# Den Europæiske Unions C 486/2021

| | ISSN 1977-0871 |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 486 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 64. årgang3. december 2021 |

ISSN 1977-0871

Den Europæiske Unions

Tidende

C 486

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

64. årgang3. december 2021

---

| Indhold | Side |
| --- | --- |
| | II   Meddelelser |
| | MEDDELELSER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Europa-Kommissionen |
| 2021/C 486/01 | Meddelelse fra Kommissionen for så vidt angår anvendelsen af direktivet om vurdering af indvirkning på miljøet (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU, som ændret ved direktiv 2014/52/EU) på ændringer og udvidelse af projekter — bilag I, punkt 24, og bilag II, punkt 13, litra a), herunder de vigtigste begreber og principper i forbindelse hermed | 1 |
| 2021/C 486/02 | Beslutning om ikke at gøre indsigelse mod en anmeldt fusion (Sag M.10247 — CVC / COOPER) (
  1
  ) | 20 |
| 2021/C 486/03 | Beslutning om ikke at gøre indsigelse mod en anmeldt fusion (Sag M.10449 — KIA / ALMAVIVA) (
  1
  ) | 21 |

Indhold

Side

II   Meddelelser

MEDDELELSER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Europa-Kommissionen

2021/C 486/01

Meddelelse fra Kommissionen for så vidt angår anvendelsen af direktivet om vurdering af indvirkning på miljøet (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU, som ændret ved direktiv 2014/52/EU) på ændringer og udvidelse af projekter — bilag I, punkt 24, og bilag II, punkt 13, litra a), herunder de vigtigste begreber og principper i forbindelse hermed

1

2021/C 486/02

Beslutning om ikke at gøre indsigelse mod en anmeldt fusion (Sag M.10247 — CVC / COOPER) (
  1
  )

1

20

2021/C 486/03

Beslutning om ikke at gøre indsigelse mod en anmeldt fusion (Sag M.10449 — KIA / ALMAVIVA) (
  1
  )

1

21

---

| | IV   Oplysninger |
| --- | --- |
| | OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Rådet |
| 2021/C 486/04 | Bekendtgørelse til de personer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger i Rådets afgørelse 2012/642/FUSP som gennemført ved Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2021/2125 og i Rådets forordning (EF) nr. 765/2006 som gennemført ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2021/2124 om restriktive foranstaltninger over for Belarus | 22 |
| 2021/C 486/05 | Bekendtgørelse til de registrerede, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger i Rådets afgørelse 2012/642/FUSP og Rådets forordning (EF) nr. 765/2006 om restriktive foranstaltninger over for Belarus | 23 |
| | Europa-Kommissionen |
| 2021/C 486/06 | Euroens vekselkurs — 2. december 2021 | 25 |
| | OPLYSNINGER FRA MEDLEMSSTATERNE |
| 2021/C 486/07 | Ajourføring af referencebeløb gældende ved passage af de ydre grænser, jf. artikel 6, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/399 om indførelse af en EU-kodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) | 26 |
| 2021/C 486/08 | Bekendtgørelse fra Kommissionen i henhold til artikel 16, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1008/2008 om fælles regler for driften af lufttrafiktjenester i Fællesskabet — Ophævelse af forpligtelser til offentlig tjeneste for så vidt angår ruteflyvning (
  1
  ) | 28 |

IV   Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Rådet

2021/C 486/04

Bekendtgørelse til de personer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger i Rådets afgørelse 2012/642/FUSP som gennemført ved Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2021/2125 og i Rådets forordning (EF) nr. 765/2006 som gennemført ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2021/2124 om restriktive foranstaltninger over for Belarus

22

2021/C 486/05

Bekendtgørelse til de registrerede, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger i Rådets afgørelse 2012/642/FUSP og Rådets forordning (EF) nr. 765/2006 om restriktive foranstaltninger over for Belarus

23

Europa-Kommissionen

2021/C 486/06

Euroens vekselkurs — 2. december 2021

25

OPLYSNINGER FRA MEDLEMSSTATERNE

2021/C 486/07

Ajourføring af referencebeløb gældende ved passage af de ydre grænser, jf. artikel 6, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/399 om indførelse af en EU-kodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks)

26

2021/C 486/08

Bekendtgørelse fra Kommissionen i henhold til artikel 16, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1008/2008 om fælles regler for driften af lufttrafiktjenester i Fællesskabet — Ophævelse af forpligtelser til offentlig tjeneste for så vidt angår ruteflyvning (
  1
  )

1

28

---

| | V   Øvrige meddelelser |
| --- | --- |
| | ANDET |
| | Europa-Kommissionen |
| 2021/C 486/09 | Offentliggørelse af en meddelelse om godkendelse af en standardændring af produktspecifikationen for en betegnelse i vinsektoren i henhold til artikel 17, stk. 2 og 3, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/33 | 29 |
| 2021/C 486/10 | Offentliggørelse af en meddelelse om godkendelse af en standardændring af produktspecifikationen for en betegnelse i vinsektoren i henhold til artikel 17, stk. 2 og 3, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/33 | 39 |

V   Øvrige meddelelser

ANDET

Europa-Kommissionen

2021/C 486/09

Offentliggørelse af en meddelelse om godkendelse af en standardændring af produktspecifikationen for en betegnelse i vinsektoren i henhold til artikel 17, stk. 2 og 3, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/33

29

2021/C 486/10

Offentliggørelse af en meddelelse om godkendelse af en standardændring af produktspecifikationen for en betegnelse i vinsektoren i henhold til artikel 17, stk. 2 og 3, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/33

39

---

| | |
| --- | --- |
| | (1)   EØS-relevant tekst. |

---

(1)   EØS-relevant tekst.

1

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

II Meddelelser

MEDDELELSER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Europa-Kommissionen

| 3.12.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 486/1 |
| --- | --- | --- | --- |

3.12.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 486/1

---

Meddelelse fra Kommissionen for så vidt angår anvendelsen af direktivet om vurdering af indvirkning på miljøet (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU, som ændret ved direktiv 2014/52/EU) på ændringer og udvidelse af projekter — bilag I, punkt 24, og bilag II, punkt 13, litra a), herunder de vigtigste begreber og principper i forbindelse hermed

(2021/C 486/01)

Indholdsfortegnelse

| 1 | Indledning | 3 |
| --- | --- | --- |

1

| 1.1 Tilgængelige informationskilder | 3 |
| --- | --- |

| 2 | Nøgleprincipper og definitioner | 4 |
| --- | --- | --- |

2

| 2.1 | Vurdering af indvirkningen på miljøet — anvendelsesområde | 4 |
| --- | --- | --- |

2.1

| 2.2 | Centrale relevante definitioner og bestemmelser i VVM-direktivet | 4 |
| --- | --- | --- |

2.2

| 2.2.1 | Projekt | 5 |
| --- | --- | --- |

2.2.1

| 2.2.2 | Tilladelse | 5 |
| --- | --- | --- |

2.2.2

| 2.2.3 | Opdeling af projekter | 7 |
| --- | --- | --- |

2.2.3

| 2.2.4 | Vurdering af et projekts samlede virkninger | 8 |
| --- | --- | --- |

2.2.4

| 2.2.5 | Afhjælpning af den manglende vurdering af indvirkningen på miljøet | 8 |
| --- | --- | --- |

2.2.5

| 3 | Forvaltning af ændringer og udvidelser af projekter | 8 |
| --- | --- | --- |

3

| 3.1 | Baggrund | 9 |
| --- | --- | --- |

3.1

| 3.2 | Begrebet ændring/udvidelse af et projekt | 10 |
| --- | --- | --- |

3.2

| 3.3 | Bilag I til VVM-direktivet — Projektkategori I.24 | 10 |
| --- | --- | --- |

3.3

| 3.3.1 | Bilag I — Projekter med tærskelværdier | 11 |
| --- | --- | --- |

3.3.1

| 3.3.2 | Bilag I — Projekter uden tærskelværdier | 11 |
| --- | --- | --- |

3.3.2

| 3.4 | Bilag II til VVM-direktivet — Projektkategori II.13, litra a) | 12 |
| --- | --- | --- |

3.4

| 4 | Anvendelse af VVM-direktivet på ændringer og udvidelser af kernekraftværker | 13 |
| --- | --- | --- |

4

| Indledning | 13 |
| --- | --- |

| 4.1 | Eksempler på arbejder eller fysiske indgreb i forbindelse med ændringer eller udvidelser af projektkategorien kernekraftværker | 14 |
| --- | --- | --- |

4.1

| 4.2 | Godkendelse af ændringer eller udvidelser af kernekraftværksprojekter | 15 |
| --- | --- | --- |

4.2

| 4.2.1 De særlige tilfælde af forlængelse af levetiden og langsigtet drift | 16 |
| --- | --- |

| 4.3 | Vejledende principper for vurdering af ændringer eller udvidelser af kernekraftværksprojekter i lyset af Doel-dommen | 16 |
| --- | --- | --- |

4.3

| 4.4 | Fastlæggelse af risikoen og behovet for en VVM | 17 |
| --- | --- | --- |

4.4

| 4.5 | Benchmarking i forbindelse med gennemførelsen af VVM-direktivet på det nukleare område | 18 |
| --- | --- | --- |

4.5

| 5 | Resumé af de vigtigste punkter | 19 |
| --- | --- | --- |

5

1   INDLEDNING

Formålet med denne vejledning er at skabe klarhed for de kompetente myndigheder og interessenter om anvendelsen af direktiv 2011/92/EU Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (1), som ændret ved direktiv 2014/52/EU Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 16. april 2014 om ændring af direktiv 2011/92/EU om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (2) (direktivet om vurdering af indvirkning på miljøet (VVM)), i lyset af den seneste retspraksis fra Den Europæiske Unions Domstol (EU-Domstolen). Vejledningen fokuserer navnlig på ændringer og udvidelser som anført i bilag I og bilag II til VVM-direktivet og har et særligt kapitel dedikeret til den nukleare sektor.

Punkt 24 i bilag I og punkt 13, litra a), i bilag II vedrører ændringer og udvidelser af projekter og finder bred anvendelse, da de omfatter ændringer af alle projektkategorier inden for VVM-direktivets anvendelsesområde. En korrekt anvendelse af VVM-direktivet på ændringer og udvidelser af projekter er afgørende for den overordnede gennemførelse af VVM-direktivet.

En del af den seneste retspraksis, navnlig Domstolens dom i sag C-411/17 (3) om forlængelse af levetiden for kernekraftværket i Doel, Belgien (i det følgende benævnt »Doel-dommen«), har indført nye elementer, der skal tages i betragtning i forbindelse med ændringer af projekter i henhold til bilag I, og bekræftet hovedprincipperne for VVM-direktivets anvendelse. På grund af deres generelle proceduremæssige karakter har begge projektkategorier vedrørende projektændringer eller -udvidelser også været genstand for talrige anmodninger om oplysninger vedrørende deres anvendelse fra de kompetente nationale myndigheder og andre interessenter.

På grundlag af ovenstående betragtninger har Kommissionen derfor besluttet at udstede denne vejledning for at beskrive disse begreber og principper i VVM-direktivet, herunder definitioner og bestemmelser i VVM-direktivet. Ved at give kontekstuelle eksempler på forpligtelserne i VVM-direktivet, fremme en konsekvent tilgang og opstille de gældende bestemmelser om ændringer og udvidelser af projekter har vejledningen til formål at forbedre gennemførelsen af VVM-direktivet.

Da der er mange praktiske situationer, som ofte er komplekse, og VVM-direktivet finder anvendelse på en lang række sektorer og projekttyper, er det ikke muligt at opstille en udtømmende liste over eksempler. De kompetente nationale myndigheder kan være nødt til at anvende kravene i VVM-direktivet fra sag til sag og vurdere hvert enkelt tilfælde under hensyntagen til de særlige omstændigheder. For at opnå en konsekvent gennemførelse af VVM-direktivet opfordrer Kommissionen medlemsstaterne til på frivillig basis at iværksætte en benchmarkingøvelse for så vidt angår ændringer og udvidelser af projekter. En sådan øvelse vil give mulighed for at samle ekspertise og sammenligne eksempler fra hver enkelt medlemsstat og gradvist kunne føre til udvikling af fælles metoder på EU-plan og lette den praktiske gennemførelse i specifikke tilfælde.

1.1   Tilgængelige informationskilder

Kun Den Europæiske Unions Domstol har kompetence til at give en autoritativ fortolkning af EU-retten. VVM-direktivet har ofte været genstand for sager for Domstolen, og en række sager har behandlet spørgsmålet om definitionerne, beskrivelsen eller omfanget af de enkelte projektkategorier i bilag I og II.

Domstolens afgørelser indeholder centrale generelle principper, der er nyttige for fortolkningen af projektkategorier, der er opført i VVM-direktivet, samt andre begreber, herunder fortolkningen af »projekt«.

Ud over denne vejledning har Kommissionens tjenestegrene også udarbejdet og ajourfører regelmæssigt en brochure om Domstolens afgørelser — vurdering af projekters indvirkning på miljøet (4).

VVM-direktivet henviser udtrykkeligt til andre internationale aftaler såsom konventionen om vurdering af virkningerne på miljøet på tværs af landegrænserne (Esbokonventionen) (5) og konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (Århuskonventionen) (6). VVM-direktivet bør derfor fortolkes i overensstemmelse med disse konventioner (7). I betragtning af den brede vifte af sektorer, der er omfattet af VVM-direktivet, indeholder mange andre retsakter på EU-plan definitioner af begreber, der indgår i eller vedrører aktiviteter, som er omfattet af bilag I og II (8).

Ved udarbejdelsen af disse retningslinjer har Kommissionen taget hensyn til det vejledende dokument om anvendelsen af Esbokonventionen på forlængelse af atomkraftværkers levetid, som er udarbejdet inden for rammerne af De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (ECE) (9).

2   NØGLEPRINCIPPER OG DEFINITIONER

2.1   Vurdering af indvirkningen på miljøet — anvendelsesområde

VVM-direktivet fastsætter proceduremæssige forpligtelser, der er relevante for offentlige og private projekter inden for dets anvendelsesområde, og som sandsynligvis vil få væsentlig indvirkning på miljøet. Disse projekter skal være omfattet af en tilladelse og underkastes en vurdering med hensyn til deres indvirkning på miljøet, inden der udstedes en sådan tilladelse.

Projekter, der er omfattet af VVM-direktivets anvendelsesområde, inddeles i kategorier og er opført i bilag I og II. De projekter, der er opført i bilag I, er projekter, der anses for at have væsentlig indvirkning på miljøet og som hovedregel er underlagt en obligatorisk vurdering (VVM-direktivets artikel 4, stk. 1). I henhold til VVM-direktivets artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 1, og uanset de særlige tilfælde, der er omhandlet i artikel 2, stk. 4, skal miljøvirkningerne af projekter, der er omfattet af bilag I til direktivet, som sådan og inden godkendelse vurderes systematisk (10). Det følger heraf, at medlemsstaterne ikke har nogen skønsmargen i denne henseende. Desuden indeholder de fleste af de projektkategorier, der er nævnt i bilag I, tærskler, som er direkte forbundet med anvendelsesområdet. Hvis der er fastsat tærskler for bilag I-projektkategorier i den nationale lovgivning, for hvilke sådanne tærskler ikke er fastsat i bilag I, vil dette begrænse VVM-direktivets anvendelsesområde (11).

Projekter, der er opført i bilag II, har ikke nødvendigvis nogen væsentlig indvirkning på miljøet i alle tilfælde. De bør gennemgå en bestemmelsesproces — som er almindeligt kendt under betegnelsen »screening« — for at fastslå, om de kan forventes at få væsentlig indvirkning på miljøet. I henhold til VVM-direktivets artikel 4, stk. 2, kan vurderingen af de sandsynlige væsentlige indvirkninger på miljøet foretages ved hjælp af en undersøgelse i hvert enkelt tilfælde, ved fastsættelse af tærskelværdier eller kriterier eller ved en kombination af disse procedurer under hensyntagen til de relevante udvælgelseskriterier i direktivets bilag III (projekternes karakteristika, projekternes placering, kategori og karakteristika ved den potentielle miljøpåvirkning).

VVM-direktivets artikel 2, stk. 1 — som et centralt vejledende princip og grundlæggende mål — begrænser medlemsstaternes skønsbeføjelser, navnlig for så vidt angår bilag II-projekter, ved at kræve, at projekter underkastes en vurdering af indvirkningerne, hvis de bl.a. på grund af deres art, dimensioner eller placering kan forventes at få væsentlig indvirkning på miljøet (12).

2.2   Centrale relevante definitioner og bestemmelser i VVM-direktivet

I det følgende afsnit beskrives de vigtigste relevante definitioner og bestemmelser vedrørende projekterne og ændringer eller udvidelser heraf.

2.2.1   Projekt

| I VVM-direktivets artikel 1, stk. 2, litra a), defineres »projekt« som:






  »– | gennemførelse af anlægsarbejder eller andre installationer eller arbejder |
| --- | --- |

I VVM-direktivets artikel 1, stk. 2, litra a), defineres »projekt« som:

»–

gennemførelse af anlægsarbejder eller andre installationer eller arbejder

| – | andre indgreb i det naturlige miljø eller i landskaber, herunder sådanne, der tager sigte på udnyttelse af ressourcer i undergrunden.« |
| --- | --- |

–

andre indgreb i det naturlige miljø eller i landskaber, herunder sådanne, der tager sigte på udnyttelse af ressourcer i undergrunden.«

Tilstedeværelse af fysiske arbejder

Domstolen har gentagne gange bekræftet (13), at udtrykket »projekt« henviser til arbejder eller fysisk indgriben. En fornyelse af en eksisterende tilladelse (f.eks. til at drive en lufthavn som i sag C-275/09, Brussels Hoofdstedelijk Gewest m.fl., præmis 24, eller af et deponeringsanlæg som i sag C-121/11, Pro-Braine m.fl., præmis 31, kan ikke i mangel af arbejder eller indgreb, der indebærer ændringer af lokalitetens fysiske aspekter, kvalificeres som et »projekt« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, stk. 2, litra a). Derfor er eksistensen af arbejder eller fysiske indgreb en forudsætning for, at en aktivitet kan betegnes som et »projekt« i VVM-direktivets forstand.

I Doel-dommen har Domstolen mindet om, at: »Det fremgår af Domstolens praksis, at begrebet »projekt« for så vidt navnlig angår ordlyden af VVM-direktivets artikel 1, stk. 2, litra a), første led, sigter til arbejder eller indgreb, som ændrer områdets fysiske karakteristika« (præmis 62).

Det samme princip, når det anvendes på bilag I, punkt 24, og bilag II, punkt 13, litra a), betyder, at ændringer eller udvidelser af eksisterende projekter for at falde ind under VVM-direktivets anvendelsesområde og definitionen af projekt i henhold til artikel 1, stk. 2, litra a), forudsætter arbejder eller indgreb, der indebærer ændringer af de oprindelige projekters fysiske aspekter (14).

2.2.2   Tilladelse

I VVM-direktivets artikel 1, stk. 2, litra c), defineres »tilladelse« således:

| »c) | »tilladelse«: afgørelse fra den eller de kompetente myndighed(er), som giver bygherren ret til at gennemføre projektet«". |
| --- | --- |

»c)

»tilladelse«: afgørelse fra den eller de kompetente myndighed(er), som giver bygherren ret til at gennemføre projektet«".

Behovet for tilladelse

Domstolen har ved flere lejligheder understreget, at »[m]edlemsstaterne skal gennemføre [VVM-direktivet] på en måde, der fuldt ud svarer til de krav, som direktivet fastsætter, henset til dettes hovedformål, der, som det fremgår af dets artikel 2, stk. 1, er, at projekter, der bl.a. på grund af deres art, dimensioner eller placering kan få væsentlig indvirkning på miljøet, undergives en vurdering af denne indvirkning, inden der gives tilladelse« (15).

Derfor skal ændringer eller udvidelser af projekter som omhandlet i punkt 24 i bilag I eller punkt 13, litra a), i bilag II til VVM-direktivet, som kan forventes at få væsentlig indvirkning på miljøet, gøres til genstand for et krav om tilladelse.

Tilladelsens form

VVM-direktivet definerer byggetilladelsen som den eller de kompetente myndigheders afgørelse, som giver bygherren ret til at gå videre med projektet (16).

Udtrykket »tilladelse« dækker således en bred vifte af retsakter (dvs. afgørelser, tilladelser og andre godkendelsesinstrumenter), afhængigt af de nationale procedurer, der finder anvendelse i medlemsstaterne. Det er ikke defineret ved dens titel eller ved proceduren for dens vedtagelse i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats nationale lovgivning, men ved dens retsvirkning. Som Domstolen har påpeget, skal kvalificeringen af en afgørelse som en »tilladelse« som omhandlet i VVM-direktivets artikel 1, stk. 2, litra c), ske under anvendelse af national ret i overensstemmelse med EU-retten (17).

VVM-direktivet kræver ikke en enkelt tilladelsesprocedure (18), og i overensstemmelse med VVM-direktivets artikel 2, stk. 2, kan VVM »indgå i medlemsstaternes gældende procedurer for projektgodkendelse eller, i mangel heraf, i andre procedurer eller i de procedurer, der skal udarbejdes for at opfylde dette direktivs målsætninger«. Der er derfor forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn til terminologien i forbindelse med tilladelsen. Ud over forskellige titler (f.eks. byggetilladelse, afgørelse, godkendelse) kan proceduren for vedtagelse af en tilladelse også variere. Det er f.eks. muligt at vedtage en tilladelse gennem en administrativ procedure på lokalt, regionalt eller nationalt plan eller gennem en lovgivningsprocedure (19), så længe de relevante bestemmelser i VVM-direktivet overholdes. Selve tilladelsen skal være en endelig afgørelse, der giver bygherren ret til at gå videre med projektet (det samme princip gælder i tilfælde af flertrinsprocedurer, se næste afsnit).

Hvis ændringer eller udvidelser af projekter som omhandlet i punkt 24 i bilag I eller punkt 13, litra a), i bilag II til VVM-direktivet, der kan forventes at få væsentlig indvirkning på miljøet, vedtages ved en lovgivningsprocedure, skal de også underkastes en vurdering med hensyn til deres indvirkning på miljøet i overensstemmelse med artikel 2, stk. 1 (20).

I denne forbindelse er det også vigtigt at redegøre for forskellen mellem tilladelsen i henhold til VVM-direktivet og en godkendelse/licens i forbindelse med driften (af en installation/et anlæg). Sådanne »godkendelser« som defineret eller anvendt i andre retsakter, f.eks. direktivet om industrielle emissioner (21) eller direktivet om deponering af affald (22), er relevante for visse driftsordninger. På den anden side giver udtrykket »tilladelse«, som det forstås i forbindelse med VVM-direktivet, ifølge definitionen bygherren ret til at gå videre med projektet (f.eks. til at udføre anlægsarbejder eller -installationer eller andre indgreb i det naturlige miljø og landskabet (23)). Driftsgodkendelsen eller licensen er baseret på den relevante lovgivning (24), for det meste knyttet til en godkendelse i forbindelse med driften af et projekt, og er ofte baseret på og gennemfører en forudgående afgørelse i forbindelse med en flertrinsprocedure. Som nævnt i de foregående afsnit skal en fornyelse af en driftsgodkendelse/licens i mangel af arbejder eller indgreb, der indebærer ændringer af en lokalitets fysiske aspekt, holdes adskilt fra begrebet »tilladelse« (25).

Ændringer og udvidelser af projekter i flertrinsprocedurer

Godkendelse af projekter sker undertiden inden for komplekse administrative procedurer, der omfatter forskellige faser og processer. I tilfælde, hvor der konstateres en projektændring eller -udvidelse (26), er det afgørende at fastslå, »hvornår« VVM-direktivet bør finde anvendelse, og »hvad« der bør vurderes i hver fase. I forbindelse med en tilladelsesprocedure, der omfatter flere faser, skal denne vurdering i princippet foretages, så snart det er muligt at identificere og vurdere alle de virkninger, som projektet kan have på miljøet (27).

I Doel-dommen har Domstolen mindet om den eksisterende retspraksis (28). VVM-direktivets artikel 2, stk. 1, præciserer, at den vurdering af indvirkningen på miljøet, som kræves i henhold til direktivet, skal foretages, »inden der gives tilladelse« (præmis 82). Den har også udtalt, at: »I øvrigt skal en vurdering af et projekts indvirkning på miljøet, når den nationale lovgivning fastsætter, at godkendelsesproceduren er opdelt i flere led, i princippet foretages, så snart det er muligt at identificere og vurdere alle de virkninger, som projektet kan have på miljøet« (præmis 85).

Domstolen fremhævede også de situationer, hvor tilladelsesproceduren består af flere led, og et af disse led er en grundlæggende afgørelse, der fastsætter parametrene for de øvrige gennemførelsesafgørelser. I disse tilfælde skal vurderingen af indvirkningen på miljøet relateres til den grundlæggende afgørelse, medmindre nogle af virkningerne på miljøet først kendes på et senere tidspunkt og vedrører gennemførelsesafgørelserne. Derefter kan vurderingen af yderligere virkninger, der bliver kendt på et senere tidspunkt, foretages på dette senere tidspunkt (29). Ifølge Domstolen er en »grundlæggende afgørelse« den, der definerer et projekts »væsentlige kendetegn«, som ikke vil være genstand for debat eller kan drages i tvivl på et senere tidspunkt (30). I sådanne tilfælde skal medlemsstaterne sikre, at vurderingen af indvirkningen på miljøet er knyttet til den grundlæggende afgørelse.

Desuden har Domstolen også behandlet behovet for at vurdere virkningerne af sådanne projekter som helhed. Når en tilladelsesprocedure omfatter mere end ét led — et, der omfatter en grundlæggende afgørelse, og et andet, der omfatter en gennemførelsesafgørelse, der ikke kan gå ud over de parametre, som er fastsat i den grundlæggende afgørelse — er den kompetente myndighed under visse omstændigheder forpligtet til at foretage en vurdering af indvirkningen på miljøet af et projekt selv efter udstedelsen af planlægningstilladelsen, når forholdene efterfølgende godkendes (31). Denne vurdering skal være udtømmende, således at den vedrører alle de aspekter af projektet, der endnu ikke er blevet vurderet, eller som kræver en ny vurdering. Som Domstolen har fremhævet, vedtager VVM-direktivet en samlet vurdering af projekternes indvirkning på miljøet eller af en ændring heraf, som ikke må begrænses til alene de direkte virkninger af selve de påtænkte arbejder, og til den indvirkning på miljøet, som anvendelsen og udnyttelsen af slutproduktet af disse arbejder kan medføre (32). En sådan vurdering er også uafhængig af, om projektet kan være af grænseoverskridende karakter (33).

2.2.3   Opdeling af projekter

VVM-direktivets formål kan ikke omgås gennem en projektopdeling, og manglende hensyntagen til projekternes kumulative virkning kan ikke i praksis føre til, at samtlige projektdele fritages for vurderingsforpligtelsen, idet projekterne i deres helhed kan forventes at få væsentlig indvirkning på miljøet som omhandlet i VVM-direktivets artikel 2, stk. 1 (34). Dette kan især være relevant for komplekse projekter, der udvikles i faser, hvor der kan være behov for fornyede ansøgninger om godkendelse.

Hvis flere projekter samlet set kan have væsentlige indvirkninger på miljøet som omhandlet i VVM-direktivets artikel 2, stk. 1, bør deres indvirkning på miljøet vurderes som helhed og på en kumulativ måde. I sin retspraksis går Domstolen ind for en bred fortolkning af VVM-direktivet og har understreget, at direktivet tilstræber »en samlet vurdering af den indvirkning på miljøet, projekterne eller ændringen af dem ville få (35)«.

F.eks. fandt Domstolen med hensyn til længden, at et projekt vedrørende en længere strækning ikke kan opdeles i kortere på hinanden følgende strækninger for som følge af denne opdeling at unddrage såvel projektet i sin helhed som delstrækningerne direktivets bestemmelser. Hvis dette var muligt, ville det i betydelig grad bringe den effektive virkning af direktivet i fare, eftersom de berørte nationale myndigheder kun behøvede at opdele et projekt vedrørende en længere strækning i kortere på hinanden følgende strækninger for som følge af denne opdeling at unddrage projektet direktivets bestemmelser (36).

Domstolen har ligeledes understreget, at det med henblik på at afgøre, om der skal foretages en miljøvurdering, kan være nødvendigt at tage hensyn til projekternes kumulative virkning for at undgå, at EU-lovgivningen omgås gennem en opdeling af projekter, der i deres helhed kan forventes at få væsentlig indvirkning på miljøet. Det tilkommer de nationale myndigheder i lyset af denne retspraksis at undersøge, om og i hvilket omfang de pågældende projekters og tidligere gennemførte projekters indvirkning på miljøet påvirkes (37).

2.2.4   Vurdering af et projekts samlede virkninger

I Doel-dommen bekræftedes et andet vigtigt princip i VVM-direktivet, nemlig forpligtelsen til at vurdere de samlede virkninger af et projekt og foretage en omfattende VVM. I præmis 64-72 fandt Retten, at de foranstaltninger, der var fastsat med henblik på forlængelse af et eksisterende projekt (foranstaltningerne til genetablering af et kernekraftværk i 10 år eller udskydelse af nedlukningen med 10 år, jf. præmis 59), ikke kan adskilles fra de opgraderingsarbejder, som de er uløseligt forbundet med, og som derfor tilsammen udgør et enkelt projekt. Foranstaltningerne i 2015-loven (forlængelse af levetiden) kan nemlig ikke kunstigt adskilles fra de nødvendige arbejder ud fra et teknisk og økonomisk synspunkt. Disse arbejder var kendt af lovgiveren og var knyttet til loven (jf. præmis 67-69). Selv om det var overladt til den nationale dommer at efterprøve anvendelsen af princippet, fandt Domstolen, at foranstaltningerne og arbejderne er en del af et og samme projekt (præmis 71).

Desuden skal der tages behørigt hensyn til behovet for at vurdere de samlede virkninger af et projekt som helhed, når der foretages talrige tekniske eller driftsmæssige ændringer under driften af et anlæg. Selv om det er almindeligt, at et anlæg gennemgår løbende vedligeholdelse og mange forskellige sikkerhedsforbedringer, som ikke ville udgøre en væsentlig risiko for miljøet, hvis det vurderes individuelt, bør deres kumulative indvirkning på miljøet vurderes som en helhed, hvis sådanne operationer reelt er forbundet og udgør et projekt i VVM-direktivets forstand.

Når der er en uløselig forbindelse mellem de mange mindre ændringer, der viser, at de mindre ændringer er en del af én kompleks aktivitet (som f.eks. udføres med en påviselig hensigt om at forlænge kernekraftværkets levetid eller driften af et anlæg), kan disse derfor udgøre et projekt i VVM-direktivets forstand. Tekniske dokumenter, forvaltningsplaner, investeringsplaner, administrative retsakter eller love samt begrundelser vedrørende administrative retsakter eller love kan være nyttige med henblik på at fastslå, om en række ændringer er uløseligt forbundne og er en del af en sådan kompleks aktivitet (udført med påviselig hensigt om at forlænge kernekraftværkets levetid).

Behovet for at betragte projektet som helhed (både hvad angår dets komponenter og dets virkninger) er blevet yderligere forstærket af det reviderede VVM-direktiv (38).

2.2.5   Afhjælpning af den manglende vurdering af indvirkningen på miljøet

Medlemsstaterne skal gennemføre VVM-direktivet på en måde, der fuldt ud opfylder dets krav under hensyntagen til dets grundlæggende mål. Det fremgår af artikel 2, stk. 1, at projekter, der bl.a. på grund af deres art, dimensioner eller placering kan forventes at få væsentlige indvirkninger på miljøet, undergives et krav om tilladelse og en vurdering af disse indvirkninger, inden der gives tilladelse (39). Dette grundlæggende princip i direktivet indebærer, at der for projekter, der er opført i bilag I og II til direktivet, skal foretages henholdsvis en VVM eller en screening, inden projektet godkendes.

I modsat fald kan bygherren »ikke påbegynde arbejderne i relation til det pågældende projekt uden at tilsidesætte kravene i det ændrede direktiv« (40).

VVM-direktivet indeholder ikke bestemmelser om en efterfølgende VVM- eller screeningprocedure og foreskriver heller ikke, at det er et muligt retsmiddel i tilfælde af manglende overholdelse af VVM-direktivet. Undladelse af at foretage en screening af de projekter, der er opført i bilag II, eller en procedure for vurdering af indvirkningen på miljøet af de projekter, der er opført i bilag I, udgør en overtrædelse af EU-retten (41).

I henhold til princippet om loyalt samarbejde i artikel 4, stk. 3, i TEU er medlemsstaterne imidlertid forpligtet til at afhjælpe følgerne af en overtrædelse af EU-retten. Forpligtelsen til at afhjælpe den manglende gennemførelse af en VVM følger af det princip om samarbejde, der er fastsat i den primære EU-ret og fast retspraksis (42). De kompetente myndigheder er således forpligtet til inden for rammerne af deres kompetence at træffe de nødvendige foranstaltninger for at råde bod på den manglende vurdering af indvirkningen på miljøet, f.eks. ved at tilbagekalde eller suspendere en tilladelse, der allerede er blevet givet, med henblik på at foretage en sådan vurdering inden for grænserne af medlemsstaternes processuelle autonomi (43).

Domstolen har fastslået, at EU-retten ikke er til hinder for, at nationale regler i visse tilfælde gør det muligt at lovliggøre operationer eller handlinger, der er i strid med EU-retten, og har præciseret, at en sådan mulighed for lovliggørelse imidlertid skal være underlagt den betingelse, at den ikke giver de berørte anledning til at omgå EU-reglerne eller til at undlade at anvende dem, og at en sådan lovliggørelse kun sker undtagelsesvis (44).

Efterfølgende VVM er en mulig afhjælpende foranstaltning for en reel manglende overholdelse af VVM-direktivet (f.eks. i situationer, hvor der allerede er givet tilladelse, uden at der er foretaget en VVM, og arbejder, der enten er udført eller er ved at blive udført).

Domstolen har fastslået, at en vurdering, der foretages, efter at et projekt er afsluttet og taget i brug, ikke kan begrænses til dets fremtidige indvirkning på miljøet, men også skal tage hensyn til dets indvirkning på miljøet fra tidspunktet for projektets afslutning. I tilfælde af, at der ikke er foretaget en vurdering af et projekts indvirkninger på miljøet, som kræves i VVM-direktivet, kræver EU-retten på den ene side, at medlemsstaterne bringer de ulovlige følgevirkninger af denne undladelse til ophør, og er på den anden side ikke til hinder for, at en vurdering af disse indvirkninger foretages med henblik på en lovliggørelse efter opførelsen og ibrugtagningen af det pågældende anlæg, på betingelse af:

| — | at de nationale bestemmelser, der tillader denne lovliggørelse, ikke giver de berørte anledning til at omgå EU-reglerne eller til at undlade at anvende dem |
| --- | --- |

—

at de nationale bestemmelser, der tillader denne lovliggørelse, ikke giver de berørte anledning til at omgå EU-reglerne eller til at undlade at anvende dem

| — | at vurderingen foretaget med henblik på lovliggørelse ikke kun begrænses til dette anlægs fremtidige indvirkninger på miljøet, men også tager de indvirkninger på miljøet, der har været siden anlæggets opførelse, i betragtning (45). |
| --- | --- |

—

at vurderingen foretaget med henblik på lovliggørelse ikke kun begrænses til dette anlægs fremtidige indvirkninger på miljøet, men også tager de indvirkninger på miljøet, der har været siden anlæggets opførelse, i betragtning (45).

Efterfølgende VVM-procedurer bør kun anvendes undtagelsesvist og som et middel til at sikre, at VVM-direktivets mål nås, selv om proceduren ikke formelt er blevet gennemført, og medlemsstaterne ikke bør anvende den til at omgå kravene i VVM-direktivet (46).

Medlemsstaternes forpligtelse til at træffe alle nødvendige foranstaltninger for at afhjælpe de ulovlige konsekvenser af den manglende VVM gælder også i tilfælde af manglende gennemførelse af en VVM i forbindelse med ændringer eller udvidelser af projekter.

3.   FORVALTNING AF ÆNDRINGER OG UDVIDELSER AF PROJEKTER

3.1   Baggrund

Oprindeligt omfattede Rådets direktiv 85/337/EØF (47) ikke udtrykkeligt ændringer eller udvidelser af eksisterende projekter, bortset fra henvisningen i punkt 12 i bilag II til »Ændring af projekter i bilag I samt projekter i bilag I, som udelukkende eller hovedsagelig tjener til udvikling og afprøvning af nye metoder eller produkter, og som ikke anvendes mere end ét år« (bilag II, punkt 12).

12 år efter det oprindelige direktiv blev punkt 13, litra a), i bilag II indsat som den første projektkategori vedrørende projektændringer med samme ordlyd som i dag. Nemlig at Rådets direktiv 97/11/EF (48) ændrede direktiv 85/337/EØF med henblik på at optage følgende i bilag II, punkt 13: Ændringer eller udvidelser af projekter i bilag I eller II, som allerede er godkendt, er udført eller er ved at blive udført, når de kan være til skade for miljøet (49).

Punkt 24 i bilag I blev indsat seks år efter indsættelsen af den første projektkategori om projektændringer. De ændringer, der blev indført ved Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse 2003/35/EF (50) med henblik på at bringe fællesskabslovgivningen i overensstemmelse med Århuskonventionens bestemmelser, gjorde det klart, at en miljøkonsekvensvurdering er obligatorisk for »enhver ændring eller udvidelse af projekter, der er opført i dette bilag, såfremt en sådan ændring eller udvidelse i sig selv opfylder de eventuelle tærskelværdier, der er fastsat i dette bilag«.

Siden indsættelsen af punkt 24 i bilag I i direktivets tekst har Domstolen kun afsagt én dom, der fortolker denne projektkategori, nemlig den i sag C-411/17.

3.2   Begrebet ændring/udvidelse af et projekt

VVM-direktivet definerer ikke begreberne »ændring eller udvidelse« og giver ingen eksempler. Hvad der præcist udgør en ændring eller en udvidelse, afhænger af projektkategorien. Der gives nogle eksempler på sådanne ændringer eller udvidelser i afsnit 3.3.1 og 3.3.2 nedenfor baseret på EU-Domstolens retspraksis.

Punkt 24 i bilag I og punkt 13, litra a), i bilag II er specifikke projektkategorier, der omfatter ændringer og udvidelser af alle kategorier af projekter inden for VVM-direktivets anvendelsesområde med alle deres særlige karakteristika.

3.3   Bilag I til VVM-direktivet — Projektkategori I.24

| Bilag I, punkt 24 — Enhver ændring eller udvidelse af projekter, der er opført i dette bilag, såfremt en sådan ændring eller udvidelse i sig selv opfylder de eventuelle tærskelværdier, der er fastsat i dette bilag. |
| --- |

Bilag I, punkt 24 — Enhver ændring eller udvidelse af projekter, der er opført i dette bilag, såfremt en sådan ændring eller udvidelse i sig selv opfylder de eventuelle tærskelværdier, der er fastsat i dette bilag.

Punkt 24 i bilag I henviser udtrykkeligt til enhver ændring eller udvidelse af bilag I-projekter, der opfylder de eventuelle tærskelværdier, som er fastsat i det pågældende bilag (51).

I Doel-dommen præciserede Domstolen yderligere et centralt princip, der udløser en forpligtelse til at gennemføre en miljøkonsekvensvurdering for ændringer eller udvidelser af bilag I-projekter på grundlag af miljørisikoen ved en sådan ændring.

Domstolen mindede om, at der skal foretages miljøkonsekvensvurderinger for projekter, der er opført i direktivets bilag, hvis de på grund af deres art, dimensioner eller placering kan forventes at få væsentlige indvirkninger på miljøet, og fortsatte:

| »78. | For så vidt angår punkt 24 i bilaget til VVM-direktivet fremgår det af bestemmelsens ordlyd og opbygning, at den vedrører ændringer eller udvidelser af et projekt, som navnlig, henset til deres art eller omfang, fremviser tilsvarende risici med hensyn til indvirkning på miljøet som selve projektet. |
| --- | --- |

»78.

For så vidt angår punkt 24 i bilaget til VVM-direktivet fremgår det af bestemmelsens ordlyd og opbygning, at den vedrører ændringer eller udvidelser af et projekt, som navnlig, henset til deres art eller omfang, fremviser tilsvarende risici med hensyn til indvirkning på miljøet som selve projektet.

| 79. | De i hovedsagen omhandlede foranstaltninger, som bevirker en forlængelse af varigheden af den tidligere ved loven af 31. januar 2003 til 40 år begrænsede tilladelse til produktion af elektricitet til industrielle formål på de to omhandlede kraftværker med en væsentlig periode på 10 år, skal, sammenholdt med de væsentlige renoveringsarbejder, der er nødvendiggjort af nedslidningen af disse kraftværker og forpligtelsen til at bringe disse i overensstemmelse med sikkerhedsstandarderne, anses for at have et tilsvarende omfang for så vidt angår risikoen for indvirkning på miljøet som den oprindelige idriftsættelse af disse kraftværker.« |
| --- | --- |

79.

De i hovedsagen omhandlede foranstaltninger, som bevirker en forlængelse af varigheden af den tidligere ved loven af 31. januar 2003 til 40 år begrænsede tilladelse til produktion af elektricitet til industrielle formål på de to omhandlede kraftværker med en væsentlig periode på 10 år, skal, sammenholdt med de væsentlige renoveringsarbejder, der er nødvendiggjort af nedslidningen af disse kraftværker og forpligtelsen til at bringe disse i overensstemmelse med sikkerhedsstandarderne, anses for at have et tilsvarende omfang for så vidt angår risikoen for indvirkning på miljøet som den oprindelige idriftsættelse af disse kraftværker.«

I Doel-dommens præmis 78 fastlagde Domstolen det centrale princip, der udløser forpligtelsen til at gennemføre en VVM i tilfælde af ændring eller udvidelse af bilag I-projekter. Vurderingen af relevante kriterier er risikoen med hensyn til miljøvirkninger. Hvis den risiko, der er forbundet med ændringen eller udvidelsen af projektet, svarer til den risiko, der er forbundet med selve den oprindelige projektkategori, falder projektet ind under punkt 24 i bilag I til VVM-direktivet (52).

I den foreliggende sag henviste Domstolen både til de foranstaltninger, der forlænger varigheden af tilladelser til produktion af elektricitet, og til arbejdernes omfang. I præmis 79 henviste den til forlængelsen af driften af kernekraftværkerne med en betydelig periode (10 år) og det forhold, at større renoveringsarbejder (53) er nødvendige. Retten konkluderede, at projektets miljørisici er af en størrelsesorden, der kan sammenlignes med dem, der var gældende, da kernekraftværkerne blev idriftsat.

I dommen henvises der til arten eller omfanget af ændringen eller udvidelsen af et projekt som ikkeudtømmende eksempler på kriterier til vurdering af, om miljørisiciene svarer til dem, der er forbundet med det oprindelige projekt. Det fremgår ikke af dommen, at begge kriterier skal opfyldes kumulativt. Det afgørende element synes at være, at den samlede analyse af et givet projekt viser, at der er sammenlignelige risici i forhold til det oprindelige projekt (i det foreliggende tilfælde kernekraftværker og atomreaktorer). Det følger heraf, at arten og omfanget af ændringen/udvidelsen af et projekt ikke synes at være de eneste mulige kriterier. Det forekommer heller ikke nødvendigt, at risiciene skyldes både projektets art og omfang, så længe de svarer til det oprindelige projekts risici. Det synes ikke udelukket, at risikoen også kan skyldes et projekts art alene eller dets omfang (»henset til deres art eller omfang« (54)).

3.3.1   Bilag I — Projekter med tærskelværdier

For mere end halvdelen af projektkategorierne i bilag I er der fastsat tærskelværdier. For så vidt angår ændringer eller udvidelser af sådanne projekter, som opfylder eller overskrider disse tærskelværdier, skal der derfor foretages en VVM, da disse ændringer eller udvidelser udgør en risiko svarende til den oprindelige projektkategori (55).

Det er dog vigtigt at bemærke, at det på grundlag af fast retspraksis er nødvendigt nøje at vurdere, under hvilke omstændigheder disse tærskelværdier er opfyldt, når det drejer sig om at ændre elementer af eksisterende projekter, for hvilke tærskelværdierne er fastsat i bilag I. I sag C-2/07, Abraham m.fl., fastslog Domstolen, at »[...] arbejder til ændring af en lufthavn med en start- og landingsbane på 2 100 m og derover således ikke kun er arbejder, der har til formål at forlænge banen, men alle arbejder (56)
  vedrørende lufthavnens bygninger, installationer eller udstyr, så længe de bl.a. som følge af deres karakter, omfang og kendetegn kan anses for en ændring af selve lufthavnen. Dette er navnlig tilfældet med hensyn til arbejder, der skal udvide lufthavnens virksomhed og flytrafikken væsentligt« (præmis 36) (57).

3.3.2   Bilag I — Projekter uden tærskelværdier

For så vidt angår bilag I-projekter med tærskelværdier bør enhver ændring eller udvidelse af bilag I-projekter uden tærskelværdier, som navnlig, henset til deres art eller omfang, fremviser tilsvarende risici med hensyn til indvirkning på miljøet som selve projektet, anses for at falde ind under punkt 24 i bilag I. Sådanne projekter indebærer en iboende risiko for væsentlige indvirkninger på miljøet som omhandlet i VVM-direktivets artikel 2, stk. 1, og bør derfor underkastes en vurdering af dets indvirkning på miljøet i henhold til artikel 4, stk. 1 (58).

VVM-direktivet fastsætter ikke en procedure for fastlæggelse af risikoniveauet med hensyn til projektets miljøvirkninger, og det er derfor bygherrerne og de kompetente myndigheder, der skal analysere det pågældende projekt. Et vigtigt element fra bygherrens og de kompetente myndigheder med ansvar for miljøkonsekvensvurderingens side er at afdække, på hvilket tidspunkt en projektændring eller -udvidelse kræver en miljøkonsekvensvurdering. Vejledning til VVM-fagfolk om forskellige tilgange, der kan anvendes til at fastslå risikoen for væsentlige indvirkninger på miljøet, findes i vejledningen om afgrænsning (59) og om udarbejdelse af VVM-rapporten (60).

Medlemsstaterne skal dog i alle tilfælde, som nævnt i afsnit 2.2.2, sikre, at de gennemfører VVM-direktivet på en måde, der fuldt ud svarer til dets krav, under hensyntagen til dets hovedformål, der, som det fremgår af artikel 2, stk. 1, er, at projekter, der bl.a. på grund af deres art, dimensioner eller placering kan forventes at få væsentlig indvirkning på miljøet, undergives et krav om tilladelse og en vurdering af deres indvirkninger (61).

Bilag I indeholder 16 projektkategorier uden tildelt tærskelværdi, som kan opdeles i tre grupper — atomrelaterede projekter (bilag I, punkt 2, litra b), og bilag I, punkt 3), industrianlæg (bilag I, punkt 4, bilag I, punkt 6, bilag I, punkt 9, bilag I, punkt 18, litra a), og 22) og lineære projekter såsom nyanlæg til jernbanefjerntrafik, anlæg af motorveje og motortrafikveje (bilag I, punkt 7, litra a) — jernbanefjerntrafik (62) og bilag I, punkt 7, litra b)).

I sag C-411/17 konkluderede Domstolen i punkt 1 i den dispositive del, at genoptagelsen af den industrielle produktion af elektricitet på et kernekraftværk, der var taget ud af drift, for en periode på næsten 10 år, med den virkning, at den frist, der oprindeligt var blevet fastsat af den nationale lovgiver for dette anlægs deaktivering og ophøret af produktionen, udskydes med 10 år, og at den dato, der oprindeligt var fastsat af lovgiveren for deaktiveringen og ophøret af den industrielle produktion af elektricitet på et kraftværk, der er i drift, ligeledes udskydes med 10 år — foranstaltninger, som omfatter væsentlige (63) arbejder til opgradering af de pågældende kraftværker, der kan ændre anlæggenes fysiske tilstand — udgør et »projekt« som omhandlet i VVM-direktivet, og at der i princippet skal foretages en vurdering af indvirkningen på miljøet af dette projekt forud for vedtagelsen af disse foranstaltninger.

Tilsvarende skal ændringer eller udvidelser af bilag I-projekter uden fastsat tærskelværdi, der bl.a. henset til deres art eller omfang fremviser tilsvarende risici med hensyn til indvirkning på miljøet som selve projektet, underkastes en vurdering.

3.4   Bilag II til VVM-direktivet — Projektkategori II.13, litra a)

| Bilag II, punkt 13, litra a) — Ændringer eller udvidelser af projekter i bilag I eller nærværende bilag, som allerede er godkendt, er udført eller er ved at blive udført, når de kan være til skade for miljøet (ændring eller udvidelse, som ikke er omfattet af bilag I). |
| --- |

Bilag II, punkt 13, litra a) — Ændringer eller udvidelser af projekter i bilag I eller nærværende bilag, som allerede er godkendt, er udført eller er ved at blive udført, når de kan være til skade for miljøet (ændring eller udvidelse, som ikke er omfattet af bilag I).

Bestemmelsen henviser til enhver ændring eller udvidelse, som kan have betydelige negative indvirkninger på miljøet.

Screening af projekter, der falder ind under denne kategori, skal foretages i overensstemmelse med de detaljerede krav og kriterier i artikel 4, bilag IIA og bilag III til VVM-direktivet. I henhold til artikel 4, stk. 3, skal de kompetente myndigheder tage hensyn til relevante kriterier, når de afgør, om der er behov for en VVM, dvs. projekternes karakteristika (herunder hele projektets art og dimensioner), projektets placering og kategorien af og karakteristika ved de potentielle virkninger. Disse kriterier er anført i bilag III til VVM-direktivet. Den kompetente myndighed skal træffe afgørelse om, hvorvidt et foreslået bilag II-projekt skal underkastes VVM-proceduren eller ej, på grundlag af de oplysninger, som bygherren har fremlagt i overensstemmelse med de detaljerede krav i bilag IIA (herunder beskrivelsen af hele projektets fysiske karakteristika). Myndigheden skal også tage hensyn til alle andre relevante vurderinger, der er foretaget af indvirkningen på miljøet i henhold til anden EU-lovgivning end VVM-direktivet. Screeningafgørelsen skal begrundes, gøres offentligt tilgængelig (artikel 4, stk. 5) og underkastes revision som fastsat i retspraksis (64). Endelig skal den kompetente myndighed træffe afgørelse om, hvorvidt der er behov for en VVM eller ej, inden for den frist, der er fastsat i artikel 4, stk. 6.

VVM-direktivet indeholder ikke en definition af »væsentlige skadelige« virkninger. Den generelle betydning af »væsentlig« beskriver, hvor mærkbare eller vigtige virkninger kan være. »Negativ« beskriver derimod, at disse virkninger er ugunstige eller skadelige. I den forbindelse indeholder kriterierne i bilag III til VVM-direktivet en generel vejledning, der kan tjene som en passende ramme til at bestemme betydningen af skadelige virkninger.

Som allerede anført i afsnit 2.1 bør de kompetente myndigheder, når de afgør, om ændringer eller udvidelser af visse bilag I- og bilag II-projekter skal undergives en vurdering, tage hensyn til VVM-direktivets hovedformål, dvs. at projekter, der bl.a. på grund af deres art, dimensioner eller placering kan forventes at få væsentlig indvirkning på miljøet, inden der gives tilladelse, undergives en forudgående vurdering af deres virkninger, omfang og formål.

4   ANVENDELSE AF VVM-DIREKTIVET PÅ ÆNDRINGER OG UDVIDELSER AF KERNEKRAFTVÆRKER

Indledning

VVM-direktivet indeholder en liste over kernekraftværker (65) og andre kernereaktorer, herunder demontering eller nedlukning af sådanne kraftværker eller reaktorer i bilag I, punkt 2, litra b). Yderligere projektkategorier i bilag I, punkt 3, litra a) og b), omfatter anlæg til produktion og berigning af nukleart brændsel eller behandling, oplagring eller bortskaffelse af bestrålet nukleart brændsel eller radioaktivt affald. I lyset af Domstolens seneste retspraksis vedrørende den nukleare sektor er formålet med dette afsnit at undersøge, hvornår og hvordan miljøkonsekvensvurderingsproceduren finder anvendelse på ændringer eller udvidelser af eksisterende nukleare projekter.

I denne vejledning tages der også hensyn til den seneste udvikling på dette område inden for rammerne af Esbokonventionen om vurdering af virkningerne på miljøet på tværs af landegrænserne og præsenterer dem i lyset af VVM-direktivets bestemmelser og EU-Domstolens seneste retspraksis. Navnlig vedtog parterne i Esbokonventionen i december 2020 en vejledning om konventionens anvendelse på forlængelse af atomkraftværkers levetid (66). Sådanne udvidelser kan også udgøre ændringer eller udvidelser af projekter i henhold til VVM-direktivets bestemmelser og er derfor relevante for denne vejledning.

Terminologi

Selv om en vis terminologi i VVM-direktivet og Esbokonventionen ikke er identisk, er begreberne indbyrdes forbundne, og direktivet bør fortolkes i lyset af Esbokonventionen. Selv om VVM-direktivet f.eks. indeholder en definition af begrebet »projekt«, anvender Esbokonventionen af 1991 udtrykket »påtænkt aktivitet«. Med hensyn til VVM-direktivets koncept med ændringer og udvidelser omfatter Esbokonventionen nye eller planlagte aktiviteter samt »en hvilken som helst aktivitet eller større ændring af en aktivitet«. Som anført i afsnit 3.2, defineres termerne »ændring eller udvidelse« af eksisterende projekter ikke i VVM-direktivet. Tilsvarende defineres det ikke i Esbokonventionen, hvad en »større ændring« af en aktivitet er. På trods af forskellen i terminologi er der indholdsmæssige ligheder.

På samme måde kan der med hensyn til terminologi henvises til den fortsatte drift af anlægget ud over den oprindeligt fastsatte driftslevetid ved hjælp af en lang række termer, f.eks. afhængigt af licensordningen og de lovgivningsmæssige rammer. På denne måde kan vi henvise til en forlængelse af driften, fortsat eller langsigtet drift (67) osv.

I Esbovejledningen anvendes udtrykket »forlængelse af levetiden« for kernekraftværker på en pragmatisk måde, der er baseret på en fælles forståelse af udtrykket blandt parterne og beskriver de mest almindelige situationer i denne henseende. I denne vejledning henvises der også til udtrykket »langsigtet drift«, som er et udtryk, der anvendes generelt af Europa-Kommissionen og EU-Domstolen (og andre internationale fora, f.eks. Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA)).

VVM-direktivet og Euratom-lovgivningen

VVM-direktivet er baseret på traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). Som EU-Domstolen fastslog i sin seneste retspraksis, har »Euratomtraktaten og EUF-traktaten [...] samme retlige værdi, hvilket ses af Euratomtraktatens artikel 106a, stk. 3, hvorefter EU-traktatens og EUF-traktatens bestemmelser ikke berører bestemmelserne i Euratomtraktaten. [...] EUF-traktatens regler [finder] anvendelse i kerneenergisektoren, når Euratomtraktaten ikke indeholder mere specifikke regler, eftersom Euratomtraktaten er en sektorbestemt traktat, der tilsigter at fremme udvikling af kerneenergi, mens EUF-traktaten forfølger langt mere vidtrækkende mål og giver Unionen omfattende kompetencer inden for en lang række områder og sektorer« (68). Euratomtraktaten er således ikke til hinder for, at de EU-retlige miljøbeskyttelsesregler anvendes på denne sektor, og VVM-direktivet finder anvendelse på kernekraftværker og andre kernereaktorer (69).

Under alle omstændigheder finder Euratomtraktaten og VVM-direktivet anvendelse parallelt. Euratomtraktatens artikel 37 indeholder særlige bestemmelser om sikkerhed og beskyttelse mod ioniserende stråling, herunder radioaktiv kontaminering af vand, jord eller luftrum. I VVM-direktivet fastlægges det, at for et projekt, der kan få væsentlig indvirkning på miljøet, skal de direkte og indirekte væsentlige virkninger på befolkningen, menneskers sundhed, biodiversitet, jord, vand, luft, klima, materielle aktiver, kulturarv og landskabet samt samspillet mellem disse faktorer påvises, beskrives og vurderes på passende vis.

Ved anvendelsen af VVM-direktivets bestemmelser skal de kompetente myndigheder tage hensyn til »effet utile« af de procedurer, der er fastsat i Euratomtraktaten, samt til de specifikke rettigheder og forpligtelser, der tillægges og pålægges både Kommissionen og medlemsstaterne i henhold til Euratomtraktaten (70).

4.1   Eksempler på arbejder eller fysiske indgreb i forbindelse med ændringer eller udvidelser af projektkategorien kernekraftværker

VVM-direktivet definerer ikke yderligere udtrykket »ændringer eller udvidelser af eksisterende projekter« og giver heller ikke eksempler herpå. Som anført i de foregående afsnit er tilstedeværelsen af arbejder eller andre fysiske indgreb i henhold til Domstolens retspraksis en forudsætning for, at et projekt kan påvises i direktivets forstand. I mangel af en mere detaljeret definition påvises og grupperes i denne vejledning illustrative eksempler på forskellige mulige arbejder eller fysiske indgreb på et kernekraftværk, der omfatter opgraderinger, ændringer eller udskiftning af udstyr og systemer, som kan finde sted på et anlæg.

Antallet og kompleksiteten af de tekniske systemer, der installeres på et kernekraftværk, er meget højt, og det ville være upraktisk at forsøge at opstille en liste over alle de forskellige mulige indgreb. Eksemplerne på de arbejder eller fysiske indgreb, der gennemføres på kernekraftværker, og som fører til ændringer eller udskiftninger af strukturer, systemer og komponenter, kan dog sammenfattes som følgende tre kategorier:

| — | Forbedring af anlæggenes ydeevne/økonomi
  Da grunden til opførelsen og driften af kernekraftværker er at producere elektricitet og opnå fortjeneste ved salget heraf, har koncessionshavere af kernekraftværker et incitament til at forbedre anlæggets ydeevne med hensyn til elproduktionskapacitet eller ved at reducere dets driftsomkostninger. Forbedringer af anlægget, der bl.a. kan reducere vedligeholdelseskravene eller den manuelle drift, vil bidrage til at reducere driftsomkostningerne. Stigninger i den producerede mængde elektricitet opnås hovedsagelig ved at øge reaktorens produktionskapacitet eller reducere dens nedetid. Tilknyttede projekter til opgradering af anlæg kan omfatte turbine, generator, transformer, kondensatoristandsættelse eller -udskiftning, ændringer af brændselskonstruktion (f.eks. højere berigelse) for at øge den centrale varmeeffekt eller øge brændstofretentionstiden i kernen (hvilket fører til færre/kortere afbrydelser af brændstofpåfyldning), ændringer i vandets kemiske sammensætning (f.eks. for at mindske produktionen af korrosionsprodukter), renovering af udvalgte Balance of Plant-systemer for at opnå større effektivitet i kaloriecyklussen, modernisering af kontrolsystemer og grænseflader mellem menneske og maskine (f.eks. hovedkontrolrummet) for at opnå større pålidelighed og disponibilitet i anlægget, osv. Disse ændringer kan gennemføres når som helst i anlæggets levetid. |
| --- | --- |

—

Forbedring af anlæggenes ydeevne/økonomi

Da grunden til opførelsen og driften af kernekraftværker er at producere elektricitet og opnå fortjeneste ved salget heraf, har koncessionshavere af kernekraftværker et incitament til at forbedre anlæggets ydeevne med hensyn til elproduktionskapacitet eller ved at reducere dets driftsomkostninger. Forbedringer af anlægget, der bl.a. kan reducere vedligeholdelseskravene eller den manuelle drift, vil bidrage til at reducere driftsomkostningerne. Stigninger i den producerede mængde elektricitet opnås hovedsagelig ved at øge reaktorens produktionskapacitet eller reducere dens nedetid. Tilknyttede projekter til opgradering af anlæg kan omfatte turbine, generator, transformer, kondensatoristandsættelse eller -udskiftning, ændringer af brændselskonstruktion (f.eks. højere berigelse) for at øge den centrale varmeeffekt eller øge brændstofretentionstiden i kernen (hvilket fører til færre/kortere afbrydelser af brændstofpåfyldning), ændringer i vandets kemiske sammensætning (f.eks. for at mindske produktionen af korrosionsprodukter), renovering af udvalgte Balance of Plant-systemer for at opnå større effektivitet i kaloriecyklussen, modernisering af kontrolsystemer og grænseflader mellem menneske og maskine (f.eks. hovedkontrolrummet) for at opnå større pålidelighed og disponibilitet i anlægget, osv. Disse ændringer kan gennemføres når som helst i anlæggets levetid.

| — | Opretholdelse af anlæggets tilstand i overensstemmelse med dets tekniske specifikationer/licensgrundlag
  Arbejder eller fysiske indgreb, der udføres på et kernekraftværk med henblik på at opretholde anlæggets tilstand i overensstemmelse med dets tekniske specifikationer eller licensgrundlag, kan spænde fra rutinemæssig vedligeholdelse (f.eks. installering af reservedele), større ombygninger af systemer, strukturer og komponenter til udskiftning af komponenter, herunder større komponenter såsom dampgeneratorer, reaktortrykbeholderhoveder, kontrolstangsdrevmekanismer eller indre reaktordele. Udskiftning af komponenter kan være påkrævet på grund af ældning, slid eller beskadigelse eller på grund af forældelse (f.eks. udskiftning af ældre analoge I&C-systemer med moderne digitale systemer). I mange tilfælde er der tale om tilsvarende udskiftninger, selv om nogle kan medføre øget sikkerhed eller pålidelighed som følge af forbedret design eller brug af mere moderne teknologi.
  Sådanne arbejder kan være nødvendige på et hvilket som helst tidspunkt i løbet af en atomreaktors levetid (71). |
| --- | --- |

—

Opretholdelse af anlæggets tilstand i overensstemmelse med dets tekniske specifikationer/licensgrundlag

Arbejder eller fysiske indgreb, der udføres på et kernekraftværk med henblik på at opretholde anlæggets tilstand i overensstemmelse med dets tekniske specifikationer eller licensgrundlag, kan spænde fra rutinemæssig vedligeholdelse (f.eks. installering af reservedele), større ombygninger af systemer, strukturer og komponenter til udskiftning af komponenter, herunder større komponenter såsom dampgeneratorer, reaktortrykbeholderhoveder, kontrolstangsdrevmekanismer eller indre reaktordele. Udskiftning af komponenter kan være påkrævet på grund af ældning, slid eller beskadigelse eller på grund af forældelse (f.eks. udskiftning af ældre analoge I&C-systemer med moderne digitale systemer). I mange tilfælde er der tale om tilsvarende udskiftninger, selv om nogle kan medføre øget sikkerhed eller pålidelighed som følge af forbedret design eller brug af mere moderne teknologi.

Sådanne arbejder kan være nødvendige på et hvilket som helst tidspunkt i løbet af en atomreaktors levetid (71).

| — | Sikkerhedsforbedringer
  Sikkerhedsforbedringer vedrører typisk påviste problemer som led i processen med løbende forbedring af den nukleare sikkerhed, f.eks. gennem periodisk sikkerhedsgennemgang eller feedback på driftserfaringer. Sådanne forbedringer kan være nødvendige på et hvilket som helst tidspunkt i anlæggets levetid.
  Typiske eksempler på sådanne sikkerhedsforbedringer kan omfatte yderligere alternative anlæg, der er nødvendige for den fortsatte drift af kernekraftværket, elektriske strømforsyninger/generatorer, filtreret udluftning af indeslutning, installation af systemer til håndtering af brint, der genereres ved alvorlige ulykker (f.eks. passive autokatalytiske rekombinatorer og/eller H2-brændere), styrkelse/kvalificering af systemer, strukturer og komponenter med henblik på øget seismisk modstand, yderligere forskellige centrale kølekredsløb eller andre sikkerhedssystemer, installation af et alternativt endeligt kølereservoir (f.eks. et køletårn) eller indførelse af yderligere midler til erhvervelse af kølevand (f.eks. brønde), primære kredsløbssystemer til overtrykssikring, øget beskyttelse mod oversvømmelse (f.eks. nye diger, ændringer af dræn eller lignende arbejde for at håndtere højere oversvømmelsesniveauer), ændringer af vandkemikontrol, supplerende branddetektions- og brandsikringsforanstaltninger osv. |
| --- | --- |

—

Sikkerhedsforbedringer

Sikkerhedsforbedringer vedrører typisk påviste problemer som led i processen med løbende forbedring af den nukleare sikkerhed, f.eks. gennem periodisk sikkerhedsgennemgang eller feedback på driftserfaringer. Sådanne forbedringer kan være nødvendige på et hvilket som helst tidspunkt i anlæggets levetid.

Typiske eksempler på sådanne sikkerhedsforbedringer kan omfatte yderligere alternative anlæg, der er nødvendige for den fortsatte drift af kernekraftværket, elektriske strømforsyninger/generatorer, filtreret udluftning af indeslutning, installation af systemer til håndtering af brint, der genereres ved alvorlige ulykker (f.eks. passive autokatalytiske rekombinatorer og/eller H2-brændere), styrkelse/kvalificering af systemer, strukturer og komponenter med henblik på øget seismisk modstand, yderligere forskellige centrale kølekredsløb eller andre sikkerhedssystemer, installation af et alternativt endeligt kølereservoir (f.eks. et køletårn) eller indførelse af yderligere midler til erhvervelse af kølevand (f.eks. brønde), primære kredsløbssystemer til overtrykssikring, øget beskyttelse mod oversvømmelse (f.eks. nye diger, ændringer af dræn eller lignende arbejde for at håndtere højere oversvømmelsesniveauer), ændringer af vandkemikontrol, supplerende branddetektions- og brandsikringsforanstaltninger osv.

De eksempler på arbejder eller fysiske indgreb, der er beskrevet i de tre ovennævnte kategorier, kan forekomme enkeltvis eller i kombination og bør overvejes fra sag til sag i overensstemmelse med bestemmelserne i VVM-direktivet og EU-Domstolens retspraksis. Afhængigt af deres art eller omfang kan disse indgreb, hvis de betragtes som ændringer eller udvidelser af et »projekt« i VVM-direktivets forstand, udløse enten en VVM (bilag I, punkt 24) eller en screening (i henhold til bilag II, punkt 13, litra a)). I visse tilfælde kan de falde uden for VVM-direktivets anvendelsesområde. Det er op til de kompetente myndigheder at vurdere, om arbejder repræsenterer et projekt i henhold til VVM-direktivet, og hvordan de bør vurderes på grundlag af principperne i VVM-direktivet.

4.2   Godkendelse af ændringer eller udvidelser af kernekraftværksprojekter

Alle kernekraftværker er underlagt en tilladelsesordning, og deres opførelse og drift er kun mulig på grundlag af en afgørelse truffet af en kompetent myndighed. Tilgangen til godkendelse af driften af kernekraftværker i medlemsstaterne er forskellig, navnlig fordi tilladelser til en sådan drift gives enten for en specifik tidsbegrænset godkendelsesperiode (f.eks. 10 år) eller for en ubegrænset periode.

Når kernekraftværker er i drift, underkastes de løbende sikkerhedsvurderinger, overvågning (herunder miljøovervågning) og inspektioner i hele deres livscyklus, som overvåges af den eller de relevante kompetente myndigheder. De kompetente myndigheder er også ansvarlige for at kontrollere, at driften af kernekraftværker opfylder betingelserne i den relevante tilladelse, og at operatørerne træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre denne overholdelse og den nukleare sikkerhed (72). Afhængigt af den specifikke nationale procedure skal den operatør, der er under en kompetent myndigheds kontrol, foretage yderligere vurderinger og evaluere driften af et kernekraftværk på forskellige punkter, bl.a. i forbindelse med en periodisk sikkerhedsgennemgang, tematiske vurderinger (eksterne risici, feedback om specifikke driftserfaringer) eller en forlængelse af driftslevetiden (73). Sådanne overvejelser vil sandsynligvis omfatte spørgsmålet om, hvorvidt anlægget vil få lov til at fortsætte driften uændret (eller uden større ændringer), om der er behov for et indgreb, f.eks. foranstaltninger til forbedring af den nukleare sikkerhed, for at driften kan fortsætte, om anlægget skal lukkes definitivt (f.eks. hvis de nødvendige sikkerhedsopgraderinger i sidste ende ikke kan gennemføres, eller hvis operatøren vurderer, at gennemførelsen af sådanne foranstaltninger ikke er berettiget på grundlag af den fremtidige driftsstrategi).

Som følge af den fulde ramme for inspektioner, sikkerhedsevalueringer og princippet om løbende forbedring i henhold til direktivet om nuklear sikkerhed identificeres der løbende sikkerhedsopgraderinger, og gennemførelsen heraf planlægges rettidigt. Normalt passer sikkerhedsopgraderinger til og opfylder betingelserne i den eksisterende tilladelse til at drive et kernekraftværk (normalt grupperet i kernekraftværkets licens).

Hvis de nødvendige ændringer udgør et projekt i VVM-direktivets forstand og allerede er blevet vurderet i en tidligere VVM, skal denne vurdering ikke gentages, medmindre omstændighederne har ændret sig i mellemtiden (se afsnit 4.4 nedenfor).

Medlemsstaternes myndigheder har ansvaret for at vurdere, hvilke handlinger i deres nationale lovgivning der udgør en tilladelse til ændring eller forlængelse af kernekraftværkers driftslevetid, dvs. beslutningen om at give operatøren ret til at gå videre med projektet — for at sikre, at VVM-direktivets bestemmelser overholdes (se afsnit 2.2.2).

Det, der tæller ved afgørelsen af, hvad der er en sådan tilladelse, er ikke titlen (f.eks. »licens« eller »godkendelse«), men snarere godkendelsesfunktionen med hensyn til operatørens rettigheder eller pligter. For eksempel vil interne procedurer eller overvejelser fra en kompetent myndigheds side, som ikke følges af en tilladelse til at fortsætte arbejdet, derfor ikke blive betragtet som en tilladelse i henhold til VVM-direktivet.

4.2.1   De særlige tilfælde af forlængelse af levetiden og langsigtet drift

Denne vejledning omhandler alle typer ændringer og udvidelser. Forlængelse af levetiden og langsigtet drift er specifikke tilfælde. Teoretisk set kan begge forekomme uden arbejder, men i praksis kan det forventes, at de ledsages af arbejder i EU’s medlemsstater.

Vejledningen om anvendelsen af Esbokonventionen på forlængelse af atomkraftværkers levetid gav nyttige eksempler og faktorer, der skal tages i betragtning.

Eksemplet med den periodiske sikkerhedsvurdering

Operatørerne kan anvende løbende processer til at fastslå, om der er tale om et projekt, og om der er behov for en tilladelse i henhold til VVM-direktivet. Kernekraftværkerne i EU er underlagt en særlig ordning for gennemgang af nuklear sikkerhed i overensstemmelse med den relevante Euratomlovgivning, der også kaldes en periodisk sikkerhedsvurdering. I henhold til artikel 8c i Rådets direktiv 2009/71/Euratom (74) skal operatøren »systematisk og jævnligt, mindst hvert tiende år, [vurdere] det nukleare anlægs sikkerhed«. Sikkerhedsvurderingen »tager sigte på at sikre overholdelse af de nuværende konstruktionsforudsætninger og identificerer yderligere sikkerhedsforbedringer ved at tage hensyn til ældning, driftserfaringer, de seneste forskningsresultater og udviklingen i internationale standarder«. Sikkerhedsvurderingen er derfor en dybdegående undersøgelse, som skal identificere og evaluere den sikkerhedsmæssige betydning af afvigelser fra gældende sikkerhedsstandarder og internationalt anerkendt god praksis under hensyntagen til driftserfaringer, relevante forskningsresultater og den nuværende teknologiske udvikling. Denne proces bidrager til vurderingen af kernekraftværkets evne til at fortsætte driften på en sikker måde og videre til at forbedre sikkerhedsniveauet. På grundlag af en analyse af resultaterne af operatørens kontrol kan den kompetente myndighed f.eks. tillade fortsat drift af anlægget indtil afslutningen af den næste periodiske sikkerhedskontrolcyklus (normalt 10 år).

Det er vigtigt at bemærke, at sikkerhedsvurderingen på grund af sin karakter og sit formål generelt ikke i sig selv er en beslutning om en udvidelse eller ændring af driftsordningen (f.eks. langsigtet drift). I visse tilfælde kan resultaterne af gennemgangen imidlertid føre til, at en kompetent myndighed træffer en afgørelse med henblik på at gennemføre resultaterne af denne gennemgang (f.eks. behovet for sikkerhedsforbedringer på anlægget, inden det fortsætter driften eller parallelt med dets fortsatte drift). I nogle tilfælde anvendes en periodisk sikkerhedsvurdering også til støtte for beslutningsprocessen i forbindelse med forlængelse eller fornyelse af en licens eller kan indgå i en flertrinsbeslutningsprocedure (se også afsnit 2.2.2). En periodisk sikkerhedsvurdering kræver imidlertid ikke som sådan en VVM.

Hvis resultatet af den periodiske sikkerhedsvurdering fører til arbejder, kan de kræve en VVM og en tilladelse, hvis de udgør en ændring eller udvidelse som omhandlet i bilag I, punkt 24, i VVM-direktivet, eller hvis de udgør en ændring eller udvidelse som omhandlet i bilag II, punkt 13, litra a), i VVM-direktivet, og medlemsstaterne i overensstemmelse med artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 2, i VVM-direktivet har fastslået, at der er behov for en VVM.

4.3   Vejledende principper for vurdering af ændringer eller udvidelser af kernekraftværksprojekter i lyset af Doel-dommen

Som anført i afsnit 3.3 konkluderede Domstolen, at VVM-direktivet skal fortolkes således, at genetablering eller udskydelse af nedlukningen af et kernekraftværk (75), hver især for en periode på 10 år (»foranstaltninger«) — foranstaltninger, der indebærer arbejder, der koster ca. 700 mio. EUR (76) til opgradering af de pågældende kraftværker, der kan ændre anlæggenes fysiske aspekter — udgør et »projekt« som omhandlet i dette direktiv, og en vurdering af indvirkningen på miljøet skal i princippet foretages i forhold til dette projekt forud for vedtagelsen af disse foranstaltninger (77). For at nå frem til denne konklusion har Domstolen fastslået, at arbejdernes art (78) kan ændre de pågældende lokaliteters fysiske aspekt som omhandlet i Domstolens praksis, og at foranstaltningerne derfor ikke kan adskilles kunstigt fra de arbejder, som de er uløseligt forbundet med, når det skal vurderes, om de udgør et projekt i direktivets forstand. Den fastslog derfor, at foranstaltningerne og arbejderne tilsammen udgør et enkelt projekt som omhandlet i denne bestemmelse (79).

I Doel-dommens præmis 78 fastlægges det centrale princip, der udløser forpligtelsen til at gennemføre en VVM i tilfælde af ændringer eller udvidelser af bilag I-projekter. Vurderingen af relevante kriterier er risikoen med hensyn til miljøvirkninger. Hvis den risiko, der er forbundet med ændringen eller udvidelsen af projektet, svarer til den risiko, der er forbundet med selve den oprindelige projektkategori, falder projektet ind under punkt 24 i bilag I til VVM-direktivet. Det fremgår af dommens ordlyd, at arten eller omfanget af ændringen eller udvidelsen af et projekt ikke er udtømmende eksempler på kriterier til vurdering af, om miljørisiciene svarer til dem, der er forbundet med det oprindelige projekt, og ikke nødvendigvis skal opfyldes kumulativt.

Det kan derfor udledes af dommen, at foranstaltninger, der medfører en betydelig forlængelse af varigheden af kernekraftværkers tilladelse til at producere elektricitet, og som indebærer større renoveringsarbejder, der er uløseligt forbundet med foranstaltningerne til opgradering/ændring af de pågældende kraftværker, således at de ændrer anlæggenes fysiske aspekt, er omfattet af anvendelsesområdet for punkt 24 i bilag I til VVM-direktivet, idet de indebærer risici, der for så vidt angår deres indvirkning på miljøet svarer til dem, der blev indført på kraftværkerne. Dette er navnlig tilfældet, når den langvarige forlængelse af driftstiden og renoveringsarbejderne er af samme betydning som i sag C-411/17.

Ud over ovennævnte vejledende princip har Doel-dommen bekræftet andre vigtige principper i VVM-direktivet, som også er relevante i forbindelse med anvendelsen af direktivet på ændringer og udvidelser af kernekraftværker (se afsnittene om vurdering af de samlede virkninger af et projekt og flertrinsafgørelser).

4.4   Fastlæggelse af risikoen og behovet for en VVM

Selv om VVM-direktivet ikke indeholder kriterier for vurdering af risikoen for arbejder, der kan betegnes som ændringer eller udvidelser af projekter, og heller ikke indeholder eksempler på sådanne arbejder, der kan betegnes som ændringer eller udvidelser af bilag II-projekter, indeholder det kriterier til bestemmelse af, om de skal underkastes en miljøkonsekvensvurdering (udvælgelseskriterier som omhandlet i VVM-direktivets artikel 4, stk. 3, og kravene i bilag II.A og bilag III til direktivet, jf. afsnit 3.4). Disse udvælgelseskriterier kan derfor anvendes til at bestemme den mulige risiko og efterfølgende behovet for en VVM. Hvis arbejder eller fysiske indgreb er af en størrelsesorden, der ikke udgør en risiko for miljøet svarende til selve aktiviteten, men udgør ændringer eller udvidelser af et kernekraftværk, der allerede er godkendt, udført eller ved at blive udført, og som kan have betydelige skadelige virkninger, henhører disse under punkt 13, litra a), i bilag II til VVM-direktivet og er genstand for en screening.

I denne forbindelse bør Esbovejledningen om forlængelse af kernekraftværkers levetid også tages i betragtning. I henhold til Esbokonventionen er et af de parametre, der skal tages i betragtning for at underkaste en ændring af en aktivitet en grænseoverskridende konsekvensanalyse, dens klassificering som en større ændring af en aktivitet. Esbovejledningen indeholder derfor en ikkeudtømmende liste over illustrative faktorer (80), der kan være relevante for de kompetente myndigheder, når de afgør, om en forlængelse af levetiden udgør en større ændring. Disse faktorer er følgende:

| — | øget brug af naturressourcer i forhold til de grænser, der var fastsat i den oprindelige licens |
| --- | --- |

—

øget brug af naturressourcer i forhold til de grænser, der var fastsat i den oprindelige licens

| — | øget produktion af affald eller brugt brændsel i forhold til de grænser, der er fastsat i den oprindelige licens |
| --- | --- |

—

øget produktion af affald eller brugt brændsel i forhold til de grænser, der er fastsat i den oprindelige licens

| — | øgede emissioner, herunder radionuklider og udledning af kølevand, i forhold til de grænser, der er fastsat i den oprindelige licens |
| --- | --- |

—

øgede emissioner, herunder radionuklider og udledning af kølevand, i forhold til de grænser, der er fastsat i den oprindelige licens

| — | omfanget af opgraderingsarbejder og/eller opgraderinger eller forbedringer af sikkerheden, navnlig dem, der kræver væsentlig ændring af stedets fysiske aspekter eller væsentlige forbedringer som følge af ældningskomponenter og/eller forældelse |
| --- | --- |

—

omfanget af opgraderingsarbejder og/eller opgraderinger eller forbedringer af sikkerheden, navnlig dem, der kræver væsentlig ændring af stedets fysiske aspekter eller væsentlige forbedringer som følge af ældningskomponenter og/eller forældelse

| — | ændringer i det omgivende miljø, f.eks. som følge af klimaændringer |
| --- | --- |

—

ændringer i det omgivende miljø, f.eks. som følge af klimaændringer

| — | foranstaltninger til tilpasning til og afbødning af klimaændringer. |
| --- | --- |

—

foranstaltninger til tilpasning til og afbødning af klimaændringer.

En anden vigtig faktor, der skal tages i betragtning, er, om den pågældende forlængelse af levetiden under hensyntagen til dens særlige karakteristika kan medføre betydelige negative grænseoverskridende miljøvirkninger (81).

De mulige virkninger af arbejderne eller de fysiske indgreb på miljøfaktorerne er et andet udvælgelseskriterium til bestemmelse af den mulige risiko og behovet for en VVM. I henhold til VVM-direktivets artikel 3 skal der tages hensyn til en række forskellige miljøfaktorer (82), når et projekt underkastes en screening eller en VVM. Forskellige miljøfaktorer kan blive påvirket i forskellig målestok og varighed afhængigt af de mulige ændringer eller udvidelser af et kernekraftværk for at muliggøre dets drift (jf. i denne forbindelse de kategorier af arbejder, der er beskrevet i afsnit 4.1).

Formålet med sikkerhedsforbedringer af nukleare anlæg og arbejder med henblik på at opretholde anlæggets tilstand i overensstemmelse med dets tekniske specifikationer/tilladelsesgrundlag er i de fleste tilfælde generelt at have positive miljøvirkninger, fordi årsagen til deres gennemførelse er at mindske risikoen for ulykker, reducere normale driftsemissioner eller reducere produktionen af radioaktivt affald. De fleste af disse forbedringer foretages for at opnå lavere radiologiske eller andre emissioner til miljøet under normal drift eller i tilfælde af ulykker eller begge dele og/eller reducere arbejdstagernes optagelse af doser på lang sigt (83).

Forbedringer kan dog også have en negativ indvirkning på miljøet under anlæggets normale drift, f.eks. øget brug af ressourcer såsom vand eller energi, eller konventionelle emissioner, f.eks. fra prøvning eller lejlighedsvis drift af yderligere reservedieselgeneratorer. Andre forbedringer af sikkerheden kan også have en potentiel indvirkning på miljøet under særlige forhold, f.eks. kan en forbedring, der tager sigte på bedre beskyttelse mod oversvømmelse (f.eks. nye diger, ændringer af dræn eller lignende arbejder), have potentiale til at ændre den naturlige vandføring under oversvømmelsesforhold, hvilket kan have en indvirkning på omfanget af oversvømmelse nedstrøms, hvor vandløbet muligvis passerer gennem eller tæt på befolkede områder, eller indvirkningssteder af særlig betydning. Det kan desuden ikke udelukkes, at visse forbedringer af sikkerheden kan medføre negative miljøpåvirkninger i anlægs- eller installationsfasen (f.eks. støj, gener, midlertidig øget radiologisk og/eller konventionel affaldsproduktion, industrielle/radiologiske emissioner, ressourceforbrug såsom byggematerialer, vand, energi).

Ændringer i kontrollen med vandkemi (84) i atomreaktorer er vigtige fra mindst seks forskellige synsvinkler: materialeintegritet, anlæggets strålingsniveau, opbygning af aflejret materiale, brændstoføkonomi, miljøpåvirkning og sikkerhed. Sådanne ændringer kan f.eks. forbedre sikkerheden og forringelsen af komponenternes ældning eller give mulighed for bedre kontrol med eller reducere korrosionshastigheden (hvilket også kan forbedre arbejdstagernes optagelse af radiologiske doser og forenkle vedligeholdelsen). En ændring af en kemikaliebaseret parameter for at forbedre sikkerheden kan imidlertid øge en anden fare eller risiko, og det er nødvendigt med en omhyggelig balance. Selv om der foretages forbedringer af sikkerheden for at opnå en generelt positiv miljøpåvirkning, er der derfor også mulighed for visse negative miljøpåvirkninger.

Arbejder eller fysiske indgreb, der har til formål at forbedre kraftværkernes ydeevne, har større potentiale end forbedringer af sikkerheden med hensyn til anlæggets væsentlige miljøpåvirkning, både radiologiske (f.eks. på grund af en anden central radiologisk opgørelse) og andre påvirkninger (f.eks. øget gennemstrømning eller temperatur ved udledning af kølevand).

4.5   Benchmarking i forbindelse med gennemførelsen af VVM-direktivet på det nukleare område

Der blev regelmæssigt iværksat benchmarking på det nukleare sikkerhedsområde for mere end 20 år siden, hvilket gav vellykkede resultater med hensyn til harmonisering af den praktiske gennemførelse af sikkerhedsprincipperne. Deres centrale rolle med hensyn til at sikre et højt sikkerhedsniveau, der er harmoniseret på EU-plan, blev støttet af direktivet om nuklear sikkerhed (85), navnlig gennem bestemmelsen om tematiske peerevalueringer.

Gennemførelsen af denne vejledning og VVM-direktivet kan fremmes ved, at medlemsstaterne indleder en sådan benchmarking på frivillig basis for så vidt angår ændringer og udvidelser af kernekraftværker. Benchmarking kan resultere i fælles metoder på EU-plan og lette den praktiske gennemførelse i specifikke tilfælde. F.eks. kan benchmarking i forbindelse med overvejelser om ændringer eller udvidelser af kernekraftværker og i lyset af afsnit 4.2 være relevant for at vurdere, om radiologiske udslip under normal drift eller i tilfælde af ulykker har ændret sig, og i hvilket omfang det indebærer et behov for at gennemgå en eksisterende VVM (hvis en sådan VVM blev gennemført). En sådan benchmarking kan også bidrage til at vurdere, om ændringer og udvidelser af projekter vil skabe yderligere risici for virkningerne for nabomedlemsstater, og identificere hvilke medlemsstater.

5.   RESUMÉ AF DE VIGTIGSTE PUNKTER

| — | Når anlægsarbejder eller indgreb, som indebærer ændringer af de fysiske aspekter af de oprindelige projekter, der er opført i bilag I eller II til direktivet om vurdering af indvirkning på miljøet, opfylder kravene i bilag I, punkt 24, eller bilag II, punkt 13, litra a), heri, udgør de »projekter« i VVM-direktivets forstand og underkastes enten en screening eller en VVM. |
| --- | --- |

—

Når anlægsarbejder eller indgreb, som indebærer ændringer af de fysiske aspekter af de oprindelige projekter, der er opført i bilag I eller II til direktivet om vurdering af indvirkning på miljøet, opfylder kravene i bilag I, punkt 24, eller bilag II, punkt 13, litra a), heri, udgør de »projekter« i VVM-direktivets forstand og underkastes enten en screening eller en VVM.

| — | Projekter, der kan få væsentlig indvirkning på miljøet, skal gøres til genstand for et krav om tilladelse. |
| --- | --- |

—

Projekter, der kan få væsentlig indvirkning på miljøet, skal gøres til genstand for et krav om tilladelse.

| — | En ændring eller udvidelse af projekter som omhandlet i bilag I, punkt 24, til direktivet om vurdering af indvirkning på miljøet forudsætter, at der er risici, der med hensyn til deres indvirkning på miljøet ligner det oprindelige projekt. I den forbindelse er forlængelse af varigheden af tilladelser til oprindelige projekter med betydelige tidsperioder samt betydningen af arbejder, der er uløseligt forbundet med omfanget af ændringer eller udvidelser af projekter, centrale kriterier, som de kompetente myndigheder bør anvende. |
| --- | --- |

—

En ændring eller udvidelse af projekter som omhandlet i bilag I, punkt 24, til direktivet om vurdering af indvirkning på miljøet forudsætter, at der er risici, der med hensyn til deres indvirkning på miljøet ligner det oprindelige projekt. I den forbindelse er forlængelse af varigheden af tilladelser til oprindelige projekter med betydelige tidsperioder samt betydningen af arbejder, der er uløseligt forbundet med omfanget af ændringer eller udvidelser af projekter, centrale kriterier, som de kompetente myndigheder bør anvende.

---

(1)  EUT L 26 af 28.1.2012, s. 1.

(2)  EUT L 124 af 25.4.2014, s. 1.

(3)  C-411/17, Inter-Environnement Wallonie og Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, ECLI:EU:C:2019:622.

(4)  https://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/EIA_rulings_web.pdfhttps://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/EIA_rulings_web.pdf (dette dokument afspejler ikke Kommissionens officielle holdning, er ikke bindende for Kommissionen og støttes ikke af denne meddelelse).

(5)  EFT C 104 af 24.4.1992, s. 7.

(6)  EUT L 124 af 17.5.2005, s. 4.

(7)  Jf. generaladvokat Kokotts forslag til afgørelse i sag C-411/17, præmis 105 (»Da VVM-direktivet i store dele tjener til gennemførelse af konventionerne [Esbo], er det imidlertid hensigtsmæssigt at fortolke det i overensstemmelse med konventionerne. Desuden skal Unionens beføjelser udøves under overholdelse af folkeretten; som følge heraf skal fortolkningen af den afledte EU-ret grundlæggende ske i overensstemmelse med Unionens folkeretlige forpligtelser«).

(8)  Forskellige retsakter kan have forskellige formål, som igen kan påvirke omfanget og betydningen af de projektklassificeringer og definitioner, de indeholder. En vis projektklassificering i et direktiv foreskriver således ikke nødvendigvis præcist, hvordan den samme projektkategori skal fortolkes inden for rammerne af et andet direktiv. Som Domstolen har fastslået (jf. f.eks. sag C-227/01, Kommissionen mod Spanien), skal EU-retten fortolkes på baggrund af formålet med og opbygningen af den ordning, som den udgør en del af.

(9)  https://unece.org/sites/default/files/2021-02/Guidance_on_Conventions%20applicability_to_LTE%20of%20NPPs_As%20endorsed%20and%20edited.pdf.

(10)  Jf. sag C-486/04 Kommissionen mod Italien, præmis 45, og sag C-255/05 Kommissionen mod Italien, præmis 52.

(11)  Jf. C-435/09, Kommissionen mod Belgien, præmis 86 og 88.

(12)  C-72/95, Kraaijeveld m.fl., præmis 50, C-2/07, Abraham m.fl., præmis 37, C-75/08 Mellor, præmis 50, C-427/07, Kommissionen mod Irland, præmis 41.

(13)  Sag C-2/07, Abraham m.fl., præmis 23, sag C-275/09, Brussels Hoofdstedelijk Gewest m.fl., præmis 24, C-121/11, Pro-Braine m.fl., præmis 31.

(14)  Jf. tilsvarende sag C-275/09, Brussels Hoofdstedelijk Gewest m.fl., præmis 24, sag C-121/11, Pro-Braine m.fl., præmis 32.

(15)  C-287/98, Linster, præmis 52, C-486/04, Kommissionen mod Italien, præmis 36, C-215/06, Kommissionen mod Irland, præmis 49, C-329/17, Prenninger m.fl., præmis 35.

(16)  Direktivet kræver ikke yderligere tilladelse til denne »tilladelse«, jf. sag C-332/04, Kommissionen mod Spanien, præmis 53.

(17)  C-290/03, Barker — Crystal Palace, præmis 40-41.

(18)  C-50/09, Kommissionen mod Irland, præmis 73-75, »[Artikel 2, stk. 2] indebærer, at den skønsmargin, der er overladt medlemsstaterne, omfatter fastlæggelsen af procedureregler og betingelser for meddelelse af den omhandlede tilladelse. Dette skøn kan imidlertid kun udøves inden for de i medfør af direktivet fastsatte grænser, og forudsat, at medlemsstaternes valg garanterer, at direktivets formål efterkommes fuldt ud.«

(19)  Yderligere oplysninger findes i afsnit 4 i Kommissionens vejledning om anvendelsen af undtagelser i henhold til VVM-direktivet (EUR-Lex - 52019XC1114(02) - DA - EUR-Lex (europa.eu)).

(20)  Jf. Doel-sagen, præmis 103-114.

(21)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/75/EU af 24. november 2010 om industrielle emissioner (integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening) (EFT L 334 af 17.12.2010, s. 17), artikel 3, nr. 7) — »godkendelse«: en skriftlig tilladelse til at drive et anlæg eller et fyringsanlæg, affaldsforbrændingsanlæg eller affaldsmedforbrændingsanlæg eller en del heraf.

(22)  Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald (EFT L 182 af 16.7.1999, s. 1).

(23)  Kvalificeringen som »tilladelse« som omhandlet i direktivets artikel 1, stk. 2, litra c), afhænger ikke af navnet (i national praksis er eksempler på udtryk, der anvendes, byggetilladelse, zonetilladelse, arealanvendelsestilladelse, (integreret) miljøgodkendelse, planlægningstilladelse, lokaliseringstilladelse), men afhænger snarere af, om betingelserne i direktivet er opfyldt.

(24)  Ud over direktivet om industrielle emissioner findes godkendelsesordningerne f.eks. i affaldslovgivningen — Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald eller direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald. Eksempel på en licensordning findes f.eks. i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/30/EU af 12. juni 2013 om sikkerheden i forbindelse med offshore olie- og gasaktiviteter og om ændring af direktiv 2004/35/EF osv.

(25)  C-275/09, Brussels Hoofdstedelijk Gewest m.fl.

(26)  Princippet i dette afsnit gælder også for nye projekter.

(27)  C-201/02, Wells, præmis 52-53, dispositiv del 1.

(28)  Sag C-201/02, Wells, sag C-508/03, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, sag C-290/03, Barker.

(29)  C-201/02, Wells, og C-2/07, Abraham m.fl..

(30)  Jf. præmis 88 i Doel-dommen: »88. Det følger heraf, at selv hvis gennemførelsen af disse foranstaltninger kræver vedtagelsen af yderligere retsakter inden for rammerne af en kompleks og defineret procedure, som navnlig har til formål at sikre overholdelse af de sikkerhedsstandarder, der finder anvendelse på denne aktivitet med industriel produktion af elektricitet ved kernekraft, og selv om disse foranstaltninger navnlig, som det fremgår af bemærkningerne til loven af 28. juni 2015, er betinget af en forudgående godkendelse fra AFCN, gælder det ikke desto mindre, at disse foranstaltninger, når de først er vedtaget af den nationale lovgiver, definerer projektets væsentlige kendetegn og a priori ikke længere er genstand for debat eller kan drages i tvivl.«

(31)  I sag C-50/09 konkluderede Domstolen: »For at den kompetente miljømyndighed kan opfylde den i medfør af artikel 3 pålagte forpligtelse, kan den ikke begrænse sig til at påvise og beskrive et projekts direkte og indirekte virkninger på visse faktorer, men skal endvidere afhængigt af hvert tilfælde vurdere disse på passende måde« (præmis 37). Jf. også sag C-508/03, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, præmis 103-106.

(32)  C-2/07, Abraham m.fl. — Liège lufthavn, præmis 42-43, C-142/07, Ecologistas en Acción-CODA, præmis 39.

(33)  C-205/08, Umweltanwalt von Kärnten, præmis 51.

(34)  C-392/96, Kommissionen mod Irland, præmis 76, 82, C-142/07, Ecologistas en Acción-CODA, præmis 44, C-205/08, Umweltanwalt von Kärnten, præmis 53, C-2/07, Abraham m.fl. — Liège lufthavn, præmis 27, C-275/09, Brussels Hoofdstedelijk Gewest m.fl., præmis 36, sag C-244/12, Salzburger Flughafen, præmis 37.

(35)  Sag C-2/07, Abraham m.fl. — Liège lufthavn, præmis 42.

(36)  Sag C-227/01, Kommissionen mod Spanien, præmis 53.

(37)  Sag C-244/12, Salzburger Flughafen, præmis 37. I dette tilfælde vedrørte de pågældende projekter opførelsen af tilhørende bygninger til en lufthavn (dvs. lagerbygninger, udvidelse af parkeringsarealer og flystandpladser), som skulle overvejes i forbindelse med andre projekter, der tidligere var blevet godkendt (f.eks. opførelse af en ekstra terminal).

(38)  Se bilag II.A, punkt 1, litra a), bilag III, punkt 1, litra a), og bilag IV, punkt 1, litra b, samt betragtning 22 i direktiv 2014/52/EU (»For at sikre et højt niveau for beskyttelse af miljøet og folkesundheden bør screeningprocedurer og
  miljøkonsekvensvurderinger

  tage hensyn til virkningerne af

  hele

  det konkrete projekt, herunder, hvor det er relevant, dets underjordiske dele og undergrund, i anlægs- og driftsfaserne og, i givet fald, nedrivningsfasen«).

(39)  C-287/98, Linster, præmis 52, C-486/04, Kommissionen mod Italien, præmis 36, C-215/06, Kommissionen mod Irland, præmis 49.

(40)  Sag C-215/06, Kommissionen mod Irland, præmis 51. »[...] nævnte direktivs artikel 2, stk. 1, [skal] nødvendigvis forstås således, at såfremt ansøgeren ikke har søgt om og derefter opnået den fornødne tilladelse og forinden foretaget en vurdering af indvirkningen på miljøet, når en sådan er påkrævet, kan han ikke påbegynde arbejderne i relation til det pågældende projekt uden at tilsidesætte kravene i det ændrede direktiv 85/337.«

(41)  I tilfælde af at der ikke foretages en vurdering af indvirkningen på miljøet eller en screening, tilkommer det den nationale ret at efterprøve, om de krav i EU-retten, der finder anvendelse på ret til erstatning, særligt kravet om, at der foreligger en direkte årsagsforbindelse mellem den påståede tilsidesættelse og det lidte tab, er opfyldt (sag C-420/11, Leth, præmis 48).

(42)  Sag C-201/02, Wells, præmis 66-70.

(43)  Sag C-215/06, Kommissionen mod Irland, præmis 59, »[...] De kompetente myndigheder er således forpligtet til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at råde bod på den manglende vurdering af indvirkningen på miljøet, f.eks. ved at tilbagekalde eller suspendere en tilladelse, der allerede er blevet givet, med henblik på at foretage en sådan vurdering inden for grænserne af medlemsstaternes processuelle autonomi«.

(44)  Sag C-215/06, Kommissionen mod Irland, præmis 57, C-416/10, Križan m.fl., præmis 87, C-348/15, Stadt WienerNeustadt, præmis 36, C-411/17, Inter-Environnement Wallonie og Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, præmis 174.

(45)  Forenede sager C-196/16 og C-197/16, Comune di Corridonia, præmis 35-41 og 43, C-117/17, Castelbellino, præmis 30, C-411/17, Inter-Environnement Wallonie og Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, præmis 175.

(46)  C-215/06, Kommissionen mod Irland, præmis 57, C-416/10, Križan m.fl., præmis 87, C-348/15, Stadt WienerNeustadt, præmis 36.

(47)  Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40).

(48)  Rådets direktiv 97/1 l/EF af 3 . marts 1997 om ændring af direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EFT L 73 af 14.3.1997, s. 5).

(49)  Som forløber for indsættelsen af projektkategorien i bilag II, punkt 13, litra a), i direktivets tekst, fastslog Domstolen i sag C-72/95, Kraaijeveld m.fl., at direktivet også finder anvendelse på projektændringer. Domstolen fandt, at udtrykket »anlæg til regulering af vandløb«, som er indeholdt i bilag II, punkt 2, litra e), i direktiv 85/337/EØF, (før ændringerne ved direktiv 97/11/EF) skal fortolkes således, at det ikke blot omfatter bygning af et nyt dige, men også ændring af et bestående dige ved flytning, forstærkning eller udvidelse, fornyelse på stedet af et dige ved bygning af et nyt dige på samme sted, uanset om det er stærkere eller bredere end det fjernede dige, eller en kombination af flere af disse tilfælde (præmis 42).

(50)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 26. maj 2003 om mulighed for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet og om ændring af Rådets direktiv 85/337/EØF og 96/61/EF for så vidt angår offentlig deltagelse og adgang til klage og domstolsprøvelse (EUT L 156 af 25.6.2003, s. 17).

(51)  For ændringer/udvidelser af bilag I-projekter, der ligger under tærsklen, men som har betydelige negative virkninger på miljøet, henvises til bilag II, punkt 13, litra a).

(52)  Sag C-411/17, præmis 79-80.

(53)  Omfanget af renoveringen fremgik af det investeringsbudget på 700 mio. EUR, der var øremærket til disse kraftværker (sag C-411/17, præmis 64).

(54)  Ibid., præmis 78.

(55)  På grundlag af bilag I, punkt 24, er der behov for en VVM for »enhver ændring eller udvidelse af projekter, der er opført i dette bilag, såfremt en sådan ændring eller udvidelse i sig selv opfylder de eventuelle tærskelværdier, der er fastsat i dette bilag«.

(56)  Det foreslåede projekt vedrørte ændring af lufthavnens infrastruktur, opførelse af et kontroltårn, nye frakørselsbaner og parkeringspladser samt arbejde med at omstrukturere og udvide start- og landingsbanerne uden at ændre deres længde.

(57)  Denne tilgang blev også bekræftet i sag C-275/09, Brussels Hoofdstedelijk Gewest m.fl., og sag C-244/12, Salzburger Flughafen.

(58)  Jf. analogt sag C-411/17, Doel, præmis 78.

(59)  https://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/EIA_guidance_Scoping_final.pdf (dette dokument afspejler ikke Kommissionens officielle holdning, er ikke bindende for Kommissionen og støttes ikke af denne meddelelse).

(60)  https://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/EIA_guidance_EIA_report_final.pdf (dette dokument afspejler ikke Kommissionens officielle holdning, er ikke bindende for Kommissionen og støttes ikke af denne meddelelse).

(61)  Sag C-287/98, Linster, præmis 52, C-486/04, Kommissionen mod Italien, præmis 36, C-215/06, Kommissionen mod Irland, præmis 49.

(62)  Denne kategori består af projekter med og uden tærskelværdier.

(63)  Sag C-411/17, Doel, præmis 79.

(64)  Sag C-570/13, præmis 44 og 50.

(65)  I denne vejledning dækker udtrykket »atomkraftværker« både det engelske »nuclear power stations« og »nuclear power plants«.

(66)  https://unece.org/sites/default/files/2021-02/Guidance_on_Conventions%20applicability_to_LTE%20of%20NPPs_As%20endorsed%20and%20edited.pdf.

(67)  Langsigtet drift af et kernekraftværk er drift ud over en fastsat tidsramme, der er fastsat af licensperioden, den oprindelige udformning af anlægget, relevante standarder eller nationale bestemmelser (Ageing Management and development of a Programme for Long Term Operation of Nuclear Power Plants, IAEA Specific Safety Guide SSG-48, IAEA 2018).

(68)  Jf. præmis 32 i dommen af 22. september 2020, Østrig mod Kommissionen, C-594/18 P (ECLI:EU:C:2020:742).

(69)  Jf. præmis 41 og 43 i dommen af 22. september 2020, Østrig mod Kommissionen, C-594/18 P (ECLI:EU:C:2020:742).

(70)  Jf. bl.a. kapitel 3 »Sundhedsbeskyttelse« i Euratomtraktaten samt præmis 40-41 og 43 i Domstolens dom af 22. september 2020, Østrig mod Kommissionen, C-594/18 P (ECLI:EU:C:2020:742).

(71)  Disse indgreb er ikke nødvendigvis forbundet med en langsigtet driftsproces, selv om en forlænget driftslevetid ikke ville være mulig, hvis komponenterne ikke var blevet udskiftet (f.eks. havde en beslutning om at forlænge et kernekraftværks driftslevetid efter udløbet af dets levetid på 40 år ikke været mulig, hvis dampgeneratorerne ikke var blevet udskiftet efter 30 års drift).

(72)  Direktiv 2009/71/Euratom af 25. juni 2009 (EUT L 172 af 2.7.2009, s. 18), som ændret ved direktiv 2014/87/Euratom af 8. juli 2014 (EUT L 219 af 25.7.2014, s. 42), om EF-rammebestemmelser for nukleare anlægs nukleare sikkerhed. Det generelle princip for kravet om løbende forbedring er, at operatøren under de nationale sikkerhedsmyndigheders tilsyn løbende gennemfører alle påviste rimelige sikkerhedsforbedringer. Denne tilgang suppleres af inspektion, specifikke regelmæssige sikkerhedsanalyser (såsom stresstest, menneskelig indgriben osv.) eller periodisk sikkerhedsvurdering med en grundig gennemgang af sikkerhedstilfældene.

(73)  Oprindelig blev kernekraftværker typisk udformet med henblik på en specifik driftslevetid (f.eks. 30-40 år for de såkaldte generation II-kernekraftværker, der er i drift i dag, hvoraf mange nærmer sig eller allerede har passeret deres oprindelige levetid). Denne oprindelige levetid kan påvirkes af mange faktorer (f.eks. løbende vedligeholdelse og udskiftning af komponenter), og det er almindeligt, at anlægget er i drift efter denne oprindelige levetid på grundlag af en systematisk og omfattende påvisning af, at det er sikkert at gøre det.

(74)  Rådets direktiv 2009/71/Euratom af 25. juni 2009 om EF-rammebestemmelser for nukleare anlægs nukleare sikkerhed (EUT L 172 af 2.7.2009, s. 18), som ændret ved Rådets direktiv 2014/87/Euratom af 8. juli 2014 (EUT L 219 af 25.7.2014, s. 42).

(75)  I henhold til belgisk lovgivning skulle kernekraftværkerne deaktiveres 40 år efter, at de blev taget i brug til industrielle formål.

(76)  Med hensyn til de involverede beløb er det værd at minde om, at der var investeringer på ca. 700 mio. EUR på spil i Doel-sagen. Derudover har Domstolen understreget, at arbejdernes omfang eller art er afgørende.

(77)  C-411/17, Inter-Environnement Wallonie og Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, EU:C:2019:622, præmis 94.

(78)  Ibid, præmis 66 — »[...] moderniseringen af kuplerne på kraftværkerne Doel 1 og Doel 2, fornyelse af bassinerne til lagring af brugt brændsel, installering af en ny pumpestation og tilpasning af bærelagene med henblik på en bedre beskyttelse af disse kraftværker mod oversvømmelser. [...] anlægsarbejder indebærer ikke kun forbedringer af eksisterende strukturer, men også opførelse af tre bygninger, hvoraf to skal huse ventilationssystemerne og det tredje en brandbekæmpelsesstruktur.«

(79)  Ibid, præmis 71.

(80)  Esbovejledningen, bilag II.

(81)  Espoo Guidance, del C, Lifetime extension as a major activity.

(82)  Befolkning og menneskers sundhed, biodiversitet, jord, jordbund, vand, luft, klima, materielle goder, kulturarv, landskab samt samspillet mellem disse.

(83)  Det skal bemærkes, at enhver ændring eller udvidelse af et kernekraftværk, der har potentiale til at øge strålingsudledningerne, vil udløse en meddelelse til Europa-Kommissionen i henhold til Euratomtraktatens artikel 37, som kræver, at hver medlemsstat giver Kommissionen sådanne almindelige oplysninger vedrørende planer om bortskaffelse af radioaktivt spild i enhver form, for at det derved kan afgøres, om iværksættelsen af denne plan kan antages at medføre radioaktiv kontaminering af en anden medlemsstats vande, jord eller luftrum.

(84)  Kontrol med vandkemi er afgørende for en sikker drift af et kernekraftværk og kan anvendes til at minimere de skadelige virkninger af kemikalier, kemiske urenheder og korrosion på anlæggenes strukturer og komponenter og dermed forlænge dets levetid.

(85)  Rådets direktiv 2009/71/Euratom af 25. juni 2009 om EF-rammebestemmelser for nukleare anlægs nukleare sikkerhed (EUT L 172 af 2.7.2009, s. 18) som ændret ved Rådets direktiv 2014/87/Euratom af 8. juli 2014 (EUT L 219 af 25.7.2014, s. 42).

---

| 3.12.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 486/20 |
| --- | --- | --- | --- |

3.12.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 486/20

---

Beslutning om ikke at gøre indsigelse mod en anmeldt fusion

(Sag M.10247 — CVC / COOPER)

(EØS-relevant tekst)

(2021/C 486/02)

Den 22. oktober 2021 besluttede Kommissionen ikke at gøre indsigelse mod ovennævnte anmeldte fusion og erklære den forenelig med det indre marked. Beslutningen er truffet efter artikel 6, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (1). Beslutningens fulde ordlyd foreligger kun på engelsk og vil blive offentliggjort, efter at eventuelle forretningshemmeligheder er udeladt. Den vil kunne ses:

| — | under fusioner på Kommissionens websted for konkurrence (http://ec.europa.eu/competition/mergers/cases/). Dette websted giver forskellige muligheder for at finde de konkrete fusionsbeslutninger, idet de er opstillet efter bl.a. virksomhedens navn, sagsnummer, dato og sektor |
| --- | --- |

—

under fusioner på Kommissionens websted for konkurrence (http://ec.europa.eu/competition/mergers/cases/). Dette websted giver forskellige muligheder for at finde de konkrete fusionsbeslutninger, idet de er opstillet efter bl.a. virksomhedens navn, sagsnummer, dato og sektor

| — | i elektronisk form på EUR-Lex-webstedet (http://eur-lex.europa.eu/homepage.html?locale=da) under dokumentnummer 32021M10247. EUR-Lex giver onlineadgang til EU-retten. |
| --- | --- |

—

i elektronisk form på EUR-Lex-webstedet (http://eur-lex.europa.eu/homepage.html?locale=da) under dokumentnummer 32021M10247. EUR-Lex giver onlineadgang til EU-retten.

---

(1)  EUT L 24 af 29.1.2004, s. 1.

---

| 3.12.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 486/21 |
| --- | --- | --- | --- |

3.12.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 486/21

---

Beslutning om ikke at gøre indsigelse mod en anmeldt fusion

(Sag M.10449 — KIA / ALMAVIVA)

(EØS-relevant tekst)

(2021/C 486/03)

Den 19. november 2021 besluttede Kommissionen ikke at gøre indsigelse mod ovennævnte anmeldte fusion og erklære den forenelig med det indre marked. Beslutningen er truffet efter artikel 6, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (1). Beslutningens fulde ordlyd foreligger kun på engelsk og vil blive offentliggjort, efter at eventuelle forretningshemmeligheder er udeladt. Den vil kunne ses:

| — | under fusioner på Kommissionens websted for konkurrence (http://ec.europa.eu/competition/mergers/cases/). Dette websted giver forskellige muligheder for at finde de konkrete fusionsbeslutninger, idet de er opstillet efter bl.a. virksomhedens navn, sagsnummer, dato og sektor |
| --- | --- |

—

under fusioner på Kommissionens websted for konkurrence (http://ec.europa.eu/competition/mergers/cases/). Dette websted giver forskellige muligheder for at finde de konkrete fusionsbeslutninger, idet de er opstillet efter bl.a. virksomhedens navn, sagsnummer, dato og sektor

| — | i elektronisk form på EUR-Lex-webstedet (http://eur-lex.europa.eu/homepage.html?locale=da) under dokumentnummer 32021M10449. EUR-Lex giver onlineadgang til EU-retten. |
| --- | --- |

—

i elektronisk form på EUR-Lex-webstedet (http://eur-lex.europa.eu/homepage.html?locale=da) under dokumentnummer 32021M10449. EUR-Lex giver onlineadgang til EU-retten.

---

(1)  EUT L 24 af 29.1.2004, s. 1.

---

IV Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Rådet

| 3.12.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 486/22 |
| --- | --- | --- | --- |

3.12.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 486/22

---

Bekendtgørelse til de personer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger i Rådets afgørelse 2012/642/FUSP som gennemført ved Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2021/2125 og i Rådets forordning (EF) nr. 765/2006 som gennemført ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2021/2124 om restriktive foranstaltninger over for Belarus

(2021/C 486/04)

Følgende oplysninger bekendtgøres hermed for de personer, der er opført i bilaget til Rådets afgørelse 2012/642/FUSP (1) som gennemført ved Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2021/2125 (2) og i bilag I til Rådets forordning (EF) nr. 765/2006 (3) som gennemført ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2021/2124 (4) om restriktive foranstaltninger over for Belarus.

Rådet for Den Europæiske Union har besluttet, at disse personer bør opføres på listen over personer, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, som fastsat i afgørelse 2012/642/FUSP og forordning (EF) nr. 765/2006. Begrundelsen for opførelsen af disse personer på listen gives i de relevante afsnit i disse bilag.

De berørte personer gøres opmærksom på muligheden for at indgive en anmodning til de kompetente myndigheder i den eller de relevante medlemsstater, jf. de websteder, der er anført i bilag II til forordning (EF) nr. 765/2006, med henblik på at opnå tilladelse til at anvende indefrosne pengemidler i forbindelse med basale behov eller specifikke betalinger (jf. artikel 3 i forordningen).

De berørte personer kan inden den 31. december 2021 indgive en anmodning med tilhørende dokumentation til Rådet om, at afgørelsen om at opføre dem på ovennævnte liste tages op til fornyet overvejelse. Sådanne anmodninger stiles til følgende adresse:

| Rådet for Den Europæiske Union |
| --- |
| Generalsekretariatet |
| RELEX.1.C |
| Rue de la Loi 175/Wetstraat 175 |
| B-1048 Bruxelles/Brussel |
| BELGIQUE/BELGIË |

Rådet for Den Europæiske Union

Generalsekretariatet

RELEX.1.C

Rue de la Loi 175/Wetstraat 175

B-1048 Bruxelles/Brussel

BELGIQUE/BELGIË

E-mail: sanctions@consilium.europa.eu

I overensstemmelse med artikel 8, stk. 2, i afgørelse 2012/642/FUSP og artikel 8a, stk. 4, i forordning (EF) nr. 765/2006 tages eventuelle modtagne bemærkninger i betragtning i forbindelse med Rådets regelmæssige revision af listen over personer og enheder.

---

(1)  EUT L 285 af 17.10.2012, s. 1.

(2)  EUT L 430 I af 2.12.2021, s. 16.

(3)  EUT L 134 af 20.5.2006, s. 1.

(4)  EUT L 430 I af 2.12.2021, s. 1.

---

| 3.12.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 486/23 |
| --- | --- | --- | --- |

3.12.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 486/23

---

Bekendtgørelse til de registrerede, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger i Rådets afgørelse 2012/642/FUSP og Rådets forordning (EF) nr. 765/2006 om restriktive foranstaltninger over for Belarus

(2021/C 486/05)

De registreredes opmærksomhed henledes på følgende oplysninger i henhold til artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1725 (1).

Retsgrundlaget for behandlingen er Rådets afgørelse 2012/642/FUSP (2), som gennemført ved Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2021/2125 (3), og Rådets forordning (EF) nr. 765/2006 (4) som gennemført ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2021/2124 (5).

Den registeransvarlige for denne behandling er Rådet for Den Europæiske Union repræsenteret ved generaldirektøren for RELEX (Eksterne Forbindelser) i Generalsekretariatet for Rådet, og den afdeling, der varetager behandlingen, er RELEX.1.C, som kan kontaktes på følgende adresse:

| Rådet for Den Europæiske Union |
| --- |
| Generalsekretariatet |
| RELEX.1.C |
| Rue de la Loi 175/Wetstraat 175 |
| 1048 Bruxelles/Brussel |
| BELGIQUE/BELGIË |

Rådet for Den Europæiske Union

Generalsekretariatet

RELEX.1.C

Rue de la Loi 175/Wetstraat 175

1048 Bruxelles/Brussel

BELGIQUE/BELGIË

E-mail: sanctions@consilium.europa.eu

GSR’s databeskyttelsesansvarlige kan kontaktes på følgende e-mailadresse:

Databeskyttelsesrådgiver

data.protection@consilium.europa.eu

Formålet med behandlingen er at opstille og ajourføre listen over personer, der er omfattet af restriktive foranstaltninger i henhold til afgørelse 2012/642/FUSP, som gennemført ved gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2021/2125, og forordning (EF) nr. 765/2006 som gennemført ved gennemførelsesforordning (EU) 2021/2124.

De registrerede er de fysiske personer, der opfylder kriterierne for opførelse på listen som fastsat i afgørelse 2012/642/FUSP og forordning (EF) nr. 765/2006.

De indsamlede personoplysninger er oplysninger, der er nødvendige for korrekt identificering af den pågældende person, begrundelse og alle andre oplysninger i tilknytning hertil.

De indsamlede personoplysninger kan om nødvendigt deles med EU-Udenrigstjenesten og Kommissionen.

Med forbehold af begrænsningerne i henhold til artikel 25 i forordning (EU) 2018/1725 vil udøvelsen af de registreredes rettigheder såsom retten til indsigt samt retten til berigtigelse eller indsigelse blive besvaret i overensstemmelse med forordning (EU) 2018/1725.

Personoplysninger opbevares i fem år fra det tidspunkt, hvor en registreret er udgået af listen over personer, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, eller gyldigheden af foranstaltningen er udløbet, eller hvis en retssag er indledt, så længe den varer.

Uden at det berører et eventuelt retsmiddel eller en eventuel administrativ eller udenretslig klageadgang, kan registrerede indgive en klage til Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse i overensstemmelse med forordning (EU) 2018/1725 (edps@edps.europa.eu).

---

(1)  EUT L 295 af 21.11.2018, s. 39.

(2)  EUT L 285 af 17.10.2012, s. 1.

(3)  EUT L 430 I af 2.12.2021, s. 16.

(4)  EUT L 134 af 20.5.2006, s. 1.

(5)  EUT L 430 I af 2.12.2021, s. 1.

---

Europa-Kommissionen

| 3.12.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 486/25 |
| --- | --- | --- | --- |

3.12.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 486/25

---

Euroens vekselkurs (1)

2. december 2021

(2021/C 486/06)

1 euro =

| | Valuta | Kurs |
| --- | --- | --- |
| USD | amerikanske dollar | 1,1339 |
| JPY | japanske yen | 127,94 |
| DKK | danske kroner | 7,4362 |
| GBP | pund sterling | 0,85135 |
| SEK | svenske kroner | 10,2658 |
| CHF | schweiziske franc | 1,0414 |
| ISK | islandske kroner | 146,80 |
| NOK | norske kroner | 10,2962 |
| BGN | bulgarske lev | 1,9558 |
| CZK | tjekkiske koruna | 25,420 |
| HUF | ungarske forint | 362,44 |
| PLN | polske zloty | 4,5953 |
| RON | rumænske leu | 4,9488 |
| TRY | tyrkiske lira | 15,2937 |
| AUD | australske dollar | 1,5975 |
| CAD | canadiske dollar | 1,4526 |
| HKD | hongkongske dollar | 8,8375 |
| NZD | newzealandske dollar | 1,6662 |
| SGD | singaporeanske dollar | 1,5501 |
| KRW | sydkoreanske won | 1 333,57 |
| ZAR | sydafrikanske rand | 17,9652 |
| CNY | kinesiske renminbi yuan | 7,2297 |
| HRK | kroatiske kuna | 7,5245 |
| IDR | indonesiske rupiah | 16 342,16 |
| MYR | malaysiske ringgit | 4,7964 |
| PHP | filippinske pesos | 57,320 |
| RUB | russiske rubler | 83,5138 |
| THB | thailandske bath | 38,413 |
| BRL | brasilianske real | 6,3935 |
| MXN | mexicanske pesos | 24,1963 |
| INR | indiske rupee | 85,0520 |

Valuta

Kurs

USD

amerikanske dollar

1,1339

JPY

japanske yen

127,94

DKK

danske kroner

7,4362

GBP

pund sterling

0,85135

SEK

svenske kroner

10,2658

CHF

schweiziske franc

1,0414

ISK

islandske kroner

146,80

NOK

norske kroner

10,2962

BGN

bulgarske lev

1,9558

CZK

tjekkiske koruna

25,420

HUF

ungarske forint

362,44

PLN

polske zloty

4,5953

RON

rumænske leu

4,9488

TRY

tyrkiske lira

15,2937

AUD

australske dollar

1,5975

CAD

canadiske dollar

1,4526

HKD

hongkongske dollar

8,8375

NZD

newzealandske dollar

1,6662

SGD

singaporeanske dollar

1,5501

KRW

sydkoreanske won

1 333,57

ZAR

sydafrikanske rand

17,9652

CNY

kinesiske renminbi yuan

7,2297

HRK

kroatiske kuna

7,5245

IDR

indonesiske rupiah

16 342,16

MYR

malaysiske ringgit

4,7964

PHP

filippinske pesos

57,320

RUB

russiske rubler

83,5138

THB

thailandske bath

38,413

BRL

brasilianske real

6,3935

MXN

mexicanske pesos

24,1963

INR

indiske rupee

85,0520

---

(1)  Kilde: Referencekurs offentliggjort af Den Europæiske Centralbank.

---

OPLYSNINGER FRA MEDLEMSSTATERNE

| 3.12.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 486/26 |
| --- | --- | --- | --- |

3.12.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 486/26

---

Ajourføring af referencebeløb gældende ved passage af de ydre grænser, jf. artikel 6, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/399 om indførelse af en EU-kodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks)

(2021/C 486/07)

Offentliggørelsen af referencebeløb gældende ved passage af de ydre grænser, jf. artikel 6, stk. 4), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/399 af 9. marts 2016 om indførelse af en EU-kodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks), er baseret på de oplysninger, medlemsstaterne indberetter til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 39 i Schengengrænsekodeksen.

Ud over de oplysninger, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende, findes der på webstedet for Generaldirektoratet for Indre Anliggender oplysninger, der ajourføres hver måned.

DE AF DE NATIONALE MYNDIGHEDER FASTSATTE REFERENCEBELØB, SOM EN TREDJELANDSSTATSBORGER MINDST SKAL RÅDE OVER VED PASSAGE AF DE YDRE GRÆNSER

SPANIEN

Erstatter de oplysninger, der er offentliggjort i EUT C 102 af 24.3.2021, s. 8.

I artikel 1 i bekendtgørelse PRE/1282/2007 af 10. maj 2007 om de økonomiske midler, som udenlandske statsborgere skal dokumentere, at de råder over, for at kunne indrejse i Spanien, fastsættes det, at det beløb, der skal fremvises dokumentation for, skal have en størrelse, der i EUR udgør 10 % af den tværfaglige bruttomindsteløn eller et tilsvarende beløb i udenlandsk valuta ganget med det antal dage, som de pågældende har til hensigt at opholde sig i Spanien, og med det antal personer, som de rejser med og har ansvaret for.

I kongeligt dekret 817/2021 af 28. september 2021, hvorved den tværfaglige mindsteløn fastsættes, og som er offentliggjort i Spaniens statstidende nr. 233 af 29. september 2021, fastsættes størrelsen på den tværfaglige mindsteløn, der var gældende pr. 1. september 2021, nemlig 32,17 EUR/dag eller 965 EUR/måned, afhængigt af om lønnen fastsættes pr. dag eller måned.

Ifølge opdateringen af størrelsen på den tværfaglige mindsteløn, der blev fastsat ved kongeligt dekret 817/2021 af 28. september 2021, skal udlændinge, som har til hensigt at indrejse i Spanien, fortsat dokumentere, at de råder over et minimumsbeløb på 96,50 EUR pr. person pr. dag, og dem, der har til hensigt at opholde sig i Spanien, et minimumsbeløb på 868,50 EUR eller et tilsvarende beløb i udenlandsk valuta, hvis det kræves af de embedsmænd, der foretager kontrol ved indrejse på spansk område, og på betingelserne i førnævnte bekendtgørelse.

Fortegnelse over tidligere publikationer

EUT C 247 af 13.10.2006, s. 19.

EUT C 77 af 5.4.2007, s. 11.

EUT C 153 af 6.7.2007, s. 22.

EUT C 164 af 18.7.2007, s. 45.

EFT C 182 af 4.8.2007, s.18.

EUT C 57 af 1.3.2008, s. 38.

EUT C 134 af 31.5.2008, s. 19.

EUT C 331 af 31.12.2008, s. 13.

EUT C 33 af 10.2.2009, s. 1.

EUT C 36 af 13.2.2009, s. 100.

EUT C 37 af 14.2.2009, s. 8.

EUT C 98 af 29.4.2009, s. 11.

EUT C 35 af 12.2.2010, s. 7.

EUT C 304 af 10.11.2010, s. 5.

EUT C 24 af 26.1.2011, s. 6.

EUT C 157 af 27.5.2011, s. 8.

EUT C 203 af 9.7.2011, s. 16.

EUT C 11 af 13.1.2012, s. 13.

EUT C 72 af 10.3.2012, s. 44.

EUT C 199 af 7.7.2012, s. 8.

EUT C 298 af 4.10.2012, s. 3.

EUT C 56 af 26.2.2013, s. 13.

EUT C 98 af 5.4.2013, s. 3.

EUT C 269 af 18.9.2013, s. 2.

EUT C 57 af 28.2.2014, s. 2.

EUT C 152 af 20.5.2014, s. 25.

EUT C 224 af 15.7.2014, s. 31.

EUT C 434 af 4.12.2014, s. 3.

EUT C 447 af 13.12.2014, s. 32.

EUT C 38 af 4.2.2015, s. 20.

EUT C 96 af 11.3.2016, s. 7.

EUT C 146 af 26.4.2016, s. 12.

EUT C 248 af 8.7.2016, s. 12.

EUT C 111 af 8.4.2017, s. 11.

EUT C 21 af 20.1.2018, s. 3.

EUT C 93 af 12.3.2018, s. 4.

EUT C 153 af 2.5.2018, s. 8.

EUT C 186 af 31.5.2018, s. 10.

EUT C 264 af 26.7.2018, s. 6.

EUT C 366 af 10.10.2018, s. 12.

EUT C 459 af 20.12.2018, s. 38.

EUT C 140 af 16.4.2019, s. 7.

EUT C 178 af 28.5.2020, s. 3.

EUT C 102 af 24.3.2021, s. 8.

---

| 3.12.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 486/28 |
| --- | --- | --- | --- |

3.12.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 486/28

---

Bekendtgørelse fra Kommissionen i henhold til artikel 16, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1008/2008 om fælles regler for driften af lufttrafiktjenester i Fællesskabet

Ophævelse af forpligtelser til offentlig tjeneste for så vidt angår ruteflyvning

(EØS-relevant tekst)

(2021/C 486/08)

| Medlemsstat | Italien |
| --- | --- |
| Ruter | Comiso — Roma Fiumicino og omvendt
  Comiso — Milano Linate og omvendt
  (pålæggelsen af forpligtelsen til offentlig tjeneste på ruterne Comiso-Milano Malpensa og omvendt og Comiso-Bergamo Orio al Serio og omvendt er udløbet) |
| Oprindelig dato, hvorpå forpligtelsen til offentlig tjeneste trådte i kraft | EUT C 69 af 3.3.2020


  EUT C 204 af 18.6.2020 |
| Dato for ophævelsen | 18. oktober 2021 |
| Adresse, hvorfra teksten og eventuelle relevante oplysninger og/eller eventuel relevant dokumentation vedrørende forpligtelsen til offentlig tjeneste kan rekvireres | Ministeriet for bæredygtig infrastruktur og mobilitet
  Afdelingen for bæredygtig mobilitet





  Generaldirektoratet for lufthavne, lufttransport og satellittjenester |
| Via Giuseppe Caraci 36 |
| 00157 Rom |
| ITALIEN |

Medlemsstat

Italien

Ruter

Comiso — Roma Fiumicino og omvendt

Comiso — Milano Linate og omvendt

(pålæggelsen af forpligtelsen til offentlig tjeneste på ruterne Comiso-Milano Malpensa og omvendt og Comiso-Bergamo Orio al Serio og omvendt er udløbet)

Oprindelig dato, hvorpå forpligtelsen til offentlig tjeneste trådte i kraft

EUT C 69 af 3.3.2020

EUT C 204 af 18.6.2020

Dato for ophævelsen

18. oktober 2021

Adresse, hvorfra teksten og eventuelle relevante oplysninger og/eller eventuel relevant dokumentation vedrørende forpligtelsen til offentlig tjeneste kan rekvireres

Ministeriet for bæredygtig infrastruktur og mobilitet

Afdelingen for bæredygtig mobilitet

Generaldirektoratet for lufthavne, lufttransport og satellittjenester

Via Giuseppe Caraci 36

00157 Rom

ITALIEN

Tlf. +39 0644127190

E-mail: dg.ta@pec.mit.gov.it

Websted: http://www.mit.gov.it

---

V Øvrige meddelelser

ANDET

Europa-Kommissionen

| 3.12.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 486/29 |
| --- | --- | --- | --- |

3.12.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 486/29

---

Offentliggørelse af en meddelelse om godkendelse af en standardændring af produktspecifikationen for en betegnelse i vinsektoren i henhold til artikel 17, stk. 2 og 3, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/33

(2021/C 486/09)

Denne meddelelse offentliggøres i overensstemmelse med artikel 17, stk. 5, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/33 (1).

MEDDELELSE OM EN STANDARDÆNDRING AF ENHEDSDOKUMENTET

»Murfatlar«

PDO-RO-A0030-AM01

Meddelelsesdato: 14. september 2021

BESKRIVELSE AF OG BEGRUNDELSE FOR DEN GODKENDTE ÆNDRING

1.   Indførelse af nye druesorter som primære sorter til vinfremstilling

Produktspecifikationen er blevet ændret med henblik på at medtage følgende druesorter: Traminer roz til hvidvine og Mamaia til rødvine.

Takket være jordbunds- og klimaforholdene i området for den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar«, som skyldes jordbundens kvalitet og de mange solskinstimer, akkumulerer Traminer roz-druerne store mængder sukker, hvilket forbedrer kvaliteten af de aromaer, der er specifikke for denne sort.

Vinen er stærkt aromatisk og har en aroma, der leder tankerne hen på rosenblade. Den er cremet og fløjlsblød og har en let krydret smag, der minder om forskellige krydderier. Vinen er velafbalanceret og har en veldefineret mineralitet. Vinens nuancer varierer fra hvidgul til lyserød.

Sorten Mamaia, som er en nyere druesort, der blev godkendt i 1991 af SCDVV Murfatlar, kendetegnes ved et højt sukkerindhold (210-230 g/l), et middelhøjt syreindhold og en god farveintensitet.

Takket være samspillet mellem temperaturen, luftfugtigheden, solstrålingen og jorden/jordbunden (carbonatchernozemer på en løssholdig undergrund) giver sorten Mamaia en aromatisk, fløjlsblød og fyldig vin med en let krydret smag, der minder om forskellige krydderier.

Med indførelsen af disse to sorter i Murfatlarområdet udvider man produktudvalget, og man diversificerer produktionen af vine i området af hjemmehørende vindruesorter, der er veltilpassede til klimaet, og styrker Murfatlarområdets omdømme.

Kapitel IV i produktspecifikationen og punkt 5.2 og 7 i enhedsdokumentet er blevet ændret.

2.   Ændring af det geografiske produktionsområde og overensstemmelse med den administrative tilrettelæggelse

Der anmodes om, at det afgrænsede område til fremstilling af vine med den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar« suppleres med kommunen Cobadin og landsbyen Viișoara, som begge ligger i amtet Constanța.

Kommunen Cobadin og landsbyen Viișoara grænser op til lokaliteterne Peștera og Ciocârlia i nord og Chirnogeni i syd (lokaliteter, som hører med til Murfatlarområdet).

Hvad angår klimaforholdene i lokaliteterne Cobadin og Viișoara, fører havet, saltet, solstrålingen og den lette energi (som er hovedkilden til de organiske stoffers syntese) til en høj koncentration af sukker i druerne og dermed også i mosten. Det giver stille vine, som er fyldige og rige, men samtidig friske, runde og fløjlsbløde, og som har en kompleks aroma og organoleptiske kendetegn magen til dem i de stille vine med den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar«.

Vinmarkerne er beliggende i solbeskinnede områder, fortrinsvis på skråninger, hvor der er mange solskinstimer, og druerne nyder godt af solens stråler.

Jordbunds- og klimaforholdene i lokaliteterne Cobadin og Viișoara er de samme som i det afgrænsede område for den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar« og er specifikke for fremstillingen af friske og fyldige stille vine med forskellige aromaer (frugt- eller blomsteragtige aromaer), hvis nuancer er specifikke for de aromatiske sorter.

Hvad angår det afgrænsede geografiske område, var det nødvendigt at foretage en rettelse med hensyn til landsbyen Cuza Vodă, som hører med til kommunen Cuza Vodă og ikke kommunen Castelu. Det var tilfældet, fordi landsbyen Cuza Vodă efter den administrative omlægning af de regionale opdelinger nu hører med til kommunen med samme navn, som kun består af denne ene landsby.

Kapitel III i produktspecifikationen og punkt 6 i enhedsdokumentet er blevet ændret.

3.   Yderligere oplysninger om produktets tilknytning til det geografiske område

Produktspecifikationen er blevet suppleret med oplysninger om tilknytningen til det geografiske område. Det var nødvendigt at tilføje nærmere oplysninger om området, produktet og årsagssammenhængen mellem produktet og området, så de blev præsenteret på en passende måde.

Kapitel II i produktspecifikationen og punkt 8 i enhedsdokumentet er blevet ændret.

4.   Medtagelse af en ny vintype, der kan fremstilles — isvin

Produktspecifikationen er blevet suppleret med en ny vintype, nemlig isvin, som kan fremstilles med den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar«. Det er en stille vin, der opnås ved at høste druerne sent, så de har et højt sukkerindhold, og anvende sorter med en markant aromatisk profil. Klimaforholdene (luftfugtighed og overmodning) i området er gunstige for akkumuleringen af sukker i den sene høstperiode.

Kapitel V, VI, X og XI i produktspecifikationen er blevet ændret, mens enhedsdokumentet forbliver uændret.

5.   Angivelse af isvinens analytiske/organoleptiske kendetegn

Samtidig med at denne type stille vin er blevet medtaget i produktspecifikationen, er dens analytiske og organoleptiske kendetegn også blevet præciseret for at sikre overholdelsen af lovgivningen om beskyttede oprindelsesbetegnelser.

Kapitel XI i produktspecifikationen er blevet ændret.

6.   Tilføjelse af særlige teknologiske fremgangsmåder for visse vine

Betingelserne for visse teknologiske procedurer (fremgangsmåder) er blevet medtaget i produktspecifikationen, når det gælder fremstilling af rosévine, orange vine fremstillet af hvide druer, hvidvine fremstillet ved udblødning, rødvine fremstillet ved vinificering af hvide druer og isvin.

Kapitel X i produktspecifikationen er blevet ændret, mens enhedsdokumentet forbliver uændret.

7.   Præcisering af visse aspekter af markedsføringsbetingelserne

Af hensyn til lovgivningens overholdelse er visse aspekter af produktspecifikationen, som vedrører betingelserne for mærkning og aftapning af vinen (for drueproduktionen i området), blevet systematiseret/præciseret.

Kapitel XII i produktspecifikationen er blevet ændret, mens enhedsdokumentet forbliver uændret.

8.   Klar angivelse af fremstillingsbetingelserne i tilfælde af manglende overholdelse

Produktspecifikationen er blevet ændret med hensyn til vinfremstillingsbetingelser, der kan udgøre en manglende overholdelse. De situationer, hvor der kan bevilges en passende klassificering, er blevet klart angivet.

Kapitel XIV i produktspecifikationen er blevet ændret, mens enhedsdokumentet forbliver uændret.

ENHEDSDOKUMENT

1.   Betegnelse

Murfatlar

2.   Type geografisk betegnelse

BOB — beskyttet oprindelsesbetegnelse

3.   Kategorier af vinavlsprodukter

| 1. | Vin |
| --- | --- |

1.

Vin

4.   Beskrivelse af vinen/vinene

1.   Analytiske og organoleptiske kendetegn — hvidvine/rosévine

KORTFATTET BESKRIVELSE

Stille »Murfatlar«-vine er fyldige og cremede. Vine fremstillet af aromatiske og halvaromatiske hvide sorter har udtalte sortskendetegn, mens rødvinene indeholder fløjlsbløde tanniner, som dæmper den barskhed og skarphed, der er specifik for sorterne.

Det er behagelige vine med masser af moden (gule eller røde) frugt. De er fyldige og kødfulde, dristigt udtryksfulde og næsten »ekshibitionistiske« med en velintegreret syrlighed og et sødt alkoholindhold, som giver vinen en let sødlig fornemmelse.

De stille hvidvine har en gulgrøn til gyldengul farve. De har duftaromaer af eksotiske frugter og citrusfrugter samt blomsteragtige aromaer af vinblomster, nyslået hø, jasmin og akacie (Robinia pseudoacacia). Vinenes smag er frisk, frugtagtig og fløjlsblød, og nogle sorters aroma får en kompleks bouquet med alderen.

De stille rosévine har en (dæmpet eller kraftig) lyserød farve og aromaer af eksotiske frugter og citrusfrugter med en frisk, forfriskende og afbalanceret smag og en frugtagtig eftersmag.

GENERELLE ANALYTISKE KENDETEGN

Maksimalt totalt alkoholindhold (i % vol.):

15,00

Minimalt virkeligt alkoholindhold (i % vol.):

11,00

Minimalt totalt syreindhold:

3,5 g/l udtrykt i vinsyre

Maksimalt indhold af flygtige syrer (i meq/l):

18

Maksimalt totalt svovldioxidindhold (i mg/l):

350

2.   Analytiske og organoleptiske kendetegn — rødvine

KORTFATTET TEKSTBESKRIVELSE

De stille rødvine er fløjlsbløde og komplekse med farver, der går fra rubinrød til kraftig rød. De har identificerbare aromaer af modne røde frugter, svesker og sorte skovfrugter og en fyldig og rig smag med en velintegreret syrlighed og tanniner. Med alderen får vinene duftnuancer af krydderier og chokolade.

GENERELLE ANALYTISKE KENDETEGN

Maksimalt totalt alkoholindhold (i % vol.):

15,00

Minimalt virkeligt alkoholindhold (i % vol.):

11,00

Minimalt totalt syreindhold:

3,5 g/l udtrykt i vinsyre

Maksimalt indhold af flygtige syrer (i meq/l):

20

Maksimalt totalt svovldioxidindhold (i mg/l):

200

3.   Analytiske og organoleptiske kendetegn — isvine

KORTFATTET TEKSTBESKRIVELSE

Hvid isvin er klar med et krystalagtigt skær og en gyldengul farve. Den kendetegnes ved en frisk duft og en duft af overmoden og saftig frugt med hvidt kød samt en cremet smag af appelsiner, abrikoser, kandiserede eksotiske frugter og ananas.

Rosé isvin er klar med et klart krystalagtigt skær og en lyserød farve. Den kendetegnes ved en frisk duft af bær, overmodne æbler og en cremet smag.

Rød isvin er klar med et krystalagtigt skær og en violetrød farve. Den kendetegnes ved en duft af modne skovfrugter og en fyldig, cremet smag.

GENERELLE ANALYTISKE KENDETEGN

Maksimalt totalt alkoholindhold (i % vol.):

15,00

Minimalt virkeligt alkoholindhold (i % vol.):

11,00

Minimalt totalt syreindhold:

4,5 g/l udtrykt i vinsyre

Maksimalt indhold af flygtige syrer (i meq/l):

20

Maksimalt totalt svovldioxidindhold (i mg/l):

350

5.   Vinfremstillingsmetoder

5.1.   Væsentlige ønologiske fremgangsmåder

Væsentlig ønologisk fremgangsmåde

Fremstilling af hvidvine af røde sorter

Teknologisk diversificering — fremstilling af hvidvine af røde druer, hvor resultatet kaldes »blanc de noirs« — er en teknologi til hvidvinsfremstilling af røde druer, hvor man udnytter de røde druesorters potentiale til at opnå fyldige vine, der kendetegnes ved en fin, let vegetabilsk og elegant smag med blomster- og frugtagtige noter. Vinenes syrlighed understreger deres friskhed, og den mineralske tone gør dem mere komplekse.

Stille hvidvine fremstillet ved udblødning — rosévine fremstillet af hvide druer

Druer af sorterne Pinot Gris og Traminer Roz, hvis skaller har lilla, grålilla og gråblå nuancer (Pinot Gris) og perleagtigt lyserøde og gråligt lyserøde nuancer (Traminer Roz), giver stille vine med et krystalagtigt udseende og hvidgule, strågule til lyserøde nuancer. Alt efter vinproducentens ønske kan der fremstilles både stille hvidvine og rosévine.

Stille orange vine af hvide druer har flotte farver, der går fra orangegul til ravfarvet, en kompleks struktur, en frisk og udtryksfuld aromatisk bouquet med noter af valnødder, honning og bikage og er meget rigere på tanniner end stille hvidvine.

Teknologien til fremstilling af disse vine adskiller sig fra den sædvanlige teknologi til fremstilling af stille hvidvine, idet der anvendes en proces med udblødning af hvid druemost på skallerne, hvor udblødningsperioden afhænger af den farveintensitet i vinen, som vinproducenten ønsker.

Væsentlig ønologisk fremgangsmåde

Isvin

Jordbunds- og klimaforholdene i området (det store antal solskinstimer, temperaturforskellen mellem dag og nat, sene tåger og høj luftfugtighed) fører til et stort sukkerindhold i druerne og endda til overmodning, og disse forhold er optimale til fremstilling af isvin. Vinen fremstilles uden tilsætningsstoffer og af sunde druer, der ikke er ramt af sygdom eller ædel råddenskab. Druerne får lov til at sidde på vinstokkene i frostvejr i flere på hinanden følgende dage, og de høstes i slutningen af november/december.

Hvis klimaforholdene ikke muliggør en naturlig frysning af druerne på vinstokkene, uden at druerne bliver ramt af svamp, kan de høstes manuelt i kasser og opbevares ved minusgrader i kølerum.

Druer af sorterne Chardonnay, Pinot Gris, Riesling Italian, Muscat Ottonel, Tămâioasă Românească og Traminer Roz samt røde Pinot Noir-druer er i forbindelse med den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar« kendt for deres høje sukkerindhold og deres aromatiske profil, hvilket er årsagen til, at de kan anvendes til isvin.

Som følge af druernes udtørring, frysning og optøning (naturligt på vinstokkene eller kunstigt i kølerum) mister de vand, og sukkerkoncentrationen øges. Frysningen og optøningen giver druerne aromaer af æbler, abrikoser, mango, citrusfrugter, figner, hindbær og bær, og de får en større sødme, som de bevarer, hvis de presses, mens de er frosne.

5.2.   Maksimale udbytter

1.   Sauvignon, Riesling italian, Riesling de Rhin, Fetească regală og Fetească albă høstet ved fuld modenhed

15 000 kg druer pr. hektar

2.   Tămâioasă românească, Crâmpoșie, Columna og Traminer roz høstet ved fuld modenhed

15 000 kg druer pr. hektar

3.   Muscat Ottonel, Pinot noir, Syrah og Burgund mare høstet ved fuld modenhed

14 300 kg druer pr. hektar

4.   Chardonnay og Pinot gris høstet ved fuld modenhed

13 600 kg druer pr. hektar

5.   Cabernet Sauvignon høstet ved fuld modenhed

12 900 kg druer pr. hektar

6.   Mamaia høstet ved fuld modenhed

12 000 kg druer pr. hektar

7.   Isvin

6 000 kg druer pr. hektar

8.   Sauvignon, Riesling italian, Riesling de Rhin, Fetească regală og Fetească albă høstet ved fuld modenhed

105 hektoliter pr. hektar

9.   Tămâioasă românească, Crâmpoșie, Columna og Traminer roz høstet ved fuld modenhed

105 hektoliter pr. hektar

10.   Merlot og Fetească neagră høstet ved fuld modenhed

105 hektoliter pr. hektar

11.   Muscat Ottonel, Pinot noir, Syrah og Burgund mare høstet ved fuld modenhed

100 hektoliter pr. hektar

12.   Chardonnay og Pinot gris høstet ved fuld modenhed

95 hektoliter pr. hektar

13.   Cabernet Sauvignon høstet ved fuld modenhed

90 hektoliter pr. hektar

14.   Mamaia høstet ved fuld modenhed

84 hektoliter pr. hektar

15.   Isvin

18 hektoliter pr. hektar

6.   Afgrænset geografisk område

Det afgrænsede område til dyrkning, emballering og aftapning af vine med den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar« består af følgende lokaliteter i amtet Constanța:

Den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar«:

| — | byen Murfatlar og landsbyerne Murfatlar og Siminoc |
| --- | --- |

—

byen Murfatlar og landsbyerne Murfatlar og Siminoc

| — | landsbyen Valu lui Traian i kommunen Valu lui Traian |
| --- | --- |

—

landsbyen Valu lui Traian i kommunen Valu lui Traian

| — | landsbyerne Poarta Albă og Nazarcea i kommunen Poarta Albă |
| --- | --- |

—

landsbyerne Poarta Albă og Nazarcea i kommunen Poarta Albă

| — | byen Ovidiu og landsbyen Poiana i kommunen Ovidiu |
| --- | --- |

—

byen Ovidiu og landsbyen Poiana i kommunen Ovidiu

| — | landsbyen Ciocârlia i kommunen Ciocârlia |
| --- | --- |

—

landsbyen Ciocârlia i kommunen Ciocârlia

| — | landsbyen Viișoara i kommunen Cobadin. |
| --- | --- |

—

landsbyen Viișoara i kommunen Cobadin.

Underbetegnelsen for oprindelse »Medgidia«, som evt. kan ledsage den kontrollerede oprindelsesbetegnelse:

| — | byen Medgidia og lokaliteterne Medgidia, Remus Opreanu og Valea Dacilor |
| --- | --- |

—

byen Medgidia og lokaliteterne Medgidia, Remus Opreanu og Valea Dacilor

| — | landsbyerne Castelu og Nisipari i kommunen Castelu |
| --- | --- |

—

landsbyerne Castelu og Nisipari i kommunen Castelu

| — | landsbyen Cuza Vodă i kommunen Cuza Vodă |
| --- | --- |

—

landsbyen Cuza Vodă i kommunen Cuza Vodă

| — | landsbyen Siliştea i kommunen Siliştea |
| --- | --- |

—

landsbyen Siliştea i kommunen Siliştea

| — | landsbyen Tortoman i kommunen Tortoman |
| --- | --- |

—

landsbyen Tortoman i kommunen Tortoman

| — | landsbyerne Peștera og Ivrinezu Mic i kommunen Peștera |
| --- | --- |

—

landsbyerne Peștera og Ivrinezu Mic i kommunen Peștera

| — | landsbyerne Mircea Vodă, Satu Nou, Ţibrinu og Gherghina i kommunen Mircea Vodă |
| --- | --- |

—

landsbyerne Mircea Vodă, Satu Nou, Ţibrinu og Gherghina i kommunen Mircea Vodă

| — | landsbyerne Saligny og Ștefan Cel Mare i kommunen Saligny. |
| --- | --- |

—

landsbyerne Saligny og Ștefan Cel Mare i kommunen Saligny.

Underbetegnelsen for oprindelse »Cernavodă«, som evt. kan ledsage den kontrollerede oprindelsesbetegnelse:

| — | byen Cernavodă i kommunen Cernavodă |
| --- | --- |

—

byen Cernavodă i kommunen Cernavodă

| — | landsbyerne Seimeni og Seimenii Mici i kommunen Seimeni |
| --- | --- |

—

landsbyerne Seimeni og Seimenii Mici i kommunen Seimeni

| — | landsbyerne Rasova og Cochirleni i kommunen Rasova. |
| --- | --- |

—

landsbyerne Rasova og Cochirleni i kommunen Rasova.

7.   Primær(e) druesort(er)

Burgund Mare N — Grosser Burgunder, Grossburgunder, Blaufrankisch, Kekfrankos, Frankovka og Limberger

Cabernet Sauvignon N — Petit Vidure og Burdeos tinto

Chardonnay B — Gentil blanc og Pinot blanc Chardonnay

Columna B

Crâmpoșie B

Fetească albă B — Păsărească albă, Poama fetei, Mädchentraube, Leanyka og Leanka

Fetească neagră N — Schwarze Mädchentraube, Poama fetei neagră, Păsărească neagră og Coada rândunicii

Fetească regală B — Königliche Mädchentraube, Königsast, Kiralyleanka, Dănășană og Galbenă de Ardeal

Mamaia N

Merlot N — Bigney rouge

Muscat Ottonel B — Muscat Ottonel blanc

Pinot Gris G –– Affumé, Grauer Burgunder, Grauburgunder, Grauer Mönch, Pinot cendré, Pinot Grigio og Ruländer

Pinot Noir N –– Blauer Spätburgunder, Burgund mic, Burgunder roter og Klävner Morillon Noir

Riesling de Rhin B –– Weisser Riesling og White Riesling

Riesling italian B — Olasz Riesling, Olaszriesling og Welschriesling

Sauvignon B — Green Sauvignon

Syrah N –– Shiraz og Petit Syrah

Traminer Rose Rs — Rosetraminer, Savagnin Rose og Gewürztraminer

Tămâioasă românească B — Rumänische Weihrauchtraube og Tamianka

8.   Tilknytning til det geografiske område

8.1.   Oplysninger om det geografiske område

Murfatlarområdet er beliggende på det sydlige Dobrogeaplateau på begge sider af Carasudalen og den nordlige breddegrad 44o15’. Geografisk set ligger det afgrænsede geografiske Murfatlarområde i det sydøstlige Rumænien mellem Donau og Sortehavet midt på Dobrogeaplateauet.

Området nyder godt af et stort antal solskinstimer og rige heliotermiske ressourcer, mens den gennemsnitlige nedbørsmængde er den laveste i landet. Jorden, som hovedsagelig består af muschelkalk, der er rig på calciumcarbonat, er en vigtig faktor, som er afgørende for vinenes kvalitet.

Alle de forhold, som det naturlige miljø skaber, navnlig når det gælder jordbundsforholdene og de heliotermiske forhold, er yderst gunstige for vindyrkning og for fremstillingen af produkter af høj kvalitet. Vandunderskuddet kan afhjælpes ved hjælp af et veltilrettelagt vandingssystem.

Den geologiske undergrund består af løss og løssholdige sedimenter, der dækker de mesozoiske og tertiære kalksten og kalkholdige sandsten på det sydlige Dobrogeaplateau, og dilluviale-kolluviale materialer.

Relieffet er tabulært og strukturelt med absolutte højder på 100-130 m. Det består fortrinsvis af kalksten fra kridttiden og Sarmatien, som ligger oven på et prækambrisk grundfjeld og er dækket med et 400 m tykt lag af kvartært løss. Det gennemskæres af dale med meget stejle skråninger (15°-30°) af »cuesta«-typen (venstre skråning i den asymmetriske Carasudal) eller forholdsvis symmetriske skråninger af canyontypen. Det er genstand for kraftige skråningsprocesser, som man modvirker lokalt ved at anlægge terrasser og træffe andre menneskeskabte anti-erosionsforanstaltninger med henblik på landbrugsudvikling (særlig vindyrkning).

Klimaet er et fastlandsklima med varme og tørre somre, moderate vintre, tidlige forår og sene efterår, hvilket er ideelt for druernes modning og overmodning. Det heliotermiske potentiale er blandt de højeste i Rumænien og kommer til udtryk ved en solstråling på 130 kcal/cm2, 2 220-2 300 solskinstimer og positive temperaturer på 4 200 °C/år.

Det lokale klima påvirkes hovedsagelig af Donau-Sortehavskanalen, som løber igennem vindyrkningsarealet i vest-østgående retning og reflekterer sollyset, og af termisk inerti, som videregives til naboområderne. Skråningerne ved Donau-Sortehavskanalen og temperaturforskellene mellem jorden og vandmasserne skaber luftstrømme, som overlapper vindens bevægelse fra det centrale Dobrogea. De årlige gennemsnitlige daglige maksimumtemperaturer ligger tæt på 0 °C om vinteren og omkring 28 °C om sommeren.

De repræsentative jordbundstyper er chernozemsteppemollisoler (carbonatchernozemer og typiske chernozemer) på en løssholdig undergrund, typiske og lithiske rendzinaer, regosoler og erodisoler på skråningerne, som er yderst nedbrydelige på naturlig vis eller gennem menneskers og dyrs tilstedeværelse.

8.2.   Produktoplysninger

Alt efter sorten, de specifikke betingelser i høståret og det tidspunkt, som druerne høstes på, kan der fremstilles en lang række vine med den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar«, lige fra tørre til søde vine, hvilket viser vinfremstillingens kvalitative diversitet. Vine med den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar« kan være hvidvine, rødvine eller rosévine.

Hvidvinene har et klart, skinnende udseende og en grøngul til gyldengul farve. De har en fløjlsblød smag og en næse, der er typisk for de sorter, de er fremstillet af.

Rødvinene har et klart, skinnende udseende og en rubinrød til kraftig lilla farve. De har en fyldig smag og en næse, der er typisk for de sorter, de er fremstillet af. Alt efter sukkerindholdet på druernes høsttidspunkt kan vinene have de traditionelle benævnelser, der er tilladt i henhold til lovgivningen (høstet ved fuld modenhed, sen høst eller høstet, når druerne har opnået ædel råddenskab).

Det særpræg, som vin med den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar« har, skyldes egenskaberne ved den druemost, den er fremstillet af. Disse egenskaber hænger sammen med vinsorterne, som nyder godt af lange perioder med solskin, hvor de heliotermiske ressourcer er blandt de højeste i landet, og lave nedbørsmængder. Disse faktorer bidrager til en bedre modning af druerne, hvilket resulterer i en meget sukkerholdig most. Påvirkningen fra havet kan mærkes i området. Havet har især en gavnlig virkning om efteråret, da det virker varmeregulerende. Donau har også indflydelse på Cernavodă, navnlig på naboplantagerne. Jorden, som er rig på calciumcarbonat, er en vigtig faktor, der er afgørende for vinenes kvalitet.

8.3.   Årsagssammenhæng

I området for den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar« udvælges sorterne omhyggeligt for at fremstille vine af høj kvalitet. Dyrkningsmetoderne tager sigte på at udnytte sollyset mest muligt gennem udtynding af klaserne og effektivt styre høstens kvalitet ved at kontrollere sukker-, syre- og aromaindholdet. De anvendte vinfremstillingsmetoder og vinproducenternes færdigheder kombineret med jordbunden og klimaet gør det muligt at fremstille kvalitetsvine. De heraf resulterende vine er fyldige, frugtagtige og let genkendelige, navnlig hvidvinene med deres aromaer af moden frugt og frisk citrus, de lyserøde rosévine og rødvinene med deres milde tanniner.

Kombinationen af klimaet (friskhed og modning), jordbunden (carbonatchernozemer og typiske chernozemer på en løssholdig undergrund, hvilket giver en god balance mellem næringsstofferne), dyrkningsmetoderne (udvælgelse af sorter, vinstokkenes beplantningstæthed, beskæring og høstbeslutninger), vinfremstillingsmetoderne og vinproducenternes færdigheder sikrer friskhed og en fuld, frugtagtig aroma for hvidvinenes og rosévinenes vedkommende og milde tanniner samt en fuld, fløjlsblød aroma for rødvinenes vedkommende.

Tør jord på en undergrund af kalk (som er synlig mange steder), et udpræget fastlandsklima med meget varme somre, lange efterår og en spredt og ulige fordelt nedbør (det regner om foråret og i det sene efterår), men først og fremmest med mange solskinstimer og masser af varme og lys, gør dette område til et paradis for dyrkningen af ædle vinsorter. Nogle år gør disse forhold det endda muligt for druerne at blive overmodne og få ædel råddenskab (Botrytis cinerea).

8.4.   Menneskelige faktorer

Den berømte romerske digter Publius Ovidius Naso, som levede i eksil i Tomis mellem år 9 og år 17 e.Kr., efterlod sig skriftlige dokumenter om vindyrkningstraditionerne i Murfatlar.

Vasile Pârvan skrev, at »en række verdslige og religiøse monumenter fundet i dette område viser mytiske figurer kronet med spirer og druer, hvilket viser, at man tilbad Dionysos (Bacchus)«.

I middelalderen fortsatte vinmarkerne med at være et stort og uvurderligt aktiv for de rumænske områder, og vindyrkerne og vinproducenterne blev anset for at være en højere kategori af landbrugere, sådan som det er beskrevet i dokumenter fra dengang. Det forklarer den store vægt, som adelen lagde på vin- og vinfremstilling, eftersom den straffede de vindyrkere, som lod vinmarker være udyrkede.

Der blev genplantet vinstokke i landsbyen Viișoara som belønning til de gode lokale indbyggere, der roste det ædle vindyrkningserhverv, som de ikke havde glemt, og som udviklede sig inden den kommunistiske periode. Dermed blev Viișoara igen, hvad den var tidligere, nemlig landsbyen blandt vinstokkene. Landsbyen fik navnet »Viișoara« i 1926. Indtil da blev den kaldt »Valea Caceamac«, som er et navn, der går tilbage til den tid, hvor Dobrogea var under osmannisk herredømme. Der er to mulige oversættelser af navnet på tyrkisk, alt efter hvilken dialekt der er tale om.

Efter Første Verdenskrig gav den rumænske stat ordre til, at vejene skulle renoveres i hele landet, men navnlig i Dobrogea, som var blevet ødelagt og stadig havde blodige ar efter krigens gru. I forbindelse med denne renovering blev den romerske vej, der gik fra byen Tomis (nu Constanța) til Tropaeum Traiani (i Adamclisi), ligeledes renoveret. På grund af den nye vej flyttede indbyggerne i landsbyen Caceamac 2 km længere mod øst på hver side af den romerske vej. I et stykke tid var landsbyen ligeledes kendt som Satul dintre Vii (landsbyen blandt vinstokkene), hvilket også førte til det nye navn Viișoara, da vindyrkning var landsbyens indbyggeres hovedbeskæftigelse.

I Murfatlarområdet blev der i 1907 plantet en række vinsorter — såsom Chardonnay, Pinot Gris, Pinot Noir og Muscat Ottonel — til eksperimentelle formål, hvilket skete på initiativ af to rumænske vinproducenter, Gheorghe Nicoleanu og Vasile Brezeanu. Resultaterne var bemærkelsesværdige.

Desuden blev der plantet hjemmehørende rumænske sorter (såsom Fetească Regală og Fetească Neagră) på vinmarkerne senere, da forskningsinstitutterne havde udvalgt og udviklet robuste hybrider med et højt kvalitetspotentiale fra podemateriale stammende fra rumænske sorter. Disse sorter fik således et optimalt område at udvikle sig i — med mindre nedbør og flere solskinstimer — hvilket sikrede en bedre akkumulering af sukker og aromaer. Med oprettelsen af Murfatlars vinforsknings- og udviklingsstation i 1927 blev sorterne udvidet betydeligt, nemlig med Sauvignon, Muscat Ottonel, Traminer Rose, Riesling Italian, Cabernet Sauvignon og Merlot.

9.   Andre vigtige betingelser (emballering, mærkning og andre krav)

Betingelser for afsætningen

Retsgrundlag:

National lovgivning

Type yderligere betingelse:

Supplerende bestemmelser vedrørende mærkning

Beskrivelse af betingelsen:

Efter producentens ønske kan en af følgende betegnelser for de enkelte vinmarker tilføjes til den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar«:

| a) | for den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar«: BASARABI, VALUL ROMAN, BISERICA VECHE, POARTA ALBĂ, SIMINOC, CIOCÂRLIA, PIATRA ROŞIE, NAZARCEA |
| --- | --- |

a)

for den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Murfatlar«: BASARABI, VALUL ROMAN, BISERICA VECHE, POARTA ALBĂ, SIMINOC, CIOCÂRLIA, PIATRA ROŞIE, NAZARCEA

| b) | for underbetegnelsen for oprindelse »Medgidia«: VALEA DACILOR, CETATE, MIRCEA VODĂ, SATU NOU, CUZA VODĂ, TORTOMAN, SILIŞTEA, ŢIBRINU |
| --- | --- |

b)

for underbetegnelsen for oprindelse »Medgidia«: VALEA DACILOR, CETATE, MIRCEA VODĂ, SATU NOU, CUZA VODĂ, TORTOMAN, SILIŞTEA, ŢIBRINU

| c) | for underbetegnelsen for oprindelse »Cernavodă«: DEALU VIFORUL, DEALU HINOG, COCHIRLENI, RASOVA, SEIMENI. |
| --- | --- |

c)

for underbetegnelsen for oprindelse »Cernavodă«: DEALU VIFORUL, DEALU HINOG, COCHIRLENI, RASOVA, SEIMENI.

Link til produktspecifikationen

https://www.onvpv.ro/sites/default/files/caiet_de_sarcini_doc_murfatlar_modif_cf_cererii_683_19.04.2021_no_track_changes_4.pdf

---

(1)  EFT L 9 af 11.1.2019, s. 2.

---

| 3.12.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 486/39 |
| --- | --- | --- | --- |

3.12.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 486/39

---

Offentliggørelse af en meddelelse om godkendelse af en standardændring af produktspecifikationen for en betegnelse i vinsektoren i henhold til artikel 17, stk. 2 og 3, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/33

(2021/C 486/10)

Denne meddelelse offentliggøres i overensstemmelse med artikel 17, stk. 5, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/33 (1).

MEDDELELSE AF EN STANDARDÆNDRING TIL ÆNDRING AF ENHEDSDOKUMENTET

»Côtes de Duras«

PDO-FR-A0165-AM01

Meddelelsesdato: 1. oktober 2021

BESKRIVELSE AF OG BEGRUNDELSE FOR DEN VEDTAGNE ÆNDRING

1.   Den officielle geografiske kodeks

Kommunerne i det geografiske område og området i umiddelbar nærhed er blevet ajourført med den officielle geografiske kodeks.

Det geografiske områdes perimeter forbliver den samme.

Punkt 6 og 9 i enhedsdokumentet ændres.

2.   Rosévine

Druesorterne sémillon B, sauvignon B, sauvignon gris G og muscadelle B tilføjes til listen over de tilladte sekundære druesorter til fremstilling af rosévine.

De sekundære druesorter er begrænset til 20 % pr. bedrift.

Ved sammenstikningen udgør de sekundære druesorter højst 20 %, heraf højst 10 % af druesorterne sauvignon B og sauvignon gris G til sammen og 10 % af muscadelle B.

Indførelsen af hvide druesorter i rosévinene gør det muligt at sikre den friske smag og de organoleptiske egenskaber. Dette vanskeliggøres på grund af visse klimaforhold (navnlig høje temperaturer efter, at modningen er påbegyndt).

Denne tilføjelse har ingen indvirkning på produktets kvalitet.

Denne ændring medfører ikke ændringer i enhedsdokumentet.

3.   Maksimal gennemsnitlig belastning på parcellen

Den maksimale gennemsnitlige belastning på parcellen, hvor der dyrkes druer til fremstilling af tørre hvidvine, er blevet nedsat, så den svarer til niveauet for rødvine og rosévine, for at lette kontrollen.

Denne ændring medfører ikke ændringer i enhedsdokumentet.

4.   Kul til ønologisk brug

Brugen af kul, der tidligere har været forbudt, indføres på en fast og begrænset måde: »Til fremstilling af rosévin er det tilladt at anvende kul til ønologisk brug i most, dog højst 20 % af den mængde rosévin, der fremstilles af den pågældende vinproducent for den pågældende høst«. Formålet er at fokusere anvendelsen på partier, der er af lavere organoleptisk eller analytisk kvalitet (navnlig aromatiske ændringer i forbindelse med iltning), uden at det ændrer produktets typiske egenskaber.

Denne ændring medfører en ændring af punkt 5.1 i enhedsdokumentet.

5.   Henvisning til kontrolstrukturen

Affattelsen af henvisningen til kontrolinstansen er blevet ændret for at harmonisere den med andre produktspecifikationer. Denne ændring er alene redaktionel.

Enhedsdokumentet berøres ikke af denne ændring.

ENHEDSDOKUMENT

1.   Betegnelse(r)

Côtes de Duras

2.   Type geografisk betegnelse

BOB – beskyttet oprindelsesbetegnelse

3.   Kategorier af vinavlsprodukter

| 1. | Vin |
| --- | --- |

1.

Vin

4.   Beskrivelse af vinen/vinene

1.   Rødvin og rosévin

KORT TEKSTBESKRIVELSE

Rød- og rosévinene er tørre og stille vine. Rødvinene har på aftapningstidspunktet et æblesyreindhold på højst 0,4 gram pr. liter. Rød- og rosévinene har et indhold af gæringsdygtigt sukker (glukose og fruktose) på højst 3 gram pr. liter.

Efter berigelsen må rød- og rosévinenes totale alkoholindhold i volumen ikke overstige 13 %. Indholdet af flygtig syre og det totale indhold af svovldioxid svarer til det, der er fastsat i EU-reglerne. Rød- og rosévinene skal have et naturligt alkoholindhold i volumen på mindst 10,5 %. Rødvinene er generelt kendetegnet ved den blødhed og rundhed, der er kendetegnende for merlot N og accessorisk druesorten cot N, kombineret med de kraftige tanniner i druesorterne cabernet franc N og cabernet sauvignon N. For at begrænse deres naturlige syreindhold skal den malolaktiske fermentering finde sted inden aftapningen.

Rosévinene, der generelt er sammenstukne, tørre og behageligt frugtige og har en interessant friskhed. For at bevare druerne inden fremstillingen af vinen eller for at undgå skarpe tanniner er anvendelsen af visse materialer forbudt.

GENERELLE ANALYTISKE KARAKTERISTIKA

| Generelle analytiske karakteristika |
| --- |
| Maksimalt totalt alkoholindhold (i % vol.) | |
| Minimalt virkeligt alkoholindhold (% vol.) | |
| Minimalt totalt syreindhold | |
| Maksimalt indhold af flygtig syre (i milliækvivalenter pr. liter) | |
| Maksimalt totalt svovldioxidindhold (i mg/l) | |

Generelle analytiske karakteristika

Maksimalt totalt alkoholindhold (i % vol.)

Minimalt virkeligt alkoholindhold (% vol.)

Minimalt totalt syreindhold

Maksimalt indhold af flygtig syre (i milliækvivalenter pr. liter)

Maksimalt totalt svovldioxidindhold (i mg/l)

2.   Hvidvin

KORT TEKSTBESKRIVELSE

De stille hvidvine er tørre, halvsøde eller søde.

De tørre hvidvine har et indhold af gæringsdygtigt sukker på højst 3 g/l. De øvrige hvidvine har et gæringsdygtigt sukkerindhold på over 12 g/l og et totalt virkeligt alkoholindhold udtrykt i volumen på mindst 10,5 % vol. De tørre hvidvine har efter berigelse et totalt alkoholindhold udtrykt i volumen på 13 % og 14 % for de øvrige hvidvine.

De tørre hvidvine har et totalt alkoholindhold udtrykt i volumen på 10,5 %, mens det for de øvrige hvidvine er på 11,5 %.

Indholdet af flygtig syre og det totale indhold af svovldioxid svarer til det, der er fastsat i EU-reglerne.

For de tørre hvidvines vedkommende fremmer de mange forskellige druesorter og reglerne for sammenstikning fremkomsten af to typer vin: en meget frugtig og frisk tør hvidvin med en fremherskende aroma af buksbom eller solbærknopper, der almindeligvis fremstilles af sauvignon B og en mere kompleks tør hvidvin, der er mere fyldig, og som druesorterne muscadelle B og sémillon B tilfører en vis rundhed og fyldighed. Etiketten skal til begge typer vin være forsynet med benævnelsen »sec«.

De halvsøde hvidvine fremstilles hovedsageligt af semillon B og alternativt muscadelle B. De er almindeligvis fede og koncentrerede, men dog ikke i overdreven grad, og har smagsnoter af moden frugt og nogle gange henkogte frugter. De øvrige druesorter tilfører friskhed og gør således vinene bedre egnede til at blive gemt.

GENERELLE ANALYTISKE KARAKTERISTIKA

| Generelle analytiske karakteristika |
| --- |
| Maksimalt totalt alkoholindhold (i % vol.) | |
| Minimalt virkeligt alkoholindhold (% vol.) | |
| Minimalt totalt syreindhold | |
| Maksimalt indhold af flygtig syre (i milliækvivalenter pr. liter) | |
| Maksimalt totalt svovldioxidindhold (i mg/l) | |

Generelle analytiske karakteristika

Maksimalt totalt alkoholindhold (i % vol.)

Minimalt virkeligt alkoholindhold (% vol.)

Minimalt totalt syreindhold

Maksimalt indhold af flygtig syre (i milliækvivalenter pr. liter)

Maksimalt totalt svovldioxidindhold (i mg/l)

5.   Vinfremstillingsmetoder

5.1.   Særlige ønologiske fremgangsmåder

1.   Særlig ønologisk fremgangsmåde

Anvendelse af subtraktive berigelsesteknikker er tilladt for rødvine indtil en koncentrationsgrad på højst 10 %. Det forhøjede naturlige alkoholindhold udtrykt i volumen for det parti, der er genstand for behandlingen, er højst 1 volumenprocent. Til fremstilling af rosévin er det tilladt at anvende kul til ønologisk brug i most, dog højst 20 % af den mængde rosévin, der fremstilles af den pågældende vinproducent for den pågældende høst. Efter berigelse er vinenes totale alkoholindhold udtrykt i volumen højst 13 % for rødvine og 13 % for rosévine og tørre hvidvine og 14 % for de øvrige hvidvine. Ud over ovennævnte bestemmelser skal de ønologiske fremgangsmåder, som anvendes ved fremstillingen af disse vine, opfylde bestemmelserne i EU-lovgivningen og den franske landbrugs- og fiskerilov (»code rural et de la pêche maritime«).

2.   Dyrkningspraksis

Beplantningstætheden er mindst 4 000 vinstokke pr. hektar. Afstanden mellem rækkerne er højst 2,5 meter. Arealet for hver enkelt vinstok må ikke overstige 2,50 kvadratmeter. Dette areal beregnes ved at gange afstanden mellem rækkerne med afstanden mellem vinstokkene i samme række. Denne beplantningstæthed kan nedsættes til 3 300 vinstokke pr. ha. ved plantning af vinstokke til fremstilling af tør hvidvin. På disse vinmarker må afstanden mellem rækkerne i så fald højst være 3 meter, og afstanden mellem vinstokkene i en planterække må højst være 0,85 meter.

Vinstokkene beskæres ved anvendelse af følgende teknikker:

| — | enkelt eller dobbelt Guyot-beskæring |
| --- | --- |

—

enkelt eller dobbelt Guyot-beskæring

| — | kort sporebeskæring (korte grene) i vifteform eller efter Royat-metoden |
| --- | --- |

—

kort sporebeskæring (korte grene) i vifteform eller efter Royat-metoden

| — | lang sporebeskæring (lange grene). |
| --- | --- |

—

lang sporebeskæring (lange grene).

Efter fjernelse af sideknopper må hver vinstok højst have 15 skud for druesorterne sauvignon B’s og sauvignon gris G’s vedkommende og 13 skud for de øvrige druesorters vedkommende.

Når beplantningstætheden er under 4 000 vinstokke pr. hektar, må hver stok efter fjernelse af sideskud højst have 18 skud pr. stok for sauvignon B’s og sauvignon gris G’s vedkommende og 15 skud for de øvrige sorters vedkommende.

Kunstvanding er ikke tilladt.

5.2.   Maksimumsudbytte

1.   Rødvine og rosévine

66 hektoliter pr. hektar

2.   Tørre hvidvine

72 hektoliter pr. hektar

3.   Andre hvidvine end tørre hvidvine

66 hektoliter pr. hektar

6.   Afgrænset geografisk område

Druehøsten, vinfremstillingen og vinbehandlingen finder sted i følgende kommuner i departementet Lot-et-Garonne (i henhold til den officielle geografiske kodeks fra 26. februar 2020): Auriac-sur-Dropt, Baleyssagues, Duras, Esclottes, Loubès-Bernac, Moustier, Pardaillan, Saint-Astier, Saint-Jean-de-Duras, Saint-Sernin, Sainte-Colombe-de-Duras, Sauvetat-du-Dropt (La), Savignac-de-Duras, Soumensac og Villeneuve-de-Duras.

7.   Primære druesorter

| | Cabernet franc N |
| --- | --- |

Cabernet franc N

| | Cabernet-Sauvignon N |
| --- | --- |

Cabernet-Sauvignon N

| | Chenin B |
| --- | --- |

Chenin B

| | Colombard B |
| --- | --- |

Colombard B

| | Mauzac B |
| --- | --- |

Mauzac B

| | Merlot N |
| --- | --- |

Merlot N

| | Muscadelle B |
| --- | --- |

Muscadelle B

| | Ondenc B |
| --- | --- |

Ondenc B

| | Semillon B |
| --- | --- |

Semillon B

| | Ugni blanc B |
| --- | --- |

Ugni blanc B

8.   Tilknytning til det geografiske område

8.1.   Beskrivelse af de naturgivne faktorer, der bidrager til tilknytningen

Det geografiske område, der mod syd afgrænses af Dropt-dalen, ligger i forlængelse af plateauet »Entre-Deux-Mers« til 70 km øst for Bordeaux og midtvejs mellem Garonne-dalen og Dordogne-dalen. Den nordlige del af det geografiske område markerer skillelinjen mellem Dordogne-floddalen og Garonnefloddalen. Plateauet, der er beliggende stik syd, har i høj grad udviklet sig under indflydelse af nettet af vandløb bestående af Dousset mod vest, Dourdèze i centrum og Malromé og Escourrou mod øst. Det geografiske område svarer til de 15 kommuner i kantonen Duras.

Landskabet er præget af en række bakker og mere eller mindre indesluttede dale. Den vilde topografi hænger sammen med molasselagets løse karakter og karstificeringen af den underliggende kalksten. Halvvejs nede ad skråningen og på den øverste del af skråningerne danner hårde kalkstenslag små klipper, der er meget synlige i landskabet.

De mest løse geologiske formationer består af »fronsadais«-molasse på den nederste del af skråningerne, og »agenais«-molasse på den øverste del af højderyggene. Halvvejs nede ad skråningen dukker den hvide, kridtagtige og mere eller mindre revnede »Castillon«-kalksten op. På toppen ligger »agenais«-molassen meget lokalt i niveau med den hvide »agenais«-kalksten. Den hvide kalksten, der er hård og fyldt med hulrum, kulminerer i et plateau i kommunerne Loubès-Bernac og Soumensac og indeholder ler fra afkalkning. »Fronsadais«-molassen har dannet en brun lerjord, undertiden ler- og grusjord, og anvendes kun til vindyrkning i de frostfrie dele i Dropt-dalen. »Castillon«-kalkstenen har i jordoverfladen et meget tyndt lag rendzina, der vanskeliggør dyrkning. Det er navnlig et hedeområde med enebærbevoksning. Når jordbunden bliver lidt tykkere, kan vinstokkene drage fordel af den magre jord, der er veldrænet. »Agenais«-molasse har en kalkfattig jordbund, der ofte er meget udvasket. Dækning med æolitisk dynd gør det muligt at danne ler- og sandholdig jord. Det afgrænsede parcelområde, der har et areal på 9 871 hektar, dækker knap halvdelen af det geografiske område.

Kystklimaet medfører en nedbør, der er fordelt over hele året, dog med en større mængde om vinteren og i maj. Temperaturerne er milde om foråret og fremmer en tidlig start på vækstsæsonen. Eftersommeren er solrig undertiden med regn omkring jævndøgn. De druesorter, der traditionelt dyrkes i Aquitaine, har helt naturligt udviklet sig i dette område på grund af deres tilpasning til miljøet.

8.2.   Beskrivelse af de menneskelige faktorer, der bidrager til tilknytningen

I Guyenne under den engelske indflydelse i det 11.-14. århundrede skete der en vis udvikling af vinsektoren i Duras takket være afsendelsen af vin med betegnelsen »Haut-Pays« til England, idet denne betegnelse omfattede alle vingårde beliggende øst for Bordeaux, og handlen foregik via Dordogne og Garonne. Den protektionisme, som Bordeaux indførte, blev lempet noget under Ancien Régime. Vinene med betegnelsen »Haut-Pays« betalte således en »dobbelt mærke«-afgift, mens vine fra Duras-regionen kun betalte en »halv mærke«-afgift. I det 17. århundrede fik greven af Duras endog tilladelse til hvert år at aftappe 1 000 tønder »Duras-vin« på Bordeaux-tønder.

I starten af det 20. århundrede udviklede produktionen af »Côtes de Duras« sig hovedsagelig i retning af fremstilling af halvsøde hvidvine såsom vinen fra Bergerac, som drikkes meget i Parisområdet. Forbrugernes manglende interesse for denne type vin efter Anden Verdenskrig, foranledigede imidlertid vinbønderne til at udvikle deres produktion.

Brancheforeningen for vine fra Duras-kantonen (syndicat de défense des vins du canton de Duras) blev oprettet i 1924 med det formål at opnå anerkendelse af oprindelsesbetegnelsen »Vin du canton de Duras«. Da en vinmægler bestred denne betegnelse, blev sagen afgjort af civilretten i Agen i 1927. I dommen hedder det: »Selv om den vin, der dyrkes på skråningerne i kantonen Duras, ikke har den særlige bouquet, der er kendetegnende for grands cru-vine, er det dog en fremragende vin, som forbrugerne sætter pris på.« Dommeren betegnede vine fra »Duras« som »frugtige og kraftige vine med et stempel, der viser deres oprindelse«. Den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Côtes de Duras« blev anerkendt den 16. februar 1937 for både hvidvin og rødvin. I starten af 1960’erne var omstillingen til røde druesorter og druesorten sauvignon B godt i gang i Bordeaux-området, og økonomien i Duras fulgte hurtigt efter i lyset af de økonomiske perspektiver, der udviklede sig. Fra 1970 blev de tørre hvidvine fremstillet af sauvignon B regionens kerneprodukter. Udviklingen i kontrollen med vinfremstillingstemperaturerne, navnlig takket være kooperativernes investeringer, muliggør fremstilling af vin af druesorten sauvignon B med den aroma, der er så karakteristisk og let genkendelig for forbrugerne.

Vinkooperativet i Duras blev oprettet i denne periode, mens en naboproducent i Gironde allerede fremstillede 20 % af vinen med den kontrollerede oprindelsesbetegnelse. I 1985 varetog brancheforeningen markedsføringen af vinen, og de to producenter fusionerede i 1998. Samtidig var beherskelsen af fremstillingen af rødvin blandt ønologerne i Bordeaux-området til gavn for producenterne i naboregionen Duras, og produktionen af rosévine udviklede sig naturligt.

I 2009 var den gennemsnitlige produktion af rødvine på 65 000 hektoliter, mens produktionen af rosévine var på 5 000 hektoliter. Produktionen af tørre hvidvine er på 40 000 hektoliter, mens produktionen af halvsøde hvidvine er på under 2 000 hektoliter, som markedsføres direkte i flasker. For de tørre hvidvines vedkommende fremmer de mange forskellige druesorter, reglerne for druesorternes andel på vingården og reglerne for sammenstikning fremkomsten af to typer vin: en meget frugtig og frisk tør hvidvin med en fremherskende aroma af buksbom eller solbærknopper, der almindeligvis fremstilles af en enkelt drue, nemlig sauvignon B, og en mere kompleks tør hvidvin, der er mere fyldig, som druesorter som f.eks. muscadelle B og sémillon B tilfører en vis rundhed og fyldighed. For begge disse typer vins vedkommende skal etiketten være forsynet med benævnelsen »sec«.

De halvsøde hvidvine fremstilles hovedsageligt af druesorten semillon B og alternativt druesorten muscadelle B. De er almindeligvis fede og koncentrerede, men dog ikke i overdreven grad, og har smagsnoter af moden frugt og nogle gange henkogte frugter. De øvrige druesorter tilfører ved sammenstikning friskhed og gør således vinene bedre egnede til at blive gemt.

Rødvinene er generelt kendetegnet ved den blødhed og rundhed, der er kendetegnende for merlot N og accessorisk druesorten cot N, kombineret med de kraftige tanniner i druesorterne cabernet franc N og cabernet sauvignon N. For at begrænse deres naturlige syreindhold skal den malolaktiske fermentering finde sted inden aftapningen.

8.3.   Faktor

Rosévinene, der generelt er sammenstukne, tørre og behageligt frugtige og har en interessant friskhed. For at bevare druerne inden fremstillingen af vin eller for at undgå skarpe tanniner er anvendelsen af visse materialer forbudt. Dropt og dens bifloder har udskåret højdedragene og skabt solbeskinnede skråninger. Det afgrænsede parcelområde tager således hensyn til de topografiske forhold, og de bedste parceller konkurrerer ofte med en udbredt planteskoleproduktion. Fremstillingen af halvsød hvidvin er begrundet i dyrkningen af druesorten semillon B i et kystklima med en høj luftfugtighed tidligt på dagen om efteråret og eftermiddage med meget sol, der fremmer overmodning og en eventuel udvikling af ædel råddenskab (pourriture noble) takket være botrytis cinerea.

De forskellige molasseniveauer, der er mere eller mindre udvaskede, og det varierende lerindhold i den ler- og sandholdige jord er gunstige for dyrkningen af sorten Sauvignon B, der her udvikler sit aromatiske potentiale, der er absolut nødvendigt for fremstilling af udtryksfulde tørre hvidvine.

Ler fra afkalkning og de gunstige betingelser i eftersommeren med meget sol er velegnede til modning af mørke druer, der således giver rødvinene et godt tanninindhold.

Producenterne har været i stand til at udnytte områdets potentiale ved at udvælge de parceller, der er mest velegnede til dyrkning af vin og ved at udvikle teknikker til kontrol af temperaturerne under gæringen ved fremstillingen af hvidvine og teknikker til ekstraktion af tanniner ved fremstillingen af rødvine.

I starten af det 16. århundrede omfattede de såkaldte "Bordeaux-vine både »Graves«, »Médoc«, »Blayais« osv. og vine fra de »nyerobrede områder«. Denne »erobring« vedrørte omvendelsen af fornedrede sjæle og var baseret på flere indflydelsesrige sogne og retskredse såsom retskredsene Motravel, Sainte-Foy eller Duché de Duras. Frans den 1. tilskyndede til plantning af vinstokke på skråningerne i Duras-regionen, og Valois-hoffet drak vinene som »nektar«.

De konstante kriser er ikke gået uden om Duras-regionen (krige, hindringer for handlen, phylloxera, udelukkelse fra betegnelsen »Haut-Pays«). Produktionen er næsten ligeligt fordelt mellem kooperativer og uafhængige vingårde. Udviklingen af agroturisme har gjort det muligt at udvikle direkte salg som den fremherskende markedsføringsmetode, eftersom det tegner sig for 60 % af afsætningen. 15 % afsættes i Nordeuropa, og vinenes omdømme går således langt ud over det regionale marked i Aquitaine og markedet i Ile-de-France, der har dannet grundlaget for udviklingen af det omdømme, som vine med den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Duras« har.

9.   Andre vigtige betingelser (emballering, mærkning, andre krav)

Retsgrundlag:

National lovgivning

Type supplerende betingelse:

Supplerende bestemmelser vedrørende mærkning

Beskrivelse af betingelsen

Etiketten være forsynet med benævnelsen »sec«, når der er tale om hvidvine med et indhold af gæringsdygtigt sukker (glukose og fruktose) på højst 3 g/l.

På etiketten for vine med den kontrollerede oprindelsesbetegnelse »Côtes de Duras« er det tilladt at angive »Sud-Ouest« som større geografisk enhed. Denne større geografiske enhed kan også angives i prospekter og på beholdere. Skriftstørrelsen på bogstaverne for den større geografiske enhed må hverken i højden eller bredden være større end størrelsen på de bogstaver, som den kontrollerede oprindelsesbetegnelse angives med.

Retsgrundlag:

National lovgivning

Type supplerende betingelse:

Undtagelse vedrørende produktion i det afgrænsede geografiske område

Beskrivelse af betingelsen:

Det område i umiddelbar nærhed, som er defineret i undtagelsen vedrørende produktionsfasen og vinbehandlingen, består af parceller i følgende kommuner i (i henhold til den officielle geografiske kodeks af 26. februar 2020):

| — | Departementet Dordogne: |
| --- | --- |

—

Departementet Dordogne:

Hele kommunerne: Sadillac, Thénac.

Dele af kommunerne: Saint-Julien-Innocence-Eulalie, kun området i den tidligere kommune Sainte-Eulalie-d’Eymet, der blev en delegeret kommune i Saint-Julien-Innocence-Eulalie den 1. januar 2019.

| — | Departementet Gironde: Dieulivol, Landerrouat, Lèves-et-Thoumeyragues (Les), Margueron, Monségur, Pellegrue, Riocaud, Saint-Avit-Saint-Nazaire. |
| --- | --- |

—

Departementet Gironde: Dieulivol, Landerrouat, Lèves-et-Thoumeyragues (Les), Margueron, Monségur, Pellegrue, Riocaud, Saint-Avit-Saint-Nazaire.

| — | Departementet Lot-et-Garonne: Lévignac-de-Guyenne, Mauvezin-sur-Gupie, Monteton, Roumagne. |
| --- | --- |

—

Departementet Lot-et-Garonne: Lévignac-de-Guyenne, Mauvezin-sur-Gupie, Monteton, Roumagne.

Link til produktspecifikationen

http://info.agriculture.gouv.fr/gedei/site/bo-agri/document_administratif-918e1e36-8c05-4755-8ea3-a2acdf360f18

---

(1)  EFT L 9 af 11.1.2019, s. 2.

---