i strid med EU-retten, og som er afsagt af en medlemsstats retter, hvis afgørelser ikke kan appelleres, udelukker, at det fastslås, at medlemsstaten er erstatningsansvarlig? |
| --- | --- |

2.

Skal de grundlæggende EU-retlige principper og bestemmelser (navnlig artikel 4, stk. 3, TEU og kravet om adgang til domstolsprøvelse), særligt i dommene afsagt af Domstolen vedrørende medlemsstatens ansvar i bl.a. sagerne Francovich m.fl., Brasserie du pêcheur, Factortame og Köbler, fortolkes således, at retskraften af domme, som er i strid med EU-retten, og som er afsagt af en medlemsstats retter, hvis afgørelser ikke kan appelleres, udelukker, at det fastslås, at medlemsstaten er erstatningsansvarlig?

| 3. | Skal effektivitetsprincippet og ækvivalensprincippet, der er fastsat i direktiv 89/665/EØF (1), direktiv 92/13/EØF (2) og direktiv 2007/66/EF (3), og Domstolens domme i sagerne Kühne & Heitz, Kapferer, Impresa Pizzarotti og Transportes Urbanos y Servicios Generales fortolkes således, at en part i forbindelse med en sag om fornyet prøvelse ikke længere kan påberåbe sig bedømmelserne indeholdt i en dom, som Domstolen har afsagt i forbindelse med en præjudiciel procedure, der er indledt af retten i anden instans i hovedsagen, idet der i hovedsagen ikke er blevet taget hensyn til disse bedømmelser, navnlig i tilfælde af at den ret i medlemsstaten, hvis afgørelser ikke kan appelleres, har forkastet kassationsappellen iværksat med henblik på prøvelse af dommen afsagt i hovedsagen på grund af den omstændighed, at parten ikke rettidigt har påberåbt sig bedømmelser indeholdt i en dom afsagt af Domstolen? |
| --- | --- |

3.

Skal effektivitetsprincippet og ækvivalensprincippet, der er fastsat i direktiv 89/665/EØF (1), direktiv 92/13/EØF (2) og direktiv 2007/66/EF (3), og Domstolens domme i sagerne Kühne & Heitz, Kapferer, Impresa Pizzarotti og Transportes Urbanos y Servicios Generales fortolkes således, at en part i forbindelse med en sag om fornyet prøvelse ikke længere kan påberåbe sig bedømmelserne indeholdt i en dom, som Domstolen har afsagt i forbindelse med en præjudiciel procedure, der er indledt af retten i anden instans i hovedsagen, idet der i hovedsagen ikke er blevet taget hensyn til disse bedømmelser, navnlig i tilfælde af at den ret i medlemsstaten, hvis afgørelser ikke kan appelleres, har forkastet kassationsappellen iværksat med henblik på prøvelse af dommen afsagt i hovedsagen på grund af den omstændighed, at parten ikke rettidigt har påberåbt sig bedømmelser indeholdt i en dom afsagt af Domstolen?

| 4. | Skal de direktiver, der er nævnt i det tredje præjudicielle spørgsmål, den praksis fra Domstolen, der navnlig følger af dommene i sagerne Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00) og Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08) med hensyn til antagelse af sagen om fornyet prøvelse til realitetsbehandling, og de af Domstolen fastslåede grundlæggende principper i sag C-470/99, C-327/00 og C-241/06 med hensyn til de frister, der er fastsat i national ret for klageprocedurer i forbindelse med udbudsprocedurer, fortolkes således, at de nationale retter handler korrekt, idet de ikke tager hensyn til en dom, som Domstolen har afsagt på anmodning af retten i anden instans i den sag, som er indbragt for denne, eller en dom afsagt af Domstolen, som ikke forelå på medlemsstatens officielle sprog før sagen i anden instans, med den begrundelse at disse domme er blevet påberåbt for sent af en part i sagen i anden instans, og idet de nationale retter ikke desto mindre afviser den sag om fornyet prøvelse, som denne part har iværksat med henvisning til de af Domstolens domme, som nævnte part havde påberåbt sig, uden at de blev taget i betragtning, og faktiske omstændigheder, der var relevante med henblik på disse domme? |
| --- | --- |

4.

Skal de direktiver, der er nævnt i det tredje præjudicielle spørgsmål, den praksis fra Domstolen, der navnlig følger af dommene i sagerne Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00) og Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08) med hensyn til antagelse af sagen om fornyet prøvelse til realitetsbehandling, og de af Domstolen fastslåede grundlæggende principper i sag C-470/99, C-327/00 og C-241/06 med hensyn til de frister, der er fastsat i national ret for klageprocedurer i forbindelse med udbudsprocedurer, fortolkes således, at de nationale retter handler korrekt, idet de ikke tager hensyn til en dom, som Domstolen har afsagt på anmodning af retten i anden instans i den sag, som er indbragt for denne, eller en dom afsagt af Domstolen, som ikke forelå på medlemsstatens officielle sprog før sagen i anden instans, med den begrundelse at disse domme er blevet påberåbt for sent af en part i sagen i anden instans, og idet de nationale retter ikke desto mindre afviser den sag om fornyet prøvelse, som denne part har iværksat med henvisning til de af Domstolens domme, som nævnte part havde påberåbt sig, uden at de blev taget i betragtning, og faktiske omstændigheder, der var relevante med henblik på disse domme?

| 5. | Skal de direktiver, der er nævnt i det tredje præjudicielle spørgsmål, og den praksis fra Domstolen, der navnlig følger af dommene i sagerne Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00) og Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08), fortolkes således, at i tilfælde af at en part i sagen henviser til Domstolens dom Kempter (C-2/06) — hvorefter en part ikke er forpligtet til konkret at påberåbe sig Domstolens praksis, idet retten bør anvende den ex officio — da handler de nationale retter korrekt, idet de på grundlag af de nationale processuelle regler og i strid med det anførte i [Kempter-]dommen ikke tager hensyn til Domstolens domme, således at denne omstændighed end ikke nævnes i hverken den endelige afgørelse i sagen eller i begrundelsen herfor, og idet de nationale retter ikke desto mindre afviser den sag om fornyet prøvelse, som denne part har anlagt med henvisning til de af Domstolens domme, som den nævnte part havde påberåbt sig, uden at de blev taget i betragtning, og faktiske omstændigheder, der var relevante med henblik på disse domme? |
| --- | --- |

5.

Skal de direktiver, der er nævnt i det tredje præjudicielle spørgsmål, og den praksis fra Domstolen, der navnlig følger af dommene i sagerne Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00) og Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08), fortolkes således, at i tilfælde af at en part i sagen henviser til Domstolens dom Kempter (C-2/06) — hvorefter en part ikke er forpligtet til konkret at påberåbe sig Domstolens praksis, idet retten bør anvende den ex officio — da handler de nationale retter korrekt, idet de på grundlag af de nationale processuelle regler og i strid med det anførte i [Kempter-]dommen ikke tager hensyn til Domstolens domme, således at denne omstændighed end ikke nævnes i hverken den endelige afgørelse i sagen eller i begrundelsen herfor, og idet de nationale retter ikke desto mindre afviser den sag om fornyet prøvelse, som denne part har anlagt med henvisning til de af Domstolens domme, som den nævnte part havde påberåbt sig, uden at de blev taget i betragtning, og faktiske omstændigheder, der var relevante med henblik på disse domme?

| 6. | Skal det krav om en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse, der er fastsat i Köbler-dommen og dommen i sagen Traghetti del Mediterraneo, fortolkes således, at en sådan tilsidesættelse ikke foreligger, når den ret, der træffer afgørelse i sidste instans, afviser en sag om fornyet prøvelse, hvorved denne ret tydeligvis træffer afgørelse i strid med fast og detaljeret retspraksis fra Domstolen — støttet af forskellige juridiske udtalelser — uden nogen henvisning hertil og uden nogen form for begrundelse for denne afgørelse i forhold til EU-retten, og tydeligvis hverken undersøger eller i det mindste nævner behovet for at indbringe sagen for Domstolen, selv om der som begrundelse for dette behov i meget detaljeret grad er blevet henvist til Den Europæiske Unions Domstols relevante praksis, og skal den nationale ret, henset til Domstolens dom CILFIT (C-283/81), begrunde sin afgørelse, når den under fravigelse af den juridiske fortolkning, der er fastsat bindende af Domstolen, afviser en fornyet prøvelse, og i denne forbindelse nægter at forelægge et præjudicielt spørgsmål uden nogen form for begrundelse herfor? |
| --- | --- |

6.

Skal det krav om en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse, der er fastsat i Köbler-dommen og dommen i sagen Traghetti del Mediterraneo, fortolkes således, at en sådan tilsidesættelse ikke foreligger, når den ret, der træffer afgørelse i sidste instans, afviser en sag om fornyet prøvelse, hvorved denne ret tydeligvis træffer afgørelse i strid med fast og detaljeret retspraksis fra Domstolen — støttet af forskellige juridiske udtalelser — uden nogen henvisning hertil og uden nogen form for begrundelse for denne afgørelse i forhold til EU-retten, og tydeligvis hverken undersøger eller i det mindste nævner behovet for at indbringe sagen for Domstolen, selv om der som begrundelse for dette behov i meget detaljeret grad er blevet henvist til Den Europæiske Unions Domstols relevante praksis, og skal den nationale ret, henset til Domstolens dom CILFIT (C-283/81), begrunde sin afgørelse, når den under fravigelse af den juridiske fortolkning, der er fastsat bindende af Domstolen, afviser en fornyet prøvelse, og i denne forbindelse nægter at forelægge et præjudicielt spørgsmål uden nogen form for begrundelse herfor?

| 7. | Skal princippet om adgang til domstolsprøvelse og ækvivalensprincippet i henhold til artikel 19 TEU og artikel 4, stk. 3, TEU, etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser fastsat i artikel 49 TEUF og Rådets direktiv 93/37/EØF om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter samt direktiv 89/665/EØF, 92/13/EØF og 2007/66/EF, fortolkes således, at de [ikke er til hinder for,] at de kompetente myndigheder og retsinstanser under åbenbar tilsidesættelse af gældende EU-ret forkaster søgsmål på søgsmål, som sagsøgeren har anlagt, idet den pågældende er blevet udelukket fra at deltage i en udbudsprocedure — søgsmål med henblik på hvilke der efter omstændighederne skal udarbejdes mange dokumenter med en betydelig investering af tid og penge eller deltages i retsmøder — og selv om det er korrekt, at der teoretisk set er mulighed for at fastslå et erstatningsansvar for tab forårsaget som følge af varetagelsen af retslige funktioner, hindrer den relevante lovgivning sagsøgeren i at gøre en sådan erstatning for et tab, der er lidt som følger af ulovlige foranstaltninger, gældende for retten? |
| --- | --- |

7.

Skal princippet om adgang til domstolsprøvelse og ækvivalensprincippet i henhold til artikel 19 TEU og artikel 4, stk. 3, TEU, etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser fastsat i artikel 49 TEUF og Rådets direktiv 93/37/EØF om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter samt direktiv 89/665/EØF, 92/13/EØF og 2007/66/EF, fortolkes således, at de [ikke er til hinder for,] at de kompetente myndigheder og retsinstanser under åbenbar tilsidesættelse af gældende EU-ret forkaster søgsmål på søgsmål, som sagsøgeren har anlagt, idet den pågældende er blevet udelukket fra at deltage i en udbudsprocedure — søgsmål med henblik på hvilke der efter omstændighederne skal udarbejdes mange dokumenter med en betydelig investering af tid og penge eller deltages i retsmøder — og selv om det er korrekt, at der teoretisk set er mulighed for at fastslå et erstatningsansvar for tab forårsaget som følge af varetagelsen af retslige funktioner, hindrer den relevante lovgivning sagsøgeren i at gøre en sådan erstatning for et tab, der er lidt som følger af ulovlige foranstaltninger, gældende for retten?

| 8. | Skal de i Köbler-dommen, Traghetti-dommen og Saint Giorgio-dommen fastsatte principper fortolkes således, at der ikke kan ydes erstatning for tab forårsaget af, at en ret i en medlemsstat, hvis afgørelser ikke kan appelleres, i strid med Domstolens faste praksis ikke har antaget en sag om fornyet prøvelse, der er rettidigt iværksat af en part, til realitetsbehandling, som led i hvilken sag den pågældende part kunne have nedlagt påstand om erstatning for de påførte omkostninger? |
| --- | --- |

8.

Skal de i Köbler-dommen, Traghetti-dommen og Saint Giorgio-dommen fastsatte principper fortolkes således, at der ikke kan ydes erstatning for tab forårsaget af, at en ret i en medlemsstat, hvis afgørelser ikke kan appelleres, i strid med Domstolens faste praksis ikke har antaget en sag om fornyet prøvelse, der er rettidigt iværksat af en part, til realitetsbehandling, som led i hvilken sag den pågældende part kunne have nedlagt påstand om erstatning for de påførte omkostninger?

| 9. | Såfremt en sag om fornyet prøvelse med henblik på at genskabe den forfatningsmæssige forenelighed i medfør af en ny afgørelse fra forfatningsdomstolen skal antages til realitetsbehandling i henhold til national ret, bør en fornyet prøvelse da ikke også antages til realitetsbehandling i henhold til ækvivalensprincippet og indholdet af Domstolens dom i sagen Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08), når der i hovedsagen som følge af de i national ret fastsatte procesfrister ikke kunne tages hensyn til en dom afsagt tidligere af Domstolen i en anden sag, en dom afsagt af Domstolen på anmodning af retten i hovedsagen og de faktiske omstændigheder, der var relevante med henblik på disse domme? |
| --- | --- |

9.

Såfremt en sag om fornyet prøvelse med henblik på at genskabe den forfatningsmæssige forenelighed i medfør af en ny afgørelse fra forfatningsdomstolen skal antages til realitetsbehandling i henhold til national ret, bør en fornyet prøvelse da ikke også antages til realitetsbehandling i henhold til ækvivalensprincippet og indholdet af Domstolens dom i sagen Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08), når der i hovedsagen som følge af de i national ret fastsatte procesfrister ikke kunne tages hensyn til en dom afsagt tidligere af Domstolen i en anden sag, en dom afsagt af Domstolen på anmodning af retten i hovedsagen og de faktiske omstændigheder, der var relevante med henblik på disse domme?

---

(1)  Rådets direktiv 89/665/EØF af 21.12.1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter (EFT 1989, L 395, s. 33).

(2)  Rådets direktiv 92/13/EØF af 25.2.1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation (EFT 1992, L 76, s. 14).

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11.12.2007 om ændring af Rådets direktiv 89/665/EØF og 92/13/EØF for så vidt angår forbedring af effektiviteten af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter (EUT 2007, L 335, s. 31).

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/8 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/8

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidsrechtbank Antwerpen (Nederlandene) den 19. juni 2018 — Jamina Hakelbracht, Tine Vandenbon og Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen mod WTG Retail BVBA

(Sag C-404/18)

(2018/C 311/07)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Arbeidsrechtbank Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Jamina Hakelbracht, Tine Vandenbon og Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen

Sagsøgt: WTG Retail BVBA

Præjudicielt spørgsmål

Skal EU-retten, navnlig artikel 24 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF (1) af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv, fortolkes således, at den er til hinder for en national ordning om beskyttelse af vidner mod viktimisering, som kun giver beskyttelse til personer, som i forbindelse med undersøgelsen af en klage i et underskrevet og dateret dokument bringer de faktiske omstændigheder, som de selv har set eller hørt, og som vedrører den situation, der er genstand for klagen, til kundskab for den person, til hvem klagen er indgivet, eller personer, som optræder som vidne for en ret?

---

(1)  EUT 2006, L 204, s. 23.

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/8 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/8

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 20. juni 2018 — PG mod Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

(Sag C-406/18)

(2018/C 311/08)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: PG

Sagsøgt: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder og artikel 31 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU (1) (benævnt »asylproceduredirektivet«), set i lyset af bestemmelserne i artikel 6 og 13 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, fortolkes således, at det er muligt for en medlemsstat at sikre adgangen til effektive retsmidler, selv i de tilfælde, hvor medlemsstatens retsinstanser ikke kan omgøre afgørelser afsagt i forbindelse med asylprocedurer, men alene har mulighed for at annullere disse og bestemme, at der skal indledes en ny procedure? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder og artikel 31 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU (1) (benævnt »asylproceduredirektivet«), set i lyset af bestemmelserne i artikel 6 og 13 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, fortolkes således, at det er muligt for en medlemsstat at sikre adgangen til effektive retsmidler, selv i de tilfælde, hvor medlemsstatens retsinstanser ikke kan omgøre afgørelser afsagt i forbindelse med asylprocedurer, men alene har mulighed for at annullere disse og bestemme, at der skal indledes en ny procedure?

| 2) | Skal artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder og artikel 31 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU (benævnt »asylproceduredirektivet«), ligeledes set i lyset af bestemmelserne i artikel 6 og 13 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, fortolkes således, at en medlemsstats lovgivning, hvori der fastsættes en fast og ufravigelig frist for asylprocedurer på i alt 60 dage uden at tage hensyn til personlige forhold, særlige omstændigheder ved sagen eller mulige vanskeligheder for så vidt angår bevisførelsen, er i overensstemmelse? |
| --- | --- |

2)

Skal artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder og artikel 31 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU (benævnt »asylproceduredirektivet«), ligeledes set i lyset af bestemmelserne i artikel 6 og 13 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, fortolkes således, at en medlemsstats lovgivning, hvori der fastsættes en fast og ufravigelig frist for asylprocedurer på i alt 60 dage uden at tage hensyn til personlige forhold, særlige omstændigheder ved sagen eller mulige vanskeligheder for så vidt angår bevisførelsen, er i overensstemmelse?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (EUT 2013, L 180, s. 60).

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/9 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/9

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italien) den 22. juni 2018 — Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo mod Banca d’Italia

(Sag C-414/18)

(2018/C 311/09)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

Sagsøgt: Banca d’Italia

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 5, stk. 1, navnlig litra a) og f), i forordning 2015/63 (1) — fortolket i lyset af de principper, som der er henvist til i denne retsakt, i direktiv 2014/59 (2), i forordning nr. 2014/806 (3) og i artikel 120 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, i lyset af de grundlæggende regler om ligebehandling, forbud mod forskelsbehandling og proportionalitet, der er fastlagt i artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og forbuddet mod dobbeltbeskatning — i forbindelse med beregningen af de bidrag, der er nævnt i artikel 103, stk. 2, i direktiv 2014/59, til hinder for, at den ordning, der er fastsat for koncerninterne passiver, også finder anvendelse på »de facto koncerner«, eller under alle omstændigheder, hvor et institut og andre banker er forbundet inden for samme system? Subsidiært ønskes oplyst, om den fordelagtige behandling af passiver hidrørende fra støttelån, som omhandlet i artikel 5, i lyset af de ovenfor nævnte principper kan anvendes analogt også på de passiver, som en bank i den såkaldte »gruppe 2« har over for andre banker i systemet (for andelskredit), eller om dette sidstnævnte kendetegn ved et institut, der reelt agerer som centralbank inden for en indbyrdes forbundet og integreret gruppe af mindre banker, herunder også i forholdet til ECB og finansmarkedet, i henhold til gældende lovgivning medfører, at der skal foretages en form for justering af de finansielle oplysninger, som den nationale afviklingsmyndighed skal indsende til de kompetente fællesskabsinstitutioner, og af de fastlagte bidrag, som instituttet skal indbetale til afviklingsfonden på baggrund af instituttets reelle gæld og risikoprofil?

---

(1)  Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/63 af 21.10.2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU for så vidt angår ex ante -bidrag til afviklingsfinansieringsordninger (EUT 2015, L 11, s. 44).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15.5.2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012 (EUT L 173, s. 190).

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15.7.2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT L 225, s. 1).

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/10 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/10

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Milano (Italien) den 28. juni 2018 — FR mod Ministero dell’interno — Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

(Sag C-422/18)

(2018/C 311/10)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Milano

Parter i hovedsagen

Sagsøger: FR

Sagsøgt: Ministero dell’interno — Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

Præjudicielt spørgsmål

Skal princippet om loyalt samarbejde, ækvivalensprincippet og princippet om effektiv domstolsbeskyttelse som omhandlet i artikel 4, stk. 3, og artikel 19, stk. 1, TEU, artikel 47, stk. 1 og 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder samt direktiv 2013/32/EU (1) (særligt artikel 22 og 46) fortolkes således, at a) EU-retten kræver, at et retsmiddel — såfremt et sådant er foreskrevet i national ret i sager om afslag på ansøgninger om international beskyttelse — automatisk skal have opsættende virkning, og b) de ovennævnte principper er til hinder for en procedure såsom proceduren i henhold til italiensk ret (artikel 35a, stk. 13, i lovdekret nr. 25/2008, som ændret ved lovdekret nr. 13/17, ophøjet til lov nr. 46/17), hvorefter den domstol, ved hvilken en asylansøger — hvis ansøgning er blevet afslået af den administrative myndighed, som har kompetence til behandling af asylansøgninger, og af denne samme domstol i første instans — har anlagt søgsmål, har ret til at nægte udsættelse med fuldbyrdelsen af afgørelsen om afslag alene med henvisning til, om appellen, der er iværksat til prøvelse af den afgørelse, der er truffet af denne samme domstol, der skal tage stilling til udsættelsen, er begrundet, uden hensyn til risikoen for en alvorlig og uoprettelig skade?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26.6.2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (EUT L 180, s. 60).

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/10 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/10

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Italien) den 27. juni 2018 — Italy Emergenza Cooperativa Sociale og Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza »Croce Verde« mod Ulss 5 Polesana Rovigo og Regione del Veneto

(Sag C-424/18)

(2018/C 311/11)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto

Parter i hovedsagen

Appellanter: Italy Emergenza Cooperativa Sociale og Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza »Croce Verde«

Indstævnte: Ulss 5 Polesana Rovigo og Regione del Veneto

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 10, litra h), og 28. betragtning til direktiv 2014/24/EU (1) fortolkes således, at:






  a) | de ambulancetjenester, for hvilke der stilles krav om tilstedeværelsen om bord af en ambulancefører og mindst en redder med beføjelser og kompetencer dokumenteret ved gennemførelse af en uddannelse og ved beståelsen af en prøve vedrørende redning, og |
| --- | --- | --- |

1)

Skal artikel 10, litra h), og 28. betragtning til direktiv 2014/24/EU (1) fortolkes således, at:

a)

de ambulancetjenester, for hvilke der stilles krav om tilstedeværelsen om bord af en ambulancefører og mindst en redder med beføjelser og kompetencer dokumenteret ved gennemførelse af en uddannelse og ved beståelsen af en prøve vedrørende redning, og

| b) | de transporttjenester, som er fastsat i forbindelse med de centrale niveauer for dækning (LEA), og som leveres via udrykningskøretøjer
  er omfattet af den i denne bestemmelse omhandlede undtagelse, eller derimod af de tjenesteydelser, der er omhandlet i nævnte direktivs artikel 74-77? |
| --- | --- |

b)

de transporttjenester, som er fastsat i forbindelse med de centrale niveauer for dækning (LEA), og som leveres via udrykningskøretøjer

er omfattet af den i denne bestemmelse omhandlede undtagelse, eller derimod af de tjenesteydelser, der er omhandlet i nævnte direktivs artikel 74-77?

| 2) | Skal direktiv 2014/24/EU fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter, at selv når der ikke foreligger en aktuel akut situation, tildeles






  a) | de ambulancetjenester, for hvilke der stilles krav om tilstedeværelsen om bord af en ambulancefører og mindst en redder med beføjelser og kompetencer dokumenteret ved gennemførelse af en uddannelse og ved beståelsen af en prøve vedrørende redning, og |
| --- | --- | --- |

2)

Skal direktiv 2014/24/EU fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter, at selv når der ikke foreligger en aktuel akut situation, tildeles

a)

de ambulancetjenester, for hvilke der stilles krav om tilstedeværelsen om bord af en ambulancefører og mindst en redder med beføjelser og kompetencer dokumenteret ved gennemførelse af en uddannelse og ved beståelsen af en prøve vedrørende redning, og

| b) | de transporttjenester, som er fastsat i forbindelse med de centrale niveauer for dækning (LEA), og som leveres via udrykningskøretøjer
  fortrinsvis frivillige organisationer gennem direkte aftaler? |
| --- | --- |

b)

de transporttjenester, som er fastsat i forbindelse med de centrale niveauer for dækning (LEA), og som leveres via udrykningskøretøjer

fortrinsvis frivillige organisationer gennem direkte aftaler?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT L 94, s. 65).

---

Retten

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/12 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/12

---

Rettens dom af 12. juli 2018 — Østrig mod Kommissionen

(Sag T-356/15) (1)

([Statsstøtte - støtte, som Det Forenede Kongerige påtænker at tildele Hinkley Point C Nuclear Power Station, - differencekontrakt, aftale med ministeriet og lånegaranti - afgørelse, hvorved støtten erklæres forenelig med det indre marked - artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF - formål af almen interesse - fremme af kerneenergi - behov for statslig indgriben - garantimeddelelsen - fastlæggelsen af støtteelementet - proportionalitet - investeringsstøtte - driftsstøtte - ret til at fremsætte bemærkninger - offentlige udbudsprocedurer - begrundelsespligt])

(2018/C 311/12)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Republikken Østrig (først ved C. Pesendorfer og M. Klamert, derefter ved G. Hesse og M. Fruhmann, som befuldmægtigede, bistået af advokat H. Kristoferitsch)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved É. Gippini Fournier, R. Sauer, T. Maxian Rusche og P. Němečková, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: Storhertugdømmet Luxembourg (ved D. Holderer, som befuldmægtiget, bistået af advokat de P. Kinsch)

Intervenienter til støtte for sagsøgte: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek, T. Müller og J. Vláčil, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (først ved G. de Bergues, D. Colas og J. Bousin, derefter ved D. Colas og J. Bousin, som befuldmægtigede), Ungarn (først ved M. Fehér og M. Bóra, derefter ved B. Sonkodi derefter ved A. Steiner, som befuldmægtigede, bistået af advokat P. Nagy, og endelig ved A. Steiner), Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget), Rumænien (først ved R. Radu og M. Bejenar, derefter ved M. Bejenar og C.-R. Canţăr, som befuldmægtigede), Den Slovakiske Republik (ved B. Ricziová, som befuldmægtiget) og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (først ved C. Brodie og S. Brandon, derefter ved C. Brodie, S. Simmons og M. Holt, derefter ved C. Brodie, S. Simmons og D. Robertson, derefter ved C. Brodie og D. Robertson, derefter ved C. Brodie og endelig ved C. Brodie og Z. Lavery, som befuldmægtigede, bistået af barrister T. Johnston, og A. Robertson, QC)

Sagens genstand

Påstand støttet på artikel 263 TEUF om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse (EU) 2015/658 af 8. oktober 2014 om støtteforanstaltning SA.34947 (2013/C) (ex 2013/N), som Det Forenede Kongerige påtænker at tildele Hinkley Point C Nuclear Power Station (meddelt under nummer C[2014] 7142) (EUT 2015 L 109, s. 44), hvori Kommissionen fastslog, at denne støtteforanstaltning var forenelig med det indre marked som omhandlet i artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF, og godkendte gennemførelsen heraf.

Konklusion

| 1) | Europa-Kommissionen frifindes. |
| --- | --- |

1)

Europa-Kommissionen frifindes.

| 2) | Republikken Østrig bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger. |
| --- | --- |

2)

Republikken Østrig bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.

| 3) | Den Tjekkiske Republik, Den Franske Republik, Ungarn, Storhertugdømmet Luxembourg, Republikken Polen, Rumænien, Den Slovakiske Republik samt Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer deres egne omkostninger. |
| --- | --- |

3)

Den Tjekkiske Republik, Den Franske Republik, Ungarn, Storhertugdømmet Luxembourg, Republikken Polen, Rumænien, Den Slovakiske Republik samt Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer deres egne omkostninger.

---

(1)  EUT C 337 af 12.10.2015.

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/13 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/13

---

Rettens dom af 12. juli 2018 — Consejo Regulador del Cava mod EUIPO — Cave de Tain-L’Hermitage, union des propriétaires (CAVE DE TAIN)

(Sag T-774/16) (1)

([EU-varemærker - ugyldighedssag - EU-figurmærket CAVE DE TAIN - ældre oprindelsesbetegnelse »cava« - begrebet »antydning« af en beskyttet oprindelsesbetegnelse - artikel 103, stk. 2, litra b), i forordning (EU) nr. 1308/2013])

(2018/C 311/13)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Consejo Regulador del Cava (Villafranca del Penedès, Spanien) (ved advokat C. Prat)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved E. Zaera Cuadrado og D. Walicka, som befuldmægtigede)

Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Cave de Tain-L’Hermitage, union des propriétaires (Tain-L’Hermitage, Frankrig) (ved advokat J.-P. Stouls)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 5. september 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 980/2015-4) vedrørende en ugyldighedssag mellem Consejo Regulador del Cava og Cave de Tain-L’Hermitage, union des propriétaires.

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

| 2) | Consejo Regulador del Cava betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Consejo Regulador del Cava betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 6 af 9.1.2017.

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/13 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/13

---

Sag anlagt den 20. juni 2018 — Intercept Pharma og Intercept Pharmaceuticals mod EMA

(Sag T-377/18)

(2018/C 311/14)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Intercept Pharma Ltd (Bristol, Det Forenede Kongerige) og Intercept Pharmaceuticals, Inc. (New York, New York, De Forenede Stater) (ved solicitors L. Tsang, J. Mulryne, E. Amos og H. Kerr-Peterson, samt barrister F. Campbell)

Sagsøgt: Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA)

Sagsøgernes påstande

| — | Annullation af afgørelse ASK-40399, meddelt til sagsøgerne af sagsøgte den 15. maj 2018, om at udlevere dokumentation i henhold til forordning nr. 1049/2001/EF. |
| --- | --- |

—

Annullation af afgørelse ASK-40399, meddelt til sagsøgerne af sagsøgte den 15. maj 2018, om at udlevere dokumentation i henhold til forordning nr. 1049/2001/EF.

| — | Sagsøgte betaler sagsøgernes sagsomkostninger og øvrige udgifter i forbindelse med dette søgsmål. |
| --- | --- |

—

Sagsøgte betaler sagsøgernes sagsomkostninger og øvrige udgifter i forbindelse med dette søgsmål.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført to anbringender.

| 1. | Første anbringende, hvormed det gøres gældende, at sagsøgte begik en retlig fejl ved at konkludere, at »retslige procedurer«-leddet i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1049/2001/EF ikke fandt anvendelse i denne sag, på grundlag af, at dokumentet ikke var et dokument, der var »forberedt med henblik på retslige procedurer«. Sagsøgte burde retligt set have konkluderet, at undtagelsen fandt anvendelse. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende, hvormed det gøres gældende, at sagsøgte begik en retlig fejl ved at konkludere, at »retslige procedurer«-leddet i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1049/2001/EF ikke fandt anvendelse i denne sag, på grundlag af, at dokumentet ikke var et dokument, der var »forberedt med henblik på retslige procedurer«. Sagsøgte burde retligt set have konkluderet, at undtagelsen fandt anvendelse.

| 2. | Andet anbringende, hvormed det endvidere eller subsidiært gøres gældende, at det eneste retligt tilladelige resultat af en egentlig afvejningsøvelse, under »forretningsmæssige interesser«-leddet i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1049/2001/EF, ville have været en afgørelse om ikke at udlevere dokumentationen, i lyset af: (i) sagsøgernes vægtige private interesse i at undgå udbredelse, og (ii) den vage og generiske offentlige interesse i udbredelse. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende, hvormed det endvidere eller subsidiært gøres gældende, at det eneste retligt tilladelige resultat af en egentlig afvejningsøvelse, under »forretningsmæssige interesser«-leddet i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1049/2001/EF, ville have været en afgørelse om ikke at udlevere dokumentationen, i lyset af: (i) sagsøgernes vægtige private interesse i at undgå udbredelse, og (ii) den vage og generiske offentlige interesse i udbredelse.

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/14 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/14

---

Sag anlagt den 3. juli 2018 — de Volksbank mod SRB

(Sag T-406/18)

(2018/C 311/15)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: de Volksbank NV (Utrecht, Nederlandene) (ved advokaterne M. van Loopik, A. Kleinhout, A. ter Haar og T. Waterbolk)

Sagsøgt: Den Fælles Afviklingsinstans (SRB)

Sagsøgerens påstande

| — | Afgørelse truffet af SRB den 12. april 2018 om beregning af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2018 (SRB/ES/SRF/2018/03) annulleres. |
| --- | --- |

—

Afgørelse truffet af SRB den 12. april 2018 om beregning af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2018 (SRB/ES/SRF/2018/03) annulleres.

| — | Subsidiært annulleres ovenstående anfægtede afgørelse, og det fastslås i overensstemmelse med artikel 277 TEUF, at Kommissionens delegerede forordning 2015/63 (»den delegerede forordning«) (1) helt eller delvis ikke kan finde anvendelse. |
| --- | --- |

—

Subsidiært annulleres ovenstående anfægtede afgørelse, og det fastslås i overensstemmelse med artikel 277 TEUF, at Kommissionens delegerede forordning 2015/63 (»den delegerede forordning«) (1) helt eller delvis ikke kan finde anvendelse.

| — | SRB tilpligtes under alle omstændigheder at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

SRB tilpligtes under alle omstændigheder at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.

| 1. | Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 103, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU (2), artikel 70, stk. 2, i forordning nr. 806/2014 (3) og den delegerede forordnings artikel 4, stk. 1, idet der er blevet anvendt usammenlignelige data til at fastsætte sagsøgerens nettopassiver






  — | Det følger af ordlyden af og målene med artikel 103, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU og artikel 70, stk. 2, i forordning 806/2014, at SRB skal anvende data fra det samme tidspunkt eller fra den samme periode med henblik på at beregne nettopassiverne i overensstemmelse med disse bestemmelser. |
| --- | --- | --- |

1.

Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 103, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU (2), artikel 70, stk. 2, i forordning nr. 806/2014 (3) og den delegerede forordnings artikel 4, stk. 1, idet der er blevet anvendt usammenlignelige data til at fastsætte sagsøgerens nettopassiver

—

Det følger af ordlyden af og målene med artikel 103, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU og artikel 70, stk. 2, i forordning 806/2014, at SRB skal anvende data fra det samme tidspunkt eller fra den samme periode med henblik på at beregne nettopassiverne i overensstemmelse med disse bestemmelser.

| — | Det følger af ordlyden af og målene med den delegerede forordnings artikel 4, stk. 1, sammenholdt med direktiv 2014/59/EU og forordning 806/2014, at SRB skal anvende sammenlignelige data for at sikre en retfærdig beregning af bidraget på grundlag af en banks risikoprofil. |
| --- | --- |

—

Det følger af ordlyden af og målene med den delegerede forordnings artikel 4, stk. 1, sammenholdt med direktiv 2014/59/EU og forordning 806/2014, at SRB skal anvende sammenlignelige data for at sikre en retfærdig beregning af bidraget på grundlag af en banks risikoprofil.

| 2. | Andet anbringende, der er subsidiært i forhold til det første anbringende, vedrørende tilsidesættelse af artikel 103, stk. 2 og 7, i direktiv 2014/59/EU og af artikel 290 TEUF, idet den delegerede forordning, således som den er anvendt af SRB i den anfægtede afgørelse, går videre end den beføjelse, som Europa-Kommissionen er tillagt, hvoraf følger, at den delegerede forordning i overensstemmelse med artikel 277 TEUF ikke kan finde anvendelse






  — | Den delegerede forordning supplerer i strid med artikel 290 TEUF væsentlige bestemmelser i direktiv 2014/59/EU. |
| --- | --- | --- |

2.

Andet anbringende, der er subsidiært i forhold til det første anbringende, vedrørende tilsidesættelse af artikel 103, stk. 2 og 7, i direktiv 2014/59/EU og af artikel 290 TEUF, idet den delegerede forordning, således som den er anvendt af SRB i den anfægtede afgørelse, går videre end den beføjelse, som Europa-Kommissionen er tillagt, hvoraf følger, at den delegerede forordning i overensstemmelse med artikel 277 TEUF ikke kan finde anvendelse

—

Den delegerede forordning supplerer i strid med artikel 290 TEUF væsentlige bestemmelser i direktiv 2014/59/EU.

| — | Såfremt den delegerede forordnings artikel 4, stk. 1 og 2, samt artikel 16, stk. 2, alene kan fortolkes således, at SRB skal anvende usammenlignelige data, er den delegerede forordning grundlæggende ikke i overensstemmelse med ordlyden af og målene med direktiv 2014/59/EU. |
| --- | --- |

—

Såfremt den delegerede forordnings artikel 4, stk. 1 og 2, samt artikel 16, stk. 2, alene kan fortolkes således, at SRB skal anvende usammenlignelige data, er den delegerede forordning grundlæggende ikke i overensstemmelse med ordlyden af og målene med direktiv 2014/59/EU.

| — | For så vidt som den delegerede forordning fastsætter regler om beregning af det årlige basisbidrag, går den videre end den beføjelse, der er tillagt ved artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU. |
| --- | --- |

—

For så vidt som den delegerede forordning fastsætter regler om beregning af det årlige basisbidrag, går den videre end den beføjelse, der er tillagt ved artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU.

| 3. | Tredje anbringende vedrørende tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, idet der ikke er taget behørigt hensyn til sagsøgerens dækkede indskud






  — | SRB’s beregningsmetodologi er ikke egnet til at opnå målene med direktiv 2014/59/EU, forordning 806/2014 og den delegerede forordning. |
| --- | --- | --- |

3.

Tredje anbringende vedrørende tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, idet der ikke er taget behørigt hensyn til sagsøgerens dækkede indskud

—

SRB’s beregningsmetodologi er ikke egnet til at opnå målene med direktiv 2014/59/EU, forordning 806/2014 og den delegerede forordning.

| — | SRB’s beregningsmetodologi går endvidere ud over, hvad der er nødvendigt med henblik på at opnå de mål, der forfølges med lovgivningen. |
| --- | --- |

—

SRB’s beregningsmetodologi går endvidere ud over, hvad der er nødvendigt med henblik på at opnå de mål, der forfølges med lovgivningen.

| 4. | Fjerde anbringende vedrørende tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet der ikke er taget behørigt hensyn til sagsøgerens dækkede indskud






  — | Sagsøgeren kunne ikke have forudset SRB’s fortolkning af den delegerede forordning. |
| --- | --- | --- |

4.

Fjerde anbringende vedrørende tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet der ikke er taget behørigt hensyn til sagsøgerens dækkede indskud

—

Sagsøgeren kunne ikke have forudset SRB’s fortolkning af den delegerede forordning.

| 5. | Femte anbringende vedrørende tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, idet der ikke er taget behørigt hensyn til sagsøgerens dækkede indskud






  — | Sagsøgeren skal betale et væsentligt højere bidrag til Den Fælles Afviklingsfond end andre banker af samme eller lignende størrelse og med samme eller lignende risikoprofil. |
| --- | --- | --- |

5.

Femte anbringende vedrørende tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, idet der ikke er taget behørigt hensyn til sagsøgerens dækkede indskud

—

Sagsøgeren skal betale et væsentligt højere bidrag til Den Fælles Afviklingsfond end andre banker af samme eller lignende størrelse og med samme eller lignende risikoprofil.

---

(1)  Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/63 af 21.10.2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU for så vidt angår ex ante-bidrag til afviklingsfinansieringsordninger (EUT 2015, L 11, s. 44).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15.5.2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012 (EUT 2014, L 173, s. 190).

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15.7.2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT 2014, L 225, s. 1).

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/15 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/15

---

Sag anlagt den 18. juli 2018 — Aeris Invest mod ECB

(Sag T-442/18)

(2018/C 311/16)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Aeris Invest Sàrl (Luxembourg, Luxembourg) (ved advokaterne S. Chimenos Minguella og G. Ferrer Gonzálvez)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank

Sagsøgerens påstande

| — | Den Europæiske Centralbanks afgørelser LS/MD/18/141 og LS/PT/2018/9 af henholdsvis den 8. maj 2018 og den 9. februar 2018 annulleres. |
| --- | --- |

—

Den Europæiske Centralbanks afgørelser LS/MD/18/141 og LS/PT/2018/9 af henholdsvis den 8. maj 2018 og den 9. februar 2018 annulleres.

| — | Den Europæiske Centralbank tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Den Europæiske Centralbank tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med dette søgsmål nedlægges påstand om annullation af Den Europæiske Centralbanks (herefter ECB) afgørelse LS/MD/18/141 af 8. maj 2018 vedrørende den bekræftede ansøgning om adgang til ECB’s dokumenter sammenholdt med ECB’s tidligere afgørelse LS/PT/2018/9 af 9. februar 2018 vedrørende ansøgning om adgang til ECB’s dokumenter.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.

| 1. | Inden for rammerne af første anbringende gøres det gældende, at ECB’s afgørelser om afslag på adgang til aktindsigt i de begærede dokumenter ikke er tilstrækkeligt begrundet, for så vidt som de ikke tager behørigt hensyn til det formål, EU-lovgiver forfulgte ved fastsættelsen af retten til aktindsigt for fysiske og juridiske personer i EU-institutionernes dokumenter inden for rammerne af en gennemsigtig procedure og i lyset af principperne om god forvaltningsskik og borgernes deltagelse. Endvidere er de af ECB anvendte argumenter af general karakter. ECB har ligeledes undladt at tage hensyn til den omstændighed, at udleveringen af de begærede dokumenter på ingen måde kan påvirke det tilfredsstillende forløb af beslutningsproceduren på området for afvikling af kreditinstitutter. Den konkrete afviklingsprocedure er således ikke alene allerede afsluttet, men er genstand for en domstolsprøvelse, hvorfor afslaget på aktindsigt gør denne prøvelse mere kompliceret for Retten. Endelig tager afgørelserne ikke hensyn til, at aktindsigten alene er begæret med henblik på udøvelsen af retten til en effektiv rettergang, som er fastsat i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. |
| --- | --- |

1.

Inden for rammerne af første anbringende gøres det gældende, at ECB’s afgørelser om afslag på adgang til aktindsigt i de begærede dokumenter ikke er tilstrækkeligt begrundet, for så vidt som de ikke tager behørigt hensyn til det formål, EU-lovgiver forfulgte ved fastsættelsen af retten til aktindsigt for fysiske og juridiske personer i EU-institutionernes dokumenter inden for rammerne af en gennemsigtig procedure og i lyset af principperne om god forvaltningsskik og borgernes deltagelse. Endvidere er de af ECB anvendte argumenter af general karakter. ECB har ligeledes undladt at tage hensyn til den omstændighed, at udleveringen af de begærede dokumenter på ingen måde kan påvirke det tilfredsstillende forløb af beslutningsproceduren på området for afvikling af kreditinstitutter. Den konkrete afviklingsprocedure er således ikke alene allerede afsluttet, men er genstand for en domstolsprøvelse, hvorfor afslaget på aktindsigt gør denne prøvelse mere kompliceret for Retten. Endelig tager afgørelserne ikke hensyn til, at aktindsigten alene er begæret med henblik på udøvelsen af retten til en effektiv rettergang, som er fastsat i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

| 2. | Inden for rammerne af det andet anbringende gøres det gældende, at de anfægtede afgørelser er i strid med artikel 4, stk. 1, litra c), i afgørelse ECB/2004/3 vedrørende aktindsigt, for så vidt som de giver nærværende part afslag på aktindsigt i de begærede oplysninger med den begrundelse, at dokumenterne ville være helt eller delvist omfattet af en generel formodning om manglende aktindsigt, da det drejer sig om fortrolige dokumenter, som er beskyttet af institutionernes tavshedspligt. Denne generelle formodning om manglende aktindsigt er ikke udtrykkeligt fastsat i den gældende sektorlovgivning, og selv hvis den forelå, ville den ikke kunne finde anvendelse, idet man ikke kan fortolke undtagelser til aktindsigten vidt eller analogt. |
| --- | --- |

2.

Inden for rammerne af det andet anbringende gøres det gældende, at de anfægtede afgørelser er i strid med artikel 4, stk. 1, litra c), i afgørelse ECB/2004/3 vedrørende aktindsigt, for så vidt som de giver nærværende part afslag på aktindsigt i de begærede oplysninger med den begrundelse, at dokumenterne ville være helt eller delvist omfattet af en generel formodning om manglende aktindsigt, da det drejer sig om fortrolige dokumenter, som er beskyttet af institutionernes tavshedspligt. Denne generelle formodning om manglende aktindsigt er ikke udtrykkeligt fastsat i den gældende sektorlovgivning, og selv hvis den forelå, ville den ikke kunne finde anvendelse, idet man ikke kan fortolke undtagelser til aktindsigten vidt eller analogt.

| 3. | Inden for rammerne af det tredje anbringende gøres det gældende, at de anfægtede afgørelser er i strid med artikel 4, stk. 1, litra c), i afgørelse ECB/2004/3, for så vidt som de giver nærværende part afslag på aktindsigt i de begærede oplysninger med den begrundelse, at dokumenterne helt eller delvist ville være omfattet af institutionernes tavshedspligt, skønt de er nødvendige med henblik på den retslige procedure, og afslaget på aktindsigt gør det vanskeligere eller endog umuligt for det almindelige retsvæsen at udøve sin funktion. |
| --- | --- |

3.

Inden for rammerne af det tredje anbringende gøres det gældende, at de anfægtede afgørelser er i strid med artikel 4, stk. 1, litra c), i afgørelse ECB/2004/3, for så vidt som de giver nærværende part afslag på aktindsigt i de begærede oplysninger med den begrundelse, at dokumenterne helt eller delvist ville være omfattet af institutionernes tavshedspligt, skønt de er nødvendige med henblik på den retslige procedure, og afslaget på aktindsigt gør det vanskeligere eller endog umuligt for det almindelige retsvæsen at udøve sin funktion.

| 4. | Inden for rammerne af det fjerde anbringende gøres det gældende, at de anfægtede afgørelser er i strid med artikel 4, stk. 1, litra a), andet og sjette led, i afgørelse ECB/2004/3, for så vidt som det anføres heri, at udlevering af oplysninger ville kunne bringe det generelle banksystem i fare. |
| --- | --- |

4.

Inden for rammerne af det fjerde anbringende gøres det gældende, at de anfægtede afgørelser er i strid med artikel 4, stk. 1, litra a), andet og sjette led, i afgørelse ECB/2004/3, for så vidt som det anføres heri, at udlevering af oplysninger ville kunne bringe det generelle banksystem i fare.

| 5. | Inden for rammerne af det femte anbringende gøres det gældende, at de anfægtede afgørelser er i strid med artikel 4, stk. 2, litra a), første led, i afgørelse ECB/2004/3, for så vidt som det anføres heri, at udleveringen af de begærede dokumenter og oplysninger ville kunne påvirke Banco Santanders kommercielle interesser og have indflydelse på fremtidige kontroller. |
| --- | --- |

5.

Inden for rammerne af det femte anbringende gøres det gældende, at de anfægtede afgørelser er i strid med artikel 4, stk. 2, litra a), første led, i afgørelse ECB/2004/3, for så vidt som det anføres heri, at udleveringen af de begærede dokumenter og oplysninger ville kunne påvirke Banco Santanders kommercielle interesser og have indflydelse på fremtidige kontroller.

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/17 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/17

---

Sag anlagt den 16. juli 2018 — Peek & Cloppenburg mod EUIPO — Peek & Cloppenburg (Vogue Peek & Cloppenburg)

(Sag T-443/18)

(2018/C 311/17)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Tyskland) (ved advokat P. Lange)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburg, Tyskland)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket Vogue Peek & Cloppenburg — registreringsansøgning nr. 2 700 847

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 20. april 2018 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 1362/2005-1)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 2, i MarkenG (varemærkeloven) |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 2, i MarkenG (varemærkeloven)

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, litra b), i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 3, i MarkenG (varemærkeloven) |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, litra b), i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 3, i MarkenG (varemærkeloven)

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001

| — | Tilsidesættelse af artikel 63, i Rådets forordning (EF) 207/2009, sammenholdt med regel 20, stk. 7, litra c), i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 63, i Rådets forordning (EF) 207/2009, sammenholdt med regel 20, stk. 7, litra c), i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95.

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/17 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/17

---

Sag anlagt den 16. juli 2018 — Peek & Cloppenburg mod EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)

(Sag T-444/18)

(2018/C 311/18)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Tyskland) (ved advokat P. Lange)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Peek & Cloppenburg KG; Hamburg (Hamburg, Tyskland)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket Peek & Cloppenburg — EU-varemærkeregistrering nr. 270 439

Sagen for EUIPO: ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 20. april 2018 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 522/2006-1)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 2, MarkenG (varemærkeloven) |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 2, MarkenG (varemærkeloven)

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, litra b), i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 3, MarkenG (varemærkeloven) |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, litra b), i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 3, MarkenG (varemærkeloven)

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001

| — | Tilsidesættelse af artikel 63, i Rådets forordning (EF) 207/2009, sammenholdt med regel 20, stk. 7, litra c), i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 63, i Rådets forordning (EF) 207/2009, sammenholdt med regel 20, stk. 7, litra c), i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95.

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/18 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/18

---

Sag anlagt den 16. juli 2018 — Peek & Cloppenburg mod EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg))

(Sag T-445/18)

(2018/C 311/19)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Tyskland) (ved advokat P. Lange)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburg, Tyskland)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket Peek & Cloppenburg — registreringsansøgning nr. 2 791 416.

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 24. januar 2018 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 1270/2007-1)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 2, i MarkenG (varemærkeloven) |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 2, i MarkenG (varemærkeloven)

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 3, i MarkenG (varemærkeloven) |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 3, i MarkenG (varemærkeloven)

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.

| — | Tilsidesættelse af artikel 63 i Rådets forordning nr. 207/2009, sammenholdt med regel 20, stk. 7, litra c), i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 63 i Rådets forordning nr. 207/2009, sammenholdt med regel 20, stk. 7, litra c), i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95.

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/19 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/19

---

Sag anlagt den 16. juli 2018 — Peek & Cloppenburg mod EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg))

(Sag T-446/18)

(2018/C 311/20)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Tyskland) (ved advokat P. Lange)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburg, Tyskland)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket Peek & Cloppenburg — registreringsansøgning nr. 4 295 069.

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 20. april 2018 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 1589/2007-1)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 2, i MarkenG (varemærkeloven) |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 2, i MarkenG (varemærkeloven)

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 3, i MarkenG (varemærkeloven) |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001, sammenholdt med § 15, stk. 3, i MarkenG (varemærkeloven)

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.

| — | Tilsidesættelse af artikel 63 i Rådets forordning nr. 207/2009, sammenholdt med regel 20, stk. 7, litra c), i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 63 i Rådets forordning nr. 207/2009, sammenholdt med regel 20, stk. 7, litra c), i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95.

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/20 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/20

---

Sag anlagt den 19. juli 2018 — Ortlieb Sportartikel mod EUIPO (Ottekantet polygon)

(Sag T-449/18)

(2018/C 311/21)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Ortlieb Sportartikel GmbH (Heilsbronn, Tyskland) (ved advokaterne A. Wulf og K. Schmidt-Hern)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærket (Gengivelse af en ottekantet polygon) — registreringsansøgning nr. 16 047 466

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 27. april 2018 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 1634/2017-1)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende

| — | Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) 2017/1001.

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/20 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/20

---

Rettens kendelse af 3. juli 2018 — So mod Rådet og Kommissionen

(Sag T-564/17) (1)

(2018/C 311/22)

Processprog: engelsk

Formanden for Tredje Afdeling har besluttet, at sagen skal slettes af registret.

---

(1)  EUT C 338 af 9.10.2017.

---

| 3.9.2018 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 311/21 |
| --- | --- | --- | --- |

3.9.2018

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 311/21

---

Rettens kendelse af 3. juli 2018 — Korea National Insurance Corporation mod Rådet og Kommissionen

(Sag T-568/17) (1)

(2018/C 311/23)

Processprog: engelsk

Formanden for Tredje Afdeling har besluttet, at sagen skal slettes af registret.

---

(1)  EUT C 338 af 9.10.2017.

---