# Jurnalul Oficial L 351/2016

| | ISSN 1977-0782 |
| --- | --- |
| Jurnalul Oficial
  al Uniunii Europene | L 351 |
| | |
| Ediţia în limba română | Legislaţie | Anul 5922 decembrie 2016 |

ISSN 1977-0782

Jurnalul Oficial

al Uniunii Europene

L 351

Ediţia în limba română

Legislaţie

Anul 5922 decembrie 2016

---

| Cuprins | | II   Acte fără caracter legislativ | Pagina |
| --- | --- | --- | --- |
| | | DECIZII |
| | * | Decizia (UE) 2016/2326 a Comisiei din 21 octombrie 2015 privind ajutorul de stat SA.38375 (2014/C ex 2014/NN) pus în aplicare de Luxemburg în favoarea Fiat
  [notificată cu numărul C(2015) 7152]

   (
  1
  ) | 1 |
| | * | Decizia (UE) 2016/2327 a Comisiei din 5 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA. 19864 — 2014/C (ex 2009/NN54) pus în aplicare de către Belgia — Finanțarea spitalelor publice IRIS din regiunea Bruxelles-Capitală
  [notificată cu numărul C(2016) 4051]

   (
  1
  ) | 68 |

Cuprins

II   Acte fără caracter legislativ

Pagina

DECIZII

*

Decizia (UE) 2016/2326 a Comisiei din 21 octombrie 2015 privind ajutorul de stat SA.38375 (2014/C ex 2014/NN) pus în aplicare de Luxemburg în favoarea Fiat
  [notificată cu numărul C(2015) 7152]

   (
  1
  )

[notificată cu numărul C(2015) 7152]

1

1

*

Decizia (UE) 2016/2327 a Comisiei din 5 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA. 19864 — 2014/C (ex 2009/NN54) pus în aplicare de către Belgia — Finanțarea spitalelor publice IRIS din regiunea Bruxelles-Capitală
  [notificată cu numărul C(2016) 4051]

   (
  1
  )

[notificată cu numărul C(2016) 4051]

1

68

| | |
| --- | --- |
| | (1)   Text cu relevanță pentru SEE |

---

(1)   Text cu relevanță pentru SEE

1

| RO | Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.
  Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc. |
| --- | --- |

RO

Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.

Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc.

---

II Acte fără caracter legislativ

DECIZII

| 22.12.2016 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 351/1 |
| --- | --- | --- | --- |

22.12.2016

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 351/1

---

DECIZIA (UE) 2016/2326 A COMISIEI

din 21 octombrie 2015

privind ajutorul de stat SA.38375 (2014/C ex 2014/NN) pus în aplicare de Luxemburg în favoarea Fiat

[notificată cu numărul C(2015) 7152]

(Numai textul în limba franceză este autentic)

(Text cu relevanță pentru SEE)

COMISIA EUROPEANĂ

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf (1),

având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),

după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu articolele menționate (2) și ținând seama de observațiile acestora,

întrucât:

1.   PROCEDURA

PROCEDURA

| (1) | Prin scrisoarea din 19 iunie 2013, Comisia a trimis Luxemburgului o cerere de informații detaliate cu privire la practicile naționale în materie de decizii fiscale (3). |
| --- | --- |

(1)

Prin scrisoarea din 19 iunie 2013, Comisia a trimis Luxemburgului o cerere de informații detaliate cu privire la practicile naționale în materie de decizii fiscale (3).

3

| (2) | Prin scrisoarea din 17 iulie 2013, autoritățile luxemburgheze au răspuns la modul general și au furnizat o parte din informațiile solicitate. În special, răspunsul acestora conținea o descriere a principiilor juridice și a normelor naționale care trebuie respectate de către administrația fiscală luxemburgheză (Administration des contributions directes) atunci când adoptă o decizie fiscală de impunere privind impozitarea societăților [„decizie fiscală” sau „decizie” (4)], preciza procedura de obținere a unei astfel de decizii și informațiile care trebuie să fie prezentate de către contribuabil și indica dacă deciziile adoptate de administrația fiscală sunt sau nu publicate. Autoritățile luxemburgheze nu au răspuns cererii formulate de Comisie de a-i prezenta lista deciziilor fiscale adoptate în 2010, 2011 și 2012 de către administrația fiscală din această țară, precum și alte informații relevante, cum ar fi denumirea societăților, activitatea acestora, data deciziilor, durata de valabilitate a deciziilor și tipul de tranzacții vizate de aceste decizii. |
| --- | --- |

(2)

Prin scrisoarea din 17 iulie 2013, autoritățile luxemburgheze au răspuns la modul general și au furnizat o parte din informațiile solicitate. În special, răspunsul acestora conținea o descriere a principiilor juridice și a normelor naționale care trebuie respectate de către administrația fiscală luxemburgheză (Administration des contributions directes) atunci când adoptă o decizie fiscală de impunere privind impozitarea societăților [„decizie fiscală” sau „decizie” (4)], preciza procedura de obținere a unei astfel de decizii și informațiile care trebuie să fie prezentate de către contribuabil și indica dacă deciziile adoptate de administrația fiscală sunt sau nu publicate. Autoritățile luxemburgheze nu au răspuns cererii formulate de Comisie de a-i prezenta lista deciziilor fiscale adoptate în 2010, 2011 și 2012 de către administrația fiscală din această țară, precum și alte informații relevante, cum ar fi denumirea societăților, activitatea acestora, data deciziilor, durata de valabilitate a deciziilor și tipul de tranzacții vizate de aceste decizii.

Administration des contributions directes

4

| (3) | Prin scrisoarea din 30 august 2013, Comisia a adresat o atenționare autorităților luxemburgheze solicitându-le să furnizeze o listă a deciziilor fiscale adoptate în 2010, 2011 și 2012 (5). |
| --- | --- |

(3)

Prin scrisoarea din 30 august 2013, Comisia a adresat o atenționare autorităților luxemburgheze solicitându-le să furnizeze o listă a deciziilor fiscale adoptate în 2010, 2011 și 2012 (5).

5

| (4) | Prin scrisorile din 20 și 23 septembrie 2013, autoritățile luxemburgheze și-au exprimat regretul cu privire la faptul că anumite informații privind cererea de informații din partea Comisiei au fost publicate în presă. De altfel, acestea au pus sub semnul întrebării temeiul juridic al cererii de informații a Comisiei. |
| --- | --- |

(4)

Prin scrisorile din 20 și 23 septembrie 2013, autoritățile luxemburgheze și-au exprimat regretul cu privire la faptul că anumite informații privind cererea de informații din partea Comisiei au fost publicate în presă. De altfel, acestea au pus sub semnul întrebării temeiul juridic al cererii de informații a Comisiei.

| (5) | Prin scrisoarea din 2 octombrie 2013, Comisia a răspuns autorităților luxemburgheze, precizând temeiul juridic care îi permite să inițieze o investigație din proprie inițiativă cu privire la practica în materie de decizii fiscale din Luxemburg și acordându-le un termen suplimentar pentru a prezenta lista solicitată a deciziilor fiscale. |
| --- | --- |

(5)

Prin scrisoarea din 2 octombrie 2013, Comisia a răspuns autorităților luxemburgheze, precizând temeiul juridic care îi permite să inițieze o investigație din proprie inițiativă cu privire la practica în materie de decizii fiscale din Luxemburg și acordându-le un termen suplimentar pentru a prezenta lista solicitată a deciziilor fiscale.

| (6) | La 11 octombrie 2013, a avut loc o reuniune între autoritățile luxemburgheze și Comisie. Ulterior, la 14 octombrie, autoritățile luxemburgheze și-au exprimat, printr-o scrisoare, îndoielile cu privire la faptul că temeiul juridic invocat de Comisie ar putea să justifice caracterul extins și general al cererii de informații. Comisia a răspuns la această scrisoare prin scrisoarea din 15 octombrie 2013. |
| --- | --- |

(6)

La 11 octombrie 2013, a avut loc o reuniune între autoritățile luxemburgheze și Comisie. Ulterior, la 14 octombrie, autoritățile luxemburgheze și-au exprimat, printr-o scrisoare, îndoielile cu privire la faptul că temeiul juridic invocat de Comisie ar putea să justifice caracterul extins și general al cererii de informații. Comisia a răspuns la această scrisoare prin scrisoarea din 15 octombrie 2013.

| (7) | Un nou schimb de scrisori a avut loc între autoritățile luxemburgheze (scrisorile din 11 noiembrie și 2 decembrie 2013) și Comisie (scrisorile din 14 noiembrie și 12 decembrie 2013), în cadrul căruia autoritățile luxemburgheze au explicat faptul că, din cauza formării unui nou guvern, nu au putut să răspundă cererii de informații. Prin urmare, Comisia le-a acordat o prelungire a termenului de răspuns până la 15 ianuarie 2014, precizând în cele două scrisori ale sale că ar putea fi obligată să adopte un ordin de furnizare a informațiilor în cazul în care cererea sa de informații ar rămâne fără răspuns. |
| --- | --- |

(7)

Un nou schimb de scrisori a avut loc între autoritățile luxemburgheze (scrisorile din 11 noiembrie și 2 decembrie 2013) și Comisie (scrisorile din 14 noiembrie și 12 decembrie 2013), în cadrul căruia autoritățile luxemburgheze au explicat faptul că, din cauza formării unui nou guvern, nu au putut să răspundă cererii de informații. Prin urmare, Comisia le-a acordat o prelungire a termenului de răspuns până la 15 ianuarie 2014, precizând în cele două scrisori ale sale că ar putea fi obligată să adopte un ordin de furnizare a informațiilor în cazul în care cererea sa de informații ar rămâne fără răspuns.

| (8) | Prin scrisoarea din 15 ianuarie 2014, autoritățile luxemburgheze au furnizat 22 de decizii fiscale referitoare la perioada 2010-2013 însă numele contribuabililor fuseseră eliminate din aceste documente. Potrivit autorităților luxemburgheze, aceste 22 de decizii – din care una se referea la un acord de preț în avans (denumit în continuare „APA”) adresat unei societăți denumită „FFT” („APA al FFT” sau „decizia fiscală contestată”) – erau reprezentative pentru practica în materie de decizii fiscale din Luxemburg. |
| --- | --- |

(8)

Prin scrisoarea din 15 ianuarie 2014, autoritățile luxemburgheze au furnizat 22 de decizii fiscale referitoare la perioada 2010-2013 însă numele contribuabililor fuseseră eliminate din aceste documente. Potrivit autorităților luxemburgheze, aceste 22 de decizii – din care una se referea la un acord de preț în avans (denumit în continuare „APA”) adresat unei societăți denumită „FFT” („APA al FFT” sau „decizia fiscală contestată”) – erau reprezentative pentru practica în materie de decizii fiscale din Luxemburg.

| (9) | APA al FFT cuprindea următoarele documente (6):






  (a) | o scrisoare [din partea consultantului fiscal] (*1) în numele clientului său, societatea FFT, datată din 14 martie 2012, conținea o cerere de aprobare de către administrația fiscală luxemburgheză a unui acord privind prețurile de transfer; |
| --- | --- | --- |

(9)

APA al FFT cuprindea următoarele documente (6):

6

(a)

o scrisoare [din partea consultantului fiscal] (*1) în numele clientului său, societatea FFT, datată din 14 martie 2012, conținea o cerere de aprobare de către administrația fiscală luxemburgheză a unui acord privind prețurile de transfer;

*1

| (b) | un raport privind prețurile de transfer cuprinzând o analiză a prețurilor de transfer, elaborat de către consultantul fiscal în susținerea cererii de aprobare a APA al FFT („raportul privind prețurile de transfer”); |
| --- | --- |

(b)

un raport privind prețurile de transfer cuprinzând o analiză a prețurilor de transfer, elaborat de către consultantul fiscal în susținerea cererii de aprobare a APA al FFT („raportul privind prețurile de transfer”);

| (c) | o scrisoare din partea administrației fiscale luxemburgheze din 3 septembrie 2012 prin care aceasta aproba acordul privind prețurile de transfer propus de consultantul fiscal. |
| --- | --- |

(c)

o scrisoare din partea administrației fiscale luxemburgheze din 3 septembrie 2012 prin care aceasta aproba acordul privind prețurile de transfer propus de consultantul fiscal.

| (10) | Prin scrisoarea din 7 martie 2014, Comisia a solicitat autorităților luxemburgheze să confirme faptul că „Fiat Finance and Trade Ltd” era contribuabilul denumit FFT în cadrul APA al FFT. De asemenea, aceasta a menționat că, pe baza informațiilor prezentate, nu poate exclude faptul că APA al FFT constituie ajutor de stat incompatibil cu piața internă în favoarea întreprinderii FFT. Comisia a solicitat autorităților luxemburgheze să îi prezinte informații suplimentare relevante pentru evaluarea APA al FFT. Având în vedere faptul că autoritățile luxemburgheze nu au răspuns la această scrisoare, Comisia a trimis o scrisoare de atenționare la 7 aprilie 2014 (7). |
| --- | --- |

(10)

Prin scrisoarea din 7 martie 2014, Comisia a solicitat autorităților luxemburgheze să confirme faptul că „Fiat Finance and Trade Ltd” era contribuabilul denumit FFT în cadrul APA al FFT. De asemenea, aceasta a menționat că, pe baza informațiilor prezentate, nu poate exclude faptul că APA al FFT constituie ajutor de stat incompatibil cu piața internă în favoarea întreprinderii FFT. Comisia a solicitat autorităților luxemburgheze să îi prezinte informații suplimentare relevante pentru evaluarea APA al FFT. Având în vedere faptul că autoritățile luxemburgheze nu au răspuns la această scrisoare, Comisia a trimis o scrisoare de atenționare la 7 aprilie 2014 (7).

7

| (11) | La 24 aprilie 2014, autoritățile luxemburgheze au răspuns la scrisoarea din 7 martie 2014 și au confirmat că nu dispuneau de informații suplimentare relevante necesare pentru evaluarea APA al FFT. Cu privire la întrebarea dacă „FFT” corespunde denumirii societății Fiat Finance and Trade Ltd, autoritățile luxemburgheze au invocat dispozițiile privind confidențialitatea din legislația luxemburgheză și au susținut că aceste dispoziții le interzic să confirme identitatea contribuabilului în cauză. |
| --- | --- |

(11)

La 24 aprilie 2014, autoritățile luxemburgheze au răspuns la scrisoarea din 7 martie 2014 și au confirmat că nu dispuneau de informații suplimentare relevante necesare pentru evaluarea APA al FFT. Cu privire la întrebarea dacă „FFT” corespunde denumirii societății Fiat Finance and Trade Ltd, autoritățile luxemburgheze au invocat dispozițiile privind confidențialitatea din legislația luxemburgheză și au susținut că aceste dispoziții le interzic să confirme identitatea contribuabilului în cauză.

| (12) | La 24 martie 2014, Comisia a adoptat un ordin de furnizare de informații, în temeiul articolului 10 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (8), solicitând autorităților luxemburgheze lista deciziilor fiscale menționată în considerentul 2. |
| --- | --- |

(12)

La 24 martie 2014, Comisia a adoptat un ordin de furnizare de informații, în temeiul articolului 10 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (8), solicitând autorităților luxemburgheze lista deciziilor fiscale menționată în considerentul 2.

8

| (13) | Prin decizia din 11 iunie 2014, Comisia a inițiat procedura oficială de investigare, în conformitate cu articolul 108 alineatul (2) din TFUE (denumită în continuare „decizia de inițiere a procedurii”) (9), cu privire la APA al FFT. Decizia de inițiere a procedurii a fost însoțită de un ordin de furnizare de informații (denumit în continuare „ordinul”), care obliga Luxemburgul să furnizeze, în termen de o lună de la data notificării deciziei respective, toate documentele, informațiile și datele necesare pentru a îi permite Comisiei să se pronunțe cu privire la existența presupusului ajutor și, dacă este cazul, cu privire la compatibilitatea acestui ajutor cu piața internă. În special, Comisia solicita Luxemburgului să confirme identitatea beneficiarului măsurii. |
| --- | --- |

(13)

Prin decizia din 11 iunie 2014, Comisia a inițiat procedura oficială de investigare, în conformitate cu articolul 108 alineatul (2) din TFUE (denumită în continuare „decizia de inițiere a procedurii”) (9), cu privire la APA al FFT. Decizia de inițiere a procedurii a fost însoțită de un ordin de furnizare de informații (denumit în continuare „ordinul”), care obliga Luxemburgul să furnizeze, în termen de o lună de la data notificării deciziei respective, toate documentele, informațiile și datele necesare pentru a îi permite Comisiei să se pronunțe cu privire la existența presupusului ajutor și, dacă este cazul, cu privire la compatibilitatea acestui ajutor cu piața internă. În special, Comisia solicita Luxemburgului să confirme identitatea beneficiarului măsurii.

9

| (14) | Prin scrisoarea din 14 iulie 2014, Luxemburgul și-a prezentat observațiile cu privire la decizia de inițiere a procedurii. De asemenea, acesta a precizat că, întrucât Comisia nu a putut constata existența unui ajutor de stat, nu era necesar să răspundă la întrebările formulate în decizia de inițiere a procedurii și în ordinul de furnizare de informații. |
| --- | --- |

(14)

Prin scrisoarea din 14 iulie 2014, Luxemburgul și-a prezentat observațiile cu privire la decizia de inițiere a procedurii. De asemenea, acesta a precizat că, întrucât Comisia nu a putut constata existența unui ajutor de stat, nu era necesar să răspundă la întrebările formulate în decizia de inițiere a procedurii și în ordinul de furnizare de informații.

| (15) | Prin scrisoarea din 14 august 2014, Comisia a solicitat Luxemburgului să îi furnizeze informațiile lipsă menționate în decizia de inițiere a procedurii și în ordin. De asemenea, aceasta a solicitat Luxemburgului autorizația de a se adresa direct societății FFT pentru a îi prezenta întrebările rămase fără răspuns, în conformitate cu articolul 6a din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. |
| --- | --- |

(15)

Prin scrisoarea din 14 august 2014, Comisia a solicitat Luxemburgului să îi furnizeze informațiile lipsă menționate în decizia de inițiere a procedurii și în ordin. De asemenea, aceasta a solicitat Luxemburgului autorizația de a se adresa direct societății FFT pentru a îi prezenta întrebările rămase fără răspuns, în conformitate cu articolul 6a din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.

| (16) | La 3 septembrie 2014, Luxemburgul a răspuns parțial la întrebările rămase până la momentul respectiv fără răspuns și a precizat că o parte din informațiile solicitate constituie secrete de afaceri ale FFT pe care nu le deține. În plus, acesta a confirmat că FFT era societatea Fiat Finance and Trade Ltd. și a autorizat Comisia să adreseze întrebările în mod direct societății FFT. |
| --- | --- |

(16)

La 3 septembrie 2014, Luxemburgul a răspuns parțial la întrebările rămase până la momentul respectiv fără răspuns și a precizat că o parte din informațiile solicitate constituie secrete de afaceri ale FFT pe care nu le deține. În plus, acesta a confirmat că FFT era societatea Fiat Finance and Trade Ltd. și a autorizat Comisia să adreseze întrebările în mod direct societății FFT.

| (17) | La 17 octombrie 2014, decizia de inițiere a procedurii a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (10). Comisia a invitat părțile interesate să prezinte observații cu privire la măsura de ajutor în cauză. Prin scrisoarea din 30 octombrie 2014, Comisia a primit observații din partea FFT. |
| --- | --- |

(17)

La 17 octombrie 2014, decizia de inițiere a procedurii a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (10). Comisia a invitat părțile interesate să prezinte observații cu privire la măsura de ajutor în cauză. Prin scrisoarea din 30 octombrie 2014, Comisia a primit observații din partea FFT.

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

10

| (18) | La 22 decembrie 2014, Luxemburgul a furnizat o listă cu beneficiarii deciziilor fiscale în vederea respectării cererii de informații formulate în scrisoarea Comisiei din 19 iunie 2013. Această listă conține deciziile adoptate de administrația fiscală din Luxemburg în 2010, 2011 și 2012. |
| --- | --- |

(18)

La 22 decembrie 2014, Luxemburgul a furnizat o listă cu beneficiarii deciziilor fiscale în vederea respectării cererii de informații formulate în scrisoarea Comisiei din 19 iunie 2013. Această listă conține deciziile adoptate de administrația fiscală din Luxemburg în 2010, 2011 și 2012.

| (19) | Prin scrisoarea din 5 ianuarie 2015, Luxemburgul și-a prezentat comentariile cu privire la observațiile primite ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii. |
| --- | --- |

(19)

Prin scrisoarea din 5 ianuarie 2015, Luxemburgul și-a prezentat comentariile cu privire la observațiile primite ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii.

| (20) | La 12 februarie 2015, Comisia a adoptat o decizie prin care informa Luxemburgul că, în conformitate cu articolul 6a din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, a constatat că procedura oficială de investigare cu privire la decizia fiscală contestată rămăsese inactivă până la momentul respectiv. Pe această bază și cu autorizația din partea Luxemburgului (11), Comisia a putut să își adreseze întrebările în mod direct societății FFT. |
| --- | --- |

(20)

La 12 februarie 2015, Comisia a adoptat o decizie prin care informa Luxemburgul că, în conformitate cu articolul 6a din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, a constatat că procedura oficială de investigare cu privire la decizia fiscală contestată rămăsese inactivă până la momentul respectiv. Pe această bază și cu autorizația din partea Luxemburgului (11), Comisia a putut să își adreseze întrebările în mod direct societății FFT.

11

| (21) | Prin scrisorile din 20 februarie 2015, Comisia a adresat o cerere de informații Luxemburgului și societății FFT. Cererea de informații adresată societății FFT s-a bazat pe articolul 6a alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. |
| --- | --- |

(21)

Prin scrisorile din 20 februarie 2015, Comisia a adresat o cerere de informații Luxemburgului și societății FFT. Cererea de informații adresată societății FFT s-a bazat pe articolul 6a alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.

| (22) | Prin scrisoarea din 24 februarie 2015, Luxemburgul a răspuns la decizia Comisiei din 12 februarie 2015, exprimându-și surprinderea cu privire la evoluția procedurii în cazul de față și îndoielile cu privire la caracterul întemeiat al deciziei de a declara procedura inactivă, având în vedere volumul mare de informații pe care Luxemburgul l-a furnizat Comisiei pe parcursul investigației. |
| --- | --- |

(22)

Prin scrisoarea din 24 februarie 2015, Luxemburgul a răspuns la decizia Comisiei din 12 februarie 2015, exprimându-și surprinderea cu privire la evoluția procedurii în cazul de față și îndoielile cu privire la caracterul întemeiat al deciziei de a declara procedura inactivă, având în vedere volumul mare de informații pe care Luxemburgul l-a furnizat Comisiei pe parcursul investigației.

| (23) | Prin e-mailurile din 26 februarie și 3 martie 2015, FFT a solicitat clarificări cu privire la cererea de informații și o prelungire a termenului-limită pentru răspuns, care i-a fost acordată de către Comisie prin e-mailul din 5 martie 2015. |
| --- | --- |

(23)

Prin e-mailurile din 26 februarie și 3 martie 2015, FFT a solicitat clarificări cu privire la cererea de informații și o prelungire a termenului-limită pentru răspuns, care i-a fost acordată de către Comisie prin e-mailul din 5 martie 2015.

| (24) | Prin scrisoarea din 5 martie 2015, Comisia a răspuns la scrisoarea Luxemburgului din 24 februarie 2015. |
| --- | --- |

(24)

Prin scrisoarea din 5 martie 2015, Comisia a răspuns la scrisoarea Luxemburgului din 24 februarie 2015.

| (25) | La 23 martie 2015 (12), Comisia a solicitat Luxemburgului, ca răspuns la lista cu deciziile fiscale pe care acesta i-a transmis-o la 22 decembrie 2014, să îi furnizeze informații suplimentare privind deciziile fiscale menționate pentru anii 2010, 2011 și 2012. În special, Comisia a solicitat Luxemburgului să precizeze care dintre deciziile în cauză se refereau la o funcție de trezorerie și care se refereau la societăți neintegrate sau autonome. De asemenea, Comisia a solicitat Luxemburgului să îi furnizeze o serie de decizii privind anumite grupuri de societăți. |
| --- | --- |

(25)

La 23 martie 2015 (12), Comisia a solicitat Luxemburgului, ca răspuns la lista cu deciziile fiscale pe care acesta i-a transmis-o la 22 decembrie 2014, să îi furnizeze informații suplimentare privind deciziile fiscale menționate pentru anii 2010, 2011 și 2012. În special, Comisia a solicitat Luxemburgului să precizeze care dintre deciziile în cauză se refereau la o funcție de trezorerie și care se refereau la societăți neintegrate sau autonome. De asemenea, Comisia a solicitat Luxemburgului să îi furnizeze o serie de decizii privind anumite grupuri de societăți.

12

| (26) | Prin scrisoarea din 24 martie 2015, Luxemburgul a răspuns la cererea de informații a Comisiei din 20 februarie 2015 (13). |
| --- | --- |

(26)

Prin scrisoarea din 24 martie 2015, Luxemburgul a răspuns la cererea de informații a Comisiei din 20 februarie 2015 (13).

13

| (27) | Prin scrisoarea din 31 martie 2015, FFT a răspuns la cererea de informații a Comisiei din 20 februarie 2015. Răspunsul său cuprindea, printre altele, liniile directoare ale grupului Fiat cu privire la prețurile de transfer. |
| --- | --- |

(27)

Prin scrisoarea din 31 martie 2015, FFT a răspuns la cererea de informații a Comisiei din 20 februarie 2015. Răspunsul său cuprindea, printre altele, liniile directoare ale grupului Fiat cu privire la prețurile de transfer.

| (28) | La 23 aprilie 2015, Luxemburgul a furnizat informații suplimentare cu privire la 1 900 de decizii dintre cele care figurau în răspunsul său din 22 decembrie 2014. Acesta a precizat că trei dintre deciziile enumerate se refereau la o funcție de trezorerie: două fuseseră adoptate în 2010 și una în 2011. La 23 martie 2015, Comisia solicitase două din aceste decizii, întrucât acestea vizau societăți menționate în cererea sa din 23 martie 2015. |
| --- | --- |

(28)

La 23 aprilie 2015, Luxemburgul a furnizat informații suplimentare cu privire la 1 900 de decizii dintre cele care figurau în răspunsul său din 22 decembrie 2014. Acesta a precizat că trei dintre deciziile enumerate se refereau la o funcție de trezorerie: două fuseseră adoptate în 2010 și una în 2011. La 23 martie 2015, Comisia solicitase două din aceste decizii, întrucât acestea vizau societăți menționate în cererea sa din 23 martie 2015.

| (29) | La 27 aprilie 2015, a avut loc o reuniune între FFT, autoritățile luxemburgheze și Comisie. |
| --- | --- |

(29)

La 27 aprilie 2015, a avut loc o reuniune între FFT, autoritățile luxemburgheze și Comisie.

| (30) | La 4 iunie 2015, Luxemburgul a furnizat informațiile suplimentare solicitate de Comisie la 23 martie 2015 cu privire la 5 327 de decizii dintre cele enumerate în răspunsul său din 22 decembrie 2014. În special, acesta a precizat că alte 10 decizii se refereau la funcții de trezorerie [...]. De altfel, o decizie privind societatea G a fost comunicată Comisiei la 25 iunie 2015. |
| --- | --- |

(30)

La 4 iunie 2015, Luxemburgul a furnizat informațiile suplimentare solicitate de Comisie la 23 martie 2015 cu privire la 5 327 de decizii dintre cele enumerate în răspunsul său din 22 decembrie 2014. În special, acesta a precizat că alte 10 decizii se refereau la funcții de trezorerie [...]. De altfel, o decizie privind societatea G a fost comunicată Comisiei la 25 iunie 2015.

| (31) | La 18 iunie 2015, Luxemburgul a comunicat o decizie privind societatea E (decizie din 2011). |
| --- | --- |

(31)

La 18 iunie 2015, Luxemburgul a comunicat o decizie privind societatea E (decizie din 2011).

| (32) | Prin scrisoarea din 10 iulie 2015, Luxemburgul a invocat argumentul conform căruia, în cazul unei decizii finale negative, Comisia nu ar trebui să poată recupera retroactiv un eventual ajutor de la beneficiar, și anume până la data emiterii deciziei fiscale. |
| --- | --- |

(32)

Prin scrisoarea din 10 iulie 2015, Luxemburgul a invocat argumentul conform căruia, în cazul unei decizii finale negative, Comisia nu ar trebui să poată recupera retroactiv un eventual ajutor de la beneficiar, și anume până la data emiterii deciziei fiscale.

| (33) | La 15 iulie 2015, a avut loc o reuniune între directorul financiar al Fiat Chrysler Automobiles N.V., societatea succesoare a Fiat S.p.A., autoritățile luxemburgheze și Comisie. |
| --- | --- |

(33)

La 15 iulie 2015, a avut loc o reuniune între directorul financiar al Fiat Chrysler Automobiles N.V., societatea succesoare a Fiat S.p.A., autoritățile luxemburgheze și Comisie.

2.   DESCRIEREA MĂSURII

DESCRIEREA MĂSURII

2.1.   Descrierea beneficiarului

Descrierea beneficiarului

| (34) | FFT face parte din grupul Fiat. În perioada adoptării deciziei fiscale contestate, grupul Fiat era format din Fiat S.p.A., o societate de drept italian cu sediul în Torino și din toate societățile controlate de Fiat S.p.A. (denumite împreună în prezenta decizie „Fiat” sau „grupul Fiat”). În urma fuziunii dintre Fiat S.p.A. și Fiat Investments N.V., la 12 octombrie 2014, Fiat Chrysler Automobiles N.V. a succedat societății Fiat S.p.A. (14). |
| --- | --- |

(34)

FFT face parte din grupul Fiat. În perioada adoptării deciziei fiscale contestate, grupul Fiat era format din Fiat S.p.A., o societate de drept italian cu sediul în Torino și din toate societățile controlate de Fiat S.p.A. (denumite împreună în prezenta decizie „Fiat” sau „grupul Fiat”). În urma fuziunii dintre Fiat S.p.A. și Fiat Investments N.V., la 12 octombrie 2014, Fiat Chrysler Automobiles N.V. a succedat societății Fiat S.p.A. (14).

14

| (35) | Fiat desfășoară activități industriale și de servicii financiare în sectorul autovehiculelor. Comisia face trimitere la considerentele 20 și 21 din decizia de inițiere a procedurii pentru o descriere mai exactă a activităților Fiat. |
| --- | --- |

(35)

Fiat desfășoară activități industriale și de servicii financiare în sectorul autovehiculelor. Comisia face trimitere la considerentele 20 și 21 din decizia de inițiere a procedurii pentru o descriere mai exactă a activităților Fiat.

| (36) | FFT furnizează servicii de trezorerie și finanțări societăților din cadrul grupului Fiat cu sediul (în principal) în Europa (cu excepția Italiei); aceasta gestionează, de asemenea, mai multe structuri de gestiune centrală de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Regatul Unit, Danemarca, Belgia, Țările de Jos, Elveția, Austria, Germania și Spania. FFT acționează din Luxemburg unde se află sediul său social și prin intermediul a două sucursale, din care una are sediul la Londra (Regatul Unit), iar cealaltă la Madrid (Spania). |
| --- | --- |

(36)

FFT furnizează servicii de trezorerie și finanțări societăților din cadrul grupului Fiat cu sediul (în principal) în Europa (cu excepția Italiei); aceasta gestionează, de asemenea, mai multe structuri de gestiune centrală de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Regatul Unit, Danemarca, Belgia, Țările de Jos, Elveția, Austria, Germania și Spania. FFT acționează din Luxemburg unde se află sediul său social și prin intermediul a două sucursale, din care una are sediul la Londra (Regatul Unit), iar cealaltă la Madrid (Spania).

| (37) | Raportul privind prețurile de transfer furnizat Comisiei de către Luxemburg la 15 ianuarie 2014 conține informațiile referitoare la FFT rezumate în considerentele 38-51 (15). |
| --- | --- |

(37)

Raportul privind prețurile de transfer furnizat Comisiei de către Luxemburg la 15 ianuarie 2014 conține informațiile referitoare la FFT rezumate în considerentele 38-51 (15).

15

| (38) | Fiat a decis să centralizeze funcțiile financiare și de trezorerie pentru care toate activitățile în materie de finanțare, serviciile financiare acordate societăților, relațiile bancare, gestionarea riscului valutar și al ratei dobânzii, gestiunea centrală a trezoreriei, operațiunile pe piața monetară, gestiunea trezoreriei, inițierea colectării și a plății sunt efectuate de către „societăți de trezorerie”. |
| --- | --- |

(38)

Fiat a decis să centralizeze funcțiile financiare și de trezorerie pentru care toate activitățile în materie de finanțare, serviciile financiare acordate societăților, relațiile bancare, gestionarea riscului valutar și al ratei dobânzii, gestiunea centrală a trezoreriei, operațiunile pe piața monetară, gestiunea trezoreriei, inițierea colectării și a plății sunt efectuate de către „societăți de trezorerie”.

| (39) | Societățile de trezorerie sunt organizate după cum urmează:






  — | Fiat Finance S.p.A. („FF”) este societatea de trezorerie stabilită în Italia, responsabilă de coordonarea operațiunilor de finanțare pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Italia; |
| --- | --- | --- |

(39)

Societățile de trezorerie sunt organizate după cum urmează:

—

Fiat Finance S.p.A. („FF”) este societatea de trezorerie stabilită în Italia, responsabilă de coordonarea operațiunilor de finanțare pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Italia;

| — | FFT îndeplinește funcții de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Europa (cu excepția Italiei); |
| --- | --- |

—

FFT îndeplinește funcții de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Europa (cu excepția Italiei);

| — | Fiat Finance North America, Inc. („FFNA”) exercită funcții de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Statele Unite; |
| --- | --- |

—

Fiat Finance North America, Inc. („FFNA”) exercită funcții de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Statele Unite;

| — | Fiat Finance Canada Ltd. („FFC”) exercită funcții de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Canada; |
| --- | --- |

—

Fiat Finance Canada Ltd. („FFC”) exercită funcții de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Canada;

| — | Fiat Finanças Brasil Ltda („FFB”) exercită funcții de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Brazilia. |
| --- | --- |

—

Fiat Finanças Brasil Ltda („FFB”) exercită funcții de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Brazilia.

| (40) | Tranzacțiile transfrontaliere între societățile intragrup la care participă FFT pot fi regrupate în două categorii principale:






  — | tranzacții între societăți de trezorerie (intrasectoriale)






  — | T1 – împrumuturi între societăți, de la FFT către FF: sursele de finanțare ale FFT se bazează pe obligațiuni, linii de credite bancare și depozite între societăți; |
| --- | --- | --- | --- |

(40)

Tranzacțiile transfrontaliere între societățile intragrup la care participă FFT pot fi regrupate în două categorii principale:

—

tranzacții între societăți de trezorerie (intrasectoriale)

—

T1 – împrumuturi între societăți, de la FFT către FF: sursele de finanțare ale FFT se bazează pe obligațiuni, linii de credite bancare și depozite între societăți;

| — | T2 – împrumuturi între societăți, de la FFNA către FFT: sursele de finanțare ale FFNA se bazează în principal pe obligațiuni emise cu garanție |
| --- | --- |

—

T2 – împrumuturi între societăți, de la FFNA către FFT: sursele de finanțare ale FFNA se bazează în principal pe obligațiuni emise cu garanție

| — | tranzacții între societățile de trezorerie și societățile din cadrul grupului Fiat (intragrup)






  — | T3 – tranzacții (împrumuturi/depozite) între FFT și societățile din cadrul grupului situate în alte țări (în principal în Europa); |
| --- | --- | --- |

—

tranzacții între societățile de trezorerie și societățile din cadrul grupului Fiat (intragrup)

—

T3 – tranzacții (împrumuturi/depozite) între FFT și societățile din cadrul grupului situate în alte țări (în principal în Europa);

| — | T4 – garanții oferite de Fiat S.p.A. (16) pentru obligațiunile emise de FFT și FFNA, linii de credit bilaterale și programe de finanțare ad-hoc (de exemplu, bilete de trezorerie în Franța pentru FFT). |
| --- | --- |

—

T4 – garanții oferite de Fiat S.p.A. (16) pentru obligațiunile emise de FFT și FFNA, linii de credit bilaterale și programe de finanțare ad-hoc (de exemplu, bilete de trezorerie în Franța pentru FFT).

16

| (41) | Figura de mai jos descrie operațiunile de finanțare (T1-T3).

  Principalele tranzacții transfrontaliere intragrup




  Împrumuturi către LT
  FF
  Împrumuturi către CT
  Depozite
  FF&T
  Piață
  FFNA |
| --- | --- |

(41)

Figura de mai jos descrie operațiunile de finanțare (T1-T3).

Principalele tranzacții transfrontaliere intragrup

Principalele tranzacții transfrontaliere intragrup

Împrumuturi către LT

FF

Împrumuturi către CT

Depozite

FF&T

Piață

FFNA

| (42) | În ceea ce privește funcțiile îndeplinite, FFT își desfășoară activitatea în domenii precum finanțarea bazată pe piață și investițiile de lichidități, relațiile cu actorii de pe piața financiară, serviciile de coordonare și de consultanță financiară pentru societățile din cadrul grupului, serviciile de gestionare a trezoreriei pentru societățile din cadrul grupului, finanțarea între societăți pe termen scurt („T/S”) și pe termen mediu („T/M”) și coordonarea cu celelalte societăți de finanțare. |
| --- | --- |

(42)

În ceea ce privește funcțiile îndeplinite, FFT își desfășoară activitatea în domenii precum finanțarea bazată pe piață și investițiile de lichidități, relațiile cu actorii de pe piața financiară, serviciile de coordonare și de consultanță financiară pentru societățile din cadrul grupului, serviciile de gestionare a trezoreriei pentru societățile din cadrul grupului, finanțarea între societăți pe termen scurt („T/S”) și pe termen mediu („T/M”) și coordonarea cu celelalte societăți de finanțare.

| (43) | În ceea ce privește finanțarea bazată pe piață și investițiile în lichidități, FFT mobilizează fondurile în vederea dispunerii de acestea pentru a sprijini operațiunile și creșterea societăților din grup și pentru a le investi în consecință. În ceea ce privește gestionarea riscurilor financiare, FFT urmează orientările relevante stabilite de politicile interne ale grupului (riscul valutar și riscul ratei dobânzii). Finanțarea FFT provine din instrumente precum emiterea de obligațiuni (prin intermediul unui „Global Medium Term Note” sau al programului „GMTN”, în cadrul căruia FFT, împreună cu FFNA și FFC, este emitent), împrumuturi bancare la termen, linii de credit alocate și nealocate etc. Pentru gestionarea lichidităților, FFT investește excedentul de numerar în instituții bancare de prim rang sau fonduri de trezorerie foarte bine cotate. |
| --- | --- |

(43)

În ceea ce privește finanțarea bazată pe piață și investițiile în lichidități, FFT mobilizează fondurile în vederea dispunerii de acestea pentru a sprijini operațiunile și creșterea societăților din grup și pentru a le investi în consecință. În ceea ce privește gestionarea riscurilor financiare, FFT urmează orientările relevante stabilite de politicile interne ale grupului (riscul valutar și riscul ratei dobânzii). Finanțarea FFT provine din instrumente precum emiterea de obligațiuni (prin intermediul unui „Global Medium Term Note” sau al programului „GMTN”, în cadrul căruia FFT, împreună cu FFNA și FFC, este emitent), împrumuturi bancare la termen, linii de credit alocate și nealocate etc. Pentru gestionarea lichidităților, FFT investește excedentul de numerar în instituții bancare de prim rang sau fonduri de trezorerie foarte bine cotate.

Global Medium Term Note

| (44) | În ceea ce privește expunerea la riscul valutar, FFT gestionează această expunere recurgând, în principal, la contracte forward pe cursul de schimb și la swap-uri valutare. Expunerea la riscul valutar este legată în mare parte de durata diferită a pasivelor și activelor, precum și de gestiune. FFT utilizează în principal swap-uri pe rata dobânzii („IRS”)și contracte forward pe rata dobânzii („FRA”). |
| --- | --- |

(44)

În ceea ce privește expunerea la riscul valutar, FFT gestionează această expunere recurgând, în principal, la contracte forward pe cursul de schimb și la swap-uri valutare. Expunerea la riscul valutar este legată în mare parte de durata diferită a pasivelor și activelor, precum și de gestiune. FFT utilizează în principal swap-uri pe rata dobânzii („IRS”)și contracte forward pe rata dobânzii („FRA”).

| (45) | În ceea ce privește relațiile cu actorii de pe piața financiară, FFT, în coordonare cu FF, tratează cu piețele și instituțiile financiare pentru a le furniza informații și date referitoare la grup pentru a sprijini solvabilitatea și poziția financiară a acestuia din urmă. |
| --- | --- |

(45)

În ceea ce privește relațiile cu actorii de pe piața financiară, FFT, în coordonare cu FF, tratează cu piețele și instituțiile financiare pentru a le furniza informații și date referitoare la grup pentru a sprijini solvabilitatea și poziția financiară a acestuia din urmă.

| (46) | În cadrul serviciilor de coordonare și de consultanță financiară pentru societățile din cadrul grupului, FFT este responsabilă să furnizeze acestora din urmă asistență financiară, să examineze nevoile lor financiare, să identifice cele mai bune soluții financiare, să stabilească contractele financiare și să controleze performanțele produselor financiare în ceea ce privește nevoile societăților din grup. |
| --- | --- |

(46)

În cadrul serviciilor de coordonare și de consultanță financiară pentru societățile din cadrul grupului, FFT este responsabilă să furnizeze acestora din urmă asistență financiară, să examineze nevoile lor financiare, să identifice cele mai bune soluții financiare, să stabilească contractele financiare și să controleze performanțele produselor financiare în ceea ce privește nevoile societăților din grup.

| (47) | Fluxurile de trezorerie, necesitățile de finanțare și lichiditățile societăților din cadrul grupului sunt supravegheate de FFT în vederea optimizării eficienței și eficacității gestionării resurselor de fonduri proprii ale grupului. FFT administrează structurile de gestiune centrală a trezoreriei în Regatul Unit, Danemarca, Belgia, Țările de Jos, Elveția, Austria, Germania și Spania. În fiecare zi, soldurile din fiecare țară sunt centralizate într-un cont centralizator al FFT, în vederea gestionării ansamblului poziției financiare. Mai precis, în timpul zilei, conturile societăților din cadrul grupului (deținute la bănci) primesc și efectuează plăți în cadrul activităților lor obișnuite. La sfârșitul zilei, soldurile conturilor societăților din cadrul grupului prezintă o poziție pozitivă sau negativă. În ambele cazuri, acestea sunt acoperite în mod automat de contul centralizator al FFT deschis în fiecare țară. Apoi, prin intermediul transferurilor manuale, sumele din diferitele conturi centralizatoare naționale sunt redirecționate (intrare sau ieșire) către un cont centralizator unic. Prin urmare, în fiecare zi, conturile curente ale societăților din cadrul grupului sunt restabilite la zero. În funcție de poziția zilnică a conturilor curente, participanții din partea societăților din cadrul grupului la regimurile de centralizare a trezoreriei vor fi creditați sau debitați pentru dobânzile calculate pe baza unei grile tarifare între societăți. |
| --- | --- |

(47)

Fluxurile de trezorerie, necesitățile de finanțare și lichiditățile societăților din cadrul grupului sunt supravegheate de FFT în vederea optimizării eficienței și eficacității gestionării resurselor de fonduri proprii ale grupului. FFT administrează structurile de gestiune centrală a trezoreriei în Regatul Unit, Danemarca, Belgia, Țările de Jos, Elveția, Austria, Germania și Spania. În fiecare zi, soldurile din fiecare țară sunt centralizate într-un cont centralizator al FFT, în vederea gestionării ansamblului poziției financiare. Mai precis, în timpul zilei, conturile societăților din cadrul grupului (deținute la bănci) primesc și efectuează plăți în cadrul activităților lor obișnuite. La sfârșitul zilei, soldurile conturilor societăților din cadrul grupului prezintă o poziție pozitivă sau negativă. În ambele cazuri, acestea sunt acoperite în mod automat de contul centralizator al FFT deschis în fiecare țară. Apoi, prin intermediul transferurilor manuale, sumele din diferitele conturi centralizatoare naționale sunt redirecționate (intrare sau ieșire) către un cont centralizator unic. Prin urmare, în fiecare zi, conturile curente ale societăților din cadrul grupului sunt restabilite la zero. În funcție de poziția zilnică a conturilor curente, participanții din partea societăților din cadrul grupului la regimurile de centralizare a trezoreriei vor fi creditați sau debitați pentru dobânzile calculate pe baza unei grile tarifare între societăți.

| (48) | Rata dobânzii pentru împrumuturile intragrup este definită ca suma dintre costul mediu ponderat al capitalului grupului, plus o marjă. Rata dobânzii pentru depozite este stabilită la rata fără risc la care se adaugă o marjă aferentă depozitelor pe termen scurt la bănci, astfel cum este definită în politica de lichiditate a grupului. |
| --- | --- |

(48)

Rata dobânzii pentru împrumuturile intragrup este definită ca suma dintre costul mediu ponderat al capitalului grupului, plus o marjă. Rata dobânzii pentru depozite este stabilită la rata fără risc la care se adaugă o marjă aferentă depozitelor pe termen scurt la bănci, astfel cum este definită în politica de lichiditate a grupului.

| (49) | În ceea ce privește finanțarea între societăți pe T/S și pe T/M și coordonarea cu celelalte societăți de finanțare, FFT procedează după cum urmează: cu privire la primul aspect, FFT pune la dispoziția societăților din cadrul grupului fonduri care au fost finanțate în mare parte în condiții cu ridicata pe piețele reglementate (piața obligațiunilor) sau prin negocieri cu instituțiile financiare; cu privire la cel de al doilea aspect, transferurile de fonduri sunt recurente între societățile de finanțare, pentru a răspunde solicitărilor financiare ale societăților din cadrul grupului fără a recurge la piață atunci când poziția financiară globală a grupului este pozitivă. |
| --- | --- |

(49)

În ceea ce privește finanțarea între societăți pe T/S și pe T/M și coordonarea cu celelalte societăți de finanțare, FFT procedează după cum urmează: cu privire la primul aspect, FFT pune la dispoziția societăților din cadrul grupului fonduri care au fost finanțate în mare parte în condiții cu ridicata pe piețele reglementate (piața obligațiunilor) sau prin negocieri cu instituțiile financiare; cu privire la cel de al doilea aspect, transferurile de fonduri sunt recurente între societățile de finanțare, pentru a răspunde solicitărilor financiare ale societăților din cadrul grupului fără a recurge la piață atunci când poziția financiară globală a grupului este pozitivă.

| (50) | Principalele riscuri la care sunt expuse, în general, societățile de trezorerie, subliniate în raportul privind prețurile de transfer, sunt următoarele:






  — | riscul de piață: FFT evaluează periodic expunerea sa la riscul ratei dobânzii și la cel valutar (pentru a fi acoperită în întregime) și se protejează împotriva acestor riscuri prin utilizarea de instrumente financiare derivate în conformitate cu politicile grupului privind gestionarea riscurilor. Instrumentele utilizate pentru aceste acoperiri sunt, în principal, swap-urile valutare simple, contractele forward pe cursul de schimb și swap-urile pe rata dobânzii; |
| --- | --- | --- |

(50)

Principalele riscuri la care sunt expuse, în general, societățile de trezorerie, subliniate în raportul privind prețurile de transfer, sunt următoarele:

—

riscul de piață: FFT evaluează periodic expunerea sa la riscul ratei dobânzii și la cel valutar (pentru a fi acoperită în întregime) și se protejează împotriva acestor riscuri prin utilizarea de instrumente financiare derivate în conformitate cu politicile grupului privind gestionarea riscurilor. Instrumentele utilizate pentru aceste acoperiri sunt, în principal, swap-urile valutare simple, contractele forward pe cursul de schimb și swap-urile pe rata dobânzii;

| — | riscul de credit aferent depozitelor bancare sau altor investiții similare pe termen scurt: raportul privind prețurile de transfer precizează că acest risc este redus având în vedere faptul că FFT negociază doar cu instituții financiare majore și diversifică alocarea trezoreriei. Activele grupului nu sunt expuse la acest risc, având în vedere faptul că grupul este interesat să sprijine din punct de vedere financiar toate societățile din cadrul grupului (17); de-a lungul timpului, nu a apărut niciun caz de insolvabilitate în cadrul grupului; societățile din grup nu înregistrează provizioane pentru creanțe incerte pentru datoria grupului; |
| --- | --- |

—

riscul de credit aferent depozitelor bancare sau altor investiții similare pe termen scurt: raportul privind prețurile de transfer precizează că acest risc este redus având în vedere faptul că FFT negociază doar cu instituții financiare majore și diversifică alocarea trezoreriei. Activele grupului nu sunt expuse la acest risc, având în vedere faptul că grupul este interesat să sprijine din punct de vedere financiar toate societățile din cadrul grupului (17); de-a lungul timpului, nu a apărut niciun caz de insolvabilitate în cadrul grupului; societățile din grup nu înregistrează provizioane pentru creanțe incerte pentru datoria grupului;

17

| — | riscul de contraparte cu privire la activele derivate deținute față de terți (bănci): acest risc este redus, întrucât FFT negociază doar cu instituții financiare majore, iar operațiunile cu instrumente financiare derivate sunt distribuite între mai multe instituții. Activele grupului nu sunt expuse la acest risc din motivele menționate mai sus; |
| --- | --- |

—

riscul de contraparte cu privire la activele derivate deținute față de terți (bănci): acest risc este redus, întrucât FFT negociază doar cu instituții financiare majore, iar operațiunile cu instrumente financiare derivate sunt distribuite între mai multe instituții. Activele grupului nu sunt expuse la acest risc din motivele menționate mai sus;

| — | riscul operațional: FFT efectuează operațiunile sale financiare în conformitate cu orientările și procedurile stabilite de Fiat S.p.A. Activele financiare sunt permanent supravegheate și fac obiectul procedurilor de control al gestionării riscurilor pentru a evita orice deficiență în cadrul procesului zilnic. |
| --- | --- |

—

riscul operațional: FFT efectuează operațiunile sale financiare în conformitate cu orientările și procedurile stabilite de Fiat S.p.A. Activele financiare sunt permanent supravegheate și fac obiectul procedurilor de control al gestionării riscurilor pentru a evita orice deficiență în cadrul procesului zilnic.

| (51) | FFT gestionează un volum semnificativ de active financiare, care sunt în principal legate de împrumuturile între societăți din cadrul grupului, de creanțele societăților din cadrul grupului și, într-o mai mică măsură, de depozitele bancare. FFT utilizează sisteme informatice, care sunt necesare pentru efectuarea operațiunilor curente și pentru monitorizarea rezultatelor piețelor financiare. |
| --- | --- |

(51)

FFT gestionează un volum semnificativ de active financiare, care sunt în principal legate de împrumuturile între societăți din cadrul grupului, de creanțele societăților din cadrul grupului și, într-o mai mică măsură, de depozitele bancare. FFT utilizează sisteme informatice, care sunt necesare pentru efectuarea operațiunilor curente și pentru monitorizarea rezultatelor piețelor financiare.

2.2.   Decizia fiscală contestată

Decizia fiscală contestată

| (52) | Prezenta decizie se referă la APA al FFT, o decizie fiscală privind prețurile de transfer, adoptată de Luxemburg în favoarea FFT, prin scrisoarea din 3 septembrie 2012. Decizia fiscală contestată validează o metodă de alocare a profiturilor către FFT din cadrul grupului Fiat propusă de consultantul fiscal al acesteia din urmă și permite societății FFT să stabilească, în fiecare an, valoarea impozitului său pe profit datorat în Luxemburg. |
| --- | --- |

(52)

Prezenta decizie se referă la APA al FFT, o decizie fiscală privind prețurile de transfer, adoptată de Luxemburg în favoarea FFT, prin scrisoarea din 3 septembrie 2012. Decizia fiscală contestată validează o metodă de alocare a profiturilor către FFT din cadrul grupului Fiat propusă de consultantul fiscal al acesteia din urmă și permite societății FFT să stabilească, în fiecare an, valoarea impozitului său pe profit datorat în Luxemburg.

2.2.1.   APA al FFT

APA al FFT

| (53) | Documentele furnizate Comisiei de către Luxemburg, ca reprezentând ansamblul elementelor-cheie în sprijinul deciziei fiscale contestate, constau în două scrisori și raportul privind prețurile de transfer menționat în considerentul 9. |
| --- | --- |

(53)

Documentele furnizate Comisiei de către Luxemburg, ca reprezentând ansamblul elementelor-cheie în sprijinul deciziei fiscale contestate, constau în două scrisori și raportul privind prețurile de transfer menționat în considerentul 9.

| (54) | Prin scrisoarea din 3 septembrie 2012, administrația fiscală luxemburgheză a confirmat că „analiza prețurilor de transfer de mai jos a fost realizată în conformitate cu Circulara 164/2 din 28 ianuarie 2011 și respectă principiul concurenței depline” (sic). Cu alte cuvinte, administrația fiscală luxemburgheză a admis faptul că analiza prețurilor de transfer efectuată de consultantul fiscal și inclusă în raportul privind prețurile de transfer conduce la o remunerație stabilită în condiții de concurență deplină pentru funcțiile exercitate și riscul suportat de FFT. „Remunerația în condiții de concurență deplină” a FFT, astfel cum este stabilită în raportul privind prețurile de transfer și acceptată prin decizia fiscală contestată, este următoarea: „Studiul prețurilor de transfer stabilește o remunerație adecvată a fondurilor proprii expuse la risc și a fondurilor proprii vizând remunerarea funcțiilor îndeplinite de societate în valoare de 2,542 milioane EUR, cu o abatere prevăzută de +/– 10 %”. Rata normală de impozitare a întreprinderilor în Luxemburg de 28,80 % se aplică la profitul net realizat de FFT pe baza acestei remunerații. Scrisoarea precizează, de asemenea, că decizia luată de administrația fiscală este obligatorie pentru o perioadă de cinci ani (și anume, 2012-2016) (18). |
| --- | --- |

(54)

Prin scrisoarea din 3 septembrie 2012, administrația fiscală luxemburgheză a confirmat că „analiza prețurilor de transfer de mai jos a fost realizată în conformitate cu Circulara 164/2 din 28 ianuarie 2011 și respectă principiul concurenței depline” (sic). Cu alte cuvinte, administrația fiscală luxemburgheză a admis faptul că analiza prețurilor de transfer efectuată de consultantul fiscal și inclusă în raportul privind prețurile de transfer conduce la o remunerație stabilită în condiții de concurență deplină pentru funcțiile exercitate și riscul suportat de FFT. „Remunerația în condiții de concurență deplină” a FFT, astfel cum este stabilită în raportul privind prețurile de transfer și acceptată prin decizia fiscală contestată, este următoarea: „Studiul prețurilor de transfer stabilește o remunerație adecvată a fondurilor proprii expuse la risc și a fondurilor proprii vizând remunerarea funcțiilor îndeplinite de societate în valoare de 2,542 milioane EUR, cu o abatere prevăzută de +/– 10 %”. Rata normală de impozitare a întreprinderilor în Luxemburg de 28,80 % se aplică la profitul net realizat de FFT pe baza acestei remunerații. Scrisoarea precizează, de asemenea, că decizia luată de administrația fiscală este obligatorie pentru o perioadă de cinci ani (și anume, 2012-2016) (18).

18

2.2.2.   Raportul privind prețurile de transfer

Raportul privind prețurile de transfer

| (55) | În conformitate cu raportul privind prețurile de transfer, metoda considerată ca fiind cea mai adecvată pentru stabilirea profitului impozabil al FFT în cadrul grupului Fiat este metoda tranzacțională a marjei nete („MTMN”). Potrivit consultantului fiscal, MTMN este în mod deosebit adecvată atunci când, în cadrul tranzacției, una dintre părți nu aduce contribuții unice și de valoare; având în vedere că, potrivit consultantului fiscal, FFT furnizează doar servicii financiare, această metodă este considerată cea mai adecvată pentru stabilirea prețurilor în condiții de concurență deplină, conforme cu Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. În plus, având în vedere faptul că FFT își îndeplinește funcțiile doar pentru societățile din grupul Fiat, care nu primesc niciun alt tip de servicii similare de la părți terțe, nu este posibilă nicio comparație internă. În consecință, consultantul fiscal consideră că este mai adecvat să se efectueze o comparație externă stabilind marjele nete care ar fi fost percepute în cadrul unor tranzacții comparabile efectuate de către societăți independente (19). |
| --- | --- |

(55)

În conformitate cu raportul privind prețurile de transfer, metoda considerată ca fiind cea mai adecvată pentru stabilirea profitului impozabil al FFT în cadrul grupului Fiat este metoda tranzacțională a marjei nete („MTMN”). Potrivit consultantului fiscal, MTMN este în mod deosebit adecvată atunci când, în cadrul tranzacției, una dintre părți nu aduce contribuții unice și de valoare; având în vedere că, potrivit consultantului fiscal, FFT furnizează doar servicii financiare, această metodă este considerată cea mai adecvată pentru stabilirea prețurilor în condiții de concurență deplină, conforme cu Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. În plus, având în vedere faptul că FFT își îndeplinește funcțiile doar pentru societățile din grupul Fiat, care nu primesc niciun alt tip de servicii similare de la părți terțe, nu este posibilă nicio comparație internă. În consecință, consultantul fiscal consideră că este mai adecvat să se efectueze o comparație externă stabilind marjele nete care ar fi fost percepute în cadrul unor tranzacții comparabile efectuate de către societăți independente (19).

19

| (56) | În raportul privind prețurile de transfer, consultantul fiscal stabilește remunerația datorată societății FFT, care constituie profitul impozabil, în raport cu capitalurile care îi sunt necesare acesteia pentru a-și îndeplini funcțiile și pentru a suporta riscurile la care este expusă, ținând seama de activele utilizate (20). |
| --- | --- |

(56)

În raportul privind prețurile de transfer, consultantul fiscal stabilește remunerația datorată societății FFT, care constituie profitul impozabil, în raport cu capitalurile care îi sunt necesare acesteia pentru a-și îndeplini funcțiile și pentru a suporta riscurile la care este expusă, ținând seama de activele utilizate (20).

20

| (57) | Această remunerație este stabilită după cum urmează: (i) estimarea „fondurilor proprii expuse la risc” ale FFT; (ii) identificarea fondurilor proprii ale FFT utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor și susținerea investițiilor financiare; (iii) estimarea remunerației prevăzute a „fondurilor proprii expuse la risc” a FFT utilizând modelul de evaluare a activelor financiare („MEAF”) (21) și identificarea rentabilității pentru recompensarea fondurilor proprii utilizate în vederea îndeplinirii funcțiilor; și (iv) calculul rentabilității globale care îi revine societății FFT pentru remunerarea riscurilor suportate și a funcțiilor îndeplinite combinând rezultatele de la etapele (i)-(iii). |
| --- | --- |

(57)

Această remunerație este stabilită după cum urmează: (i) estimarea „fondurilor proprii expuse la risc” ale FFT; (ii) identificarea fondurilor proprii ale FFT utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor și susținerea investițiilor financiare; (iii) estimarea remunerației prevăzute a „fondurilor proprii expuse la risc” a FFT utilizând modelul de evaluare a activelor financiare („MEAF”) (21) și identificarea rentabilității pentru recompensarea fondurilor proprii utilizate în vederea îndeplinirii funcțiilor; și (iv) calculul rentabilității globale care îi revine societății FFT pentru remunerarea riscurilor suportate și a funcțiilor îndeplinite combinând rezultatele de la etapele (i)-(iii).

21

| (58) | În ceea ce privește etapa (i), pe baza analizei funcționale inclusă în raportul privind prețurile de transfer, consultantul fiscal consideră că FFT este expusă la următoarele riscuri: risc operațional, de credit și de contraparte; în același timp, consultantul fiscal consideră că riscul valutar suportat de FFT este nul. Aplicând prin analogie (22) cadrul Basel II (23), consultantul fiscal a estimat cerințele minime de fonduri proprii ale FFT pentru a acoperi riscurile următoare: riscul operațional, riscul de contraparte, riscul valutar și riscul de credit, după cum urmează:






  — | riscul operațional: 15 % × (dobânzi creditoare pentru depozitele bancare – dobânzi debitoare pentru împrumuturile bancare); |
| --- | --- | --- |

(58)

În ceea ce privește etapa (i), pe baza analizei funcționale inclusă în raportul privind prețurile de transfer, consultantul fiscal consideră că FFT este expusă la următoarele riscuri: risc operațional, de credit și de contraparte; în același timp, consultantul fiscal consideră că riscul valutar suportat de FFT este nul. Aplicând prin analogie (22) cadrul Basel II (23), consultantul fiscal a estimat cerințele minime de fonduri proprii ale FFT pentru a acoperi riscurile următoare: riscul operațional, riscul de contraparte, riscul valutar și riscul de credit, după cum urmează:

22

23

—

riscul operațional: 15 % × (dobânzi creditoare pentru depozitele bancare – dobânzi debitoare pentru împrumuturile bancare);

| — | riscul de contraparte: 20 % × 6 % × (expunerea viitoare + valoarea justă pozitivă a instrumentelor financiare derivate); |
| --- | --- |

—

riscul de contraparte: 20 % × 6 % × (expunerea viitoare + valoarea justă pozitivă a instrumentelor financiare derivate);

| — | riscul de credit: 20 % × 6 % × creanțe față de terți (media anuală). |
| --- | --- |

—

riscul de credit: 20 % × 6 % × creanțe față de terți (media anuală).

| (59) | Aceste calcule conduc la ceea ce consultantul fiscal denumește „fonduri proprii expuse la risc” ale FFT, care corespund fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT conform cadrului Basel II aplicat de către consultantul fiscal al FFT, rezumate în tabelul 1.

  Tabelul 1


  Cerințe minime de fonduri proprii ale FFT







  (în mii EUR) |
| --- | --- |
| Cerințe minime de fonduri proprii | 2011 |
| Risc operațional | 938 |
| Risc de contraparte | 2 603 |
| Risc valutar | 0 |
| Risc de credit | 24 982 |
| Cerințele minime de capital care rezultă din cadrul Basel II | 28 523 |

(59)

Aceste calcule conduc la ceea ce consultantul fiscal denumește „fonduri proprii expuse la risc” ale FFT, care corespund fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT conform cadrului Basel II aplicat de către consultantul fiscal al FFT, rezumate în tabelul 1.

Tabelul 1

Tabelul 1

Cerințe minime de fonduri proprii ale FFT

Cerințe minime de fonduri proprii ale FFT

(în mii EUR)

Cerințe minime de fonduri proprii

2011

Risc operațional

938

Risc de contraparte

2 603

Risc valutar

0

Risc de credit

24 982

Cerințele minime de capital care rezultă din cadrul Basel II

28 523

| (60) | În ceea ce privește etapa (ii), ceea ce raportul privind prețurile de transfer denumește „fonduri proprii utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor” (24) este estimat prin deducerea din totalul fondurilor proprii ale FFT a părții reprezentând cerințele minime de fonduri proprii ale FFT care rezultă din cadrul Basel II, astfel cum au fost estimate de consultantul fiscal și a părții reprezentând fondurile proprii ale FFT utilizate pentru sprijinirea investițiilor financiare în FFNA și FFC. |
| --- | --- |

(60)

În ceea ce privește etapa (ii), ceea ce raportul privind prețurile de transfer denumește „fonduri proprii utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor” (24) este estimat prin deducerea din totalul fondurilor proprii ale FFT a părții reprezentând cerințele minime de fonduri proprii ale FFT care rezultă din cadrul Basel II, astfel cum au fost estimate de consultantul fiscal și a părții reprezentând fondurile proprii ale FFT utilizate pentru sprijinirea investițiilor financiare în FFNA și FFC.

24

| (61) | Conform consultantului fiscal al FFT, la sfârșitul anului 2011, capitalurile proprii ale FFT se ridicau la 287,5 milioane EUR, din care:






  — | 28,5 milioane EUR reprezintă cerințele minime de fonduri proprii rezultate din cadrul Basel II pentru acoperirea riscurilor suportate de FFT [„fondurile proprii minime expuse la risc”
   (25)]; |
| --- | --- | --- |

(61)

Conform consultantului fiscal al FFT, la sfârșitul anului 2011, capitalurile proprii ale FFT se ridicau la 287,5 milioane EUR, din care:

—

28,5 milioane EUR reprezintă cerințele minime de fonduri proprii rezultate din cadrul Basel II pentru acoperirea riscurilor suportate de FFT [„fondurile proprii minime expuse la risc”
   (25)];

25

| — | 165,2 milioane EUR sunt utilizate pentru compensarea participațiilor deținute de FFT în cadrul FFNA și FFC (26) („fondurile proprii care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC”); |
| --- | --- |

—

165,2 milioane EUR sunt utilizate pentru compensarea participațiilor deținute de FFT în cadrul FFNA și FFC (26) („fondurile proprii care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC”);

26

| — | 93,7 milioane EUR reprezintă fondurile proprii utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor [„fondurile proprii care acoperă funcțiile îndeplinite (27)
  ”]. |
| --- | --- |

—

93,7 milioane EUR reprezintă fondurile proprii utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor [„fondurile proprii care acoperă funcțiile îndeplinite (27)
  ”].

27

| (62) | Tabelul 2 prezintă repartizarea ansamblului capitalurilor proprii ale FFT, astfel cum este prezentată de către consultantul fiscal în raportul privind prețurile de transfer.

  Tabelul 2


  Repartizarea capitalurilor proprii ale FFT







  (în mii EUR) |
| --- | --- |
| Repartizarea capitalurilor proprii ale FFT realizată de consultantul fiscal | Capitaluri proprii 2011 |
| Fonduri proprii minime expuse la risc | 28 523 |
| Fonduri proprii care acoperă investițiile financiare în FFNA și FFC | 165 244 |
| Fonduri proprii care acoperă funcțiile îndeplinite | 93 710 |
| Totalul capitalurilor proprii | 287 477 |

(62)

Tabelul 2 prezintă repartizarea ansamblului capitalurilor proprii ale FFT, astfel cum este prezentată de către consultantul fiscal în raportul privind prețurile de transfer.

Tabelul 2

Tabelul 2

Repartizarea capitalurilor proprii ale FFT

Repartizarea capitalurilor proprii ale FFT

(în mii EUR)

Repartizarea capitalurilor proprii ale FFT realizată de consultantul fiscal

Capitaluri proprii 2011

Fonduri proprii minime expuse la risc

28 523

Fonduri proprii care acoperă investițiile financiare în FFNA și FFC

165 244

Fonduri proprii care acoperă funcțiile îndeplinite

93 710

Totalul capitalurilor proprii

Totalul capitalurilor proprii

287 477

287 477

| (63) | În etapa (iii), consultantul fiscal propune, în primul rând, remunerarea componentei de capitaluri proprii ale FFT pe care o denumește „fonduri proprii minime expuse la risc”, care corespunde fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT, astfel cum au fost determinate de către consultantul fiscal în etapa (i), estimând rentabilitatea capitalurilor proprii pe care investitorii ar spera să o primească („rentabilitatea preconizată înainte de impozitare”), utilizând MEAF, și anume:
  Rentabilitatea preconizată înainte de impozitare = (rata dobânzii fără risc + β × prima de risc de fonduri proprii)/(1 – cota de impozitare) |
| --- | --- |

(63)

În etapa (iii), consultantul fiscal propune, în primul rând, remunerarea componentei de capitaluri proprii ale FFT pe care o denumește „fonduri proprii minime expuse la risc”, care corespunde fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT, astfel cum au fost determinate de către consultantul fiscal în etapa (i), estimând rentabilitatea capitalurilor proprii pe care investitorii ar spera să o primească („rentabilitatea preconizată înainte de impozitare”), utilizând MEAF, și anume:

Rentabilitatea preconizată înainte de impozitare = (rata dobânzii fără risc + β × prima de risc de fonduri proprii)/(1 – cota de impozitare)

| (64) | În cadrul aplicării MEAF, consultantul fiscal al FFT a utilizat următoarele variabile:






  — | o rată a dobânzii fără risc de 2,85 % (împrumuturi federale germane pe 10 ani, „Bund”, media anuală pentru 2011); |
| --- | --- | --- |

(64)

În cadrul aplicării MEAF, consultantul fiscal al FFT a utilizat următoarele variabile:

—

o rată a dobânzii fără risc de 2,85 % (împrumuturi federale germane pe 10 ani, „Bund”, media anuală pentru 2011);

| — | o valoare beta (β) de 0,29 estimată (28) pe baza unui număr de 66 de societăți comparabile care efectuează servicii financiare, furnizate de site-ul Damodaran (29); |
| --- | --- |

—

o valoare beta (β) de 0,29 estimată (28) pe baza unui număr de 66 de societăți comparabile care efectuează servicii financiare, furnizate de site-ul Damodaran (29);

28

29

| — | o primă de risc de capitaluri proprii de 5 % pentru Luxemburg indicată de site-ul Damodaran (versiune actualizată în iulie 2011); |
| --- | --- |

—

o primă de risc de capitaluri proprii de 5 % pentru Luxemburg indicată de site-ul Damodaran (versiune actualizată în iulie 2011);

| — | cota de impozitare în Luxemburg este de 28,80 %. |
| --- | --- |

—

cota de impozitare în Luxemburg este de 28,80 %.

| (65) | Aplicând aceste variabile în formula menționată în considerentul 63, consultantul fiscal al FFT obține o „rentabilitate a capitalurilor proprii pe care investitorii ar spera să o primească pentru riscurile asumate” de 6,05 %. |
| --- | --- |

(65)

Aplicând aceste variabile în formula menționată în considerentul 63, consultantul fiscal al FFT obține o „rentabilitate a capitalurilor proprii pe care investitorii ar spera să o primească pentru riscurile asumate” de 6,05 %.

| (66) | Tabelul 3 prezintă lista societăților selectate de consultantul fiscal al FFT drept societăți comparabile care acționează în mod independent în sectorul financiar, precum și lista cu valorile beta ale acestora, utilizate în calcularea valorii beta utilizate în cadrul MEAF.

  Tabelul 3


  Lista societăților comparabile care furnizează servicii financiare







  Denumirea societății | Valoare beta |
| --- | --- | --- |
| ING Groep NV (EXTAM:INGA) | 3,00 |
| UBS AG (SWX:UBSN) | 1,80 |
| Wüstenrot & Württembergische AG (XTRA:WUW) | 0,41 |
| Deutsche Börse AG (XTRA:DB1) | 1,28 |
| Oslo Bors VPS Holding ASA (OTCNO:OSLO) | 0,13 |
| London Stock Exchange Group (LSE:LSE) | 1,24 |
| Fimalac SA (ENXTPA:FIM) | 0,68 |
| International Personal FinancePlc (LSE:IPF) | 1,92 |
| GrenkeLeasing AG (XTRA:GLJ) | 0,55 |
| Mittel S.p.A (CM:MIT) | 0,93 |
| GlobeOp Financial Services SA (LSE:GO) | 0,56 |
| KBC Ancora (ENXTBR:KBCA) | 3,61 |
| Aktiv Kapital ASA (OB:AIK) | 0,25 |
| IG Group Holdings Plc (LSE:IGG) | 0,75 |
| IFG Group plc (LSE: IFP) | 1,11 |
| Conafi Prestito S.p.A. (CM:CNP) | 0,74 |
| NEOVIA Financial Plc (AIM:NEC) | 0,60 |
| H&T Group Plc (AIM:HAT) | – 0,11 |
| Hesse Newman Capital AG (XTRA:RTM) | 0,29 |
| Acta Holding ASA (OB:ACTA) | 1,70 |
| Manx Financial Group PLC (AIM:MFX) | 0,30 |
| PLUS Markets Group plc (AIM:PMK) | – 0,05 |
| Law Debenture Corp. Plc (LSE:LVVDB) | 0,95 |
| Hypoport AG (DB:HYQ) | 0,70 |
| Perrot Duval Holding SA (SWX:PEDP) | 0,16 |
| Albemarie & Bond Holdings plc (AIM:ABM) | 0,21 |
| MCB Finance Group plc (AIM:MCRB) | Nu se aplică |
| Brightside Group plc (AIM:BRT) | 0,11 |
| DF Deutsche Forfait AG (DB:DE6) | 0,83 |
| Autobank AG (DB:AW2) | Nu se aplică |
| Ambrian capital plc (AIM:AMBR) | 0,83 |
| Gruppo MutuiOnline S.p.A (CM:MOL) | 0,77 |
| Park Group plc (AIM:PKG) | 0,09 |
| OVB Holding AG (XTRA:O4B) | – 0,19 |
| Albis Leasing AG (DB:ALG) | 0,57 |
| Hellenic Exchanges SA (ATSE:EXAE) | 1,42 |
| FORIS AG (XTRA:FRS) | 0,20 |
| Creon Corporation Plc (AIM:CRO) | 2,03 |
| Investeringsselskabet Luxor A/S (CPSE:LUXOR B) | 0,50 |
| Univerma AG | Nu se aplică |
| OFL AnlagenLeasing AG (DB:OFL) | 0,86 |
| Ideal GroupSA (ATSE:INTEK) | Nu se aplică |
| Nøtterø SpareBank (OB:NTSG) | 0,20 |
| Apulia Prontoprestitio S.p.A. (CM:APP) | 1,07 |
| Ultimate Finance Group plc (AIM:UFG) | 0,54 |
| Dresdner Factoring AG (XTRA:D2F) | 0,42 |
| Heidelberger Beteiligungsholding AG (DB:IPO) | 0,14 |
| ABC Arbitrage SA (ENXTPA:ABCA) | 0,48 |
| Baydonhill plc (AIM:BHL) | 0,04 |
| London Capital Group Holdings plc (AIM:LCG) | 0,72 |
| Imarex ASA (OB:IMAREX) | 0,48 |
| Toscana Finanza S.p.A. (CM:TF) | 0,49 |
| Banca Finnat Euramerica S.p.A. (CM:BFE) | 0,79 |
| S&U plc (LSE:SUS) | 0,27 |
| Bolsas y Mercados Españoles SA(CATS:BME) | 0,97 |
| Banca IFIS S.p.A. (CM:IF) | 0,69 |
| Paris Orleans SA (ENXTPA:PAOR) | 0,60 |
| SNS Reaal NV (ENXTAM:SR) | 2,37 |
| Close Brothers Group plc (LSE:CBG) | 0,94 |
| Provident Fiancial plc (LSE:PFG) | 0,35 |
| Pohola Bank plc (HLSE:POH1S) | 1,43 |
| Investec plc (LSE:INVP) | 1,73 |
| Banque Nationale de Belgique SA (ENXTBR:BNB) | 0,49 |
| Credit Suisse Group (SWX:CSGN) | 1,43 |
| Deutsche Bank AG (DB:DBK) | 1,98 |
| Schweizerische Nationalbank (SWX:SNBN) | 0,22 |
| Sursa: Damoradan. |

(66)

Tabelul 3 prezintă lista societăților selectate de consultantul fiscal al FFT drept societăți comparabile care acționează în mod independent în sectorul financiar, precum și lista cu valorile beta ale acestora, utilizate în calcularea valorii beta utilizate în cadrul MEAF.

Tabelul 3

Tabelul 3

Lista societăților comparabile care furnizează servicii financiare

Lista societăților comparabile care furnizează servicii financiare

Denumirea societății

Valoare beta

ING Groep NV (EXTAM:INGA)

3,00

UBS AG (SWX:UBSN)

1,80

Wüstenrot & Württembergische AG (XTRA:WUW)

0,41

Deutsche Börse AG (XTRA:DB1)

1,28

Oslo Bors VPS Holding ASA (OTCNO:OSLO)

0,13

London Stock Exchange Group (LSE:LSE)

1,24

Fimalac SA (ENXTPA:FIM)

0,68

International Personal FinancePlc (LSE:IPF)

1,92

GrenkeLeasing AG (XTRA:GLJ)

0,55

Mittel S.p.A (CM:MIT)

0,93

GlobeOp Financial Services SA (LSE:GO)

0,56

KBC Ancora (ENXTBR:KBCA)

3,61

Aktiv Kapital ASA (OB:AIK)

0,25

IG Group Holdings Plc (LSE:IGG)

0,75

IFG Group plc (LSE: IFP)

1,11

Conafi Prestito S.p.A. (CM:CNP)

0,74

NEOVIA Financial Plc (AIM:NEC)

0,60

H&T Group Plc (AIM:HAT)

– 0,11

Hesse Newman Capital AG (XTRA:RTM)

0,29

Acta Holding ASA (OB:ACTA)

1,70

Manx Financial Group PLC (AIM:MFX)

0,30

PLUS Markets Group plc (AIM:PMK)

– 0,05

Law Debenture Corp. Plc (LSE:LVVDB)

0,95

Hypoport AG (DB:HYQ)

0,70

Perrot Duval Holding SA (SWX:PEDP)

0,16

Albemarie & Bond Holdings plc (AIM:ABM)

0,21

MCB Finance Group plc (AIM:MCRB)

Nu se aplică

Brightside Group plc (AIM:BRT)

0,11

DF Deutsche Forfait AG (DB:DE6)

0,83

Autobank AG (DB:AW2)

Nu se aplică

Ambrian capital plc (AIM:AMBR)

0,83

Gruppo MutuiOnline S.p.A (CM:MOL)

0,77

Park Group plc (AIM:PKG)

0,09

OVB Holding AG (XTRA:O4B)

– 0,19

Albis Leasing AG (DB:ALG)

0,57

Hellenic Exchanges SA (ATSE:EXAE)

1,42

FORIS AG (XTRA:FRS)

0,20

Creon Corporation Plc (AIM:CRO)

2,03

Investeringsselskabet Luxor A/S (CPSE:LUXOR B)

0,50

Univerma AG

Nu se aplică

OFL AnlagenLeasing AG (DB:OFL)

0,86

Ideal GroupSA (ATSE:INTEK)

Nu se aplică

Nøtterø SpareBank (OB:NTSG)

0,20

Apulia Prontoprestitio S.p.A. (CM:APP)

1,07

Ultimate Finance Group plc (AIM:UFG)

0,54

Dresdner Factoring AG (XTRA:D2F)

0,42

Heidelberger Beteiligungsholding AG (DB:IPO)

0,14

ABC Arbitrage SA (ENXTPA:ABCA)

0,48

Baydonhill plc (AIM:BHL)

0,04

London Capital Group Holdings plc (AIM:LCG)

0,72

Imarex ASA (OB:IMAREX)

0,48

Toscana Finanza S.p.A. (CM:TF)

0,49

Banca Finnat Euramerica S.p.A. (CM:BFE)

0,79

S&U plc (LSE:SUS)

0,27

Bolsas y Mercados Españoles SA(CATS:BME)

0,97

Banca IFIS S.p.A. (CM:IF)

0,69

Paris Orleans SA (ENXTPA:PAOR)

0,60

SNS Reaal NV (ENXTAM:SR)

2,37

Close Brothers Group plc (LSE:CBG)

0,94

Provident Fiancial plc (LSE:PFG)

0,35

Pohola Bank plc (HLSE:POH1S)

1,43

Investec plc (LSE:INVP)

1,73

Banque Nationale de Belgique SA (ENXTBR:BNB)

0,49

Credit Suisse Group (SWX:CSGN)

1,43

Deutsche Bank AG (DB:DBK)

1,98

Schweizerische Nationalbank (SWX:SNBN)

0,22

Sursa: Damoradan.

Sursa:

| (67) | Tabelul 4 prezintă „intervalul de concurență deplină” al valorilor beta ale societăților comparabile selectate obținut de consultantul fiscal al FFT.

  Tabelul 4


  Intervalul de concurență deplină al valorilor beta ale societăților comparabile







  Intervalul de concurență deplină | Valori beta |
| --- | --- | --- |
| Număr de societăți | 66 |
| MAX | 3,61 |
| Percentila 90 | 1,79 |
| Percentila 75 | 1,04 |
| Mediana | 0,64 |
| Percentila 25 | 0,29 |
| Percentila 10 | 0,13 |
| MIN | 0,19 |

(67)

Tabelul 4 prezintă „intervalul de concurență deplină” al valorilor beta ale societăților comparabile selectate obținut de consultantul fiscal al FFT.

Tabelul 4

Tabelul 4

Intervalul de concurență deplină al valorilor beta ale societăților comparabile

Intervalul de concurență deplină al valorilor beta ale societăților comparabile

Intervalul de concurență deplină

Valori beta

Număr de societăți

66

MAX

3,61

Percentila 90

1,79

Percentila 75

1,04

Mediana

0,64

Percentila 25

0,29

Percentila 10

0,13

MIN

0,19

| (68) | În continuare, consultantul fiscal al FFT propune remunerarea părții de capitaluri proprii ale FFT pe care o numește „fonduri proprii care acoperă funcțiile îndeplinite” din tabelul 2, care corespunde „fondurilor proprii utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor” identificate în etapa (ii), utilizând rata dobânzii de pe piață aplicată depozitului pe termen scurt (30) care, potrivit consultantului fiscal al FFT ar fi egală cu 0,87 %. |
| --- | --- |

(68)

În continuare, consultantul fiscal al FFT propune remunerarea părții de capitaluri proprii ale FFT pe care o numește „fonduri proprii care acoperă funcțiile îndeplinite” din tabelul 2, care corespunde „fondurilor proprii utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor” identificate în etapa (ii), utilizând rata dobânzii de pe piață aplicată depozitului pe termen scurt (30) care, potrivit consultantului fiscal al FFT ar fi egală cu 0,87 %.

30

| (69) | Consultantul fiscal al FFT propune apoi să nu se remunereze partea de capitaluri proprii ale FFT pe care acesta o desemnează ca acoperind investițiile financiare ale FFT în FFNA și FFC, denumită „fonduri proprii care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC” în tabelul 2, adică să existe o remunerație zero în vederea impozitării. |
| --- | --- |

(69)

Consultantul fiscal al FFT propune apoi să nu se remunereze partea de capitaluri proprii ale FFT pe care acesta o desemnează ca acoperind investițiile financiare ale FFT în FFNA și FFC, denumită „fonduri proprii care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC” în tabelul 2, adică să existe o remunerație zero în vederea impozitării.

| (70) | În sfârșit, în etapa (iv), consultantul fiscal calculează remunerația globală datorată societății FFT pentru activitățile sale de finanțare și de trezorerie și pentru riscurile pe care aceasta și le asumă. Această remunerație este alcătuită din următoarele elemente, obținute în etapele (i)-(iii) de mai sus:






  — | o „remunerare a riscului”, care este calculată prin înmulțirea fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT, estimate la 28 500 000 EUR de către consultantul fiscal prin aplicarea cadrului Basel II, prin analogie, în etapa (ii), cu rentabilitatea preconizată înainte de impozitare, estimată la 6,05 % de către consultantul fiscal utilizând MEAF în etapa (iii); și |
| --- | --- | --- |

(70)

În sfârșit, în etapa (iv), consultantul fiscal calculează remunerația globală datorată societății FFT pentru activitățile sale de finanțare și de trezorerie și pentru riscurile pe care aceasta și le asumă. Această remunerație este alcătuită din următoarele elemente, obținute în etapele (i)-(iii) de mai sus:

—

o „remunerare a riscului”, care este calculată prin înmulțirea fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT, estimate la 28 500 000 EUR de către consultantul fiscal prin aplicarea cadrului Basel II, prin analogie, în etapa (ii), cu rentabilitatea preconizată înainte de impozitare, estimată la 6,05 % de către consultantul fiscal utilizând MEAF în etapa (iii); și

| — | o „remunerare a funcțiilor”, care este calculată prin înmulțirea a ceea ce consultantul fiscal desemnează ca fiind fondurile proprii ale FFT utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor, estimate la 93 710 000 EUR în etapa (ii), cu rata dobânzii de pe piață aplicată depozitului pe termen scurt, pe care consultantul fiscal al FFT o consideră, în etapa (iii), ca fiind egală cu 0,87 %. |
| --- | --- |

—

o „remunerare a funcțiilor”, care este calculată prin înmulțirea a ceea ce consultantul fiscal desemnează ca fiind fondurile proprii ale FFT utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor, estimate la 93 710 000 EUR în etapa (ii), cu rata dobânzii de pe piață aplicată depozitului pe termen scurt, pe care consultantul fiscal al FFT o consideră, în etapa (iii), ca fiind egală cu 0,87 %.

| (71) | Tabelul 5 prezintă estimarea făcută de consultantul fiscal a rentabilității globale care revine societății FFT în vederea impozitării în Luxemburg.

  Tabelul 5


  Estimarea bazei de impozitare a FTT







  (în mii EUR) |
| --- | --- |
| Remunerarea capitalurilor proprii | Profitul în 2011 înainte de impozitare |
| Remunerarea riscului | 1 726 |
| Remunerarea funcțiilor | 816 |
| Remunerarea fondurilor proprii care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC (31) | 0 |
| Profitul total înainte de impozitare | 2 542 |

(71)

Tabelul 5 prezintă estimarea făcută de consultantul fiscal a rentabilității globale care revine societății FFT în vederea impozitării în Luxemburg.

Tabelul 5

Tabelul 5

Estimarea bazei de impozitare a FTT

Estimarea bazei de impozitare a FTT

(în mii EUR)

Remunerarea capitalurilor proprii

Profitul în 2011 înainte de impozitare

Remunerarea riscului

1 726

Remunerarea funcțiilor

816

Remunerarea fondurilor proprii care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC (31)

31

0

Profitul total înainte de impozitare

Profitul total înainte de impozitare

2 542

2 542

| (72) | Suma totală de 2,542 milioane EUR corespunde sumei din decizia fiscală contestată pe care administrația fiscală luxemburgheză o consideră drept o remunerație în condiții de concurență deplină (32). |
| --- | --- |

(72)

Suma totală de 2,542 milioane EUR corespunde sumei din decizia fiscală contestată pe care administrația fiscală luxemburgheză o consideră drept o remunerație în condiții de concurență deplină (32).

32

| (73) | Tabelul 6 sintetizează concluziile la care a ajuns consultantul fiscal al FFT în urma etapelor (i)-(iv) de mai sus, din considerentele 58-72.

  Tabelul 6


  Calcul recapitulativ al cerințelor minime de fonduri proprii și al impactului asupra rezultatului înainte de impozitare al FFT








  Cerințe minime de fonduri proprii | FFT | |
| --- | --- | --- | --- |
| | 2011 | |
| (în mii EUR) | |
| Risc operațional | 938 | a |
| Risc de contraparte | 2 603 | b |
| Risc valutar | 0 | c |
| Risc de credit | 24 982 | d |
| Cerințe minime de fonduri proprii | 28 523 | e = a + b + c + d |
| Fonduri proprii compensate prin dobânzile de participare | 165 244 | x |
| Fonduri proprii excedentare | 93 710 | f = g – e – x |
| Capitaluri proprii | 287 477 | g |
| Indicatorul profitului net | | |
| Rentabilitatea preconizată a capitalurilor proprii | 6,05 % | h |
| Rata dobânzii pe termen scurt | 0,87 % | i |
| Remunerarea capitalurilor proprii | | |
| Remunerarea riscului | 1 726 | k = h × e |
| Remunerarea funcțiilor | 816 | j = i × f |
| Profitul total înainte de impozitare | 2 542 | l = k + j |
| a | = | 15 % × (venituri financiare din depozite bancare – cheltuieli financiare aferente împrumuturilor bancare) |
| b | = | 20 % × 6 % × (expunerea viitoare + valoarea justă pozitivă a instrumentelor financiare derivate deținute față de terți) |
| c | = | 100 % acoperite prin instrumente financiare derivate |
| d | = | 20 % × 6 % × creanțe față de terți (media anuală) |
| h | = | estimat, cu ajutorul modelul MEAF |
| i | = | media anuală pentru 2011 a indicelui EONIA |

(73)

Tabelul 6 sintetizează concluziile la care a ajuns consultantul fiscal al FFT în urma etapelor (i)-(iv) de mai sus, din considerentele 58-72.

Tabelul 6

Tabelul 6

Calcul recapitulativ al cerințelor minime de fonduri proprii și al impactului asupra rezultatului înainte de impozitare al FFT

Calcul recapitulativ al cerințelor minime de fonduri proprii și al impactului asupra rezultatului înainte de impozitare al FFT

Cerințe minime de fonduri proprii

FFT

2011

(în mii EUR)

(în mii EUR)

Risc operațional

938

a

Risc de contraparte

2 603

b

Risc valutar

0

c

Risc de credit

24 982

d

Cerințe minime de fonduri proprii

28 523

e = a + b + c + d

Fonduri proprii compensate prin dobânzile de participare

165 244

x

Fonduri proprii excedentare

93 710

f = g – e – x

Capitaluri proprii

287 477

g

Indicatorul profitului net

Rentabilitatea preconizată a capitalurilor proprii

6,05 %

h

Rata dobânzii pe termen scurt

0,87 %

i

Remunerarea capitalurilor proprii

Remunerarea riscului

1 726

k = h × e

Remunerarea funcțiilor

816

j = i × f

Profitul total înainte de impozitare

2 542

l = k + j

a

=

15 % × (venituri financiare din depozite bancare – cheltuieli financiare aferente împrumuturilor bancare)

b

=

20 % × 6 % × (expunerea viitoare + valoarea justă pozitivă a instrumentelor financiare derivate deținute față de terți)

c

=

100 % acoperite prin instrumente financiare derivate

d

=

20 % × 6 % × creanțe față de terți (media anuală)

h

=

estimat, cu ajutorul modelul MEAF

i

=

media anuală pentru 2011 a indicelui EONIA

De notat: ipoteza principală constă în absența riscului de credit/contraparte pentru operațiunile cu societățile din cadrul grupului.

2.3.   Descrierea normelor luxemburgheze cu privire la prețurile de transfer

Descrierea normelor luxemburgheze cu privire la prețurile de transfer

| (74) | Decizia fiscală în favoarea societății FFT a fost adoptată în temeiul articolului 164 alineatul (3) din Codul privind impozitul pe venit din Luxemburg [Legea modificată din 4 decembrie 1967 privind impozitul pe venit (denumită în continuare „Legea privind impozitul pe venit”] și al Circularei nr. 164/2 din 28 ianuarie 2010 pentru Legea privind impozitul pe venit (denumită în continuare „circulara”) (33). |
| --- | --- |

(74)

Decizia fiscală în favoarea societății FFT a fost adoptată în temeiul articolului 164 alineatul (3) din Codul privind impozitul pe venit din Luxemburg [Legea modificată din 4 decembrie 1967 privind impozitul pe venit (denumită în continuare „Legea privind impozitul pe venit”] și al Circularei nr. 164/2 din 28 ianuarie 2010 pentru Legea privind impozitul pe venit (denumită în continuare „circulara”) (33).

33

2.3.1.   Articolul 164 din Codul privind impozitul pe venit din Luxemburg

Articolul 164 din Codul privind impozitul pe venit din Luxemburg

| (75) | Articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit prevede că „distribuirile ascunse ale profiturilor trebuie incluse în venitul impozabil. O distribuire ascunsă a profiturilor există în special în cazul în care un asociat, membru sau interesat, primește direct sau indirect avantaje de la o societate sau asociație de care nu ar fi beneficiat în mod normal dacă nu ar fi avut această calitate”. Această dispoziție stabilește principiul concurenței depline în dreptul fiscal luxemburghez, conform căruia tranzacțiile efectuate între societățile din cadrul aceluiași grup trebuie să fie remunerate ca și când acestea ar fi fost acceptate de societăți independente prin negociere în circumstanțe comparabile în condiții de concurență deplină. |
| --- | --- |

(75)

Articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit prevede că „distribuirile ascunse ale profiturilor trebuie incluse în venitul impozabil. O distribuire ascunsă a profiturilor există în special în cazul în care un asociat, membru sau interesat, primește direct sau indirect avantaje de la o societate sau asociație de care nu ar fi beneficiat în mod normal dacă nu ar fi avut această calitate”. Această dispoziție stabilește principiul concurenței depline în dreptul fiscal luxemburghez, conform căruia tranzacțiile efectuate între societățile din cadrul aceluiași grup trebuie să fie remunerate ca și când acestea ar fi fost acceptate de societăți independente prin negociere în circumstanțe comparabile în condiții de concurență deplină.

2.3.2.   Circulara nr. 164/2 pentru Legea privind impozitul pe venit

Circulara nr. 164/2 pentru Legea privind impozitul pe venit

| (76) | Articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit este clarificat de circulară, care se prezintă după cum urmează: secțiunea 1 definește termenii „societate de finanțare de grup” (34), „tranzacție de finanțare intragrup” (35) și „întreprinderi asociate” (36). |
| --- | --- |

(76)

Articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit este clarificat de circulară, care se prezintă după cum urmează: secțiunea 1 definește termenii „societate de finanțare de grup” (34), „tranzacție de finanțare intragrup” (35) și „întreprinderi asociate” (36).

34

35

36

| (77) | Secțiunea 2, intitulată „Generalități” începe prin descrierea, astfel cum este prezentată în continuare, a serviciilor intragrup în cazul cărora se aplică circulara: „Un serviciu intragrup (inclusiv o tranzacție de finanțare intragrup) a fost oferit dacă, în circumstanțe comparabile, o întreprindere independentă ar fi fost dispusă să plătească o altă întreprindere independentă pentru efectuarea acestei activități sau dacă aceasta ar fi efectuat-o ea însăși”. Secțiunea 2 din circulară conține, de asemenea, o descriere a principiului concurenței depline, astfel cum este definit în Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer și transpus în legislația națională. În această privință, se arată că, „[d]acă a fost oferit un serviciu intragrup, este necesar să se determine, ca și în cazul celorlalte tipuri de transferuri intragrup, dacă remunerația convenită este conformă cu principiul concurenței depline, și anume dacă aceasta corespunde prețului care ar fi fost practicat și acceptat de întreprinderi independente în circumstanțe comparabile” (37). |
| --- | --- |

(77)

Secțiunea 2, intitulată „Generalități” începe prin descrierea, astfel cum este prezentată în continuare, a serviciilor intragrup în cazul cărora se aplică circulara: „Un serviciu intragrup (inclusiv o tranzacție de finanțare intragrup) a fost oferit dacă, în circumstanțe comparabile, o întreprindere independentă ar fi fost dispusă să plătească o altă întreprindere independentă pentru efectuarea acestei activități sau dacă aceasta ar fi efectuat-o ea însăși”. Secțiunea 2 din circulară conține, de asemenea, o descriere a principiului concurenței depline, astfel cum este definit în Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer și transpus în legislația națională. În această privință, se arată că, „[d]acă a fost oferit un serviciu intragrup, este necesar să se determine, ca și în cazul celorlalte tipuri de transferuri intragrup, dacă remunerația convenită este conformă cu principiul concurenței depline, și anume dacă aceasta corespunde prețului care ar fi fost practicat și acceptat de întreprinderi independente în circumstanțe comparabile” (37).

37

| (78) | În ceea ce privește trimiterea la „circumstanțe comparabile”, circulara precizează că analiza comparativă trebuie să includă elemente precum „caracteristicile bunurilor sau serviciilor transferate, funcțiile asumate de părți, clauzele contractuale, situația economică a părților și strategiile industriale sau comerciale pe care acestea le urmăresc” (38). |
| --- | --- |

(78)

În ceea ce privește trimiterea la „circumstanțe comparabile”, circulara precizează că analiza comparativă trebuie să includă elemente precum „caracteristicile bunurilor sau serviciilor transferate, funcțiile asumate de părți, clauzele contractuale, situația economică a părților și strategiile industriale sau comerciale pe care acestea le urmăresc” (38).

38

| (79) | Secțiunea 3 din circulară explică modul de determinare a unei remunerații în condiții de concurență deplină, în special în ceea ce privește societățile de finanțare de grup. Funcțiile asumate de aceste societăți, care determină remunerația pentru fiecare dintre ele, trebuie, în conformitate cu circulara, să fie comparabile cu funcțiile asumate de instituțiile financiare independente care fac obiectul supravegherii de către Comisia de Supraveghere a Sectorului Financiar. Prin urmare, remunerația în condiții de concurență deplină pentru funcțiile asumate (ținând seama de activele folosite și de riscurile asumate), „ar trebui să se bazeze pe remunerația solicitată de aceste instituții pentru operațiuni de credit comparabile” (39). |
| --- | --- |

(79)

Secțiunea 3 din circulară explică modul de determinare a unei remunerații în condiții de concurență deplină, în special în ceea ce privește societățile de finanțare de grup. Funcțiile asumate de aceste societăți, care determină remunerația pentru fiecare dintre ele, trebuie, în conformitate cu circulara, să fie comparabile cu funcțiile asumate de instituțiile financiare independente care fac obiectul supravegherii de către Comisia de Supraveghere a Sectorului Financiar. Prin urmare, remunerația în condiții de concurență deplină pentru funcțiile asumate (ținând seama de activele folosite și de riscurile asumate), „ar trebui să se bazeze pe remunerația solicitată de aceste instituții pentru operațiuni de credit comparabile” (39).

39

| (80) | În plus, înainte de a acorda un credit sau un avans de fonduri, instituțiile financiare efectuează o analiză a riscurilor, evaluând în special riscul financiar legat de tranzacție, riscul inerent debitorului, riscul societății împrumutate și riscul structural. În ceea ce privește cheltuielile legate de acordarea împrumuturilor, costurile suplimentare trebuie, de asemenea, să ia în considerare, printre altele, „cheltuielile suplimentare suportate pentru respectarea cerințelor în materie de solvabilitate, cheltuielile suplimentare legate de riscul de credit, cheltuielile de procesare sau cheltuielile suplimentare datorate riscului valutar” (40). Riscul de credit este determinat pe baza condițiilor care reglementează contractul de credit și rezultatele analizei riscurilor. |
| --- | --- |

(80)

În plus, înainte de a acorda un credit sau un avans de fonduri, instituțiile financiare efectuează o analiză a riscurilor, evaluând în special riscul financiar legat de tranzacție, riscul inerent debitorului, riscul societății împrumutate și riscul structural. În ceea ce privește cheltuielile legate de acordarea împrumuturilor, costurile suplimentare trebuie, de asemenea, să ia în considerare, printre altele, „cheltuielile suplimentare suportate pentru respectarea cerințelor în materie de solvabilitate, cheltuielile suplimentare legate de riscul de credit, cheltuielile de procesare sau cheltuielile suplimentare datorate riscului valutar” (40). Riscul de credit este determinat pe baza condițiilor care reglementează contractul de credit și rezultatele analizei riscurilor.

40

| (81) | În sfârșit, în conformitate cu circulara, prestatorii independenți de servicii financiare corelează, în general, cuantumul remunerației fie cu suma împrumutată, fie cu valoarea reală a activelor administrate. De asemenea, ca și în cazul prestatorilor independenți de servicii, „societățile de finanțare de grup care efectuează operațiuni de credit intragrup ar trebui, de asemenea, să efectueze o analiză a riscurilor înainte de a acorda un credit unei întreprinderi asociate și să țină seama de oricare alți factori care pot influența stabilirea prețurilor lor de transfer” (41). |
| --- | --- |

(81)

În sfârșit, în conformitate cu circulara, prestatorii independenți de servicii financiare corelează, în general, cuantumul remunerației fie cu suma împrumutată, fie cu valoarea reală a activelor administrate. De asemenea, ca și în cazul prestatorilor independenți de servicii, „societățile de finanțare de grup care efectuează operațiuni de credit intragrup ar trebui, de asemenea, să efectueze o analiză a riscurilor înainte de a acorda un credit unei întreprinderi asociate și să țină seama de oricare alți factori care pot influența stabilirea prețurilor lor de transfer” (41).

41

| (82) | Secțiunea 4 din circulară precizează faptul că autoritățile fiscale nu oferă informații prin care acestea își asumă obligații decât în cazul în care societatea în cauză are o prezență reală în Luxemburg. Aceasta enumeră apoi diferitele condiții pe care trebuie să le îndeplinească o societate de finanțare de grup pentru a avea o prezență reală în țară. În special, capitalurile proprii ale societății trebuie să fie adecvate din perspectiva funcțiilor îndeplinite (ținând seama de activele folosite și de riscurile asumate), iar valoarea capitalurilor proprii trebuie să reprezinte cel puțin 1 % din valoarea nominală a creditului (creditelor) acordat (acordate) sau suma de 2 milioane EUR, fără nicio altă indicație. |
| --- | --- |

(82)

Secțiunea 4 din circulară precizează faptul că autoritățile fiscale nu oferă informații prin care acestea își asumă obligații decât în cazul în care societatea în cauză are o prezență reală în Luxemburg. Aceasta enumeră apoi diferitele condiții pe care trebuie să le îndeplinească o societate de finanțare de grup pentru a avea o prezență reală în țară. În special, capitalurile proprii ale societății trebuie să fie adecvate din perspectiva funcțiilor îndeplinite (ținând seama de activele folosite și de riscurile asumate), iar valoarea capitalurilor proprii trebuie să reprezinte cel puțin 1 % din valoarea nominală a creditului (creditelor) acordat (acordate) sau suma de 2 milioane EUR, fără nicio altă indicație.

| (83) | Circulara precizează, de asemenea, informațiile și documentele necesare pentru a obține informații prin care administrația fiscală își asumă obligații. Astfel, o cerere de informații cu caracter obligatoriu trebuie să conțină, printre altele, „un studiu privind prețurile de transfer conform Liniilor directoare stabilite de OCDE în acest domeniu incluzând, în special, o descriere completă a metodologiei propuse și informații și analize detaliate în sprijinul acestei metodologii, de exemplu, identificarea de elemente comparabile și gama de rezultate preconizate să fie obținute” (42). În sfârșit, circulara precizează că o decizie fiscală este în general valabilă pentru o perioadă de cinci ani, cu excepția cazului în care se modifică datele și circumstanțele sau cerințele juridice pe care s-a bazat decizia sau una dintre caracteristicile esențiale ale tranzacției (43). |
| --- | --- |

(83)

Circulara precizează, de asemenea, informațiile și documentele necesare pentru a obține informații prin care administrația fiscală își asumă obligații. Astfel, o cerere de informații cu caracter obligatoriu trebuie să conțină, printre altele, „un studiu privind prețurile de transfer conform Liniilor directoare stabilite de OCDE în acest domeniu incluzând, în special, o descriere completă a metodologiei propuse și informații și analize detaliate în sprijinul acestei metodologii, de exemplu, identificarea de elemente comparabile și gama de rezultate preconizate să fie obținute” (42). În sfârșit, circulara precizează că o decizie fiscală este în general valabilă pentru o perioadă de cinci ani, cu excepția cazului în care se modifică datele și circumstanțele sau cerințele juridice pe care s-a bazat decizia sau una dintre caracteristicile esențiale ale tranzacției (43).

42

43

2.4.   Descrierea orientărilor OCDE privind prețurile de transfer

Descrierea orientărilor OCDE privind prețurile de transfer

| (84) | Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică („OCDE”) oferă țărilor sale membre orientări în materie de impozitare, expuse în „Liniile directoare privind prețurile de transfer” („Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer”), care constituie un instrument juridic fără caracter obligatoriu care oferă îndrumări cu privire la prețurile de transfer (44). |
| --- | --- |

(84)

Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică („OCDE”) oferă țărilor sale membre orientări în materie de impozitare, expuse în „Liniile directoare privind prețurile de transfer” („Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer”), care constituie un instrument juridic fără caracter obligatoriu care oferă îndrumări cu privire la prețurile de transfer (44).

44

| (85) | Prețurile de transfer se referă la prețurile facturate pentru tranzacții comerciale între diferite părți ale aceluiași grup de societăți. Societățile multinaționale au un stimulent financiar în a atribui cât mai puține profituri posibil teritoriilor care impozitează într-o mai mare măsură aceste profituri, ceea ce poate conduce la prețuri de transfer excesive, care nu ar trebui acceptate drept bază pentru calcularea venitului impozabil. Pentru a evita această problemă, administrațiile fiscale nu ar trebui să accepte prețurile de transfer între societăți din cadrul aceluiași grup decât în cazul în care tranzacțiile sunt remunerate ca și când acestea ar fi fost acceptate de către societăți independente prin negociere în circumstanțe comparabile, în condiții de concurență deplină (45). Acesta este „principiul concurenței depline”. |
| --- | --- |

(85)

Prețurile de transfer se referă la prețurile facturate pentru tranzacții comerciale între diferite părți ale aceluiași grup de societăți. Societățile multinaționale au un stimulent financiar în a atribui cât mai puține profituri posibil teritoriilor care impozitează într-o mai mare măsură aceste profituri, ceea ce poate conduce la prețuri de transfer excesive, care nu ar trebui acceptate drept bază pentru calcularea venitului impozabil. Pentru a evita această problemă, administrațiile fiscale nu ar trebui să accepte prețurile de transfer între societăți din cadrul aceluiași grup decât în cazul în care tranzacțiile sunt remunerate ca și când acestea ar fi fost acceptate de către societăți independente prin negociere în circumstanțe comparabile, în condiții de concurență deplină (45). Acesta este „principiul concurenței depline”.

45

| (86) | Declarația de principii cu privire la principiul concurenței depline este prevăzută la articolul 9 alineatul (1) din Convenția-model OCDE pentru evitarea dublei impuneri, care stă la baza convențiilor fiscale bilaterale la care sunt părți țările membre ale OCDE și un număr tot mai mare de țări terțe. Articolul 9 prevede că „[d]acă între cele două întreprinderi [asociate], în relațiile lor comerciale sau financiare, sunt convenite sau impuse condiții care diferă de cele care ar putea fi convenite între întreprinderi independente, în acest caz orice profit care, în absența condițiilor respective, ar fi fost realizat de una dintre întreprinderi, dar nu a putut fi realizat de aceasta din cauza condițiilor respective, poate fi inclus în profiturile întreprinderii respective și impozitate în consecință”. |
| --- | --- |

(86)

Declarația de principii cu privire la principiul concurenței depline este prevăzută la articolul 9 alineatul (1) din Convenția-model OCDE pentru evitarea dublei impuneri, care stă la baza convențiilor fiscale bilaterale la care sunt părți țările membre ale OCDE și un număr tot mai mare de țări terțe. Articolul 9 prevede că „[d]acă între cele două întreprinderi [asociate], în relațiile lor comerciale sau financiare, sunt convenite sau impuse condiții care diferă de cele care ar putea fi convenite între întreprinderi independente, în acest caz orice profit care, în absența condițiilor respective, ar fi fost realizat de una dintre întreprinderi, dar nu a putut fi realizat de aceasta din cauza condițiilor respective, poate fi inclus în profiturile întreprinderii respective și impozitate în consecință”.

| (87) | La 27 iunie 1995, Comitetul pentru probleme fiscale al OCDE a adoptat Liniile directoare privind prețurile de transfer în versiunea lor originală (46); aceasta a fost actualizată în mod semnificativ în iulie 2010 (47). Având în vedere caracterul neobligatoriu al acestor linii directoare, administrațiile fiscale ale țărilor membre ale OCDE sunt pur și simplu încurajate să le urmeze. În general, acestea servesc totuși drept referință și au un impact clar asupra practicilor fiscale din țările membre (și chiar care nu sunt membre) ale OCDE. În plus, în numeroase țări membre ale OCDE, acestor linii directoare le-a fost conferită forță juridică sau servesc drept referință în interpretarea legislației fiscale naționale. Comisia citează Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer în prezenta decizie deoarece acestea constituie un manual existent în acest domeniu care reprezintă rezultatul discuțiilor dintre experți în cadrul OCDE și care clarifică tehnicile menite să abordeze provocările comune care rezultă din aplicarea principiului concurenței depline în situații concrete. Prin urmare, Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer oferă administrațiilor fiscale și societăților multinaționale orientări utile cu privire la aplicarea principiului concurenței depline. Acestea evidențiază, de asemenea, consensul internațional în materie de prețuri de transfer. |
| --- | --- |

(87)

La 27 iunie 1995, Comitetul pentru probleme fiscale al OCDE a adoptat Liniile directoare privind prețurile de transfer în versiunea lor originală (46); aceasta a fost actualizată în mod semnificativ în iulie 2010 (47). Având în vedere caracterul neobligatoriu al acestor linii directoare, administrațiile fiscale ale țărilor membre ale OCDE sunt pur și simplu încurajate să le urmeze. În general, acestea servesc totuși drept referință și au un impact clar asupra practicilor fiscale din țările membre (și chiar care nu sunt membre) ale OCDE. În plus, în numeroase țări membre ale OCDE, acestor linii directoare le-a fost conferită forță juridică sau servesc drept referință în interpretarea legislației fiscale naționale. Comisia citează Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer în prezenta decizie deoarece acestea constituie un manual existent în acest domeniu care reprezintă rezultatul discuțiilor dintre experți în cadrul OCDE și care clarifică tehnicile menite să abordeze provocările comune care rezultă din aplicarea principiului concurenței depline în situații concrete. Prin urmare, Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer oferă administrațiilor fiscale și societăților multinaționale orientări utile cu privire la aplicarea principiului concurenței depline. Acestea evidențiază, de asemenea, consensul internațional în materie de prețuri de transfer.

46

47

| (88) | Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer enumeră cinci metode pentru stabilirea unei aproximări a prețurilor în condiții de concurență deplină pentru tranzacțiile și repartizarea profiturilor între societățile din cadrul aceluiași grup: (i) metoda prețului comparabil pe piața liberă („comparable uncontrolled price” sau „metoda CUP”); (ii) metoda cost-plus; (iii) metoda prețului de revânzare; (iv) MTMN; și (v) metoda tranzacțională a profiturilor. Acestea fac distincția între metodele tradiționale bazate pe tranzacții (și anume, primele trei) și metodele tranzacționale ale profiturilor (ultimele două). Societățile multinaționale sunt libere să aplice metode care nu sunt descrise în aceste linii directoare pentru a stabili prețurile de transfer, cu condiția ca prețurile respective să fie conforme cu principiul concurenței depline. |
| --- | --- |

(88)

Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer enumeră cinci metode pentru stabilirea unei aproximări a prețurilor în condiții de concurență deplină pentru tranzacțiile și repartizarea profiturilor între societățile din cadrul aceluiași grup: (i) metoda prețului comparabil pe piața liberă („comparable uncontrolled price” sau „metoda CUP”); (ii) metoda cost-plus; (iii) metoda prețului de revânzare; (iv) MTMN; și (v) metoda tranzacțională a profiturilor. Acestea fac distincția între metodele tradiționale bazate pe tranzacții (și anume, primele trei) și metodele tranzacționale ale profiturilor (ultimele două). Societățile multinaționale sunt libere să aplice metode care nu sunt descrise în aceste linii directoare pentru a stabili prețurile de transfer, cu condiția ca prețurile respective să fie conforme cu principiul concurenței depline.

| (89) | Metoda CUP și MTMN sunt relevante pentru prezenta decizie și, prin urmare, sunt prezentate în detaliu în considerentele 90-92. |
| --- | --- |

(89)

Metoda CUP și MTMN sunt relevante pentru prezenta decizie și, prin urmare, sunt prezentate în detaliu în considerentele 90-92.

| (90) | Metoda CUP compară prețul facturat pentru transferul de bunuri sau servicii în cadrul unei tranzacții controlate (tranzacție între două întreprinderi care sunt asociate una cu cealaltă) cu prețul facturat pentru transferul de bunuri sau servicii în cadrul unui tranzacții comparabile efectuată pe piața liberă (tranzacție între două întreprinderi care sunt independente una față de cealaltă) în circumstanțe comparabile. |
| --- | --- |

(90)

Metoda CUP compară prețul facturat pentru transferul de bunuri sau servicii în cadrul unei tranzacții controlate (tranzacție între două întreprinderi care sunt asociate una cu cealaltă) cu prețul facturat pentru transferul de bunuri sau servicii în cadrul unui tranzacții comparabile efectuată pe piața liberă (tranzacție între două întreprinderi care sunt independente una față de cealaltă) în circumstanțe comparabile.

| (91) | MTMN este una dintre „metodele indirecte” utilizate pentru stabilirea unei aproximări a prețurilor în condiții de concurență deplină pentru tranzacțiile și repartizarea profitului între societățile din cadrul aceluiași grup. Aceasta constă în estimarea cuantumului potențial al profitului pe baza principiului concurenței depline, pentru o activitate considerată în ansamblul ei, mai curând decât pentru anumite tranzacții specifice. Aceasta nu vizează să stabilească prețul bunurilor vândute, ci estimează profiturile la care s-ar putea aștepta niște societăți independente să le realizeze cu privire la o anumită activitate, cum ar fi vânzarea de bunuri. În acest scop, MTMN selectează o bază adecvată (un „indicator al nivelului profitului”), cum ar fi costurile, cifra de afaceri sau investițiile fixe, la care aplică o rată a profitului care reflectă rata observată în tranzacții similare efectuate pe piața liberă. |
| --- | --- |

(91)

MTMN este una dintre „metodele indirecte” utilizate pentru stabilirea unei aproximări a prețurilor în condiții de concurență deplină pentru tranzacțiile și repartizarea profitului între societățile din cadrul aceluiași grup. Aceasta constă în estimarea cuantumului potențial al profitului pe baza principiului concurenței depline, pentru o activitate considerată în ansamblul ei, mai curând decât pentru anumite tranzacții specifice. Aceasta nu vizează să stabilească prețul bunurilor vândute, ci estimează profiturile la care s-ar putea aștepta niște societăți independente să le realizeze cu privire la o anumită activitate, cum ar fi vânzarea de bunuri. În acest scop, MTMN selectează o bază adecvată (un „indicator al nivelului profitului”), cum ar fi costurile, cifra de afaceri sau investițiile fixe, la care aplică o rată a profitului care reflectă rata observată în tranzacții similare efectuate pe piața liberă.

| (92) | Având în vedere că MTMN nu stabilește prețuri pentru tranzacții individuale, venitul impozabil al unei entități pentru care se aplică această metodă ar putea să nu aibă un impact direct asupra venitului impozabil al unei alte entități din cadrul aceluiași grup de societăți. Prin urmare, această metodă este diferită de metoda CUP care stabilește prețul de transfer ca fiind prețul unui anumit bun sau serviciu, care este apoi înscris în venitul impozabil, cu aceeași sumă, de către societatea din cadrul grupului care vinde și de către cea care achiziționează bunul sau serviciul în cauză. |
| --- | --- |

(92)

Având în vedere că MTMN nu stabilește prețuri pentru tranzacții individuale, venitul impozabil al unei entități pentru care se aplică această metodă ar putea să nu aibă un impact direct asupra venitului impozabil al unei alte entități din cadrul aceluiași grup de societăți. Prin urmare, această metodă este diferită de metoda CUP care stabilește prețul de transfer ca fiind prețul unui anumit bun sau serviciu, care este apoi înscris în venitul impozabil, cu aceeași sumă, de către societatea din cadrul grupului care vinde și de către cea care achiziționează bunul sau serviciul în cauză.

2.5.   Informații suplimentare furnizate după inițierea procedurii oficiale de investigare

Informații suplimentare furnizate după inițierea procedurii oficiale de investigare

2.5.1.   Scrisoarea din partea Luxemburgului din 3 septembrie 2014

Scrisoarea din partea Luxemburgului din 3 septembrie 2014

| (93) | Ca răspuns la întrebările formulate în decizia de inițiere a procedurii, Luxemburgul a informat Comisia că creditele acordate în cadrul grupului Fiat nu erau plafonate. |
| --- | --- |

(93)

Ca răspuns la întrebările formulate în decizia de inițiere a procedurii, Luxemburgul a informat Comisia că creditele acordate în cadrul grupului Fiat nu erau plafonate.

| (94) | Luxemburgul a furnizat, de asemenea, clarificări cu privire la prețurile medii ale creditelor și împrumuturilor intragrup ale FFT în perioada 2011-2013. Rata dobânzii aplicabilă împrumuturilor intragrup acordate de FFT este [...]. La sfârșitul anului 2011, aceasta corespundea ratei EURIBOR plus o marjă de [6-9 %]. Rata medie a dobânzii aplicată soldurilor de cont curent ale societăților din cadrul grupului a fost în 2012 și 2013 [6-9 %], respectiv [6-9 %]. În 2011, 2012 și 2013, rata medie plătită de FFT pentru depozitele intragrup se ridica la [0-3 %], la [0-3 %] și, respectiv, la [03 %] (rate forfetare medii). |
| --- | --- |

(94)

Luxemburgul a furnizat, de asemenea, clarificări cu privire la prețurile medii ale creditelor și împrumuturilor intragrup ale FFT în perioada 2011-2013. Rata dobânzii aplicabilă împrumuturilor intragrup acordate de FFT este [...]. La sfârșitul anului 2011, aceasta corespundea ratei EURIBOR plus o marjă de [6-9 %]. Rata medie a dobânzii aplicată soldurilor de cont curent ale societăților din cadrul grupului a fost în 2012 și 2013 [6-9 %], respectiv [6-9 %]. În 2011, 2012 și 2013, rata medie plătită de FFT pentru depozitele intragrup se ridica la [0-3 %], la [0-3 %] și, respectiv, la [03 %] (rate forfetare medii).

| (95) | De asemenea, Luxemburgul a prezentat observații cu privire la remunerația capitalului autorizată prin decizia fiscală contestată. Acesta a precizat, în special, că partea de capital investită în participații era remunerată prin distribuirea de dividende și că acestea, prin natura lor, nu fac obiectul unei analize privind prețurile de transfer, întrucât sunt primite de o societate în calitatea sa de acționar. Prin urmare, dividendele nu sunt luate în considerare în vederea stabilirii importanței funcțiilor îndeplinite și a riscurilor asumate. |
| --- | --- |

(95)

De asemenea, Luxemburgul a prezentat observații cu privire la remunerația capitalului autorizată prin decizia fiscală contestată. Acesta a precizat, în special, că partea de capital investită în participații era remunerată prin distribuirea de dividende și că acestea, prin natura lor, nu fac obiectul unei analize privind prețurile de transfer, întrucât sunt primite de o societate în calitatea sa de acționar. Prin urmare, dividendele nu sunt luate în considerare în vederea stabilirii importanței funcțiilor îndeplinite și a riscurilor asumate.

| (96) | Luxemburgul a explicat, de asemenea, că achiziționarea de participații de către FFT a fost finanțată integral din fonduri proprii și că acest mod de finanțare nu înseamnă în mod automat că aceste fonduri nu mai sunt disponibile pentru a acoperi alte riscuri suportate de FFT. |
| --- | --- |

(96)

Luxemburgul a explicat, de asemenea, că achiziționarea de participații de către FFT a fost finanțată integral din fonduri proprii și că acest mod de finanțare nu înseamnă în mod automat că aceste fonduri nu mai sunt disponibile pentru a acoperi alte riscuri suportate de FFT.

| (97) | De asemenea, Luxemburgul a făcut trimitere la articolul 57 din Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului (48) privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit, în temeiul căruia fondurile proprii neconsolidate ale instituțiilor de credit nu includ participațiile în cadrul altor instituții de credit care depășesc 10 % din capitalul acestora. |
| --- | --- |

(97)

De asemenea, Luxemburgul a făcut trimitere la articolul 57 din Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului (48) privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit, în temeiul căruia fondurile proprii neconsolidate ale instituțiilor de credit nu includ participațiile în cadrul altor instituții de credit care depășesc 10 % din capitalul acestora.

48

| (98) | În plus, Luxemburgul a făcut trimitere la abordarea de bază definită de cadrul Basel II, care stabilește la 15 % rata care se aplică în cazul mediei a trei perioade de venit brut anual pozitiv. |
| --- | --- |

(98)

În plus, Luxemburgul a făcut trimitere la abordarea de bază definită de cadrul Basel II, care stabilește la 15 % rata care se aplică în cazul mediei a trei perioade de venit brut anual pozitiv.

2.5.2.   Scrisoarea din partea Luxemburgului din 24 martie 2015

Scrisoarea din partea Luxemburgului din 24 martie 2015

| (99) | Ca răspuns la cererea Comisiei, în care i se solicita să furnizeze exemple de decizii adresate unor contribuabili aflați într-o situație similară celei în care se afla FFT, Luxemburgul a precizat în scrisoarea sa din data de 24 martie 2015 că situația FFT era una foarte specială. În opinia sa, acest lucru se datorează faptului că FFT este o instituție financiară care constituie fonduri proprii pe piață, spre deosebire de cea mai mare parte a instituțiilor financiare din Luxemburg care împrumută, cu o marjă, fonduri puse la dispoziția acestora de alte societăți din cadrul grupului din care fac parte. |
| --- | --- |

(99)

Ca răspuns la cererea Comisiei, în care i se solicita să furnizeze exemple de decizii adresate unor contribuabili aflați într-o situație similară celei în care se afla FFT, Luxemburgul a precizat în scrisoarea sa din data de 24 martie 2015 că situația FFT era una foarte specială. În opinia sa, acest lucru se datorează faptului că FFT este o instituție financiară care constituie fonduri proprii pe piață, spre deosebire de cea mai mare parte a instituțiilor financiare din Luxemburg care împrumută, cu o marjă, fonduri puse la dispoziția acestora de alte societăți din cadrul grupului din care fac parte.

| (100) | În plus, potrivit administrației fiscale luxemburgheze, situația fiecărui contribuabil este suficient de specifică pentru a face imposibilă orice comparație cu situația celorlalți contribuabili. Acesta este motivul pentru care dreptul național luxemburghez conține doar o dispoziție generală care oferă un cadru pentru prețurile de transfer (și anume, articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit), care îi permite să abordeze cât mai precis posibil realitatea economică a fiecărui caz în parte, indiferent dacă face sau nu obiectul unei decizii fiscale. |
| --- | --- |

(100)

În plus, potrivit administrației fiscale luxemburgheze, situația fiecărui contribuabil este suficient de specifică pentru a face imposibilă orice comparație cu situația celorlalți contribuabili. Acesta este motivul pentru care dreptul național luxemburghez conține doar o dispoziție generală care oferă un cadru pentru prețurile de transfer (și anume, articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit), care îi permite să abordeze cât mai precis posibil realitatea economică a fiecărui caz în parte, indiferent dacă face sau nu obiectul unei decizii fiscale.

| (101) | Luxemburgul a furnizat, de asemenea, baza de impozitare a FTT pentru perioada 2009-2013, pe baza declarațiilor fiscale ale societății (49), prezentată în tabelul 7.

  Tabelul 7


  Baza de impozitare a FFT pentru perioada 2009-2013







  (în EUR) |
| --- | --- |
| 2009 | 2 643 424 |
| 2010 | 2 424 869 |
| 2011 | 2 600 416 |
| 2012 | 1 684 103 |
| 2013 | 2 095 969 |

(101)

Luxemburgul a furnizat, de asemenea, baza de impozitare a FTT pentru perioada 2009-2013, pe baza declarațiilor fiscale ale societății (49), prezentată în tabelul 7.

49

Tabelul 7

Tabelul 7

Baza de impozitare a FFT pentru perioada 2009-2013

Baza de impozitare a FFT pentru perioada 2009-2013

(în EUR)

2009

2 643 424

2010

2 424 869

2011

2 600 416

2012

1 684 103

2013

2 095 969

| (102) | Luxemburgul a precizat că, din declarația fiscală a FFT din 2013, reiese că preocupările exprimate în considerentul 64 din decizia de inițiere a procedurii, potrivit cărora baza de impozitare este stabilită într-un interval cuprins între 2 288 000 și 2 796 000 EUR, erau lipsite de orice temei. Este clar că decizia fiscală contestată autorizează doar metoda stabilită și că parametrii de pe piață sunt variabili. |
| --- | --- |

(102)

Luxemburgul a precizat că, din declarația fiscală a FFT din 2013, reiese că preocupările exprimate în considerentul 64 din decizia de inițiere a procedurii, potrivit cărora baza de impozitare este stabilită într-un interval cuprins între 2 288 000 și 2 796 000 EUR, erau lipsite de orice temei. Este clar că decizia fiscală contestată autorizează doar metoda stabilită și că parametrii de pe piață sunt variabili.

| (103) | În sfârșit, la cererea Comisiei, Luxemburgul a furnizat, de asemenea, toate deciziile fiscale anterioare adoptate de administrația fiscală luxemburgheză cu privire la societățile din grupul Fiat. |
| --- | --- |

(103)

În sfârșit, la cererea Comisiei, Luxemburgul a furnizat, de asemenea, toate deciziile fiscale anterioare adoptate de administrația fiscală luxemburgheză cu privire la societățile din grupul Fiat.

| (104) | În primul rând, o cerere de emitere a deciziei fiscale din 9 decembrie 2009 și acceptată de administrația fiscală luxemburgheză se referea la autorizarea bazei de impozitare a FFT [...]. |
| --- | --- |

(104)

În primul rând, o cerere de emitere a deciziei fiscale din 9 decembrie 2009 și acceptată de administrația fiscală luxemburgheză se referea la autorizarea bazei de impozitare a FFT [...].

| (105) | În al doilea rând, administrația fiscală luxemburgheză a prezentat două scrisori din data de 3 septembrie 2012. Prima dintre acestea este decizia fiscală contestată care se bazează pe o cerere de emitere a deciziei din data de 14 martie 2012, astfel cum se precizează în considerentul 9. Această cerere de emitere a deciziei a fost prezentată din nou Comisiei și integral în scrisoarea din partea Luxemburgului din 24 martie 2015, care cuprindea informații pe care anterior Luxemburgul le anonimizase în momentul în care a transmis inițial Comisiei această decizie. |
| --- | --- |

(105)

În al doilea rând, administrația fiscală luxemburgheză a prezentat două scrisori din data de 3 septembrie 2012. Prima dintre acestea este decizia fiscală contestată care se bazează pe o cerere de emitere a deciziei din data de 14 martie 2012, astfel cum se precizează în considerentul 9. Această cerere de emitere a deciziei a fost prezentată din nou Comisiei și integral în scrisoarea din partea Luxemburgului din 24 martie 2015, care cuprindea informații pe care anterior Luxemburgul le anonimizase în momentul în care a transmis inițial Comisiei această decizie.

| (106) | O a doua scrisoare, aproape identică, a fost trimisă ca răspuns la o cerere paralelă de emitere a deciziei adresată [...] administrației fiscale luxemburgheze la 18 aprilie 2012 de către o societate denumită [F], care pare să corespundă societății FFT într-o altă structură de societăți de finanțare a grupului. În această a doua cerere de emitere a deciziei, descrierea funcțiilor [societății F] este identică cu cea a funcțiilor îndeplinite de FFT, astfel cum figurează în cererea din 14 martie 2012. Această nouă structură ar fi diferită doar prin faptul că societatea nu ar deține decât o singură sucursală în Regatul Unit, nu ar avea nicio sucursală în Spania, iar [societatea F] nu ar fi proprietara [niciunei filiale]. |
| --- | --- |

(106)

O a doua scrisoare, aproape identică, a fost trimisă ca răspuns la o cerere paralelă de emitere a deciziei adresată [...] administrației fiscale luxemburgheze la 18 aprilie 2012 de către o societate denumită [F], care pare să corespundă societății FFT într-o altă structură de societăți de finanțare a grupului. În această a doua cerere de emitere a deciziei, descrierea funcțiilor [societății F] este identică cu cea a funcțiilor îndeplinite de FFT, astfel cum figurează în cererea din 14 martie 2012. Această nouă structură ar fi diferită doar prin faptul că societatea nu ar deține decât o singură sucursală în Regatul Unit, nu ar avea nicio sucursală în Spania, iar [societatea F] nu ar fi proprietara [niciunei filiale].

| (107) | A doua cerere de emitere a deciziei, însoțită de un raport privind prețurile de transfer, conține o concluzie identică cu cea din cererea FFT de emitere a deciziei (reprodusă în considerentul 54). Cu toate acestea, rezultatul analizei prețurilor de transfer este sensibil diferit. Remunerația în condiții de concurență deplină a [societății F], astfel cum este stabilită în raportul privind prețurile de transfer, este următoarea: „Studiul privind prețurile de transfer stabilește o remunerație corespunzătoare bazată pe: (i) capitalul de risc în valoare de 44,6 milioane EUR; și pe (ii) capitalul care permite remunerarea funcțiilor îndeplinite de societate în valoare de 8,8 milioane EUR, cu o marjă de ± 10 %”. |
| --- | --- |

(107)

A doua cerere de emitere a deciziei, însoțită de un raport privind prețurile de transfer, conține o concluzie identică cu cea din cererea FFT de emitere a deciziei (reprodusă în considerentul 54). Cu toate acestea, rezultatul analizei prețurilor de transfer este sensibil diferit. Remunerația în condiții de concurență deplină a [societății F], astfel cum este stabilită în raportul privind prețurile de transfer, este următoarea: „Studiul privind prețurile de transfer stabilește o remunerație corespunzătoare bazată pe: (i) capitalul de risc în valoare de 44,6 milioane EUR; și pe (ii) capitalul care permite remunerarea funcțiilor îndeplinite de societate în valoare de 8,8 milioane EUR, cu o marjă de ± 10 %”.

| (108) | Ambele decizii au fost incluse pe lista transmisă Comisiei de Luxemburg la 4 iunie 2015 privind deciziile fiscale care vizau o funcție de trezorerie (a se vedea considerentul 29). |
| --- | --- |

(108)

Ambele decizii au fost incluse pe lista transmisă Comisiei de Luxemburg la 4 iunie 2015 privind deciziile fiscale care vizau o funcție de trezorerie (a se vedea considerentul 29).

| (109) | În al treilea rând, alte două cereri de emitere a unor decizii [...], acceptate de administrația fiscală din Luxemburg au fost, de asemenea, transmise Comisiei. Aceste cereri de emitere a unor decizii datau din 2002 și 2012 și vizau alte aspecte referitoare la structura grupului Fiat în Luxemburg. Aceste decizii nu sunt examinate în prezenta decizie. |
| --- | --- |

(109)

În al treilea rând, alte două cereri de emitere a unor decizii [...], acceptate de administrația fiscală din Luxemburg au fost, de asemenea, transmise Comisiei. Aceste cereri de emitere a unor decizii datau din 2002 și 2012 și vizau alte aspecte referitoare la structura grupului Fiat în Luxemburg. Aceste decizii nu sunt examinate în prezenta decizie.

2.5.3.   Informațiile furnizate de Fiat la 31 martie 2015

Informațiile furnizate de Fiat la 31 martie 2015

2.5.3.1.   Informații privind societățile din cadrul grupului Fiat cu legături directe cu FFT

Informații privind societățile din cadrul grupului Fiat cu legături directe cu FFT

| (110) | Fiat reamintește faptul că FFT aparține în proporție de aproximativ 40 % societății Fiat S.p.A. și în proporție de aproximativ 60 % societății FF, care este o filială deținută în proporție de 100 % de Fiat S.p.A (50). La rândul său, FFT deține integral FFNA și FFC (51). Fiat reamintește, de asemenea, că FFT este una din societățile de finanțare ale grupului Fiat enumerate în considerentul 39. |
| --- | --- |

(110)

Fiat reamintește faptul că FFT aparține în proporție de aproximativ 40 % societății Fiat S.p.A. și în proporție de aproximativ 60 % societății FF, care este o filială deținută în proporție de 100 % de Fiat S.p.A (50). La rândul său, FFT deține integral FFNA și FFC (51). Fiat reamintește, de asemenea, că FFT este una din societățile de finanțare ale grupului Fiat enumerate în considerentul 39.

50

51

| (111) | La cererea Comisiei, Fiat a furnizat informații financiare detaliate cu privire la societățile de finanțare ale grupului. În special, aceasta a transmis raportul anual al societăților FFT, FF, FFNA, FFC și FFB pentru anii 2011, 2012 și 2013, precum și o descriere a funcțiilor acestor societăți. Conform acestor informații, FF are 52 de angajați, din care [20-30] în departamentul „finanțare” și [10-20] în cadrul departamentului „contabilitate”. FFT are 14 angajați, și anume un director, [0-10] angajați în contact direct cu clienții (din Regatul Unit), [0-10] angajați responsabili cu sarcini administrative și [0-10] angajați care se ocupă de contabilitate și control. FFNA are cinci angajați, în timp ce FFC desfășoară activități limitate. |
| --- | --- |

(111)

La cererea Comisiei, Fiat a furnizat informații financiare detaliate cu privire la societățile de finanțare ale grupului. În special, aceasta a transmis raportul anual al societăților FFT, FF, FFNA, FFC și FFB pentru anii 2011, 2012 și 2013, precum și o descriere a funcțiilor acestor societăți. Conform acestor informații, FF are 52 de angajați, din care [20-30] în departamentul „finanțare” și [10-20] în cadrul departamentului „contabilitate”. FFT are 14 angajați, și anume un director, [0-10] angajați în contact direct cu clienții (din Regatul Unit), [0-10] angajați responsabili cu sarcini administrative și [0-10] angajați care se ocupă de contabilitate și control. FFNA are cinci angajați, în timp ce FFC desfășoară activități limitate.

| (112) | Potrivit informațiilor oferite de Fiat, valoarea contabilă a filialelor FFT (FFNA și FFC) [...]. Raportul anual al FFT indică faptul că FFNA și FFC au fost cumpărate de la Fiat S.p.A. și de la FF în 2011. Începând cu anul 2011, FFT stabilea în Luxemburg situații financiare consolidate. |
| --- | --- |

(112)

Potrivit informațiilor oferite de Fiat, valoarea contabilă a filialelor FFT (FFNA și FFC) [...]. Raportul anual al FFT indică faptul că FFNA și FFC au fost cumpărate de la Fiat S.p.A. și de la FF în 2011. Începând cu anul 2011, FFT stabilea în Luxemburg situații financiare consolidate.

| (113) | FF și FFT sunt societățile de finanțare pentru zona euro. Datele financiare referitoare la acestea pentru perioada 2010-2013, pe baza rapoartelor anuale transmise, sunt prezentate în tabelele 8 și 9 (52).

  Tabelul 8


  Datele financiare ale FFT pentru perioada 2010-2013










  (în mii EUR) |
| --- | --- |
| | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |
| | | | | |
| Venituri din dobânzi și venituri similare | 613 561 | 650 641 | 664 707 | 736 561 |
| din care de la societăți din cadrul grupului | 605 880 | 626 806 | 648 497 | 731 462 |
| Alte venituri | 72 292 | 76 910 | 29 185 | 10 125 |
| TOTAL VENITURI | 685 853 | 727 551 | 693 892 | 746 686 |
| | | | | |
| Costuri de funcționare și de amortizare | 3 419 | 3 655 | 2 926 | 2 499 |
| Dobânzi datorate și alte cheltuieli financiare | 625 078 | 640 207 | 631 854 | 666 246 |
| Din care datorate către societăți din cadrul grupului | 59 409 | 55 520 | 38 041 | 20 268 |
| Din care prin împrumuturi obligatare și alte bonuri | 551 229 | 574 561 | 592 099 | 643 853 |
| Comision perceput pentru garanțiile privind obligațiile plătite către Fiat S.p.A. (53) | 3 161 | 2 851 | 2 702 | 3 006 |
| Alte cheltuieli | 51 709 | 78 211 | 54 702 | 72 805 |
| TOTAL CHELTUIELI (în afara impozitului pe profit) | 683 367 | 724 924 | 692 185 | 745 032 |
| Profitul înainte de aplicarea impozitului pe profit | 2 485 | 2 627 | 1 707 | 1 652 |
| Impozit | 748 | 776 | 491 | 508 |
| Venit net | 1 737 | 1 851 | 1 217 | 1 146 |
| | | | | |
| Capitaluri proprii | 285 625 | 287 477 | 288 693 | 289 839 |
| Sume datorate societăților din cadrul grupului | 4 354 692 | 2 275 578 | 1 530 146 | 1 661 930 |
| Titluri de creanță emise | 7 716 844 | 7 746 301 | 9 116 345 | 11 030 180 |
| Alte pasive (împrumuturi bancare, cheltuieli angajate etc.) | 2 470 513 | 446 444 | 144 671 | 158 865 |
| TOTAL CAPITALURI PROPRII ȘI TOTAL PASIVE | 14 827 674 | 10 755 800 | 11 079 855 | 13 140 814 |
| | | | | |
| Creanțe față de societățile din cadrul grupului | 11 869 312 | 7 387 279 | 7 950 092 | 9 637 038 |
| Lichidități și valori mobiliare | 2 705 622 | 3 028 255 | 2 853 245 | 3 221 203 |
| Participații în cadrul unor întreprinderi afiliate | 0 | 165 244 | 164 244 | 165 244 |
| Alte active (active fixe, venituri de încasat etc.) | 252 740 | 175 022 | 112 274 | 117 329 |
| TOTAL ACTIVE | 14 827 674 | 10 755 800 | 11 079 855 | 13 140 814 |

(113)

FF și FFT sunt societățile de finanțare pentru zona euro. Datele financiare referitoare la acestea pentru perioada 2010-2013, pe baza rapoartelor anuale transmise, sunt prezentate în tabelele 8 și 9 (52).

52

Tabelul 8

Tabelul 8

Datele financiare ale FFT pentru perioada 2010-2013

Datele financiare ale FFT pentru perioada 2010-2013

(în mii EUR)

2010

2011

2012

2013

Venituri din dobânzi și venituri similare

613 561

650 641

664 707

736 561

din care de la societăți din cadrul grupului

605 880

626 806

648 497

731 462

Alte venituri

72 292

76 910

29 185

10 125

TOTAL VENITURI

685 853

727 551

693 892

746 686

Costuri de funcționare și de amortizare

3 419

3 655

2 926

2 499

Dobânzi datorate și alte cheltuieli financiare

625 078

640 207

631 854

666 246

Din care datorate către societăți din cadrul grupului

59 409

55 520

38 041

20 268

Din care prin împrumuturi obligatare și alte bonuri

551 229

574 561

592 099

643 853

Comision perceput pentru garanțiile privind obligațiile plătite către Fiat S.p.A. (53)

53

3 161

2 851

2 702

3 006

Alte cheltuieli

51 709

78 211

54 702

72 805

TOTAL CHELTUIELI (în afara impozitului pe profit)

683 367

724 924

692 185

745 032

Profitul înainte de aplicarea impozitului pe profit

2 485

2 627

1 707

1 652

Impozit

748

776

491

508

Venit net

1 737

1 851

1 217

1 146

Capitaluri proprii

285 625

287 477

288 693

289 839

Sume datorate societăților din cadrul grupului

4 354 692

2 275 578

1 530 146

1 661 930

Titluri de creanță emise

7 716 844

7 746 301

9 116 345

11 030 180

Alte pasive (împrumuturi bancare, cheltuieli angajate etc.)

2 470 513

446 444

144 671

158 865

TOTAL CAPITALURI PROPRII ȘI TOTAL PASIVE

14 827 674

10 755 800

11 079 855

13 140 814

Creanțe față de societățile din cadrul grupului

11 869 312

7 387 279

7 950 092

9 637 038

Lichidități și valori mobiliare

2 705 622

3 028 255

2 853 245

3 221 203

Participații în cadrul unor întreprinderi afiliate

0

165 244

164 244

165 244

Alte active (active fixe, venituri de încasat etc.)

252 740

175 022

112 274

117 329

TOTAL ACTIVE

14 827 674

10 755 800

11 079 855

13 140 814

| (114) | La sfârșitul anilor 2011, 2012 și 2013, FFT a emis la diferite bănci garanții în favoarea societăților din cadrul grupului, în valoare totală de 2 560 802 EUR, 10 772 314 EUR și, respectiv, 10 155 339 EUR.

  Tabelul 9


  Datele financiare ale FF pentru perioada 2010-2013










  (în mii EUR) |
| --- | --- |
| | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |
| | | | | |
| Produse financiare | 552 090 | 752 007 | 676 177 | 722 610 |
| Din care provenind de la societățile din cadrul grupului | 528 267 | 672 225 | 655 576 | 711 218 |
| Alte venituri (dividende, câștiguri financiare din instrumente derivate, rata de schimb etc.) | 29 708 | 18 962 | 18 117 | 8 935 |
| Venituri generate de serviciile furnizate grupului | 6 410 | 7 616 | 2 336 | 2 027 |
| Cheltuieli de funcționare | 14 616 | 13 332 | 8 594 | 9 280 |
| Cheltuieli financiare | 550 331 | 729 851 | 654 763 | 706 825 |
| din care societăți din cadrul grupului | 523 123 | 698 009 | 625 216 | 687 712 |
| Profitul înainte de aplicarea impozitului pe profit | 23 261 | 35 402 | 33 273 | 17 466 |
| Impozit | 5 968 | 10 112 | 8 822 | 6 952 |
| Venit net | 17 292 | 25 290 | 24 450 | 10 514 |
| | | | | |
| Capitaluri proprii | 271 047 | 268 610 | 268 837 | 256 053 |
| Pasive | 14 878 871 | 12 567 582 | 11 277 171 | 12 758 761 |
| | | | | |
| Active financiare | 9 267 614 | 8 201 011 | 9 164 768 | 9 905 386 |
| Lichidități și valori mobiliare | 5 519 622 | 4 349 837 | 2 201 190 | 2 928 409 |
| Participații în cadrul unor întreprinderi afiliate | 358 362 | 264 116 | 160 833 | 160 833 |
| Alte active (active fixe, venituri de încasat etc.) | 4 320 | 21 228 | 19 217 | 20 186 |
| TOTAL ACTIVE | 15 149 918 | 12 836 192 | 11 546 008 | 13 014 814 |

(114)

La sfârșitul anilor 2011, 2012 și 2013, FFT a emis la diferite bănci garanții în favoarea societăților din cadrul grupului, în valoare totală de 2 560 802 EUR, 10 772 314 EUR și, respectiv, 10 155 339 EUR.

Tabelul 9

Tabelul 9

Datele financiare ale FF pentru perioada 2010-2013

Datele financiare ale FF pentru perioada 2010-2013

(în mii EUR)

2010

2011

2012

2013

Produse financiare

552 090

752 007

676 177

722 610

Din care provenind de la societățile din cadrul grupului

528 267

672 225

655 576

711 218

Alte venituri (dividende, câștiguri financiare din instrumente derivate, rata de schimb etc.)

29 708

18 962

18 117

8 935

Venituri generate de serviciile furnizate grupului

6 410

7 616

2 336

2 027

Cheltuieli de funcționare

14 616

13 332

8 594

9 280

Cheltuieli financiare

550 331

729 851

654 763

706 825

din care societăți din cadrul grupului

523 123

698 009

625 216

687 712

Profitul înainte de aplicarea impozitului pe profit

23 261

35 402

33 273

17 466

Impozit

5 968

10 112

8 822

6 952

Venit net

17 292

25 290

24 450

10 514

Capitaluri proprii

271 047

268 610

268 837

256 053

Pasive

14 878 871

12 567 582

11 277 171

12 758 761

Active financiare

9 267 614

8 201 011

9 164 768

9 905 386

Lichidități și valori mobiliare

5 519 622

4 349 837

2 201 190

2 928 409

Participații în cadrul unor întreprinderi afiliate

358 362

264 116

160 833

160 833

Alte active (active fixe, venituri de încasat etc.)

4 320

21 228

19 217

20 186

TOTAL ACTIVE

15 149 918

12 836 192

11 546 008

13 014 814

| (115) | La sfârșitul anului 2013 (și la sfârșitul anului 2012), participarea societății FF la capitalul întreprinderilor afiliate consta în deținerea de participații în cadrul FFT, în valoare de 157 269 000 EUR (adică 60 % din capitalul social al FFT), și în cadrul FFB, în valoare de 2 013 000 EUR, precum și în deținerea de dobânzi care nu confereau niciun control în cadrul altor societăți din grup, în valoare de 725 000 EUR. La sfârșitul anului 2011, toate acțiunile FFT erau contabilizate în participațiile deținute de FF în valoare de 262 102 000 EUR. La sfârșitul anului 2010, înainte de vânzarea FFNA și a FFC către FFT în 2011, FF deținea o participație de 7 213 000 EUR în cadrul FFC, de 262 077 000 EUR în cadrul FFT, de 87 055 EUR în cadrul FFNA și de 2 013 000 EUR în cadrul FFB, adică o participație totală de 358 000 000 EUR în filiale deținute integral de Fiat, astfel cum se arată în tabelul 8. |
| --- | --- |

(115)

La sfârșitul anului 2013 (și la sfârșitul anului 2012), participarea societății FF la capitalul întreprinderilor afiliate consta în deținerea de participații în cadrul FFT, în valoare de 157 269 000 EUR (adică 60 % din capitalul social al FFT), și în cadrul FFB, în valoare de 2 013 000 EUR, precum și în deținerea de dobânzi care nu confereau niciun control în cadrul altor societăți din grup, în valoare de 725 000 EUR. La sfârșitul anului 2011, toate acțiunile FFT erau contabilizate în participațiile deținute de FF în valoare de 262 102 000 EUR. La sfârșitul anului 2010, înainte de vânzarea FFNA și a FFC către FFT în 2011, FF deținea o participație de 7 213 000 EUR în cadrul FFC, de 262 077 000 EUR în cadrul FFT, de 87 055 EUR în cadrul FFNA și de 2 013 000 EUR în cadrul FFB, adică o participație totală de 358 000 000 EUR în filiale deținute integral de Fiat, astfel cum se arată în tabelul 8.

2.5.3.2.   Informații detaliate privind activele și pasivele societății FFT

Informații detaliate privind activele și pasivele societății FFT

| (116) | Fiat a transmis numele a 61 de contrapărți din cadrul grupului cu care FFT a încheiat tranzacții pe parcursul perioadei 2011-2013. Aceasta a transmis stocul mediu dintre FFT și aceste contrapărți pentru cei șase creditori și debitori principali pentru anii 2011, 2012 și 2013. Informațiile referitoare la 2013 sunt reproduse în tabelul 10 (coloana privind dobânzile aferente soldului mediu a fost adăugată de Comisie).

  Tabelul 10


  Contrapărți ale FFT în 2013









  (în mii EUR) |
| --- | --- |
| Active | Stoc mediu | Dobânzi încasate | Dobânzi împărțite la stocul mediu |
| Contrapartea 1 din cadrul grupului Fiat | [10 000 000 ] | [500 000 ] | [...] |
| Contrapartea 2 din cadrul grupului Fiat | [150 000 ] | [10 000 ] | [...] |
| Contrapartea 3 din cadrul grupului Fiat | [150 000 ] | [10 000 ] | [...] |
| Contrapartea 4 din cadrul grupului Fiat | [100 000 ] | [5 000 ] | [...] |
| Contrapartea 5 din cadrul grupului Fiat | [50 000 ] | [4 000 ] | [...] |
| Contrapartea 6 din cadrul grupului Fiat | [20 000 ] | [3 000 ] | [...] |
| Pasive | Stoc mediu | Dobânzi plătite | Dobânzi împărțite la stocul mediu |
| Contrapartea 7 din cadrul grupului Fiat | [450 000 ] | [10 000 ] | [...] |
| Contrapartea 8 din cadrul grupului Fiat | [250 000 ] | [400] | [...] |
| Contrapartea 9 din cadrul grupului Fiat | [200 000 ] | [1 000 ] | [...] |
| Contrapartea 10 din cadrul grupului Fiat | [50 000 ] | [200] | [...] |
| Contrapartea 11 din cadrul grupului Fiat | [50 000 ] | [150] | [...] |
| Contrapartea 12 din cadrul grupului Fiat | [50 000 ] | [150] | [...] |

(116)

Fiat a transmis numele a 61 de contrapărți din cadrul grupului cu care FFT a încheiat tranzacții pe parcursul perioadei 2011-2013. Aceasta a transmis stocul mediu dintre FFT și aceste contrapărți pentru cei șase creditori și debitori principali pentru anii 2011, 2012 și 2013. Informațiile referitoare la 2013 sunt reproduse în tabelul 10 (coloana privind dobânzile aferente soldului mediu a fost adăugată de Comisie).

Tabelul 10

Tabelul 10

Contrapărți ale FFT în 2013

Contrapărți ale FFT în 2013

(în mii EUR)

Active

Stoc mediu

Dobânzi încasate

Dobânzi împărțite la stocul mediu

Contrapartea 1 din cadrul grupului Fiat

[10 000 000 ]

[500 000 ]

[...]

Contrapartea 2 din cadrul grupului Fiat

[150 000 ]

[10 000 ]

[...]

Contrapartea 3 din cadrul grupului Fiat

[150 000 ]

[10 000 ]

[...]

Contrapartea 4 din cadrul grupului Fiat

[100 000 ]

[5 000 ]

[...]

Contrapartea 5 din cadrul grupului Fiat

[50 000 ]

[4 000 ]

[...]

Contrapartea 6 din cadrul grupului Fiat

[20 000 ]

[3 000 ]

[...]

Pasive

Stoc mediu

Dobânzi plătite

Dobânzi împărțite la stocul mediu

Contrapartea 7 din cadrul grupului Fiat

[450 000 ]

[10 000 ]

[...]

Contrapartea 8 din cadrul grupului Fiat

[250 000 ]

[400]

[...]

Contrapartea 9 din cadrul grupului Fiat

[200 000 ]

[1 000 ]

[...]

Contrapartea 10 din cadrul grupului Fiat

[50 000 ]

[200]

[...]

Contrapartea 11 din cadrul grupului Fiat

[50 000 ]

[150]

[...]

Contrapartea 12 din cadrul grupului Fiat

[50 000 ]

[150]

[...]

| (117) | De asemenea, Fiat a furnizat informații referitoare la emisiunea de titluri de creanță de către FFT începând din 2009 în cadrul programului EMTN (54), principala sursă de finanțare a FFT, precum și cu privire la prospectul de emisiune al acesteia. FFT a lansat în această perioadă 14 emisiuni cu scadențe de până la șapte ani. Aceasta a emis obligațiuni denominate în euro, cu cupoane cuprinse între 5,75 % și 7,75 % (cu excepția unei singure emisiuni cu o rată de 9 %) și în franci elvețieni cu cupoane de la 4 % la 5 %. |
| --- | --- |

(117)

De asemenea, Fiat a furnizat informații referitoare la emisiunea de titluri de creanță de către FFT începând din 2009 în cadrul programului EMTN (54), principala sursă de finanțare a FFT, precum și cu privire la prospectul de emisiune al acesteia. FFT a lansat în această perioadă 14 emisiuni cu scadențe de până la șapte ani. Aceasta a emis obligațiuni denominate în euro, cu cupoane cuprinse între 5,75 % și 7,75 % (cu excepția unei singure emisiuni cu o rată de 9 %) și în franci elvețieni cu cupoane de la 4 % la 5 %.

54

| (118) | Informațiile furnizate de Fiat indică scadența operațiunilor de finanțare intragrup. La sfârșitul anului 2013, scadența contractuală a creanțelor era mai mică de un an pentru un cuantum al creanțelor de 12 613 000 EUR din suma totală de 12 858 000 EUR (lichiditățile și împrumuturile acordate societăților din cadrul grupului sunt prezentate în tabelul 9). |
| --- | --- |

(118)

Informațiile furnizate de Fiat indică scadența operațiunilor de finanțare intragrup. La sfârșitul anului 2013, scadența contractuală a creanțelor era mai mică de un an pentru un cuantum al creanțelor de 12 613 000 EUR din suma totală de 12 858 000 EUR (lichiditățile și împrumuturile acordate societăților din cadrul grupului sunt prezentate în tabelul 9).

| (119) | Din informațiile transmise cu privire la diferitele tranzacții intragrup, reiese că numeroase tranzacții sunt operațiuni zilnice. Cu toate acestea, FFT încheie, de asemenea, tranzacții cu scadențe diferite [...]. FFT acordă împrumuturi grupului sub diferite forme [...]. La sfârșitul anului 2013, aproape toate depozitele aveau o scadență de [...]. Emisiunile de obligațiuni aveau scadențe diferite [...]. |
| --- | --- |

(119)

Din informațiile transmise cu privire la diferitele tranzacții intragrup, reiese că numeroase tranzacții sunt operațiuni zilnice. Cu toate acestea, FFT încheie, de asemenea, tranzacții cu scadențe diferite [...]. FFT acordă împrumuturi grupului sub diferite forme [...]. La sfârșitul anului 2013, aproape toate depozitele aveau o scadență de [...]. Emisiunile de obligațiuni aveau scadențe diferite [...].

| (120) | Fiat a furnizat, de asemenea, documentul privind politica grupului cu privire la lichidități, la care se face referire în raportul privind prețurile de transfer pe care se sprijină cererea de emitere a deciziei. Acest document prezintă normele interne aplicabile în cazurile de plasamente de trezorerie ale grupului. [...] |
| --- | --- |

(120)

Fiat a furnizat, de asemenea, documentul privind politica grupului cu privire la lichidități, la care se face referire în raportul privind prețurile de transfer pe care se sprijină cererea de emitere a deciziei. Acest document prezintă normele interne aplicabile în cazurile de plasamente de trezorerie ale grupului. [...]

2.5.3.3.   Informații cu privire la politica grupului Fiat în materie de prețuri de transfer

Informații cu privire la politica grupului Fiat în materie de prețuri de transfer

| (121) | În scrisoarea sa din 20 februarie 2015, Comisia a cerut Fiat să explice mecanismul care îi permite să ajungă la un rezultat net egal cu un procent stabil din capitalurile proprii în cursul anilor 2009, 2010 și 2011 (după cum reiese din tabelul 4 din considerentul 51 din decizia de inițiere a procedurii), în pofida unor diferențe considerabile în ceea ce privește activele, pasivele, precum și cheltuielile financiare și veniturile. |
| --- | --- |

(121)

În scrisoarea sa din 20 februarie 2015, Comisia a cerut Fiat să explice mecanismul care îi permite să ajungă la un rezultat net egal cu un procent stabil din capitalurile proprii în cursul anilor 2009, 2010 și 2011 (după cum reiese din tabelul 4 din considerentul 51 din decizia de inițiere a procedurii), în pofida unor diferențe considerabile în ceea ce privește activele, pasivele, precum și cheltuielile financiare și veniturile.

| (122) | Fiat a furnizat un document intitulat „Transfer Pricing Policy” (politica în materie de prețuri de transfer) ca răspuns la această cerere prin care era invitat să explice modul de stabilire a prețurilor împrumuturilor și depozitelor intragrup. Din acest document reiese că Fiat stabilește prețurile pentru împrumuturile intragrup acordate de societățile de finanțare din cadrul grupului astfel încât acestea din urmă să obțină o rentabilitate stabilită în avans. |
| --- | --- |

(122)

Fiat a furnizat un document intitulat „Transfer Pricing Policy” (politica în materie de prețuri de transfer) ca răspuns la această cerere prin care era invitat să explice modul de stabilire a prețurilor împrumuturilor și depozitelor intragrup. Din acest document reiese că Fiat stabilește prețurile pentru împrumuturile intragrup acordate de societățile de finanțare din cadrul grupului astfel încât acestea din urmă să obțină o rentabilitate stabilită în avans.

| (123) | Funcțiile descrise drept cele îndeplinite de FFT și riscul asumat sunt identice cu cele descrise în raportul privind prețurile de transfer, astfel cum au fost sintetizate în considerentele 38-51, cu excepția anumitor informații. [...] documentul privind politica în materie de prețuri de transfer consideră riscul de credit și riscul de contraparte, descrise în cererea de emitere a deciziei ca fiind inexistente în ceea ce privește activele grupului, deși documentul califică acest risc ca fiind unul „limitat”. |
| --- | --- |

(123)

Funcțiile descrise drept cele îndeplinite de FFT și riscul asumat sunt identice cu cele descrise în raportul privind prețurile de transfer, astfel cum au fost sintetizate în considerentele 38-51, cu excepția anumitor informații. [...] documentul privind politica în materie de prețuri de transfer consideră riscul de credit și riscul de contraparte, descrise în cererea de emitere a deciziei ca fiind inexistente în ceea ce privește activele grupului, deși documentul califică acest risc ca fiind unul „limitat”.

| (124) | Documentul privind politica în materie de prețuri de transfer explică faptul că stabilirea prețurilor pentru tranzacțiile intragrup este estimată după cum urmează. [...], aceasta estimează cuantumul împrumuturilor intragrup care urmează să fie finanțate. [...], aceasta estimează o marjă aplicabilă împrumuturilor intragrup pe această bază, împărțind suma rentabilității-țintă, plus costurile de funcționare, la valoarea totală a împrumuturilor care urmează să fie finanțate. În sfârșit, aceasta adaugă marja respectivă la costurile de finanțare ale societăților de finanțare pentru a obține o estimare a prețurilor împrumuturilor intragrup. |
| --- | --- |

(124)

Documentul privind politica în materie de prețuri de transfer explică faptul că stabilirea prețurilor pentru tranzacțiile intragrup este estimată după cum urmează. [...], aceasta estimează cuantumul împrumuturilor intragrup care urmează să fie finanțate. [...], aceasta estimează o marjă aplicabilă împrumuturilor intragrup pe această bază, împărțind suma rentabilității-țintă, plus costurile de funcționare, la valoarea totală a împrumuturilor care urmează să fie finanțate. În sfârșit, aceasta adaugă marja respectivă la costurile de finanțare ale societăților de finanțare pentru a obține o estimare a prețurilor împrumuturilor intragrup.

| (125) | Documentul privind politica în materie de prețuri de transfer ilustrează această metodă de stabilire a prețurilor împrumuturilor intragrup pe baza cifrelor pentru 2012. În ceea ce privește rentabilitatea preconizată a capitalurilor proprii, aceasta este estimată pentru 2012 la [4-7 %] pentru FF și FFT pe bază consolidată. Documentul conține estimări ale valorilor beta pentru Uniunea Europeană pentru 2012, precum și rate fără risc și prime de risc pentru Italia și Luxemburg, prezentate separat, și estimează pe această bază următoarea rentabilitate preconizată:

  Tabelul 11


  Informații cuprinse în documentul intern privind politica în materie de prețuri de transfer







  Intervalul de concurență deplină | Valori beta |
| --- | --- | --- |
| Număr de societăți | 75 |
| Percentila 75 | 1,22 |
| Mediana | 0,80 |
| Percentila 25 | 0,34 |

(125)

Documentul privind politica în materie de prețuri de transfer ilustrează această metodă de stabilire a prețurilor împrumuturilor intragrup pe baza cifrelor pentru 2012. În ceea ce privește rentabilitatea preconizată a capitalurilor proprii, aceasta este estimată pentru 2012 la [4-7 %] pentru FF și FFT pe bază consolidată. Documentul conține estimări ale valorilor beta pentru Uniunea Europeană pentru 2012, precum și rate fără risc și prime de risc pentru Italia și Luxemburg, prezentate separat, și estimează pe această bază următoarea rentabilitate preconizată:

Tabelul 11

Tabelul 11

Informații cuprinse în documentul intern privind politica în materie de prețuri de transfer

Informații cuprinse în documentul intern privind politica în materie de prețuri de transfer

Intervalul de concurență deplină

Valori beta

Număr de societăți

75

Percentila 75

1,22

Mediana

0,80

Percentila 25

0,34

| (%) |
| --- |
| ROE variabilă și preconizată (55) | Italia | Luxemburg |
| Rata fără risc | 1,57 | 1,57 |
| Rata de impozitare | 31,4 | 28,8 |
| Prima de risc de capital | 7,73 | 6,00 |
| ROE – percentila 75 | 16,09 | 12,52 |
| ROE – mediana | 11,27 | 8,92 |
| ROE – percentila 25 | 6,16 | 5,10 |

(%)

ROE variabilă și preconizată (55)

55

Italia

Luxemburg

Rata fără risc

1,57

1,57

Rata de impozitare

31,4

28,8

Prima de risc de capital

7,73

6,00

ROE – percentila 75

16,09

12,52

ROE – mediana

11,27

8,92

ROE – percentila 25

6,16

5,10

| (126) | Documentul face, de asemenea, distincția între împrumuturile pe durată predeterminată, care au fost stabilite în trecut, pentru care nu este posibilă modificarea condițiilor de stabilire a prețurilor și împrumuturile intragrup, revizuibile, cu rată variabilă a dobânzii. [...] |
| --- | --- |

(126)

Documentul face, de asemenea, distincția între împrumuturile pe durată predeterminată, care au fost stabilite în trecut, pentru care nu este posibilă modificarea condițiilor de stabilire a prețurilor și împrumuturile intragrup, revizuibile, cu rată variabilă a dobânzii. [...]

2.5.4.   Scrisoarea din partea Luxemburgului din 10 iulie 2015

Scrisoarea din partea Luxemburgului din 10 iulie 2015

| (127) | În scrisoarea sa din 10 iulie 2015, Luxemburgul susține că Comisia ar încălca principiul securității juridice în cazul în care ar dispune recuperarea pretinsului ajutor de la beneficiar în decizia sa de închidere a procedurii oficiale de investigare. Acesta face trimitere la decizii anterioare ale Comisiei privind schemele de ajutoare fiscale relevante pentru această chestiune, în cadrul cărora Comisia a admis că acest principiu ar putea împiedica recuperarea ajutoarelor (56) și a permis o perioadă de tranziție pe baza existenței unei încrederi legitime (57). |
| --- | --- |

(127)

În scrisoarea sa din 10 iulie 2015, Luxemburgul susține că Comisia ar încălca principiul securității juridice în cazul în care ar dispune recuperarea pretinsului ajutor de la beneficiar în decizia sa de închidere a procedurii oficiale de investigare. Acesta face trimitere la decizii anterioare ale Comisiei privind schemele de ajutoare fiscale relevante pentru această chestiune, în cadrul cărora Comisia a admis că acest principiu ar putea împiedica recuperarea ajutoarelor (56) și a permis o perioadă de tranziție pe baza existenței unei încrederi legitime (57).

56

57

| (128) | În plus, Luxemburgul susține că, având în vedere că în momentul stabilirii prețurilor de transfer, prețul exact în condiții de concurență deplină nu poate fi și nici nu trebuie să fie determinat în conformitate cu Liniile directoare ale OCDE, nu este posibil să se dispună recuperarea unui anumit cuantum al ajutorului. În plus, Luxemburgul susține că, dat fiind caracterul de noutate al măsurii și în conformitate cu deciziile anterioare, Comisia nu ar trebui să dispună recuperarea ajutorului, în temeiul principiului protecției încrederii legitime (58). |
| --- | --- |

(128)

În plus, Luxemburgul susține că, având în vedere că în momentul stabilirii prețurilor de transfer, prețul exact în condiții de concurență deplină nu poate fi și nici nu trebuie să fie determinat în conformitate cu Liniile directoare ale OCDE, nu este posibil să se dispună recuperarea unui anumit cuantum al ajutorului. În plus, Luxemburgul susține că, dat fiind caracterul de noutate al măsurii și în conformitate cu deciziile anterioare, Comisia nu ar trebui să dispună recuperarea ajutorului, în temeiul principiului protecției încrederii legitime (58).

58

3.   MOTIVELE CARE AU CONDUS LA INIȚIEREA PROCEDURII

MOTIVELE CARE AU CONDUS LA INIȚIEREA PROCEDURII

| (129) | Comisia a decis să inițieze procedura oficială de investigare, deoarece a estimat, cu titlu preliminar, că decizia fiscală contestată ar acorda societății FFT un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, care este incompatibil cu piața internă. |
| --- | --- |

(129)

Comisia a decis să inițieze procedura oficială de investigare, deoarece a estimat, cu titlu preliminar, că decizia fiscală contestată ar acorda societății FFT un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, care este incompatibil cu piața internă.

| (130) | În special, Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la compatibilitatea deciziei fiscale contestate cu principiul concurenței depline. Îndoielile Comisiei se refereau la elementele menționate în continuare, în considerentele 131-137. |
| --- | --- |

(130)

În special, Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la compatibilitatea deciziei fiscale contestate cu principiul concurenței depline. Îndoielile Comisiei se refereau la elementele menționate în continuare, în considerentele 131-137.

| (131) | În primul rând, decizia părea să accepte o bază de impozitare fixă de 2,542 milioane EUR (± 10 %) pentru activitățile desfășurate de FFT în Luxemburg, care nu putea să varieze și să rămână stabilă decât într-o foarte mică măsură chiar dacă, de exemplu, activitățile desfășurate de FFT pe care se întemeiază stabilirea bazei de impozitare ar crește în mod semnificativ. |
| --- | --- |

(131)

În primul rând, decizia părea să accepte o bază de impozitare fixă de 2,542 milioane EUR (± 10 %) pentru activitățile desfășurate de FFT în Luxemburg, care nu putea să varieze și să rămână stabilă decât într-o foarte mică măsură chiar dacă, de exemplu, activitățile desfășurate de FFT pe care se întemeiază stabilirea bazei de impozitare ar crește în mod semnificativ.

| (132) | În al doilea rând, Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la caracterul adecvat al metodei alese de către consultantul fiscal al FFT pentru estimarea remunerației acesteia din urmă pentru funcțiile pe care le îndeplinește. În analiza sa privind prețurile de transfer, consultantul fiscal a utilizat o metodă indirectă, MTMN, pentru a calcula această remunerație, însă Comisia consideră că ar trebui favorizată utilizarea metodelor directe, în special a metodei CUP, în cazurile în care pot fi observate tranzacții comparabile pe piață. În această privință, Comisia a observat că societatea americană a grupului Fiat, Chrysler, apelează în mod direct la piețele de capital pentru finanțarea operațiunilor sale și că unele dintre aceste tranzacții sunt comparabile cu cele realizate de FFT. |
| --- | --- |

(132)

În al doilea rând, Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la caracterul adecvat al metodei alese de către consultantul fiscal al FFT pentru estimarea remunerației acesteia din urmă pentru funcțiile pe care le îndeplinește. În analiza sa privind prețurile de transfer, consultantul fiscal a utilizat o metodă indirectă, MTMN, pentru a calcula această remunerație, însă Comisia consideră că ar trebui favorizată utilizarea metodelor directe, în special a metodei CUP, în cazurile în care pot fi observate tranzacții comparabile pe piață. În această privință, Comisia a observat că societatea americană a grupului Fiat, Chrysler, apelează în mod direct la piețele de capital pentru finanțarea operațiunilor sale și că unele dintre aceste tranzacții sunt comparabile cu cele realizate de FFT.

| (133) | În al treilea rând, în ceea ce privește utilizarea MEAF pentru estimarea rentabilității necesare a capitalurilor proprii, Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la aplicarea corectă a MEAF de către consultantul fiscal al FFT. Aceasta a subliniat faptul că cele două componente care determină remunerarea FFT pe baza MEAF, și anume valoarea capitalurilor proprii remunerate și nivelul de remunerare aplicat acestei valori a capitalurilor proprii, au fost stabilite la un nivel prea scăzut. |
| --- | --- |

(133)

În al treilea rând, în ceea ce privește utilizarea MEAF pentru estimarea rentabilității necesare a capitalurilor proprii, Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la aplicarea corectă a MEAF de către consultantul fiscal al FFT. Aceasta a subliniat faptul că cele două componente care determină remunerarea FFT pe baza MEAF, și anume valoarea capitalurilor proprii remunerate și nivelul de remunerare aplicat acestei valori a capitalurilor proprii, au fost stabilite la un nivel prea scăzut.

| (134) | În ceea ce privește valoarea capitalurilor proprii remunerate, decizia fiscală accepta aplicarea MEAF doar pentru o parte a capitalurilor proprii, cea care a fost etichetată drept „fonduri proprii expuse la risc”, în timp ce capitalurile proprii injectate în cadrul FFNA și FFC erau deduse din capitalurile proprii care urmau să fie remunerate fără explicații plauzibile (59). În plus, s-a constatat că calculul „fondurilor proprii expuse la risc” a condus la stabilirea unei baze de impozitare prea mici, având în vedere că acesta nu includea activele intragrup, din nou fără niciun motiv convingător. În decizia sa de inițiere a procedurii, Comisia a pus sub semnul întrebării ipoteza conform căreia nu ar exista niciun risc de credit cu privire la tranzacțiile realizate cu societățile din cadrul grupului. De asemenea, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la calculul cerințelor minime de fonduri proprii pentru riscul de contraparte și riscul de credit. În special, nu se justifica alegerea unui factor de ponderare a riscurilor relativ scăzut de 20 % pentru riscul de contraparte și nu exista niciun element care să indice ceea ce ar fi prevăzut în cazul unei modificări semnificative a cadrului de reglementare. Raportul privind prețurile de transfer al consultantului fiscal nu explică prin ce „diferența dintre dobânzile acumulate creditoare pentru depozitele bancare și dobânzile acumulate debitoare pentru împrumuturile bancare” constituie un indiciu relevant al riscului operațional și nu explică, de asemenea, motivul pentru care se impune o pondere a riscului de 15 %. Totodată, acesta nu explică motivul pentru care riscul de contraparte este înmulțit cu 6 %, și nu cu 8 %, având în vedere că cerințele minime de fonduri proprii prevăzute de cadrul Basel II pentru riscul de contraparte la care se face referire în mod explicit în raportul privind prețurile de transfer, sunt de 8 %. |
| --- | --- |

(134)

În ceea ce privește valoarea capitalurilor proprii remunerate, decizia fiscală accepta aplicarea MEAF doar pentru o parte a capitalurilor proprii, cea care a fost etichetată drept „fonduri proprii expuse la risc”, în timp ce capitalurile proprii injectate în cadrul FFNA și FFC erau deduse din capitalurile proprii care urmau să fie remunerate fără explicații plauzibile (59). În plus, s-a constatat că calculul „fondurilor proprii expuse la risc” a condus la stabilirea unei baze de impozitare prea mici, având în vedere că acesta nu includea activele intragrup, din nou fără niciun motiv convingător. În decizia sa de inițiere a procedurii, Comisia a pus sub semnul întrebării ipoteza conform căreia nu ar exista niciun risc de credit cu privire la tranzacțiile realizate cu societățile din cadrul grupului. De asemenea, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la calculul cerințelor minime de fonduri proprii pentru riscul de contraparte și riscul de credit. În special, nu se justifica alegerea unui factor de ponderare a riscurilor relativ scăzut de 20 % pentru riscul de contraparte și nu exista niciun element care să indice ceea ce ar fi prevăzut în cazul unei modificări semnificative a cadrului de reglementare. Raportul privind prețurile de transfer al consultantului fiscal nu explică prin ce „diferența dintre dobânzile acumulate creditoare pentru depozitele bancare și dobânzile acumulate debitoare pentru împrumuturile bancare” constituie un indiciu relevant al riscului operațional și nu explică, de asemenea, motivul pentru care se impune o pondere a riscului de 15 %. Totodată, acesta nu explică motivul pentru care riscul de contraparte este înmulțit cu 6 %, și nu cu 8 %, având în vedere că cerințele minime de fonduri proprii prevăzute de cadrul Basel II pentru riscul de contraparte la care se face referire în mod explicit în raportul privind prețurile de transfer, sunt de 8 %.

59

| (135) | În ceea ce privește remunerația aplicată acestui capital, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la stabilirea valorii beta, având în vedere că aceasta părea să fie prea mică în comparație cu cea a altor societăți care furnizează servicii financiare. De asemenea, Comisia și-a exprimat îndoiala în ceea ce privește alegerea, de către consultantul fiscal, a percentilei 25 în locul medianei pentru calcularea valorii beta. |
| --- | --- |

(135)

În ceea ce privește remunerația aplicată acestui capital, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la stabilirea valorii beta, având în vedere că aceasta părea să fie prea mică în comparație cu cea a altor societăți care furnizează servicii financiare. De asemenea, Comisia și-a exprimat îndoiala în ceea ce privește alegerea, de către consultantul fiscal, a percentilei 25 în locul medianei pentru calcularea valorii beta.

| (136) | În al patrulea rând, în ceea ce privește rentabilitatea preconizată a capitalurilor proprii considerate excedentare în cererea de emitere a deciziei, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la acceptarea, în cadrul deciziei fiscale contestate, a utilizării unei rate extrem de reduse de 0,87 %, fără nicio justificare. |
| --- | --- |

(136)

În al patrulea rând, în ceea ce privește rentabilitatea preconizată a capitalurilor proprii considerate excedentare în cererea de emitere a deciziei, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la acceptarea, în cadrul deciziei fiscale contestate, a utilizării unei rate extrem de reduse de 0,87 %, fără nicio justificare.

| (137) | Având în vedere că analiza prețului de transfer acceptată prin decizia fiscală contestată nu părea să respecte principiul concurenței depline, Comisia a considerat, cu titlu preliminar, că această decizie conferea un avantaj societății FFT. S-a considerat că acest avantaj a fost obținut în fiecare an și s-a perpetuat de fiecare dată când impozitul exigibil calculat pe baza acestei decizii era acceptat de către administrația fiscală din Luxemburg. Potrivit Comisiei, acest avantaj a fost, de asemenea, acordat în mod selectiv, întrucât reprezenta o abatere de la practica administrativă favorizând în mod specific FFT în raport cu societățile care se aflau într-o situație de fapt și de drept similară. |
| --- | --- |

(137)

Având în vedere că analiza prețului de transfer acceptată prin decizia fiscală contestată nu părea să respecte principiul concurenței depline, Comisia a considerat, cu titlu preliminar, că această decizie conferea un avantaj societății FFT. S-a considerat că acest avantaj a fost obținut în fiecare an și s-a perpetuat de fiecare dată când impozitul exigibil calculat pe baza acestei decizii era acceptat de către administrația fiscală din Luxemburg. Potrivit Comisiei, acest avantaj a fost, de asemenea, acordat în mod selectiv, întrucât reprezenta o abatere de la practica administrativă favorizând în mod specific FFT în raport cu societățile care se aflau într-o situație de fapt și de drept similară.

| (138) | Toate celelalte condiții prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE fiind îndeplinite și în absența unor motive clare de compatibilitate, Comisia a concluzionat, cu titlu preliminar, că decizia fiscală contestată constituie ajutor de stat incompatibil cu piața internă. Prin urmare, Comisia a decis să inițieze procedura oficială de investigare cu privire la această decizie fiscală. |
| --- | --- |

(138)

Toate celelalte condiții prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE fiind îndeplinite și în absența unor motive clare de compatibilitate, Comisia a concluzionat, cu titlu preliminar, că decizia fiscală contestată constituie ajutor de stat incompatibil cu piața internă. Prin urmare, Comisia a decis să inițieze procedura oficială de investigare cu privire la această decizie fiscală.

| (139) | În decizia sa de inițiere a procedurii, Comisia a obligat, în plus, Luxemburgul, în conformitate cu articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, să furnizeze toate documentele, informațiile și datele privind măsura contestată, care îi erau necesare pentru a se pronunța cu privire la existența unui ajutor de stat și, dacă este cazul, cu privire la compatibilitatea acestui ajutor cu piața internă. În cazul în care Luxemburgul nu ar furniza toate informațiile solicitate, Comisia a invitat Luxemburgul să accepte, în conformitate cu articolul 6a alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, ca aceasta să solicite beneficiarului măsurii contestate, și anume FFT, să furnizeze informațiile cerute. |
| --- | --- |

(139)

În decizia sa de inițiere a procedurii, Comisia a obligat, în plus, Luxemburgul, în conformitate cu articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, să furnizeze toate documentele, informațiile și datele privind măsura contestată, care îi erau necesare pentru a se pronunța cu privire la existența unui ajutor de stat și, dacă este cazul, cu privire la compatibilitatea acestui ajutor cu piața internă. În cazul în care Luxemburgul nu ar furniza toate informațiile solicitate, Comisia a invitat Luxemburgul să accepte, în conformitate cu articolul 6a alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, ca aceasta să solicite beneficiarului măsurii contestate, și anume FFT, să furnizeze informațiile cerute.

4.   OBSERVAȚIILE FORMULATE DE LUXEMBURG

OBSERVAȚIILE FORMULATE DE LUXEMBURG

| (140) | Luxemburgul a transmis observațiile sale privind decizia de inițiere a procedurii la 19 iulie 2014. Acesta susține, în primul rând, că procedura este viciată și, în al doilea rând, că, în ceea ce privește fondul deciziei de inițiere a procedurii, Comisia a comis erori. |
| --- | --- |

(140)

Luxemburgul a transmis observațiile sale privind decizia de inițiere a procedurii la 19 iulie 2014. Acesta susține, în primul rând, că procedura este viciată și, în al doilea rând, că, în ceea ce privește fondul deciziei de inițiere a procedurii, Comisia a comis erori.

4.1.   Observațiile formulate de Luxemburg cu privire la procedura Comisiei

Observațiile formulate de Luxemburg cu privire la procedura Comisiei

| (141) | În ceea ce privește procedura, Luxemburgul susține că, în acest caz, nu a fost respectată procedura corectă pentru emiterea unui ordin privind furnizarea de informații, în sensul că Regulamentul (CE) nr. 659/1999 nu permite Comisiei să emită ordine în cadrul unei decizii de inițiere a procedurii. Înainte să se poată emite un astfel de ordin, ar fi trebuit să fie respectată procedura prevăzută la articolul 10 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. |
| --- | --- |

(141)

În ceea ce privește procedura, Luxemburgul susține că, în acest caz, nu a fost respectată procedura corectă pentru emiterea unui ordin privind furnizarea de informații, în sensul că Regulamentul (CE) nr. 659/1999 nu permite Comisiei să emită ordine în cadrul unei decizii de inițiere a procedurii. Înainte să se poată emite un astfel de ordin, ar fi trebuit să fie respectată procedura prevăzută la articolul 10 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.

| (142) | În plus, Luxemburgul susține că, în ceea ce privește informațiile solicitate în ordinul de furnizare de informații, Comisia nu a explicat motivul pentru care era necesară divulgarea identității beneficiarului pentru evaluarea măsurii în temeiul normelor privind ajutoarele de stat. Având în vedere numărul mare de scurgeri de informații și afirmațiile lejere ale Comisiei în public, Luxemburgul nu putea divulga identitatea beneficiarului în stadiul respectiv. De altfel, ordinul de furnizare de informații nu preciza nicio altă informație care trebuia să fie furnizată. Însă conform manualului de proceduri al Comisiei, un ordin trebuie să explice în mod clar ce informații sunt necesare în cadrul prezentei proceduri. |
| --- | --- |

(142)

În plus, Luxemburgul susține că, în ceea ce privește informațiile solicitate în ordinul de furnizare de informații, Comisia nu a explicat motivul pentru care era necesară divulgarea identității beneficiarului pentru evaluarea măsurii în temeiul normelor privind ajutoarele de stat. Având în vedere numărul mare de scurgeri de informații și afirmațiile lejere ale Comisiei în public, Luxemburgul nu putea divulga identitatea beneficiarului în stadiul respectiv. De altfel, ordinul de furnizare de informații nu preciza nicio altă informație care trebuia să fie furnizată. Însă conform manualului de proceduri al Comisiei, un ordin trebuie să explice în mod clar ce informații sunt necesare în cadrul prezentei proceduri.

| (143) | De asemenea, Luxemburgul susține că, întrucât decizia de inițiere a procedurii nu explică modul în care decizia fiscală contestată constituie ajutor de stat, acesta se află în imposibilitatea de a pune în aplicare clauza de standstill. FFT trebuie să prezinte o declarație fiscală și, întrucât Comisia nu a precizat în decizia de inițiere a procedurii care este metoda indicată pentru calcularea impozitului exigibil, administrația fiscală luxemburgheză va utiliza metodologia convenită în decizia fiscală. |
| --- | --- |

(143)

De asemenea, Luxemburgul susține că, întrucât decizia de inițiere a procedurii nu explică modul în care decizia fiscală contestată constituie ajutor de stat, acesta se află în imposibilitatea de a pune în aplicare clauza de standstill. FFT trebuie să prezinte o declarație fiscală și, întrucât Comisia nu a precizat în decizia de inițiere a procedurii care este metoda indicată pentru calcularea impozitului exigibil, administrația fiscală luxemburgheză va utiliza metodologia convenită în decizia fiscală.

| (144) | De asemenea, Luxemburgul susține încălcarea de către Comisie a principiului cooperării loiale, al imparțialității și al bunei administrări, în special prin faptul că nu a întreprins nicio acțiune ca răspuns la solicitările sale de reuniune care ar fi permis autorităților luxemburgheze să îi explice metodologia utilizată în decizia fiscală contestată. |
| --- | --- |

(144)

De asemenea, Luxemburgul susține încălcarea de către Comisie a principiului cooperării loiale, al imparțialității și al bunei administrări, în special prin faptul că nu a întreprins nicio acțiune ca răspuns la solicitările sale de reuniune care ar fi permis autorităților luxemburgheze să îi explice metodologia utilizată în decizia fiscală contestată.

| (145) | Luxemburgul contestă decizia Comisiei de inițiere a unei proceduri cu privire la FFT (cu un nou număr de caz, SA.38375) diferită de cea generală referitoare la practicile din Luxemburg în materie de decizii fiscale, inițiată cu numărul de caz SA.37267. Având în vedere că Luxemburgul a formulat în fața Tribunalului un apel împotriva ordinului de furnizare de informații adoptat de Comisie în cazul SA.37267, Comisia a putut să evite în mod artificial o anulare a ordinului respectiv prin deschiderea unui nou dosar. |
| --- | --- |

(145)

Luxemburgul contestă decizia Comisiei de inițiere a unei proceduri cu privire la FFT (cu un nou număr de caz, SA.38375) diferită de cea generală referitoare la practicile din Luxemburg în materie de decizii fiscale, inițiată cu numărul de caz SA.37267. Având în vedere că Luxemburgul a formulat în fața Tribunalului un apel împotriva ordinului de furnizare de informații adoptat de Comisie în cazul SA.37267, Comisia a putut să evite în mod artificial o anulare a ordinului respectiv prin deschiderea unui nou dosar.

| (146) | În sfârșit, Luxemburgul susține că Comisia a comis un exces de putere confundând exercitarea unei puteri discreționare cu simpla interpretare a unei norme de drept comun. În special, decizia fiscală cu privire la FFT nu a fost rezultatul exercitării unei puteri discreționare de către administrația fiscală luxemburgheză, ci aceasta este în conformitate cu articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit și cu circulara. În opinia Luxemburgului, în momentul aplicării acestor dispoziții, este inevitabilă interpretarea acestora în lumina situației de fapt din fiecare caz în parte pentru a găsi soluții care să țină cont de circumstanțele speciale și care să se bazeze pe acestea din urmă. Comisia nu respectă distincția între, pe de o parte, puterea discreționară și, pe de altă parte, interpretarea normelor, inclusiv a termenilor juridici abstracți aplicabili ulterior în cazul respectiv. În plus, substituindu-se autorităților luxemburgheze pentru interpretarea dreptului luxemburghez, Comisia nu respectă competența statelor membre în domeniul impozitării directe. |
| --- | --- |

(146)

În sfârșit, Luxemburgul susține că Comisia a comis un exces de putere confundând exercitarea unei puteri discreționare cu simpla interpretare a unei norme de drept comun. În special, decizia fiscală cu privire la FFT nu a fost rezultatul exercitării unei puteri discreționare de către administrația fiscală luxemburgheză, ci aceasta este în conformitate cu articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit și cu circulara. În opinia Luxemburgului, în momentul aplicării acestor dispoziții, este inevitabilă interpretarea acestora în lumina situației de fapt din fiecare caz în parte pentru a găsi soluții care să țină cont de circumstanțele speciale și care să se bazeze pe acestea din urmă. Comisia nu respectă distincția între, pe de o parte, puterea discreționară și, pe de altă parte, interpretarea normelor, inclusiv a termenilor juridici abstracți aplicabili ulterior în cazul respectiv. În plus, substituindu-se autorităților luxemburgheze pentru interpretarea dreptului luxemburghez, Comisia nu respectă competența statelor membre în domeniul impozitării directe.

| (147) | În opinia Luxemburgului, dat fiind faptul că administrația fiscală nu și-a exercitat puterea discreționară în cazul FFT, Comisia nu a fost în măsură să demonstreze că decizia fiscală contestată a făcut excepție de la practica administrativă obișnuită. Luxemburgul explică că acțiunea sa administrativă se bazează pe principiile de legalitate și egalitate, asigurând astfel același tratament tuturor contribuabililor aflați în aceeași situație. Luxemburgul susține că decizia de inițiere a procedurii este examinată doar din perspectiva Liniilor directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, nu și din perspectiva practicii administrative din Luxemburg. |
| --- | --- |

(147)

În opinia Luxemburgului, dat fiind faptul că administrația fiscală nu și-a exercitat puterea discreționară în cazul FFT, Comisia nu a fost în măsură să demonstreze că decizia fiscală contestată a făcut excepție de la practica administrativă obișnuită. Luxemburgul explică că acțiunea sa administrativă se bazează pe principiile de legalitate și egalitate, asigurând astfel același tratament tuturor contribuabililor aflați în aceeași situație. Luxemburgul susține că decizia de inițiere a procedurii este examinată doar din perspectiva Liniilor directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, nu și din perspectiva practicii administrative din Luxemburg.

4.2.   Observațiile formulate de Luxemburg cu privire la erorile de fond din decizia de inițiere a procedurii

Observațiile formulate de Luxemburg cu privire la erorile de fond din decizia de inițiere a procedurii

| (148) | În general, Luxemburgul susține că Comisia a comis o eroare de fond prin faptul că a considerat principiul concurenței depline prevăzut în Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer drept sistem de referință pentru determinarea avantajului selectiv, și nu legislația și practicile naționale. |
| --- | --- |

(148)

În general, Luxemburgul susține că Comisia a comis o eroare de fond prin faptul că a considerat principiul concurenței depline prevăzut în Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer drept sistem de referință pentru determinarea avantajului selectiv, și nu legislația și practicile naționale.

| (149) | În plus, Luxemburgul susține că Comisia a interpretat greșit Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. În considerentul 65 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia pare să stabilească o ierarhie a metodelor de stabilire a prețurilor de transfer, precizând că trebuie favorizată utilizarea metodelor directe și, în special, metoda CUP, în raport cu metodele indirecte precum MTMN. Prin urmare, Comisia nu ia în considerare faptul că, începând cu anul 2010, Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer stabilesc faptul că o ierarhie a metodelor nu mai este în conformitate cu cerințele și practicile actuale. Făcând trimitere la punctul 1.13 din respectivele linii directoare, Luxemburgul precizează că acestea admit faptul că „stabilirea prețurilor de transfer nu este o știință exactă” și că „alegerea metodei de stabilire a prețului în condiții de concurență deplină nu va fi, în multe cazuri, perfect clară”. Întrucât consultantul fiscal al FFT a estimat că alegerea MTMN era justificată și a aplicat articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit, administrația fiscală luxemburgheză a confirmat pur și simplu corectitudinea juridică a analizei. |
| --- | --- |

(149)

În plus, Luxemburgul susține că Comisia a interpretat greșit Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. În considerentul 65 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia pare să stabilească o ierarhie a metodelor de stabilire a prețurilor de transfer, precizând că trebuie favorizată utilizarea metodelor directe și, în special, metoda CUP, în raport cu metodele indirecte precum MTMN. Prin urmare, Comisia nu ia în considerare faptul că, începând cu anul 2010, Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer stabilesc faptul că o ierarhie a metodelor nu mai este în conformitate cu cerințele și practicile actuale. Făcând trimitere la punctul 1.13 din respectivele linii directoare, Luxemburgul precizează că acestea admit faptul că „stabilirea prețurilor de transfer nu este o știință exactă” și că „alegerea metodei de stabilire a prețului în condiții de concurență deplină nu va fi, în multe cazuri, perfect clară”. Întrucât consultantul fiscal al FFT a estimat că alegerea MTMN era justificată și a aplicat articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit, administrația fiscală luxemburgheză a confirmat pur și simplu corectitudinea juridică a analizei.

| (150) | Conform Luxemburgului, Comisia recunoaște că interpretarea și aplicarea principiului concurenței depline variază de la o administrație fiscală la alta și între administrațiile fiscale și societăți (60); prin urmare, aceasta nu poate, pe de o parte, să permită ca principiul concurenței depline să facă obiectul unor interpretări și aplicări diferite și, pe de altă parte, să considere că există o singură metodă corectă conform căreia Luxemburgul ar fi trebuit să aplice principiul concurenței depline. |
| --- | --- |

(150)

Conform Luxemburgului, Comisia recunoaște că interpretarea și aplicarea principiului concurenței depline variază de la o administrație fiscală la alta și între administrațiile fiscale și societăți (60); prin urmare, aceasta nu poate, pe de o parte, să permită ca principiul concurenței depline să facă obiectul unor interpretări și aplicări diferite și, pe de altă parte, să considere că există o singură metodă corectă conform căreia Luxemburgul ar fi trebuit să aplice principiul concurenței depline.

60

| (151) | În plus, Luxemburgul reproșează Comisiei că nu a aplicat în speță dispoziția legislativă națională în cauză, și anume articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit și, practica administrativă rezultată și că a considerat drept referință doar Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. În acest fel, Comisia stabilește metoda de calcul pe care o consideră cea mai adecvată în timp ce dreptul luxemburghez nu stabilește utilizarea unor metode specifice pentru determinarea prețurilor de transfer. Prin urmare, Comisia nu respectă deloc cadrul juridic și practica administrativă din Luxemburg în acest domeniu. În plus, în scopul analizei selectivității, Comisia nu realizează o comparație între tratamentul fiscal aplicat societății FFT și cel aplicat altor societăți aflate într-o situație de fapt și de drept similară în Luxemburg. |
| --- | --- |

(151)

În plus, Luxemburgul reproșează Comisiei că nu a aplicat în speță dispoziția legislativă națională în cauză, și anume articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit și, practica administrativă rezultată și că a considerat drept referință doar Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. În acest fel, Comisia stabilește metoda de calcul pe care o consideră cea mai adecvată în timp ce dreptul luxemburghez nu stabilește utilizarea unor metode specifice pentru determinarea prețurilor de transfer. Prin urmare, Comisia nu respectă deloc cadrul juridic și practica administrativă din Luxemburg în acest domeniu. În plus, în scopul analizei selectivității, Comisia nu realizează o comparație între tratamentul fiscal aplicat societății FFT și cel aplicat altor societăți aflate într-o situație de fapt și de drept similară în Luxemburg.

| (152) | În ceea ce privește îndoielile exprimate de Comisie în decizia sa de inițiere a procedurii, Luxemburgul reproșează Comisiei că se axează prea mult și de o manieră prea unilaterală, pe presupusa strategie fiscală a Fiat la nivel de grup, fără să țină seama de faptul că Fiat, întrucât este un grup, a putut fi motivat de alte rațiuni pentru a se structura în modul în care a făcut-o. |
| --- | --- |

(152)

În ceea ce privește îndoielile exprimate de Comisie în decizia sa de inițiere a procedurii, Luxemburgul reproșează Comisiei că se axează prea mult și de o manieră prea unilaterală, pe presupusa strategie fiscală a Fiat la nivel de grup, fără să țină seama de faptul că Fiat, întrucât este un grup, a putut fi motivat de alte rațiuni pentru a se structura în modul în care a făcut-o.

| (153) | În primul rând, autoritățile fiscale luxemburgheze nu au convenit în niciun caz o „bază de impozitare fixă”, astfel cum se menționează în considerentul 64 din decizia de inițiere a procedurii. Venitul impozabil al FFT depinde de volumul împrumuturilor acordate, iar raportul privind prețurile de transfer nu reușește să rețină decât o serie în termeni de puncte de bază cu privire la marja de realizat. |
| --- | --- |

(153)

În primul rând, autoritățile fiscale luxemburgheze nu au convenit în niciun caz o „bază de impozitare fixă”, astfel cum se menționează în considerentul 64 din decizia de inițiere a procedurii. Venitul impozabil al FFT depinde de volumul împrumuturilor acordate, iar raportul privind prețurile de transfer nu reușește să rețină decât o serie în termeni de puncte de bază cu privire la marja de realizat.

| (154) | În al doilea rând, în ceea ce privește cuantumul fondurilor proprii solicitate și îndoielile exprimate de Comisie în această privință, Luxemburgul consideră că alegerea cadrului Basel II este rezonabilă, precum și decizia de a exclude participațiile. Luxemburgul precizează că era logic ca participațiile financiare să fie excluse din calcul, întrucât acestea nu își găsesc locul în cadrul unui exercițiu limitat la prețurile de transfer pentru împrumuturile intragrup. În plus, conform raportului privind prețurile de transfer, valoarea utilizată pentru finanțarea participațiilor se ridică la 165 244 000 EUR, sumă care corespunde prețului de achiziție a participațiilor deținute de FFT și, prin urmare, în opinia Luxemburgului, nu poate fi criticată. În plus, având în vedere că participațiile sunt scutite în temeiul legislației luxemburgheze, cheltuielile aferente acestora, precum cheltuielile cu dobânzile nu sunt, de asemenea, deductibile. În sfârșit, deoarece remunerația participațiilor s-a efectuat sub formă de dividende provenind de la filiale, al căror cuantum poate varia în funcție de rezultatele filialelor și de nevoile acestora în ceea ce privește reinvestițiile, conceptul de marjă aplicabilă acestui flux de venituri nu are sens în plan comercial. |
| --- | --- |

(154)

În al doilea rând, în ceea ce privește cuantumul fondurilor proprii solicitate și îndoielile exprimate de Comisie în această privință, Luxemburgul consideră că alegerea cadrului Basel II este rezonabilă, precum și decizia de a exclude participațiile. Luxemburgul precizează că era logic ca participațiile financiare să fie excluse din calcul, întrucât acestea nu își găsesc locul în cadrul unui exercițiu limitat la prețurile de transfer pentru împrumuturile intragrup. În plus, conform raportului privind prețurile de transfer, valoarea utilizată pentru finanțarea participațiilor se ridică la 165 244 000 EUR, sumă care corespunde prețului de achiziție a participațiilor deținute de FFT și, prin urmare, în opinia Luxemburgului, nu poate fi criticată. În plus, având în vedere că participațiile sunt scutite în temeiul legislației luxemburgheze, cheltuielile aferente acestora, precum cheltuielile cu dobânzile nu sunt, de asemenea, deductibile. În sfârșit, deoarece remunerația participațiilor s-a efectuat sub formă de dividende provenind de la filiale, al căror cuantum poate varia în funcție de rezultatele filialelor și de nevoile acestora în ceea ce privește reinvestițiile, conceptul de marjă aplicabilă acestui flux de venituri nu are sens în plan comercial.

| (155) | În al treilea rând, Luxemburgul susține că excluderea creanțelor intragrup din calculul este, de asemenea, justificată, având în vedere că datoriile FFT sunt însoțite de o garanție explicită în favoarea creditorilor FFT. Având în vedere strategia industrială, interesele economice și riscul unui eventual faliment asupra reputației societății, riscul de neplată al FFT este foarte scăzut, iar suma „liberă” în valoare de 93 710 000 EUR este mai mult decât suficientă pentru a acoperi acest risc. |
| --- | --- |

(155)

În al treilea rând, Luxemburgul susține că excluderea creanțelor intragrup din calculul este, de asemenea, justificată, având în vedere că datoriile FFT sunt însoțite de o garanție explicită în favoarea creditorilor FFT. Având în vedere strategia industrială, interesele economice și riscul unui eventual faliment asupra reputației societății, riscul de neplată al FFT este foarte scăzut, iar suma „liberă” în valoare de 93 710 000 EUR este mai mult decât suficientă pentru a acoperi acest risc.

| (156) | În al patrulea rând, Luxemburgul reproșează Comisiei că a pus sub semnul întrebării modul în care a fost calculată valoarea beta în vederea stabilirii primei de risc. În primul rând, aceste calcule nu sunt pur matematice și pot fi justificate rezultate diferite; în consecință, rezultatele obținute în raportul privind prețurile de transfer sunt perfect justificabile și solide. În al doilea rând, chiar în cazul în care rezultatele obținute de Comisie ar fi diferite, aceasta trebuie totuși să examineze dacă acest lucru conferă societății FFT un avantaj în raport cu celelalte întreprinderi stabilite în Luxemburg. În al treilea rând, chiar și în cadrul unei evaluări alternative în care se compară prima de risc calculată pentru FFT și remunerația plătită acționarilor societății cotate la bursă, care rezultă într-un procent de 3,5 până la 4 %, un procent semnificativ mai mic decât prima de risc de 6,05 % calculată pentru FFT, comparația arată că prima de risc de 6,05 % este perfect justificată și că aceasta respectă pe deplin cerințele prevăzute la articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit. |
| --- | --- |

(156)

În al patrulea rând, Luxemburgul reproșează Comisiei că a pus sub semnul întrebării modul în care a fost calculată valoarea beta în vederea stabilirii primei de risc. În primul rând, aceste calcule nu sunt pur matematice și pot fi justificate rezultate diferite; în consecință, rezultatele obținute în raportul privind prețurile de transfer sunt perfect justificabile și solide. În al doilea rând, chiar în cazul în care rezultatele obținute de Comisie ar fi diferite, aceasta trebuie totuși să examineze dacă acest lucru conferă societății FFT un avantaj în raport cu celelalte întreprinderi stabilite în Luxemburg. În al treilea rând, chiar și în cadrul unei evaluări alternative în care se compară prima de risc calculată pentru FFT și remunerația plătită acționarilor societății cotate la bursă, care rezultă într-un procent de 3,5 până la 4 %, un procent semnificativ mai mic decât prima de risc de 6,05 % calculată pentru FFT, comparația arată că prima de risc de 6,05 % este perfect justificată și că aceasta respectă pe deplin cerințele prevăzute la articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit.

| (157) | În sfârșit, Luxemburgul susține că, având în vedere că grupul de lucru pentru Codul de conduită (impozitarea întreprinderilor) a confirmat în mod explicit faptul că practica în materie de decizii fiscale din Luxemburg este în concordanță cu Codul de conduită și cu Liniile directoare ale OCDE, principiul încrederii legitime implică faptul că FFT ar trebui să se poată baza pe decizia fiscală din 3 septembrie 2012 pe întreaga sa perioada de valabilitate, respectiv cinci ani. |
| --- | --- |

(157)

În sfârșit, Luxemburgul susține că, având în vedere că grupul de lucru pentru Codul de conduită (impozitarea întreprinderilor) a confirmat în mod explicit faptul că practica în materie de decizii fiscale din Luxemburg este în concordanță cu Codul de conduită și cu Liniile directoare ale OCDE, principiul încrederii legitime implică faptul că FFT ar trebui să se poată baza pe decizia fiscală din 3 septembrie 2012 pe întreaga sa perioada de valabilitate, respectiv cinci ani.

5.   OBSERVAȚIILE FORMULATE DE PĂRȚILE TERȚE INTERESATE

OBSERVAȚIILE FORMULATE DE PĂRȚILE TERȚE INTERESATE

| (158) | FFT și-a prezentat observațiile privind decizia de inițiere a procedurii la 30 octombrie 2014. Aceste observații au sosit în două documente separate. |
| --- | --- |

(158)

FFT și-a prezentat observațiile privind decizia de inițiere a procedurii la 30 octombrie 2014. Aceste observații au sosit în două documente separate.

5.1.   Primul set de observații din partea FFT

Primul set de observații din partea FFT

| (159) | Primul set de observații din partea FFT se împarte în două părți. Prima parte expune motivele pentru care FFT consideră că, în cazul APA al FFT, Comisia a aplicat în mod eronat Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. A doua parte descrie elementele prin care decizia de inițiere a procedurii nu respectă norma juridică prevăzută pentru stabilirea selectivității în temeiul articolului 107 alineatul (1) din tratat. |
| --- | --- |

(159)

Primul set de observații din partea FFT se împarte în două părți. Prima parte expune motivele pentru care FFT consideră că, în cazul APA al FFT, Comisia a aplicat în mod eronat Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. A doua parte descrie elementele prin care decizia de inițiere a procedurii nu respectă norma juridică prevăzută pentru stabilirea selectivității în temeiul articolului 107 alineatul (1) din tratat.

5.1.1.   Aplicarea în mod eronat a Liniilor directoare ale OCDE

Aplicarea în mod eronat a Liniilor directoare ale OCDE

| (160) | În primul rând, contrar celor susținute de Comisie în decizia de inițiere a procedurii, FFT susține că nu a convenit cu administrația fiscală luxemburgheză un venit impozabil fix. Acordul nu viza decât o metodă de remunerare a funcțiilor de trezorerie îndeplinite de FFT. Începând cu 2011, în fiecare an, FFT își actualizează toți parametrii utilizați pentru a-și estima capitalurile proprii expuse la risc și rentabilitatea capitalurilor proprii pentru a-și calcula profitul-țintă. În plus, APA al FFT este valabil doar pentru o perioadă de cinci ani, cu condiția ca faptele și circumstanțele pe care acesta se bazează să nu se modifice; această durată corespunde practicii în materie de decizii fiscale din alte state membre. |
| --- | --- |

(160)

În primul rând, contrar celor susținute de Comisie în decizia de inițiere a procedurii, FFT susține că nu a convenit cu administrația fiscală luxemburgheză un venit impozabil fix. Acordul nu viza decât o metodă de remunerare a funcțiilor de trezorerie îndeplinite de FFT. Începând cu 2011, în fiecare an, FFT își actualizează toți parametrii utilizați pentru a-și estima capitalurile proprii expuse la risc și rentabilitatea capitalurilor proprii pentru a-și calcula profitul-țintă. În plus, APA al FFT este valabil doar pentru o perioadă de cinci ani, cu condiția ca faptele și circumstanțele pe care acesta se bazează să nu se modifice; această durată corespunde practicii în materie de decizii fiscale din alte state membre.

| (161) | În al doilea rând, nimic nu împiedică consultantul fiscal al FFT să aleagă MTMN, având în vedere că nu există niciun element de comparație internă în raport cu tranzacțiile efectuate de FFT care să poată fi folosit pentru a aplica metoda CUP. Motivele care stau la baza acestei situații sunt următoarele: (i) FFT nu acordă împrumuturi către terți; și (ii) societățile din grupul Fiat nu obțin împrumuturi similare de la terți. FFT face trimitere la punctul 2.2 din Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, conform căruia metoda de selecție urmărește întotdeauna să identifice metoda cea mai adecvată într-un anumit caz. FFT menționează apoi punctul 2.4 din aceleași linii directoare, conform căruia există situații în care metodele tranzacționale bazate pe profituri se dovedesc mai potrivite decât metodele tradiționale bazate pe tranzacții. |
| --- | --- |

(161)

În al doilea rând, nimic nu împiedică consultantul fiscal al FFT să aleagă MTMN, având în vedere că nu există niciun element de comparație internă în raport cu tranzacțiile efectuate de FFT care să poată fi folosit pentru a aplica metoda CUP. Motivele care stau la baza acestei situații sunt următoarele: (i) FFT nu acordă împrumuturi către terți; și (ii) societățile din grupul Fiat nu obțin împrumuturi similare de la terți. FFT face trimitere la punctul 2.2 din Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, conform căruia metoda de selecție urmărește întotdeauna să identifice metoda cea mai adecvată într-un anumit caz. FFT menționează apoi punctul 2.4 din aceleași linii directoare, conform căruia există situații în care metodele tranzacționale bazate pe profituri se dovedesc mai potrivite decât metodele tradiționale bazate pe tranzacții.

| (162) | Potrivit FFT, în cazul în care consultantul fiscal ar fi utilizat valoarea obligațiilor sale în cadrul metodei CUP pentru a stabili prețurile de transfer aplicate împrumuturilor acordate societăților din cadrul grupului, FFT ar fi suferit pierderi, deoarece nu ar fi recuperat costul lichidităților necesare pentru a acoperi nevoile financiare ale grupului. FFT este o entitate mai puțin complexă decât celelalte societăți din grup, ale căror marje ar putea fi verificate cu ajutorul MTMN. Această metodă este utilizată din ce în ce mai des în cadrul analizelor privind prețurile de transfer, iar Liniile directoare ale OCDE din 2010 privind prețurile de transfer nu stabilesc nicio ierarhie a metodelor. |
| --- | --- |

(162)

Potrivit FFT, în cazul în care consultantul fiscal ar fi utilizat valoarea obligațiilor sale în cadrul metodei CUP pentru a stabili prețurile de transfer aplicate împrumuturilor acordate societăților din cadrul grupului, FFT ar fi suferit pierderi, deoarece nu ar fi recuperat costul lichidităților necesare pentru a acoperi nevoile financiare ale grupului. FFT este o entitate mai puțin complexă decât celelalte societăți din grup, ale căror marje ar putea fi verificate cu ajutorul MTMN. Această metodă este utilizată din ce în ce mai des în cadrul analizelor privind prețurile de transfer, iar Liniile directoare ale OCDE din 2010 privind prețurile de transfer nu stabilesc nicio ierarhie a metodelor.

| (163) | În plus, potrivit FFT, capitalurile proprii pot fi adesea rezultatul deciziilor anterioare legate de activitățile unei societăți și să nu aibă nicio legătură directă cu nivelul de capitaluri proprii necesar pentru acoperirea riscurilor asociate cu activitatea societății. |
| --- | --- |

(163)

În plus, potrivit FFT, capitalurile proprii pot fi adesea rezultatul deciziilor anterioare legate de activitățile unei societăți și să nu aibă nicio legătură directă cu nivelul de capitaluri proprii necesar pentru acoperirea riscurilor asociate cu activitatea societății.

| (164) | În sfârșit, FFT observă că Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer recunosc faptul că stabilirea prețurilor de transfer nu este o știință exactă. În acest sens, aceasta face trimitere la punctul 1.13 din aceste linii directoare și mai exact la următoarea dispoziție: „[...] este important să se aibă în vedere obiectivul de a realiza o aproximare rezonabilă a unui rezultat în condiții de concurență deplină pe baza unor informații fiabile. De asemenea, trebuie reamintit faptul că stabilirea prețurilor de transfer nu este o știință exactă și că aceasta necesită o apreciere atât din partea administrației fiscale, cât și din partea contribuabilului”. FFT precizează că aceasta s-a străduit totuși să estimeze, pe cât posibil, o remunerație în condiții de concurență deplină pentru activitățile sale. |
| --- | --- |

(164)

În sfârșit, FFT observă că Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer recunosc faptul că stabilirea prețurilor de transfer nu este o știință exactă. În acest sens, aceasta face trimitere la punctul 1.13 din aceste linii directoare și mai exact la următoarea dispoziție: „[...] este important să se aibă în vedere obiectivul de a realiza o aproximare rezonabilă a unui rezultat în condiții de concurență deplină pe baza unor informații fiabile. De asemenea, trebuie reamintit faptul că stabilirea prețurilor de transfer nu este o știință exactă și că aceasta necesită o apreciere atât din partea administrației fiscale, cât și din partea contribuabilului”. FFT precizează că aceasta s-a străduit totuși să estimeze, pe cât posibil, o remunerație în condiții de concurență deplină pentru activitățile sale.

| (165) | În al treilea rând, în ceea ce privește adecvarea capitalurilor proprii ale FFT, aceasta din urmă trebuie să demonstreze că nivelul său de capitaluri proprii este suficient pentru a suporta riscurile legate de activitatea sa de finanțare. Circulara nu oferă orientări specifice de urmat pentru determinarea nivelului adecvat de fonduri proprii expuse la risc. Acesta este motivul pentru care FFT a decis să analizeze capitalurile sale proprii pentru a evalua partea de capitaluri proprii necesară pentru exercitarea activităților sale și pentru suportarea riscurilor conform cadrului Basel II. În mod similar, circulara compară societățile care desfășoară activități de finanțare intermediară cu instituții financiare independente. Circulara prevede, de asemenea, că contribuabilii care efectuează tranzacții de finanțare intragrup trebuie să dispună de fonduri proprii suficiente pentru a suporta riscurile de finanțare legate de aceste tranzacții. În schimb, activitățile de participare nu sunt luate în considerare în vederea APA al FFT; din acest motiv este justificată excluderea participațiilor FFT din fondurile sale proprii de risc. De altfel, cuantumul capitalurilor proprii echivalent cu investițiile în filialele FFT nu a fost luat în considerare, deoarece acesta include investițiile în afara portofoliului în filiale remunerate sub formă de dividende. Totuși, dividendele nu fac obiectul analizelor privind prețurile de transfer, întrucât acestea nu țin cont de importanța funcțiilor îndeplinite și nici de riscurile suportate. O astfel de deducere este, de asemenea, în conformitate cu cadrul Basel II (61) și cu articolul 57 din Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului („CRD III”) (62). |
| --- | --- |

(165)

În al treilea rând, în ceea ce privește adecvarea capitalurilor proprii ale FFT, aceasta din urmă trebuie să demonstreze că nivelul său de capitaluri proprii este suficient pentru a suporta riscurile legate de activitatea sa de finanțare. Circulara nu oferă orientări specifice de urmat pentru determinarea nivelului adecvat de fonduri proprii expuse la risc. Acesta este motivul pentru care FFT a decis să analizeze capitalurile sale proprii pentru a evalua partea de capitaluri proprii necesară pentru exercitarea activităților sale și pentru suportarea riscurilor conform cadrului Basel II. În mod similar, circulara compară societățile care desfășoară activități de finanțare intermediară cu instituții financiare independente. Circulara prevede, de asemenea, că contribuabilii care efectuează tranzacții de finanțare intragrup trebuie să dispună de fonduri proprii suficiente pentru a suporta riscurile de finanțare legate de aceste tranzacții. În schimb, activitățile de participare nu sunt luate în considerare în vederea APA al FFT; din acest motiv este justificată excluderea participațiilor FFT din fondurile sale proprii de risc. De altfel, cuantumul capitalurilor proprii echivalent cu investițiile în filialele FFT nu a fost luat în considerare, deoarece acesta include investițiile în afara portofoliului în filiale remunerate sub formă de dividende. Totuși, dividendele nu fac obiectul analizelor privind prețurile de transfer, întrucât acestea nu țin cont de importanța funcțiilor îndeplinite și nici de riscurile suportate. O astfel de deducere este, de asemenea, în conformitate cu cadrul Basel II (61) și cu articolul 57 din Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului („CRD III”) (62).

61

62

| (166) | În al patrulea rând, în ceea ce privește analiza Comisiei cu privire la tratamentul creanțelor intragrup și la faptul că APP al FFT nu ia în considerare ansamblul activelor, altele decât cele care aparțin unor părți terțe, FFT susține că ratingul de credit al grupului este deja inclus în costul de finanțare a grupului de către FFT. Având în vedere că FFT și toate societățile asociate ale grupului au un rating de credit echivalent cu cel al FIAT S.p.A. (63), FFT nu se confruntă cu un risc de credit suplimentar în ceea ce privește împrumuturile sale acordate societăților sale asociate în cadrul grupului. Prin urmare, rata dobânzii solicitată de FFT societăților sale asociate din cadrul grupului corespunde sumei dintre: (i) costul de finanțare a grupului, (ii) comisioanele de garanție plătite către Fiat S.p.A.; (iii) costurile operaționale suportate pentru a putea furniza propriile servicii celorlalte societăți din cadrul grupului; (iv) „portajul negativ” rezultat din faptul că sumele importante împrumutate de FFT trebuie să fie pe termen scurt și cu rate ale dobânzii mai mici pentru a răspunde nevoilor de lichiditate ale grupului pe termen scurt; și (v) remunerarea capitalurilor pentru riscurile suportate, care este legată de funcțiile asumate de FFT în gestiunea de trezorerie a grupului. |
| --- | --- |

(166)

În al patrulea rând, în ceea ce privește analiza Comisiei cu privire la tratamentul creanțelor intragrup și la faptul că APP al FFT nu ia în considerare ansamblul activelor, altele decât cele care aparțin unor părți terțe, FFT susține că ratingul de credit al grupului este deja inclus în costul de finanțare a grupului de către FFT. Având în vedere că FFT și toate societățile asociate ale grupului au un rating de credit echivalent cu cel al FIAT S.p.A. (63), FFT nu se confruntă cu un risc de credit suplimentar în ceea ce privește împrumuturile sale acordate societăților sale asociate în cadrul grupului. Prin urmare, rata dobânzii solicitată de FFT societăților sale asociate din cadrul grupului corespunde sumei dintre: (i) costul de finanțare a grupului, (ii) comisioanele de garanție plătite către Fiat S.p.A.; (iii) costurile operaționale suportate pentru a putea furniza propriile servicii celorlalte societăți din cadrul grupului; (iv) „portajul negativ” rezultat din faptul că sumele importante împrumutate de FFT trebuie să fie pe termen scurt și cu rate ale dobânzii mai mici pentru a răspunde nevoilor de lichiditate ale grupului pe termen scurt; și (v) remunerarea capitalurilor pentru riscurile suportate, care este legată de funcțiile asumate de FFT în gestiunea de trezorerie a grupului.

63

| (167) | În al cincilea rând, potrivit FFT, era justificată utilizarea coeficientului de 6 % aplicat activelor ponderate în funcție de risc („RWA”), având în vedere că acesta corespunde concepției pe care o are FFT cu privire la cadrul Basel II transpus în cazul instituțiilor financiare nebancare din anumite regiuni din UE (de exemplu, în Italia) de către autoritățile de reglementare locale, în conformitate cu Directiva privind cerințele de capital. În plus, întrucât expunerea activelor FFT față de terți constă în principal din depozite bancare, ponderea de risc de 20 % s-a aplicat în conformitate cu abordarea standard prevăzută în cadrul Basel II (64). În mod similar, în ceea ce privește ponderea de risc de 15 % aplicată în cazul riscului operațional, FFT face trimitere la abordarea privind indicatorul de bază în cadrul căreia, în conformitate cu punctul 649 din cadrul Basel II, trebuie să se aplice un astfel de coeficient. În mod similar, în cadrul aceleiași abordări, produsul brut corespunde veniturilor nete din dobânzi la care se adaugă alte venituri nete decât cele din dobânzi, sumele brute ale tuturor provizioanelor și cheltuielilor de exploatare, însă fără măsuri cu caracter excepțional. Deoarece FFT nu are alte venituri în afara dobânzilor, trimiterea la dobânzile creditoare pentru depozitele bancare, fără dobânzile debitoare pentru împrumuturile bancare, este justificată ca fiind cea mai bună aproximare a riscurilor operaționale ale FFT. În ceea ce privește potențialele modificări ale cadrului de reglementare, FFT susține că, chiar și în cadrul Basel III (65) și al Directivei 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului (66) („CRD IV”) cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, criteriile relevante sunt încă valabile. |
| --- | --- |

(167)

În al cincilea rând, potrivit FFT, era justificată utilizarea coeficientului de 6 % aplicat activelor ponderate în funcție de risc („RWA”), având în vedere că acesta corespunde concepției pe care o are FFT cu privire la cadrul Basel II transpus în cazul instituțiilor financiare nebancare din anumite regiuni din UE (de exemplu, în Italia) de către autoritățile de reglementare locale, în conformitate cu Directiva privind cerințele de capital. În plus, întrucât expunerea activelor FFT față de terți constă în principal din depozite bancare, ponderea de risc de 20 % s-a aplicat în conformitate cu abordarea standard prevăzută în cadrul Basel II (64). În mod similar, în ceea ce privește ponderea de risc de 15 % aplicată în cazul riscului operațional, FFT face trimitere la abordarea privind indicatorul de bază în cadrul căreia, în conformitate cu punctul 649 din cadrul Basel II, trebuie să se aplice un astfel de coeficient. În mod similar, în cadrul aceleiași abordări, produsul brut corespunde veniturilor nete din dobânzi la care se adaugă alte venituri nete decât cele din dobânzi, sumele brute ale tuturor provizioanelor și cheltuielilor de exploatare, însă fără măsuri cu caracter excepțional. Deoarece FFT nu are alte venituri în afara dobânzilor, trimiterea la dobânzile creditoare pentru depozitele bancare, fără dobânzile debitoare pentru împrumuturile bancare, este justificată ca fiind cea mai bună aproximare a riscurilor operaționale ale FFT. În ceea ce privește potențialele modificări ale cadrului de reglementare, FFT susține că, chiar și în cadrul Basel III (65) și al Directivei 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului (66) („CRD IV”) cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, criteriile relevante sunt încă valabile.

64

65

66

| (168) | În al șaselea rând, în ceea ce privește îndoielile exprimate de Comisie cu privire la valoarea beta utilizată, FFT susține că, deși se exclud anumite elemente de comparație (de exemplu, băncile naționale), intervalul de concurență deplină rămâne aproape neschimbat. Având în vedere că FFT acționează ca o societate de finanțare și nu poate fi asimilată unei bănci, valorile beta ale societăților de finanțare sunt considerate de FFT și de [consultantul fiscal] ca fiind elementele de comparație cele mai adecvate. În plus, circulara face în mod clar referire la prestatorii de servicii financiare. Pe această bază, este rezonabil să se țină seama de o serie de societăți care își desfășoară activitatea în sectorul serviciilor financiare pentru a determina o valoare beta adecvată. În ceea ce privește adoptarea percentilei 25 din intervalul de concurență deplină, aceasta este în concordanță cu Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, care consideră că toate punctele din intervalul de concurență deplină generează prețuri/profituri în condiții de concurență deplină. În plus, se estimează că FFT este expusă unor riscuri limitate având în vedere că aceasta lucrează exclusiv pentru societățile din cadrul grupului, că activitățile grupului sunt foarte bine integrate și că societatea-mamă este pe deplin interesată să sprijine activitățile filialelor sale. |
| --- | --- |

(168)

În al șaselea rând, în ceea ce privește îndoielile exprimate de Comisie cu privire la valoarea beta utilizată, FFT susține că, deși se exclud anumite elemente de comparație (de exemplu, băncile naționale), intervalul de concurență deplină rămâne aproape neschimbat. Având în vedere că FFT acționează ca o societate de finanțare și nu poate fi asimilată unei bănci, valorile beta ale societăților de finanțare sunt considerate de FFT și de [consultantul fiscal] ca fiind elementele de comparație cele mai adecvate. În plus, circulara face în mod clar referire la prestatorii de servicii financiare. Pe această bază, este rezonabil să se țină seama de o serie de societăți care își desfășoară activitatea în sectorul serviciilor financiare pentru a determina o valoare beta adecvată. În ceea ce privește adoptarea percentilei 25 din intervalul de concurență deplină, aceasta este în concordanță cu Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, care consideră că toate punctele din intervalul de concurență deplină generează prețuri/profituri în condiții de concurență deplină. În plus, se estimează că FFT este expusă unor riscuri limitate având în vedere că aceasta lucrează exclusiv pentru societățile din cadrul grupului, că activitățile grupului sunt foarte bine integrate și că societatea-mamă este pe deplin interesată să sprijine activitățile filialelor sale.

| (169) | În al șaptelea rând, FFT nu împărtășește îndoielile Comisiei cu privire la faptul că rentabilitatea capitalurilor sale proprii de 0,87 % ar fi prea mică. Capitalurile proprii excedentare, și anume cele care nu sunt necesare pentru a acoperi riscurile suportate de FFT în cadrul activității sale de finanțare sunt fie împrumutate unei alte societăți din cadrul grupului care are nevoie de finanțare suplimentară, fie utilizate pentru finanțarea cheltuielilor de funcționare a FTT în cadrul activității sale de prestare de servicii financiare. Prin urmare, remunerarea lor trebuie să fie adaptată investițiilor în lichidități pe termen scurt. |
| --- | --- |

(169)

În al șaptelea rând, FFT nu împărtășește îndoielile Comisiei cu privire la faptul că rentabilitatea capitalurilor sale proprii de 0,87 % ar fi prea mică. Capitalurile proprii excedentare, și anume cele care nu sunt necesare pentru a acoperi riscurile suportate de FFT în cadrul activității sale de finanțare sunt fie împrumutate unei alte societăți din cadrul grupului care are nevoie de finanțare suplimentară, fie utilizate pentru finanțarea cheltuielilor de funcționare a FTT în cadrul activității sale de prestare de servicii financiare. Prin urmare, remunerarea lor trebuie să fie adaptată investițiilor în lichidități pe termen scurt.

5.1.2.   Analiza selectivității efectuată de către Comisie

Analiza selectivității efectuată de către Comisie

| (170) | FFT susține că, deși analiza Comisiei privind respectarea principiului concurenței depline ar fi corectă, decizia de inițiere a procedurii nu furnizează nicio dovadă potrivit căreia FFT a beneficiat de un tratament mai favorabil decât cel acordat oricărui alt contribuabil din Luxemburg aflat într-o situație de fapt și de drept comparabilă. Decizia de inițiere a procedurii nu conține nicio comparație a poziției FFT cu cea a altor contribuabili din Luxemburg, ca în cazul celorlalți 21 de contribuabili ale căror APA au fost examinate de Comisie. |
| --- | --- |

(170)

FFT susține că, deși analiza Comisiei privind respectarea principiului concurenței depline ar fi corectă, decizia de inițiere a procedurii nu furnizează nicio dovadă potrivit căreia FFT a beneficiat de un tratament mai favorabil decât cel acordat oricărui alt contribuabil din Luxemburg aflat într-o situație de fapt și de drept comparabilă. Decizia de inițiere a procedurii nu conține nicio comparație a poziției FFT cu cea a altor contribuabili din Luxemburg, ca în cazul celorlalți 21 de contribuabili ale căror APA au fost examinate de Comisie.

| (171) | FFT a fost autorizată să încheie un APA cu administrația fiscală din Luxemburg, la fel ca oricare alt contribuabil luxemburghez care are o prezență reală în Luxemburg. |
| --- | --- |

(171)

FFT a fost autorizată să încheie un APA cu administrația fiscală din Luxemburg, la fel ca oricare alt contribuabil luxemburghez care are o prezență reală în Luxemburg.

| (172) | În plus, având în vedere faptul că rata globală a impozitului pe profit în Luxemburg pentru FFT era de 28,8 % (pentru anul 2011), în timp ce în Italia, rata principală a impozitului pe profit este de aproximativ 33 %, un profit mai mare pentru FFT ar fi generat costuri deductibile mai mari în Italia, deoarece cea mai mare parte a împrumuturilor acordate de FFT sunt către Fiat Finance S.p.A. Prin urmare, nu este clar ce tip de „ajutor” a obținut grupul în ansamblul său în cazul în care FFT a declarat un profit mai mic în Luxemburg și, prin urmare, a beneficiat de deduceri de dobândă mai mici în Italia. |
| --- | --- |

(172)

În plus, având în vedere faptul că rata globală a impozitului pe profit în Luxemburg pentru FFT era de 28,8 % (pentru anul 2011), în timp ce în Italia, rata principală a impozitului pe profit este de aproximativ 33 %, un profit mai mare pentru FFT ar fi generat costuri deductibile mai mari în Italia, deoarece cea mai mare parte a împrumuturilor acordate de FFT sunt către Fiat Finance S.p.A. Prin urmare, nu este clar ce tip de „ajutor” a obținut grupul în ansamblul său în cazul în care FFT a declarat un profit mai mic în Luxemburg și, prin urmare, a beneficiat de deduceri de dobândă mai mici în Italia.

5.2.   Al doilea set de observații din partea FFT

Al doilea set de observații din partea FFT

5.2.1.   APA nu conferă niciun „avantaj”

APA nu conferă niciun „avantaj”

| (173) | Al doilea set de observații formulate de FFT începe prin explicarea importanței APA în general; acestea sunt considerate ca făcând parte din sistemul fiscal general și sunt acceptate de sistemul fiscal luxemburghez. APA al FFT respectă orientările stabilite prin circulară și nu se îndepărtează de sistemul fiscal general luxemburghez. Durata APA al FTT, de cinci ani, este conformă cu durata standard a APA încheiate în alte state membre. |
| --- | --- |

(173)

Al doilea set de observații formulate de FFT începe prin explicarea importanței APA în general; acestea sunt considerate ca făcând parte din sistemul fiscal general și sunt acceptate de sistemul fiscal luxemburghez. APA al FFT respectă orientările stabilite prin circulară și nu se îndepărtează de sistemul fiscal general luxemburghez. Durata APA al FTT, de cinci ani, este conformă cu durata standard a APA încheiate în alte state membre.

| (174) | Normele luxemburgheze privind prețurile de transfer, care constituie baza circularei, fac parte din sistemul fiscal general, având în vedere că acestea se aplică între societățile afiliate din cadrul unui grup în cadrul tranzacțiilor între întreprinderi. Normele luxemburgheze privind prețurile de transfer nu derogă de la sistemul fiscal general în sensul că acestea respectă, în practică, Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer și vizează determinarea profiturilor în condiții de concurență deplină. |
| --- | --- |

(174)

Normele luxemburgheze privind prețurile de transfer, care constituie baza circularei, fac parte din sistemul fiscal general, având în vedere că acestea se aplică între societățile afiliate din cadrul unui grup în cadrul tranzacțiilor între întreprinderi. Normele luxemburgheze privind prețurile de transfer nu derogă de la sistemul fiscal general în sensul că acestea respectă, în practică, Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer și vizează determinarea profiturilor în condiții de concurență deplină.

| (175) | În ceea ce privește îndoielile exprimate de Comisie în decizia sa de inițiere a procedurii cu privire la alegerea metodei de stabilire a prețurilor de transfer, FFT susține că MTMN este o metodologie general acceptată, aprobată de OCDE și care este conformă cu sistemul fiscal general din Luxemburg. Utilizarea pe scară largă a MTMN a fost recunoscută de Comisie, precum și faptul că aplicarea acesteia poate genera dificultăți (67). Orientările cu privire la anumite aspecte detaliate sunt insuficiente, însă Comisia își rezervă dreptul de a soluționa problemele controversate legate de prețurile de transfer prin intermediul propriei sale viziuni asupra modului în care ar trebui să fie aplicată MTMN în acest caz. În plus, beneficiile fiscale ale FTT sunt aliniate la beneficiile statutare, ceea ce confirmă încă o dată faptul că utilizarea MTMN nu a conferit niciun avantaj economic societății FTT. |
| --- | --- |

(175)

În ceea ce privește îndoielile exprimate de Comisie în decizia sa de inițiere a procedurii cu privire la alegerea metodei de stabilire a prețurilor de transfer, FFT susține că MTMN este o metodologie general acceptată, aprobată de OCDE și care este conformă cu sistemul fiscal general din Luxemburg. Utilizarea pe scară largă a MTMN a fost recunoscută de Comisie, precum și faptul că aplicarea acesteia poate genera dificultăți (67). Orientările cu privire la anumite aspecte detaliate sunt insuficiente, însă Comisia își rezervă dreptul de a soluționa problemele controversate legate de prețurile de transfer prin intermediul propriei sale viziuni asupra modului în care ar trebui să fie aplicată MTMN în acest caz. În plus, beneficiile fiscale ale FTT sunt aliniate la beneficiile statutare, ceea ce confirmă încă o dată faptul că utilizarea MTMN nu a conferit niciun avantaj economic societății FTT.

67

| (176) | Potrivit FFT, autoritățile fiscale ar trebui să beneficieze de o anumită marjă de apreciere atunci când aplică MTMN, care, în ceea ce privește determinarea profitului impozabil, nu generează niciodată un singur rezultat, ci o serie de rezultate valabile. Prin urmare, diferența dintre venitul impozabil obținut de FTT (și acceptat de autoritățile fiscale luxemburgheze) și presupusul venit impozabil potrivit Comisiei, nu ar trebui să fie considerată un avantaj în sensul normelor privind ajutoarele de stat. Un astfel de avantaj apare doar dacă măsura se abate în mod evident de la normele standard privind stabilirea prețurilor de transfer și depășește marja de apreciere a administrației fiscale (68). În caz contrar, aceasta ar reprezenta o ingerință a Comisiei în competențele unui stat membru în materie de impozitare. |
| --- | --- |

(176)

Potrivit FFT, autoritățile fiscale ar trebui să beneficieze de o anumită marjă de apreciere atunci când aplică MTMN, care, în ceea ce privește determinarea profitului impozabil, nu generează niciodată un singur rezultat, ci o serie de rezultate valabile. Prin urmare, diferența dintre venitul impozabil obținut de FTT (și acceptat de autoritățile fiscale luxemburgheze) și presupusul venit impozabil potrivit Comisiei, nu ar trebui să fie considerată un avantaj în sensul normelor privind ajutoarele de stat. Un astfel de avantaj apare doar dacă măsura se abate în mod evident de la normele standard privind stabilirea prețurilor de transfer și depășește marja de apreciere a administrației fiscale (68). În caz contrar, aceasta ar reprezenta o ingerință a Comisiei în competențele unui stat membru în materie de impozitare.

68

| (177) | În sfârșit, FFT susține că, atunci când Comisia a evaluat existența unui avantaj, aceasta ar fi trebuit să ia în considerare efectul global „asupra grupului”. În acest sens, grupul Fiat nu beneficiază de niciun avantaj, deoarece orice creștere a bazei de impozitare în Luxemburg este compensată de o creștere a deducerii fiscale în alte țări europene (în ultimii ani, în principal în Italia). Potrivit FFT, acest efect a fost recunoscut în mai multe decizii ale Comisiei (69). |
| --- | --- |

(177)

În sfârșit, FFT susține că, atunci când Comisia a evaluat existența unui avantaj, aceasta ar fi trebuit să ia în considerare efectul global „asupra grupului”. În acest sens, grupul Fiat nu beneficiază de niciun avantaj, deoarece orice creștere a bazei de impozitare în Luxemburg este compensată de o creștere a deducerii fiscale în alte țări europene (în ultimii ani, în principal în Italia). Potrivit FFT, acest efect a fost recunoscut în mai multe decizii ale Comisiei (69).

69

5.2.2.   Lipsa „selectivității”

Lipsa „selectivității”

| (178) | Potrivit FFT, sistemul de referință care trebuie avut în vedere pentru evaluarea selectivității nu poate include decât societățile care fac obiectul normelor privind prețurile de transfer, adică cele care tranzacționează doar cu terți afiliați ai acestora. Acest lucru este recunoscut în Decizia Comisiei privind schema groepsrentebox (70), în care se afirmă, în ceea ce privește activitățile de finanțare prin împrumut, că societățile relaționate se află într-o situație de drept și de fapt care nu este comparabilă cu cea a societăților nerelaționate. De asemenea, pentru a demonstra selectivitatea, Comisia ar trebui să demonstreze că FFT a obținut un APA în condiții diferite de cele aplicate altor entități de grup din Luxemburg care desfășoară activități de finanțare. Cu toate acestea, circulara precizează că APA sunt disponibile pentru toate societățile din cadrul grupurilor financiare. Prin urmare, nu există selectivitate. |
| --- | --- |

(178)

Potrivit FFT, sistemul de referință care trebuie avut în vedere pentru evaluarea selectivității nu poate include decât societățile care fac obiectul normelor privind prețurile de transfer, adică cele care tranzacționează doar cu terți afiliați ai acestora. Acest lucru este recunoscut în Decizia Comisiei privind schema groepsrentebox (70), în care se afirmă, în ceea ce privește activitățile de finanțare prin împrumut, că societățile relaționate se află într-o situație de drept și de fapt care nu este comparabilă cu cea a societăților nerelaționate. De asemenea, pentru a demonstra selectivitatea, Comisia ar trebui să demonstreze că FFT a obținut un APA în condiții diferite de cele aplicate altor entități de grup din Luxemburg care desfășoară activități de finanțare. Cu toate acestea, circulara precizează că APA sunt disponibile pentru toate societățile din cadrul grupurilor financiare. Prin urmare, nu există selectivitate.

groepsrentebox

70

| (179) | Ca regulă generală, Comisia acceptă deciziile fiscale ca fiind un mijloc de a le furniza contribuabililor securitate și predictibilitate juridică în ceea ce privește poziția lor fiscală. Deciziile fiscale adoptate de administrația fiscală luxemburgheză nu sunt discreționare, având în vedere că acestea respectă principiile circularei, care se referă în mod specific la principiul concurenței depline definit la articolul 9 din Convenția-model OCDE și oferă orientări și clarificări cu privire la cerințele minime de fonduri proprii și analiza prețurilor de transfer pe care o societate luxemburgheză care desfășoară activități de finanțare intragrup trebuie să le respecte. Prin urmare, marja de apreciere a administrației fiscale luxemburgheze, dacă aceasta există, este limitată de orientările stabilite în circulară. De altfel, această marjă de apreciere limitată de care dispune administrația fiscală este inerentă aplicării Liniilor directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. Acest simplu element nu poate, în sine, să implice prezența unui ajutor de stat. În plus, FFT susține că APA al FFT face obiectul unei examinări periodice, cu o perioadă de valabilitate de până la cinci ani. |
| --- | --- |

(179)

Ca regulă generală, Comisia acceptă deciziile fiscale ca fiind un mijloc de a le furniza contribuabililor securitate și predictibilitate juridică în ceea ce privește poziția lor fiscală. Deciziile fiscale adoptate de administrația fiscală luxemburgheză nu sunt discreționare, având în vedere că acestea respectă principiile circularei, care se referă în mod specific la principiul concurenței depline definit la articolul 9 din Convenția-model OCDE și oferă orientări și clarificări cu privire la cerințele minime de fonduri proprii și analiza prețurilor de transfer pe care o societate luxemburgheză care desfășoară activități de finanțare intragrup trebuie să le respecte. Prin urmare, marja de apreciere a administrației fiscale luxemburgheze, dacă aceasta există, este limitată de orientările stabilite în circulară. De altfel, această marjă de apreciere limitată de care dispune administrația fiscală este inerentă aplicării Liniilor directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. Acest simplu element nu poate, în sine, să implice prezența unui ajutor de stat. În plus, FFT susține că APA al FFT face obiectul unei examinări periodice, cu o perioadă de valabilitate de până la cinci ani.

| (180) | FFT afirmă, de asemenea, că Comisia nu a demonstrat că aplicarea metodei MTMN în cadrul APA al FFT s-ar îndepărta de alte decizii fiscale încheiate de alte societăți aflate în situații comparabile cu cea a FFT. Potrivit FFT, nu există nicio îndoială că o astfel de societate comparabilă aflată într-o situație similară cu a sa ar fi fost în măsură să solicite o decizie fiscală și să își stabilească profiturile impozabile pe baza MTMN. Întrucât FFT și societățile comparabile sunt supuse aceluiași regim fiscal, este lipsit de sens să se decidă dacă metoda de stabilire a prețurilor de transfer aplicată societății FFT era sau nu conformă cu Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer (cu care era oricum conformă). |
| --- | --- |

(180)

FFT afirmă, de asemenea, că Comisia nu a demonstrat că aplicarea metodei MTMN în cadrul APA al FFT s-ar îndepărta de alte decizii fiscale încheiate de alte societăți aflate în situații comparabile cu cea a FFT. Potrivit FFT, nu există nicio îndoială că o astfel de societate comparabilă aflată într-o situație similară cu a sa ar fi fost în măsură să solicite o decizie fiscală și să își stabilească profiturile impozabile pe baza MTMN. Întrucât FFT și societățile comparabile sunt supuse aceluiași regim fiscal, este lipsit de sens să se decidă dacă metoda de stabilire a prețurilor de transfer aplicată societății FFT era sau nu conformă cu Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer (cu care era oricum conformă).

5.2.3.   Situația de fapt a FFT este substanțial diferită de cea observată în deciziile privind centrele de coordonare

Situația de fapt a FFT este substanțial diferită de cea observată în deciziile privind centrele de coordonare

| (181) | Potrivit FFT, decizia de inițiere a procedurii prezintă mai multe diferențe semnificative în raport cu deciziile anterioare în care Comisia a pus sub semnul întrebării aplicarea unei metode de stabilire a prețurilor de transfer (și anume, metoda cost-plus) ca fiind o măsură fiscală care generează un avantaj selectiv (71). În aceste decizii, schema nu era disponibilă decât pentru contribuabilii care îndeplineau anumite cerințe, în timp ce în decizia de inițiere a procedurii, Comisia contestă doar aplicarea MTMN, și anume determinarea specifică a profiturilor impozabile, în contextul unei proceduri APA disponibilă pentru toți contribuabilii luxemburghezi care desfășoară activități de finanțare cu părți afiliate. |
| --- | --- |

(181)

Potrivit FFT, decizia de inițiere a procedurii prezintă mai multe diferențe semnificative în raport cu deciziile anterioare în care Comisia a pus sub semnul întrebării aplicarea unei metode de stabilire a prețurilor de transfer (și anume, metoda cost-plus) ca fiind o măsură fiscală care generează un avantaj selectiv (71). În aceste decizii, schema nu era disponibilă decât pentru contribuabilii care îndeplineau anumite cerințe, în timp ce în decizia de inițiere a procedurii, Comisia contestă doar aplicarea MTMN, și anume determinarea specifică a profiturilor impozabile, în contextul unei proceduri APA disponibilă pentru toți contribuabilii luxemburghezi care desfășoară activități de finanțare cu părți afiliate.

71

| (182) | În plus, în aceste decizii, venitul determinat conform metodei cost-plus putea să difere substanțial de profitul statutar, lucru ce nu se întâmplă în cazul FFT, al cărei venit stabilit prin metoda MTMN este conform cu rezultatul contabil al societății. În mod similar, aplicarea metodei de stabilire a prețurilor de transfer în deciziile anterioare nu era în mod evident conformă cu Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. În cazul de față, nu există o încălcare a acestor linii directoare. Totuși, spre deosebire de ceea ce s-a constatat în deciziile privind centrele de coordonare, nici Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer nu includ orientări clare cu privire la stabilirea prețurilor de transfer pentru anumite activități desfășurate de FFT (cum ar fi activitățile de finanțare și cele de trezorerie). |
| --- | --- |

(182)

În plus, în aceste decizii, venitul determinat conform metodei cost-plus putea să difere substanțial de profitul statutar, lucru ce nu se întâmplă în cazul FFT, al cărei venit stabilit prin metoda MTMN este conform cu rezultatul contabil al societății. În mod similar, aplicarea metodei de stabilire a prețurilor de transfer în deciziile anterioare nu era în mod evident conformă cu Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. În cazul de față, nu există o încălcare a acestor linii directoare. Totuși, spre deosebire de ceea ce s-a constatat în deciziile privind centrele de coordonare, nici Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer nu includ orientări clare cu privire la stabilirea prețurilor de transfer pentru anumite activități desfășurate de FFT (cum ar fi activitățile de finanțare și cele de trezorerie).

| (183) | FFT susține, de altfel, că Comisia nu a ținut cont nici de faptul că APA al FFT s-a bazat pe un studiu economic realizat în conformitate cu Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, ceea ce demonstrează că stabilirea profitului nu a fost arbitrară și că autoritățile fiscale luxemburgheze nu au exercitat nicio putere discreționară. |
| --- | --- |

(183)

FFT susține, de altfel, că Comisia nu a ținut cont nici de faptul că APA al FFT s-a bazat pe un studiu economic realizat în conformitate cu Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, ceea ce demonstrează că stabilirea profitului nu a fost arbitrară și că autoritățile fiscale luxemburgheze nu au exercitat nicio putere discreționară.

6.   RĂSPUNSUL LUXEMBURGULUI CU PRIVIRE LA OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR TERȚE

RĂSPUNSUL LUXEMBURGULUI CU PRIVIRE LA OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR TERȚE

| (184) | Prin scrisoarea din 5 ianuarie 2015, Luxemburgul a declarat că subscrie în totalitate la observațiile formulate de Fiat. |
| --- | --- |

(184)

Prin scrisoarea din 5 ianuarie 2015, Luxemburgul a declarat că subscrie în totalitate la observațiile formulate de Fiat.

7.   EVALUAREA MĂSURII CONTESTATE

EVALUAREA MĂSURII CONTESTATE

7.1.   Existența ajutorului

Existența ajutorului

| (185) | În temeiul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre. |
| --- | --- |

(185)

În temeiul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre.

| (186) | Conform unei jurisprudențe constante, calificarea drept ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, necesită îndeplinirea tuturor condițiilor prevăzute de această dispoziție (72). Este astfel consacrat faptul că, pentru ca o măsură să fie calificată drept ajutor de stat în sensul acestei dispoziții, în primul rând, trebuie să fie vorba despre o intervenție a statului sau prin intermediul resurselor de stat, în al doilea rând, această intervenție trebuie să fie susceptibilă să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre, în al treilea rând, aceasta trebuie să acorde un avantaj selectiv unei întreprinderi și, în al patrulea rând, aceasta trebuie să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența (73). |
| --- | --- |

(186)

Conform unei jurisprudențe constante, calificarea drept ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, necesită îndeplinirea tuturor condițiilor prevăzute de această dispoziție (72). Este astfel consacrat faptul că, pentru ca o măsură să fie calificată drept ajutor de stat în sensul acestei dispoziții, în primul rând, trebuie să fie vorba despre o intervenție a statului sau prin intermediul resurselor de stat, în al doilea rând, această intervenție trebuie să fie susceptibilă să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre, în al treilea rând, aceasta trebuie să acorde un avantaj selectiv unei întreprinderi și, în al patrulea rând, aceasta trebuie să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența (73).

72

73

| (187) | În ceea ce privește prima condiție pentru existența unui ajutor, decizia fiscală contestată a fost emisă de Administration des contributions directes, care face parte din administrația fiscală a Marelui Ducat al Luxemburgului. Această hotărâre implică acceptarea de către administrația fiscală luxemburgheză a unei metode de atribuire a profiturilor către societatea FFT din cadrul grupului Fiat, propusă de consultantul fiscal al acesteia, care angajează administrația fiscală luxemburgheză pentru o perioadă de cinci ani și pe baza căreia FFT calculează în fiecare an cuantumul impozitului pe profit pe care aceasta trebuie să îl plătească în Luxemburg. Prin urmare, decizia fiscală contestată este imputabilă Luxemburgului. |
| --- | --- |

(187)

În ceea ce privește prima condiție pentru existența unui ajutor, decizia fiscală contestată a fost emisă de Administration des contributions directes, care face parte din administrația fiscală a Marelui Ducat al Luxemburgului. Această hotărâre implică acceptarea de către administrația fiscală luxemburgheză a unei metode de atribuire a profiturilor către societatea FFT din cadrul grupului Fiat, propusă de consultantul fiscal al acesteia, care angajează administrația fiscală luxemburgheză pentru o perioadă de cinci ani și pe baza căreia FFT calculează în fiecare an cuantumul impozitului pe profit pe care aceasta trebuie să îl plătească în Luxemburg. Prin urmare, decizia fiscală contestată este imputabilă Luxemburgului.

Administration des contributions directes

| (188) | În ceea ce privește finanțarea măsurii prin intermediul resurselor de stat, conform unei jurisprudențe constante a Curții, o măsură prin care autoritățile publice acordă anumitor întreprinderi o scutire fiscală care, deși nu presupune un transfer pozitiv de resurse de stat, îi pune pe beneficiari într-o situație financiară mai favorabilă decât a celorlalți contribuabili constituie un ajutor de stat (74). În secțiunea 7.2, Comisia va demonstra că decizia fiscală contestată determină o reducere a impozitului datorat de FFT Luxemburgului, îndepărtându-se de cuantumul impozitului pe care ar trebui să îl plătească FFT, în caz contrar, în conformitate cu sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg. Prin urmare, trebuie să se considere că decizia fiscală contestată conduce la o pierdere de resurse de stat, având în vedere că orice reducere a impozitului datorat de FFT implică o pierdere de venituri fiscale de care ar fi putut dispune Luxemburgul în absența acestei reduceri. |
| --- | --- |

(188)

În ceea ce privește finanțarea măsurii prin intermediul resurselor de stat, conform unei jurisprudențe constante a Curții, o măsură prin care autoritățile publice acordă anumitor întreprinderi o scutire fiscală care, deși nu presupune un transfer pozitiv de resurse de stat, îi pune pe beneficiari într-o situație financiară mai favorabilă decât a celorlalți contribuabili constituie un ajutor de stat (74). În secțiunea 7.2, Comisia va demonstra că decizia fiscală contestată determină o reducere a impozitului datorat de FFT Luxemburgului, îndepărtându-se de cuantumul impozitului pe care ar trebui să îl plătească FFT, în caz contrar, în conformitate cu sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg. Prin urmare, trebuie să se considere că decizia fiscală contestată conduce la o pierdere de resurse de stat, având în vedere că orice reducere a impozitului datorat de FFT implică o pierdere de venituri fiscale de care ar fi putut dispune Luxemburgul în absența acestei reduceri.

74

| (189) | În ceea ce privește a doua condiție pentru existența ajutorului, FFT aparține grupului Fiat, care este o entitate prezentă la scară mondială și care își desfășoară activitățile în toate statele membre ale UE, astfel încât orice ajutor în favoarea sa este de natură să afecteze schimburile comerciale din cadrul Uniunii. O măsură acordată de către stat este, de altfel, considerată că denaturează sau amenință să denatureze concurența atunci când aceasta este susceptibilă să consolideze poziția concurențială a beneficiarului acesteia în raport cu alte întreprinderi cu care acesta concurează (75). În măsura în care decizia fiscală atacată exonerează FFT de o datorie fiscală pe care aceasta ar fi trebuit, în mod normal, să o plătească, în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg, această decizie fiscală denaturează sau amenință să denatureze concurența prin consolidarea poziției financiare a FFT și a grupului Fiat, astfel încât cea de a patra condiție pentru existența unui ajutor de stat este, de asemenea, îndeplinită în cazul de față. |
| --- | --- |

(189)

În ceea ce privește a doua condiție pentru existența ajutorului, FFT aparține grupului Fiat, care este o entitate prezentă la scară mondială și care își desfășoară activitățile în toate statele membre ale UE, astfel încât orice ajutor în favoarea sa este de natură să afecteze schimburile comerciale din cadrul Uniunii. O măsură acordată de către stat este, de altfel, considerată că denaturează sau amenință să denatureze concurența atunci când aceasta este susceptibilă să consolideze poziția concurențială a beneficiarului acesteia în raport cu alte întreprinderi cu care acesta concurează (75). În măsura în care decizia fiscală atacată exonerează FFT de o datorie fiscală pe care aceasta ar fi trebuit, în mod normal, să o plătească, în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg, această decizie fiscală denaturează sau amenință să denatureze concurența prin consolidarea poziției financiare a FFT și a grupului Fiat, astfel încât cea de a patra condiție pentru existența unui ajutor de stat este, de asemenea, îndeplinită în cazul de față.

75

| (190) | În ceea ce privește cea de a treia condiție pentru existența ajutorului, Comisia va explica în secțiunea 7.2, motivele pentru care aceasta consideră că decizia fiscală contestată conferă un avantaj selectiv societății FFT, în măsura în care aceasta determină o reducere a impozitului datorat de societate în Luxemburg, îndepărtându-se de impozitul pe care FFT ar fi trebuit să îl plătească în temeiul sistemului general al impozitului pe profit, îndeplinind prin urmare, toate condițiile pentru existența unui ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(190)

În ceea ce privește cea de a treia condiție pentru existența ajutorului, Comisia va explica în secțiunea 7.2, motivele pentru care aceasta consideră că decizia fiscală contestată conferă un avantaj selectiv societății FFT, în măsura în care aceasta determină o reducere a impozitului datorat de societate în Luxemburg, îndepărtându-se de impozitul pe care FFT ar fi trebuit să îl plătească în temeiul sistemului general al impozitului pe profit, îndeplinind prin urmare, toate condițiile pentru existența unui ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

7.2.   Existența unui avantaj selectiv

Existența unui avantaj selectiv

| (191) | Conform unei jurisprudențe constante, „articolul 107 alineatul (1) din tratat impune să se determine dacă, în cadrul unui anumit regim juridic, o măsură națională este de natură să favorizeze «anumite întreprinderi sau producerea anumitor bunuri» în raport cu altele care, având în vedere obiectivul urmărit de regimul respectiv, se află într-o situație de fapt și de drept comparabilă. În caz afirmativ, măsura în cauză îndeplinește condiția selectivității” (76). |
| --- | --- |

(191)

Conform unei jurisprudențe constante, „articolul 107 alineatul (1) din tratat impune să se determine dacă, în cadrul unui anumit regim juridic, o măsură națională este de natură să favorizeze «anumite întreprinderi sau producerea anumitor bunuri» în raport cu altele care, având în vedere obiectivul urmărit de regimul respectiv, se află într-o situație de fapt și de drept comparabilă. În caz afirmativ, măsura în cauză îndeplinește condiția selectivității” (76).

76

| (192) | În cauzele ce țin de domeniul fiscalității, Curtea a elaborat o analiză în trei etape pentru a determina dacă o anumită măsură fiscală este selectivă (77). Într-o primă etapă, este necesar să se stabilească regimul fiscal comun sau normal aplicabil în statul membru: „sistemul de referință”. În a doua etapă, este necesar să se determine dacă măsura fiscală în cauză constituie o derogare de la acest sistem, în măsura în care aceasta face distincție între operatorii economici care, având în vedere obiectivele inerente ale sistemului, se află într-o situație de fapt și de drept comparabilă. Dacă măsura constituie o derogare de la sistemul de referință, trebuie să se stabilească, în a treia etapă, dacă această măsura este justificată de natura sau de economia generală a sistemului de referință. O măsură fiscală care constituie o derogare de la aplicarea sistemului de referință poate fi justificată dacă statul membru în cauză poate să demonstreze că această măsură rezultă direct din principiile fondatoare sau directoare ale sistemului său fiscal (78). În acest caz, măsura fiscală nu este selectivă. Sarcina probei în cursul celei de a treia etape revine statului membru. |
| --- | --- |

(192)

În cauzele ce țin de domeniul fiscalității, Curtea a elaborat o analiză în trei etape pentru a determina dacă o anumită măsură fiscală este selectivă (77). Într-o primă etapă, este necesar să se stabilească regimul fiscal comun sau normal aplicabil în statul membru: „sistemul de referință”. În a doua etapă, este necesar să se determine dacă măsura fiscală în cauză constituie o derogare de la acest sistem, în măsura în care aceasta face distincție între operatorii economici care, având în vedere obiectivele inerente ale sistemului, se află într-o situație de fapt și de drept comparabilă. Dacă măsura constituie o derogare de la sistemul de referință, trebuie să se stabilească, în a treia etapă, dacă această măsura este justificată de natura sau de economia generală a sistemului de referință. O măsură fiscală care constituie o derogare de la aplicarea sistemului de referință poate fi justificată dacă statul membru în cauză poate să demonstreze că această măsură rezultă direct din principiile fondatoare sau directoare ale sistemului său fiscal (78). În acest caz, măsura fiscală nu este selectivă. Sarcina probei în cursul celei de a treia etape revine statului membru.

77

78

7.2.1.   Stabilirea sistemului de referință

Stabilirea sistemului de referință

7.2.1.1.   Sistemul de referință format din sistemul general al impozitul pe profit din Luxemburg

Sistemul de referință format din sistemul general al impozitul pe profit din Luxemburg

| (193) | Ca regulă generală, în vederea analizării caracterului selectiv al unei măsuri de ajutor, un sistem de referință este format dintr-un set coerent de norme care se aplică, pe baza unor criterii obiective, tuturor întreprinderilor care intră sub incidența domeniului său de aplicare, astfel cum este definit prin obiectivul acestuia. |
| --- | --- |

(193)

Ca regulă generală, în vederea analizării caracterului selectiv al unei măsuri de ajutor, un sistem de referință este format dintr-un set coerent de norme care se aplică, pe baza unor criterii obiective, tuturor întreprinderilor care intră sub incidența domeniului său de aplicare, astfel cum este definit prin obiectivul acestuia.

| (194) | În cazul de față, Comisia consideră că sistemul de referință este sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg, al cărui obiectiv îl constituie impozitarea profiturilor realizate de toate societățile supuse impozitării în Luxemburg (79). Sistemul impozitului pe profit din Luxemburg se aplică societăților locale și societăților străine rezidente în Luxemburg, inclusiv sucursalelor luxemburgheze ale societăților străine. În Luxemburg, o societate este considerată rezidentă în cazul în care sediul său social sau administrația centrală se află în Luxemburg. Societățile locale și societățile străine rezidente în Luxemburg sunt obligate la plata impozitului pe profit pentru profiturile pe care le realizează la nivel mondial, cu excepția cazului în care se aplică o convenție privind evitarea dublei impuneri. Societățile nerezidente nu sunt supuse impozitului pe profit decât pentru anumite tipuri de venituri specifice, de proveniență luxemburgheză (80). Impozitul este datorat pentru profiturile realizate, din care se scad cheltuielile și pierderile deductibile din punct de vedere fiscal, care pot fi raportate nelimitat. |
| --- | --- |

(194)

În cazul de față, Comisia consideră că sistemul de referință este sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg, al cărui obiectiv îl constituie impozitarea profiturilor realizate de toate societățile supuse impozitării în Luxemburg (79). Sistemul impozitului pe profit din Luxemburg se aplică societăților locale și societăților străine rezidente în Luxemburg, inclusiv sucursalelor luxemburgheze ale societăților străine. În Luxemburg, o societate este considerată rezidentă în cazul în care sediul său social sau administrația centrală se află în Luxemburg. Societățile locale și societățile străine rezidente în Luxemburg sunt obligate la plata impozitului pe profit pentru profiturile pe care le realizează la nivel mondial, cu excepția cazului în care se aplică o convenție privind evitarea dublei impuneri. Societățile nerezidente nu sunt supuse impozitului pe profit decât pentru anumite tipuri de venituri specifice, de proveniență luxemburgheză (80). Impozitul este datorat pentru profiturile realizate, din care se scad cheltuielile și pierderile deductibile din punct de vedere fiscal, care pot fi raportate nelimitat.

79

80

| (195) | Impozitul pe profit din Luxemburg este format dintr-un impozit pe profiturile societăților („impôt sur le revenu des collectivités” sau „IRC”), a cărui rată este fixată la 21 % și, pentru societățile stabilite în orașul Luxemburg, dintr-un impozit municipal pe profiturile societăților comerciale („impôt commercial communal”), a cărui rată este fixată la 6,75 %. În plus, se aplică o majorare de 5 % a IRC de 21 % pentru a alimenta un fond pentru ocuparea forței de muncă (81). Începând cu 1 ianuarie 2011, rata totală cumulată de impozitare a profiturilor societăților în Luxemburg este, prin urmare, de 28,80 % (82) (83). |
| --- | --- |

(195)

Impozitul pe profit din Luxemburg este format dintr-un impozit pe profiturile societăților („impôt sur le revenu des collectivités” sau „IRC”), a cărui rată este fixată la 21 % și, pentru societățile stabilite în orașul Luxemburg, dintr-un impozit municipal pe profiturile societăților comerciale („impôt commercial communal”), a cărui rată este fixată la 6,75 %. În plus, se aplică o majorare de 5 % a IRC de 21 % pentru a alimenta un fond pentru ocuparea forței de muncă (81). Începând cu 1 ianuarie 2011, rata totală cumulată de impozitare a profiturilor societăților în Luxemburg este, prin urmare, de 28,80 % (82) (83).

impôt sur le revenu des collectivités

IRC

impôt commercial communal

81

82

83

| (196) | Calculul profiturilor impozabile în vederea stabilirii impozitului pe profit al societăților luxemburgheze se bazează, în principiu, pe contabilitatea comercială a contribuabilului, sub rezerva ajustărilor impuse de legislația fiscală luxemburgheză, care sunt în principal legate de scutirea dividendelor/câștigurilor de capital, reintegrarea cheltuielilor nedeductibile (84), corecțiile aduse rezultatului fiscal al tranzacțiilor care nu sunt efectuate în condiții de concurență deplină și de aplicarea de norme de amortizare diferite în scopuri fiscale și contabile. |
| --- | --- |

(196)

Calculul profiturilor impozabile în vederea stabilirii impozitului pe profit al societăților luxemburgheze se bazează, în principiu, pe contabilitatea comercială a contribuabilului, sub rezerva ajustărilor impuse de legislația fiscală luxemburgheză, care sunt în principal legate de scutirea dividendelor/câștigurilor de capital, reintegrarea cheltuielilor nedeductibile (84), corecțiile aduse rezultatului fiscal al tranzacțiilor care nu sunt efectuate în condiții de concurență deplină și de aplicarea de norme de amortizare diferite în scopuri fiscale și contabile.

84

| (197) | Dacă în cazul societăților autonome neintegrate/locale care efectuează tranzacții pe piață calculul profiturilor impozabile este relativ simplu, având în vedere că acesta se bazează pe diferența dintre veniturile și cheltuielile pe o piață dictată de concurență, în cazul societăților de grup integrate din punct de vedere fiscal, ca FFT, calculul profiturilor impozabile implică utilizarea de date indirecte. Societățile autonome neintegrate pot considera profiturile lor contabile ca punct de plecare pentru stabilirea bazei de impozitare a profitului, având în vedere că aceste profituri depind de prețurile dictate de piață pentru resursele achiziționate și produsele și serviciile vândute de societate. Pe de altă parte, o societate integrată care efectuează tranzacții cu societăți din cadrul aceluiași grup va trebui să realizeze o estimare a prețurilor aplicate în aceste tranzacții intragrup pentru a determina profiturile sale impozabile în scopuri fiscale, această estimare fiind realizată de către aceeași companie care controlează grupul, în loc să fie dictată de piață. |
| --- | --- |

(197)

Dacă în cazul societăților autonome neintegrate/locale care efectuează tranzacții pe piață calculul profiturilor impozabile este relativ simplu, având în vedere că acesta se bazează pe diferența dintre veniturile și cheltuielile pe o piață dictată de concurență, în cazul societăților de grup integrate din punct de vedere fiscal, ca FFT, calculul profiturilor impozabile implică utilizarea de date indirecte. Societățile autonome neintegrate pot considera profiturile lor contabile ca punct de plecare pentru stabilirea bazei de impozitare a profitului, având în vedere că aceste profituri depind de prețurile dictate de piață pentru resursele achiziționate și produsele și serviciile vândute de societate. Pe de altă parte, o societate integrată care efectuează tranzacții cu societăți din cadrul aceluiași grup va trebui să realizeze o estimare a prețurilor aplicate în aceste tranzacții intragrup pentru a determina profiturile sale impozabile în scopuri fiscale, această estimare fiind realizată de către aceeași companie care controlează grupul, în loc să fie dictată de piață.

| (198) | Această diferență în ceea ce privește calculul profiturilor impozabile între societățile neintegrate, adică cele care nu aparțin unui grup și, prin urmare, clasificate drept „autonome”, și societățile integrate, și anume societățile care fac parte dintr-un grup, nu are totuși niciun impact asupra obiectivului sistemului impozitului pe profit din Luxemburg, care este acela de a impozita profiturile tuturor societăților rezidente în Luxemburg, indiferent dacă acestea sunt integrate sau neintegrate. IRC vizează entitățile prezente în Luxemburg care sunt supuse impozitului pe profit și include „orice entitate economică care poate fi supusă în mod direct impozitul pe profit”. Nici forma întreprinderii, nici structura acesteia (grup de întreprinderi sau nu) nu constituie criterii determinante în ceea ce privește perceperea impozitului pe profit în Luxemburg. În plus, chiar dacă se poate estima faptul că deciziile de finanțare sunt luate în interesul superior al grupului în ansamblul său, impozitul pe profit luxemburghez este perceput de la entități individuale, nu de la grupuri, iar decizia fiscală contestată se referă exclusiv la profiturile impozabile ale FFT, astfel încât orice reducere a veniturilor fiscale se bazează în mod individual pe rezultatele acestei societăți. Deși este adevărat că legislația fiscală conține dispozițiile specifice aplicabile grupurilor (de exemplu, regimul de integrare fiscală (85)), acestea au drept obiectiv să pună pe picior de egalitate societățile neintegrate și entitățile economice structurate sub formă de grupuri, nu să acorde un tratament mai favorabil grupurilor (86). |
| --- | --- |

(198)

Această diferență în ceea ce privește calculul profiturilor impozabile între societățile neintegrate, adică cele care nu aparțin unui grup și, prin urmare, clasificate drept „autonome”, și societățile integrate, și anume societățile care fac parte dintr-un grup, nu are totuși niciun impact asupra obiectivului sistemului impozitului pe profit din Luxemburg, care este acela de a impozita profiturile tuturor societăților rezidente în Luxemburg, indiferent dacă acestea sunt integrate sau neintegrate. IRC vizează entitățile prezente în Luxemburg care sunt supuse impozitului pe profit și include „orice entitate economică care poate fi supusă în mod direct impozitul pe profit”. Nici forma întreprinderii, nici structura acesteia (grup de întreprinderi sau nu) nu constituie criterii determinante în ceea ce privește perceperea impozitului pe profit în Luxemburg. În plus, chiar dacă se poate estima faptul că deciziile de finanțare sunt luate în interesul superior al grupului în ansamblul său, impozitul pe profit luxemburghez este perceput de la entități individuale, nu de la grupuri, iar decizia fiscală contestată se referă exclusiv la profiturile impozabile ale FFT, astfel încât orice reducere a veniturilor fiscale se bazează în mod individual pe rezultatele acestei societăți. Deși este adevărat că legislația fiscală conține dispozițiile specifice aplicabile grupurilor (de exemplu, regimul de integrare fiscală (85)), acestea au drept obiectiv să pună pe picior de egalitate societățile neintegrate și entitățile economice structurate sub formă de grupuri, nu să acorde un tratament mai favorabil grupurilor (86).

85

86

| (199) | În consecință, faptul că profiturile impozabile sunt în mod necesar calculate în mod diferit pentru societățile integrate și pentru cele neintegrate este lipsit de relevanță pentru stabilirea sistemului de referință în vederea analizării selectivității în cazul de față. Având în vedere că, în temeiul sistemului impozitului pe profit din Luxemburg, profiturile tuturor societăților rezidente în Luxemburg sunt impozitate în același mod, fără a face distincție între societățile integrate și cele neintegrate, trebuie să se considere cele două tipuri de societăți ca aflându-se într-o situație de fapt și de drept similară din perspectiva obiectivului intrinsec al sistemului (87). Într-adevăr, având în vedere că obiectivul deciziei fiscale contestate este acela de a determina profiturile impozabile ale FFT în vederea perceperii impozitului pe profit în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg, acest sistem constituie sistemul de referință din perspectiva căruia trebuie analizată decizia fiscală pentru a stabili dacă FFT a beneficiat de un avantaj selectiv. |
| --- | --- |

(199)

În consecință, faptul că profiturile impozabile sunt în mod necesar calculate în mod diferit pentru societățile integrate și pentru cele neintegrate este lipsit de relevanță pentru stabilirea sistemului de referință în vederea analizării selectivității în cazul de față. Având în vedere că, în temeiul sistemului impozitului pe profit din Luxemburg, profiturile tuturor societăților rezidente în Luxemburg sunt impozitate în același mod, fără a face distincție între societățile integrate și cele neintegrate, trebuie să se considere cele două tipuri de societăți ca aflându-se într-o situație de fapt și de drept similară din perspectiva obiectivului intrinsec al sistemului (87). Într-adevăr, având în vedere că obiectivul deciziei fiscale contestate este acela de a determina profiturile impozabile ale FFT în vederea perceperii impozitului pe profit în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg, acest sistem constituie sistemul de referință din perspectiva căruia trebuie analizată decizia fiscală pentru a stabili dacă FFT a beneficiat de un avantaj selectiv.

87

| (200) | În sfârșit, pentru a răspunde diverselor argumente invocate de FFT atunci când aceasta susține că societățile de grup și societățile autonome nu se raportează la același sistem de referință, Comisia constată următoarele. |
| --- | --- |

(200)

În sfârșit, pentru a răspunde diverselor argumente invocate de FFT atunci când aceasta susține că societățile de grup și societățile autonome nu se raportează la același sistem de referință, Comisia constată următoarele.

| (201) | Potrivit FFT, sistemul de referință care trebuie avut în vedere pentru a aprecia selectivitatea deciziei fiscale contestate nu ar trebui să includă decât întreprinderile care fac obiectul normelor privind prețurile de transfer, și anume cele care tranzacționează exclusiv cu întreprinderi asociate (88), astfel încât, pentru a demonstra selectivitatea acestei măsuri, Comisia ar trebui să demonstreze că FFT a obținut o decizie fiscală în condiții diferite de cele aplicate altor entități de grup care funcționează în Luxemburg și care desfășoară activități de finanțare (89). FFT consideră că această interpretare este confirmată de deciziile Comisiei privind schema groepsrentebox și regimul fiscal al dobânzilor pentru grupuri în Ungaria (90). |
| --- | --- |

(201)

Potrivit FFT, sistemul de referință care trebuie avut în vedere pentru a aprecia selectivitatea deciziei fiscale contestate nu ar trebui să includă decât întreprinderile care fac obiectul normelor privind prețurile de transfer, și anume cele care tranzacționează exclusiv cu întreprinderi asociate (88), astfel încât, pentru a demonstra selectivitatea acestei măsuri, Comisia ar trebui să demonstreze că FFT a obținut o decizie fiscală în condiții diferite de cele aplicate altor entități de grup care funcționează în Luxemburg și care desfășoară activități de finanțare (89). FFT consideră că această interpretare este confirmată de deciziile Comisiei privind schema groepsrentebox și regimul fiscal al dobânzilor pentru grupuri în Ungaria (90).

88

89

groepsrentebox

90

| (202) | În primul rând, Comisia reamintește că nu este obligată de practica sa decizională. Fiecare măsură potențială de ajutor trebuie să fie evaluată în mod individual în funcție de criteriile obiective prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE, astfel încât, chiar dacă ar fi stabilită o practică decizională contrară, aceasta din urmă nu poate afecta validitatea prezentei decizii (91). |
| --- | --- |

(202)

În primul rând, Comisia reamintește că nu este obligată de practica sa decizională. Fiecare măsură potențială de ajutor trebuie să fie evaluată în mod individual în funcție de criteriile obiective prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE, astfel încât, chiar dacă ar fi stabilită o practică decizională contrară, aceasta din urmă nu poate afecta validitatea prezentei decizii (91).

91

| (203) | În orice caz, contrar celor susținute de FFT, niciuna dintre aceste decizii nu confirmă faptul că, atunci când o măsură fiscală este în favoarea unei societăți integrate, sistemul de referință trebuie în mod necesar să se limiteze la acest tip de societăți. În plus, în ambele cazuri, obiectivul măsurii fiscale care face obiectul deciziei Comisiei nu este comparabil cu cel al măsurii evaluate în cazul de față, iar concluziile care se pot trage din aceste decizii nu se aplică, prin urmare, în cazul de față. |
| --- | --- |

(203)

În orice caz, contrar celor susținute de FFT, niciuna dintre aceste decizii nu confirmă faptul că, atunci când o măsură fiscală este în favoarea unei societăți integrate, sistemul de referință trebuie în mod necesar să se limiteze la acest tip de societăți. În plus, în ambele cazuri, obiectivul măsurii fiscale care face obiectul deciziei Comisiei nu este comparabil cu cel al măsurii evaluate în cazul de față, iar concluziile care se pot trage din aceste decizii nu se aplică, prin urmare, în cazul de față.

| (204) | Schema groepsrentebox a fost pusă în aplicare de autoritățile neerlandeze pentru a reduce diferența în materie de tratament fiscal dintre finanțarea prin capital propriu și finanțarea prin împrumut în cadrul unui grup și astfel, să reducă arbitrajul între aceste două moduri de finanțare intragrup (92). În decizia sa finală, Comisia a precizat că, având în vedere obiectivul măsurii, și anume acela de a reduce diferența în materie de tratament fiscal dintre finanțarea prin capital propriu și finanțarea prin împrumut la nivelul grupului și, astfel, de a reduce arbitrajul între aceste două metode de finanțare intragrup, „doar în cazul grupurilor poate exista arbitraj între finanțarea prin infuzie de capital și finanțarea prin împrumut [nu pentru societățile autonome]” (93). Având în vedere această constatare, precum și obiectivul schemei, care avea scopul „de a reduce stimulentele pentru arbitrajul între finanțarea prin infuzie de capital sau prin împrumut și de a asigura neutralitatea fiscală în această privință” (94), Comisia a considerat că sistemul de referință în acest caz include numai întreprinderile supuse impozitului pe profit implicate în relații intragrup (95). |
| --- | --- |

(204)

Schema groepsrentebox a fost pusă în aplicare de autoritățile neerlandeze pentru a reduce diferența în materie de tratament fiscal dintre finanțarea prin capital propriu și finanțarea prin împrumut în cadrul unui grup și astfel, să reducă arbitrajul între aceste două moduri de finanțare intragrup (92). În decizia sa finală, Comisia a precizat că, având în vedere obiectivul măsurii, și anume acela de a reduce diferența în materie de tratament fiscal dintre finanțarea prin capital propriu și finanțarea prin împrumut la nivelul grupului și, astfel, de a reduce arbitrajul între aceste două metode de finanțare intragrup, „doar în cazul grupurilor poate exista arbitraj între finanțarea prin infuzie de capital și finanțarea prin împrumut [nu pentru societățile autonome]” (93). Având în vedere această constatare, precum și obiectivul schemei, care avea scopul „de a reduce stimulentele pentru arbitrajul între finanțarea prin infuzie de capital sau prin împrumut și de a asigura neutralitatea fiscală în această privință” (94), Comisia a considerat că sistemul de referință în acest caz include numai întreprinderile supuse impozitului pe profit implicate în relații intragrup (95).

groepsrentebox

92

93

94

95

| (205) | În ceea ce privește obiectivul deciziei fiscale contestate, acesta constă în stabilirea bazei de impozitare a FTT utilizată pentru calcularea impozitului datorat de aceasta cu titlu de impozit pe profit în Luxemburg. În primul rând, în timp ce obiectivul care justifica Decizia privind groepsrentebox poate fi considerat ca fiind valabil numai în cadrul unui grup (având în vedere că societățile autonome nu se confruntă cu problema arbitrajului între diferite forme de finanțare), stabilirea bazei de impozitare în vederea calculării impozitului datorat în fiecare an cu titlu de impozit pe profit se referă atât la entitățile care aparțin unui grup, cât și la societățile autonome. |
| --- | --- |

(205)

În ceea ce privește obiectivul deciziei fiscale contestate, acesta constă în stabilirea bazei de impozitare a FTT utilizată pentru calcularea impozitului datorat de aceasta cu titlu de impozit pe profit în Luxemburg. În primul rând, în timp ce obiectivul care justifica Decizia privind groepsrentebox poate fi considerat ca fiind valabil numai în cadrul unui grup (având în vedere că societățile autonome nu se confruntă cu problema arbitrajului între diferite forme de finanțare), stabilirea bazei de impozitare în vederea calculării impozitului datorat în fiecare an cu titlu de impozit pe profit se referă atât la entitățile care aparțin unui grup, cât și la societățile autonome.

groepsrentebox

| (206) | În al doilea rând, FFT îndeplinește funcția de societate de finanțare și nu oferă servicii decât altor societăți din cadrul grupului Fiat. Cu toate acestea, tranzacțiile pe care le efectuează ar putea fi desfășurate, de asemenea, și în alt context decât cel al unui grup. Circulara compară acest tip de tranzacții de finanțare intragrup cu tranzacțiile efectuate de instituții financiare independente (96) și prevede ca remunerația acestor servicii financiare să fie corelată fie cu suma împrumutată, fie cu valoarea reală a activelor administrate, și anume corespunzătoare remunerației solicitate de către o instituție financiară independentă. Prin urmare, circulara recunoaște că tranzacțiile, chiar și cele efectuate în cadrul unui grup, sunt direct comparabile cu tranzacțiile obișnuite efectuate pe piață. |
| --- | --- |

(206)

În al doilea rând, FFT îndeplinește funcția de societate de finanțare și nu oferă servicii decât altor societăți din cadrul grupului Fiat. Cu toate acestea, tranzacțiile pe care le efectuează ar putea fi desfășurate, de asemenea, și în alt context decât cel al unui grup. Circulara compară acest tip de tranzacții de finanțare intragrup cu tranzacțiile efectuate de instituții financiare independente (96) și prevede ca remunerația acestor servicii financiare să fie corelată fie cu suma împrumutată, fie cu valoarea reală a activelor administrate, și anume corespunzătoare remunerației solicitate de către o instituție financiară independentă. Prin urmare, circulara recunoaște că tranzacțiile, chiar și cele efectuate în cadrul unui grup, sunt direct comparabile cu tranzacțiile obișnuite efectuate pe piață.

96

| (207) | Aceste caracteristici ale cazului de față confirmă încă o dată faptul că observația formulată de Comisie în Decizia privind groepsrentebox, și anume că, în ceea ce privește activitățile de finanțare prin împrumut, societățile relaționate nu se află într-o situație de drept și de fapt comparabilă cu cea a societăților nerelaționate, nu poate fi extinsă la situațiile în care o decizie fiscală are drept obiectiv stabilirea bazei de impozitare în vederea perceperii impozitului pe profit. Afirmația care figurează în circulară cu privire la comparabilitatea tranzacțiilor reflectă principiile pe care se bazează principiul concurenței depline conform cărora relațiile comerciale și financiare între întreprinderi asociate nu trebuie să fie diferite de cele care ar fi convenite între întreprinderi independente (97). Normele privind prețurile de transfer au, în special, drept obiectiv compararea tranzacțiilor între societăți relaționate/ale aceluiași grup cu tranzacțiile între societăți independente și garantarea faptului că orice abatere este corectată. Având în vedere aceste elemente, FFT invocă în mod greșit Decizia privind groepsrentebox în susținerea argumentației sale. |
| --- | --- |

(207)

Aceste caracteristici ale cazului de față confirmă încă o dată faptul că observația formulată de Comisie în Decizia privind groepsrentebox, și anume că, în ceea ce privește activitățile de finanțare prin împrumut, societățile relaționate nu se află într-o situație de drept și de fapt comparabilă cu cea a societăților nerelaționate, nu poate fi extinsă la situațiile în care o decizie fiscală are drept obiectiv stabilirea bazei de impozitare în vederea perceperii impozitului pe profit. Afirmația care figurează în circulară cu privire la comparabilitatea tranzacțiilor reflectă principiile pe care se bazează principiul concurenței depline conform cărora relațiile comerciale și financiare între întreprinderi asociate nu trebuie să fie diferite de cele care ar fi convenite între întreprinderi independente (97). Normele privind prețurile de transfer au, în special, drept obiectiv compararea tranzacțiilor între societăți relaționate/ale aceluiași grup cu tranzacțiile între societăți independente și garantarea faptului că orice abatere este corectată. Având în vedere aceste elemente, FFT invocă în mod greșit Decizia privind groepsrentebox în susținerea argumentației sale.

groepsrentebox

97

groepsrentebox

| (208) | Aceeași concluzie este valabilă și în ceea ce privește Decizia privind regimul fiscal al dobânzilor pentru grupuri în Ungaria, pe care se bazează, de asemenea, FFT. Această decizie viza un regim al cărui obiectiv era reducerea arbitrajului (în relațiile dintre societățile maghiare) apropiind impozitarea dobânzilor intragrup de impozitarea dividendelor interne ale grupului, consolidând astfel neutralitatea sistemului fiscal din punct de vedere tehnic (98). Obiectivul de reducere a arbitrajului, pe care Comisia l-a considerat, la acel moment, specific relațiilor intragrup, este diferit de obiectivul măsurii în cazul de față, care este acela de a stabili baza de impozitare a FTT la care se aplică impozitul pe profit în Luxemburg. Acest obiectiv nu diferențiază FFT, în calitate de entitate a unui grup, de nicio altă entitate (autonomă) care se adresează autorităților fiscale luxemburgheze pentru stabilirea bazei de impozitare. Este adevărat că, în cazul FFT, stabilirea bazei de impozitare este mai dificil de realizat, având în vedere că aceasta presupune aplicarea normelor privind prețurile de transfer și a principiului concurenței depline, în timp ce în cazul unei societăți autonome, venitul impozabil ar fi, în principiu, echivalent cu venitul contabil, sub rezerva eventualelor ajustări, prevăzute de legislația fiscală. Cu toate acestea, obiectivul legislației privind impozitarea profiturilor, precum și cel al deciziilor fiscale, este acela de a preleva impozit pe toate profiturile societăților supuse impozitării în Luxemburg, care se aplică indiferent dacă contribuabilul face parte dintr-un grup sau nu. |
| --- | --- |

(208)

Aceeași concluzie este valabilă și în ceea ce privește Decizia privind regimul fiscal al dobânzilor pentru grupuri în Ungaria, pe care se bazează, de asemenea, FFT. Această decizie viza un regim al cărui obiectiv era reducerea arbitrajului (în relațiile dintre societățile maghiare) apropiind impozitarea dobânzilor intragrup de impozitarea dividendelor interne ale grupului, consolidând astfel neutralitatea sistemului fiscal din punct de vedere tehnic (98). Obiectivul de reducere a arbitrajului, pe care Comisia l-a considerat, la acel moment, specific relațiilor intragrup, este diferit de obiectivul măsurii în cazul de față, care este acela de a stabili baza de impozitare a FTT la care se aplică impozitul pe profit în Luxemburg. Acest obiectiv nu diferențiază FFT, în calitate de entitate a unui grup, de nicio altă entitate (autonomă) care se adresează autorităților fiscale luxemburgheze pentru stabilirea bazei de impozitare. Este adevărat că, în cazul FFT, stabilirea bazei de impozitare este mai dificil de realizat, având în vedere că aceasta presupune aplicarea normelor privind prețurile de transfer și a principiului concurenței depline, în timp ce în cazul unei societăți autonome, venitul impozabil ar fi, în principiu, echivalent cu venitul contabil, sub rezerva eventualelor ajustări, prevăzute de legislația fiscală. Cu toate acestea, obiectivul legislației privind impozitarea profiturilor, precum și cel al deciziilor fiscale, este acela de a preleva impozit pe toate profiturile societăților supuse impozitării în Luxemburg, care se aplică indiferent dacă contribuabilul face parte dintr-un grup sau nu.

98

| (209) | Comisia concluzionează că sistemul de referință în raport cu care trebuie examinată decizia fiscală contestată este sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg format din normele privind impozitul pe profit (IRC) din Luxemburg descrise în considerentele 193-208. În special, acest sistem de referință este format dintr-un set coerent de norme care se aplică pe baza unor criterii obiective pentru impozitarea profiturilor societăților autonome, în al căror caz profitul impozabil coincide de obicei cu profitul contabil (sub rezerva anumitor ajustări prevăzute de legislația fiscală), și ale societăților din cadrul grupurilor, care au recurs la prețuri de transfer pentru repartizarea profiturilor. Având în vedere obiectivul intrinsec al acestui sistem, cele două tipuri de societăți, cele neintegrate și cele integrate, trebuie să fie considerate ca fiind într-o situație de fapt și de drept similară. |
| --- | --- |

(209)

Comisia concluzionează că sistemul de referință în raport cu care trebuie examinată decizia fiscală contestată este sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg format din normele privind impozitul pe profit (IRC) din Luxemburg descrise în considerentele 193-208. În special, acest sistem de referință este format dintr-un set coerent de norme care se aplică pe baza unor criterii obiective pentru impozitarea profiturilor societăților autonome, în al căror caz profitul impozabil coincide de obicei cu profitul contabil (sub rezerva anumitor ajustări prevăzute de legislația fiscală), și ale societăților din cadrul grupurilor, care au recurs la prețuri de transfer pentru repartizarea profiturilor. Având în vedere obiectivul intrinsec al acestui sistem, cele două tipuri de societăți, cele neintegrate și cele integrate, trebuie să fie considerate ca fiind într-o situație de fapt și de drept similară.

7.2.1.2.   Articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit, circulara și/sau practica administrativă în domeniu nu constituie un sistem de referință adecvat

Articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit, circulara și/sau practica administrativă în domeniu nu constituie un sistem de referință adecvat

| (210) | Luxemburgul consideră că sistemul de referință nu ar trebui să includă decât societățile din cadrul grupurilor care intră sub incidența articolului 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit (99), în timp ce FFT pare să meargă mai departe, considerând că sistemul de referință ar trebui să se bazeze pe circulară și să nu includă decât societățile din cadrul grupurilor care desfășoară activități de finanțare (100). Conform acestor puncte de vedere, pentru a putea concluziona cu privire la caracterul selectiv al măsurii, ar trebui demonstrat că FFT a beneficiat de un tratament diferit de cel acordat altor entități din cadrul grupurilor care desfășoară activități de finanțare ce se află într-o situație de fapt și de drept similară cu cea a FTT din perspectiva obiectivelor articolului 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit și/sau ale circularei. Prin urmare, Comisia ar fi trebuit să compare decizia fiscală contestată cu acordurile de preț în avans ale celor 21 de alți contribuabili care i-au fost transmise (a se vedea considerentul 8) (101). Potrivit Luxemburgului și FTT, întrucât tratamentul acordat FFT este în conformitate cu articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit, cu circulara și cu practica administrativă în acest domeniu, nu este acordat niciun avantaj selectiv prin intermediul deciziei fiscale. |
| --- | --- |

(210)

Luxemburgul consideră că sistemul de referință nu ar trebui să includă decât societățile din cadrul grupurilor care intră sub incidența articolului 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit (99), în timp ce FFT pare să meargă mai departe, considerând că sistemul de referință ar trebui să se bazeze pe circulară și să nu includă decât societățile din cadrul grupurilor care desfășoară activități de finanțare (100). Conform acestor puncte de vedere, pentru a putea concluziona cu privire la caracterul selectiv al măsurii, ar trebui demonstrat că FFT a beneficiat de un tratament diferit de cel acordat altor entități din cadrul grupurilor care desfășoară activități de finanțare ce se află într-o situație de fapt și de drept similară cu cea a FTT din perspectiva obiectivelor articolului 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit și/sau ale circularei. Prin urmare, Comisia ar fi trebuit să compare decizia fiscală contestată cu acordurile de preț în avans ale celor 21 de alți contribuabili care i-au fost transmise (a se vedea considerentul 8) (101). Potrivit Luxemburgului și FTT, întrucât tratamentul acordat FFT este în conformitate cu articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit, cu circulara și cu practica administrativă în acest domeniu, nu este acordat niciun avantaj selectiv prin intermediul deciziei fiscale.

99

100

101

| (211) | Comisia respinge acest raționament. |
| --- | --- |

(211)

Comisia respinge acest raționament.

| (212) | Astfel cum se explică în considerentul 198, sistemul impozitului pe profit din Luxemburg are drept obiectiv să impoziteze profiturile tuturor societăților care intră în competența sa fiscală, fie că este vorba de societăți integrate sau de societăți neintegrate. Astfel cum se explică în considerentul 194, impozitul pe profit din Luxemburg este perceput pe profiturile realizate la nivel mondial de către societățile locale și de către societățile străine rezidente în Luxemburg (cu excepția cazului în care se aplică o convenție privind evitarea dublei impozitări), inclusiv de către sucursalele luxemburgheze ale societăților străine, în timp ce în cazul societăților nerezidente nu sunt impozitate decât anumite tipuri de veniturile de proveniență luxemburgheză. |
| --- | --- |

(212)

Astfel cum se explică în considerentul 198, sistemul impozitului pe profit din Luxemburg are drept obiectiv să impoziteze profiturile tuturor societăților care intră în competența sa fiscală, fie că este vorba de societăți integrate sau de societăți neintegrate. Astfel cum se explică în considerentul 194, impozitul pe profit din Luxemburg este perceput pe profiturile realizate la nivel mondial de către societățile locale și de către societățile străine rezidente în Luxemburg (cu excepția cazului în care se aplică o convenție privind evitarea dublei impozitări), inclusiv de către sucursalele luxemburgheze ale societăților străine, în timp ce în cazul societăților nerezidente nu sunt impozitate decât anumite tipuri de veniturile de proveniență luxemburgheză.

| (213) | Prin considerarea faptului că sistemul de referință nu include decât societățile care fac parte dintr-un grup, întrucât doar acestea din urmă trebuie să utilizeze un sistem tarifar conform cu principiul concurenței depline pentru stabilirea bazei lor de impozitare, astfel cum procedează Luxemburgul și FFT, se creează o distincție artificială între societăți în funcție de structura acestora în vederea stabilirii profiturilor lor impozabile, distincție pe care sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg nu o recunoaște atunci când acesta impozitează profiturile societăților care intră în competența sa fiscală. |
| --- | --- |

(213)

Prin considerarea faptului că sistemul de referință nu include decât societățile care fac parte dintr-un grup, întrucât doar acestea din urmă trebuie să utilizeze un sistem tarifar conform cu principiul concurenței depline pentru stabilirea bazei lor de impozitare, astfel cum procedează Luxemburgul și FFT, se creează o distincție artificială între societăți în funcție de structura acestora în vederea stabilirii profiturilor lor impozabile, distincție pe care sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg nu o recunoaște atunci când acesta impozitează profiturile societăților care intră în competența sa fiscală.

| (214) | De asemenea, distincția făcută de FFT între grupuri și societăți autonome pe baza activităților desfășurate de entitatea în cauză din cadrul grupului, susținând că sistemul de referință include doar societățile care pun în aplicare circulara, nu este compatibilă cu obiectivul sistemului impozitului pe profit din Luxemburg. Deși este adevărat că activitățile desfășurate de FFT vizează aproape exclusiv tranzacții intragrup (102), tranzacțiile financiare pe care aceasta le desfășoară ar putea fi la fel de bine efectuate în afara unui grup de către instituții financiare independente, astfel cum se menționează în circulară. În scopul perceperii impozitului pe profit în Luxemburg, este necesar, prin urmare, să se compare FFT cu oricare alt tip de societate, integrată sau neintegrată, care desfășoară activități economice, având în vedere că, în temeiul legislației luxemburgheze privind impozitarea societăților, profiturile instituțiilor financiare independente sunt supuse acelorași norme de impozitare a profiturilor ca și profiturile generate de tranzacțiile intragrup, calculate pe baza principiului concurenței depline. În consecință, Comisia respinge argumentul invocat de FFT conform căruia sistemul de referință nu ar trebui să includă decât societățile din cadrul unui grup care efectuează tranzacții de finanțare de grup. |
| --- | --- |

(214)

De asemenea, distincția făcută de FFT între grupuri și societăți autonome pe baza activităților desfășurate de entitatea în cauză din cadrul grupului, susținând că sistemul de referință include doar societățile care pun în aplicare circulara, nu este compatibilă cu obiectivul sistemului impozitului pe profit din Luxemburg. Deși este adevărat că activitățile desfășurate de FFT vizează aproape exclusiv tranzacții intragrup (102), tranzacțiile financiare pe care aceasta le desfășoară ar putea fi la fel de bine efectuate în afara unui grup de către instituții financiare independente, astfel cum se menționează în circulară. În scopul perceperii impozitului pe profit în Luxemburg, este necesar, prin urmare, să se compare FFT cu oricare alt tip de societate, integrată sau neintegrată, care desfășoară activități economice, având în vedere că, în temeiul legislației luxemburgheze privind impozitarea societăților, profiturile instituțiilor financiare independente sunt supuse acelorași norme de impozitare a profiturilor ca și profiturile generate de tranzacțiile intragrup, calculate pe baza principiului concurenței depline. În consecință, Comisia respinge argumentul invocat de FFT conform căruia sistemul de referință nu ar trebui să includă decât societățile din cadrul unui grup care efectuează tranzacții de finanțare de grup.

102

| (215) | În consecință, Comisia concluzionează că în cazul de față sistemul de referință în raport cu care trebuie examinată decizia fiscală contestată este sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg descris în considerentele 193-208, indiferent dacă impozitul pe profit este perceput pe profiturile societăților din cadrul unui grup sau ale societăților autonome și oricare ar fi activitățile pe care acestea le desfășoară. |
| --- | --- |

(215)

În consecință, Comisia concluzionează că în cazul de față sistemul de referință în raport cu care trebuie examinată decizia fiscală contestată este sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg descris în considerentele 193-208, indiferent dacă impozitul pe profit este perceput pe profiturile societăților din cadrul unui grup sau ale societăților autonome și oricare ar fi activitățile pe care acestea le desfășoară.

7.2.2.   Avantaj selectiv rezultat în urma unei derogări de la sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg

Avantaj selectiv rezultat în urma unei derogări de la sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg

| (216) | Având în vedere că sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg este considerat sistemul de referință în raport cu care trebuie examinată decizia fiscală contestată, trebuie să se stabilească dacă această decizie fiscală constituie o derogare de la acest sistem de referință care generează o inegalitate de tratament între societăți care se află într-o situație de fapt și de drept similară. |
| --- | --- |

(216)

Având în vedere că sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg este considerat sistemul de referință în raport cu care trebuie examinată decizia fiscală contestată, trebuie să se stabilească dacă această decizie fiscală constituie o derogare de la acest sistem de referință care generează o inegalitate de tratament între societăți care se află într-o situație de fapt și de drept similară.

| (217) | În ceea ce privește această a doua etapă a analizei selectivității, întrebarea dacă o măsură fiscală constituie o derogare de la sistemul de referință va coincide, în general, cu constatarea unui avantaj conferit beneficiarului prin intermediul acestei măsuri. Într-adevăr, atunci când o măsură fiscală determină o reducere nejustificată a impozitului datorat de către un beneficiar care, în lipsa acestei măsuri, ar trebui să achite un impozit mai mare în temeiul sistemului de referință, această reducere constituie avantajul conferit prin măsura fiscală concomitent cu derogarea de la sistemul de referință. |
| --- | --- |

(217)

În ceea ce privește această a doua etapă a analizei selectivității, întrebarea dacă o măsură fiscală constituie o derogare de la sistemul de referință va coincide, în general, cu constatarea unui avantaj conferit beneficiarului prin intermediul acestei măsuri. Într-adevăr, atunci când o măsură fiscală determină o reducere nejustificată a impozitului datorat de către un beneficiar care, în lipsa acestei măsuri, ar trebui să achite un impozit mai mare în temeiul sistemului de referință, această reducere constituie avantajul conferit prin măsura fiscală concomitent cu derogarea de la sistemul de referință.

| (218) | Potrivit Curții, în cazul unei măsuri de ajutor individual, spre deosebire de o schemă, „identificarea avantajului economic permite, în principiu, să se prezume selectivitatea acestuia” (103). În cazul de față, măsura de ajutor individual de care a beneficiat FFT este decizia fiscală contestată care aprobă o metodologie de calcul al profiturilor impozabile ale societății în Luxemburg pentru funcțiile pe care le îndeplinește în cadrul grupului Fiat, aceste profituri fiind ulterior impozitate în temeiul sistemului general al impozitul pe profit din Luxemburg. |
| --- | --- |

(218)

Potrivit Curții, în cazul unei măsuri de ajutor individual, spre deosebire de o schemă, „identificarea avantajului economic permite, în principiu, să se prezume selectivitatea acestuia” (103). În cazul de față, măsura de ajutor individual de care a beneficiat FFT este decizia fiscală contestată care aprobă o metodologie de calcul al profiturilor impozabile ale societății în Luxemburg pentru funcțiile pe care le îndeplinește în cadrul grupului Fiat, aceste profituri fiind ulterior impozitate în temeiul sistemului general al impozitul pe profit din Luxemburg.

103

7.2.2.1.   Avantaj selectiv rezultat ca urmare a unei abateri de la principiul concurenței depline

Avantaj selectiv rezultat ca urmare a unei abateri de la principiul concurenței depline

| (219) | În principiu, obiectul unei decizii fiscale este de a defini în avans aplicarea sistemului general într-un caz particular, ținând seama de o serie de fapte și circumstanțe specifice cazului respectiv, pentru o perioadă determinată, iar acest lucru atât timp cât aceste fapte și circumstanțe nu fac obiectul unei modificări substanțiale pe parcursul perioadei de aplicare a deciziei fiscale respective. O decizie fiscală bazată pe o metodă de evaluare care se îndepărtează nejustificat de rezultatul unei aplicări standard a sistemului fiscal va fi considerată ca oferind un avantaj selectiv beneficiarului acesteia, în cazul în care acest tratament selectiv determină o reducere a datoriei fiscale a beneficiarului respectiv în statul membru în cauză în comparație cu societățile care se află într-o situație de fapt și de drept similară. |
| --- | --- |

(219)

În principiu, obiectul unei decizii fiscale este de a defini în avans aplicarea sistemului general într-un caz particular, ținând seama de o serie de fapte și circumstanțe specifice cazului respectiv, pentru o perioadă determinată, iar acest lucru atât timp cât aceste fapte și circumstanțe nu fac obiectul unei modificări substanțiale pe parcursul perioadei de aplicare a deciziei fiscale respective. O decizie fiscală bazată pe o metodă de evaluare care se îndepărtează nejustificat de rezultatul unei aplicări standard a sistemului fiscal va fi considerată ca oferind un avantaj selectiv beneficiarului acesteia, în cazul în care acest tratament selectiv determină o reducere a datoriei fiscale a beneficiarului respectiv în statul membru în cauză în comparație cu societățile care se află într-o situație de fapt și de drept similară.

| (220) | Un avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE este orice avantaj economic pe care o întreprindere nu l-ar fi obținut în condiții normale de piață, și anume în absența intervenției statului (104). Prin urmare, un avantaj economic există atunci când situația financiară a unei întreprinderi este îmbunătățită ca urmare a intervenției statului (105). O astfel de îmbunătățire este demonstrată comparând situația financiară a întreprinderii care rezultă din măsura contestată și situația financiară a aceleiași întreprinderi în absența măsurii în cauză (106). Un avantaj poate consta în acordarea de avantaje economice pozitive, precum și în reducerea cheltuielilor care sunt incluse, în mod normal, în bugetul unei întreprinderi (107). |
| --- | --- |

(220)

Un avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE este orice avantaj economic pe care o întreprindere nu l-ar fi obținut în condiții normale de piață, și anume în absența intervenției statului (104). Prin urmare, un avantaj economic există atunci când situația financiară a unei întreprinderi este îmbunătățită ca urmare a intervenției statului (105). O astfel de îmbunătățire este demonstrată comparând situația financiară a întreprinderii care rezultă din măsura contestată și situația financiară a aceleiași întreprinderi în absența măsurii în cauză (106). Un avantaj poate consta în acordarea de avantaje economice pozitive, precum și în reducerea cheltuielilor care sunt incluse, în mod normal, în bugetul unei întreprinderi (107).

104

105

106

107

| (221) | Astfel cum s-a explicat în considerentul 52 și următoarele, Luxemburgul, prin adoptarea deciziei fiscale contestate, a aprobat o metodă de stabilire a profitului impozabil al FFT în Luxemburg, astfel cum a fost propusă de către consultantul fiscal al acesteia în raportul său privind prețurile de transfer, care permite societății FFT să calculeze impozitul pe profit pe care aceasta trebuie să îl plătească în Luxemburg, pe bază anuală, pe întreaga perioadă de aplicare a deciziei fiscale respective. În special, raportul privind prețurile de transfer aprobat prin decizia fiscală contestată stabilește, în absența unor tranzacții dictate de piață, ca în cazul unei societăți independente neintegrate, profiturile care pot fi atribuite acestei societăți din cadrul grupului Fiat, ce sunt reflectate de stabilirea prețurilor tranzacțiilor pe care aceasta le încheie cu celelalte societăți din cadrul grupului. |
| --- | --- |

(221)

Astfel cum s-a explicat în considerentul 52 și următoarele, Luxemburgul, prin adoptarea deciziei fiscale contestate, a aprobat o metodă de stabilire a profitului impozabil al FFT în Luxemburg, astfel cum a fost propusă de către consultantul fiscal al acesteia în raportul său privind prețurile de transfer, care permite societății FFT să calculeze impozitul pe profit pe care aceasta trebuie să îl plătească în Luxemburg, pe bază anuală, pe întreaga perioadă de aplicare a deciziei fiscale respective. În special, raportul privind prețurile de transfer aprobat prin decizia fiscală contestată stabilește, în absența unor tranzacții dictate de piață, ca în cazul unei societăți independente neintegrate, profiturile care pot fi atribuite acestei societăți din cadrul grupului Fiat, ce sunt reflectate de stabilirea prețurilor tranzacțiilor pe care aceasta le încheie cu celelalte societăți din cadrul grupului.

| (222) | Curtea s-a pronunțat deja în sensul că o reducere a bazei de impozitare care rezultă dintr-o măsură fiscală ce permite unui contribuabil să utilizeze prețuri de transfer, în cadrul tranzacțiilor intragrup, care nu sunt apropiate de prețurile care ar fi practicate în condiții de concurență liberă între întreprinderi independente care negociază în condiții comparabile în conformitate cu principiul concurenței depline, conferă un avantaj selectiv contribuabilului respectiv, prin faptul că impozitul pe care acesta trebuie să îl plătească prin aplicarea sistemului fiscal general este mai redus decât cel pe care trebuie să îl plătească societățile independente care își calculează baza de impozitare pe baza profiturilor lor contabile (108). |
| --- | --- |

(222)

Curtea s-a pronunțat deja în sensul că o reducere a bazei de impozitare care rezultă dintr-o măsură fiscală ce permite unui contribuabil să utilizeze prețuri de transfer, în cadrul tranzacțiilor intragrup, care nu sunt apropiate de prețurile care ar fi practicate în condiții de concurență liberă între întreprinderi independente care negociază în condiții comparabile în conformitate cu principiul concurenței depline, conferă un avantaj selectiv contribuabilului respectiv, prin faptul că impozitul pe care acesta trebuie să îl plătească prin aplicarea sistemului fiscal general este mai redus decât cel pe care trebuie să îl plătească societățile independente care își calculează baza de impozitare pe baza profiturilor lor contabile (108).

108

| (223) | În hotărârea sa privind regimul fiscal aplicat de Belgia centrelor de coordonare (109), Curtea a examinat o acțiune formulată împotriva unei decizii a Comisiei care concluziona în special că metoda de stabilire a venitului impozabil prevăzută de regimul respectiv conferea un avantaj selectiv acestor centre (110). În cadrul acestui regim, profitul impozabil era fixat la o sumă forfetară, care reprezenta un procent din valoarea totală a costurilor și cheltuielilor de funcționare, din care erau excluse cheltuielile cu personalul și cheltuielile financiare. Potrivit Curții „[p]entru a examina dacă metoda de stabilire a veniturilor impozabile, astfel cum este prevăzută în regimul aplicabil centrelor de coordonare, le oferă acestora un avantaj, este necesar, astfel cum sugerează Comisia la punctul 95 din decizia atacată, să se compare regimul menționat cu regimul de drept comun întemeiat pe diferența dintre venituri și cheltuieli pentru o întreprindere care își desfășoară activitățile în condiții de liberă concurență”. Curtea a precizat de asemenea că „excluderea [cheltuielilor cu personalul și a cheltuielilor financiare] din cheltuielile care determină veniturile impozabile ale centrelor în cauză, nu conduce la prețuri de transfer apropiate de cele care ar fi aplicate în condiții de liberă concurență”, fapt care, în opinia sa, „[oferă] un avantaj economic acestor centre” (111). |
| --- | --- |

(223)

În hotărârea sa privind regimul fiscal aplicat de Belgia centrelor de coordonare (109), Curtea a examinat o acțiune formulată împotriva unei decizii a Comisiei care concluziona în special că metoda de stabilire a venitului impozabil prevăzută de regimul respectiv conferea un avantaj selectiv acestor centre (110). În cadrul acestui regim, profitul impozabil era fixat la o sumă forfetară, care reprezenta un procent din valoarea totală a costurilor și cheltuielilor de funcționare, din care erau excluse cheltuielile cu personalul și cheltuielile financiare. Potrivit Curții „[p]entru a examina dacă metoda de stabilire a veniturilor impozabile, astfel cum este prevăzută în regimul aplicabil centrelor de coordonare, le oferă acestora un avantaj, este necesar, astfel cum sugerează Comisia la punctul 95 din decizia atacată, să se compare regimul menționat cu regimul de drept comun întemeiat pe diferența dintre venituri și cheltuieli pentru o întreprindere care își desfășoară activitățile în condiții de liberă concurență”. Curtea a precizat de asemenea că „excluderea [cheltuielilor cu personalul și a cheltuielilor financiare] din cheltuielile care determină veniturile impozabile ale centrelor în cauză, nu conduce la prețuri de transfer apropiate de cele care ar fi aplicate în condiții de liberă concurență”, fapt care, în opinia sa, „[oferă] un avantaj economic acestor centre” (111).

109

110

111

| (224) | Prin urmare, Curtea a admis că o măsură fiscală care determină o societate ce aparține unui grup să factureze prețuri de transfer care nu corespund celor care ar fi facturate în condiții de liberă concurență, și anume prețuri negociate de întreprinderi independente în circumstanțe comparabile în temeiul principiului concurenței depline, conferă un avantaj societății respective prin faptul că aceasta determină o reducere a bazei sale de impozitare și, în consecință, a impozitului datorat prin aplicarea sistemului general al impozitului pe profit. |
| --- | --- |

(224)

Prin urmare, Curtea a admis că o măsură fiscală care determină o societate ce aparține unui grup să factureze prețuri de transfer care nu corespund celor care ar fi facturate în condiții de liberă concurență, și anume prețuri negociate de întreprinderi independente în circumstanțe comparabile în temeiul principiului concurenței depline, conferă un avantaj societății respective prin faptul că aceasta determină o reducere a bazei sale de impozitare și, în consecință, a impozitului datorat prin aplicarea sistemului general al impozitului pe profit.

| (225) | Principiul conform căruia tranzacțiile efectuate între societățile din cadrul aceluiași grup ar trebui să fie remunerate ca și când acestea ar fi fost convenite de către societăți independente prin negociere în circumstanțe comparabile, în condiții de concurență deplină este, în general, denumit „principiul concurenței depline”. În hotărârea sa privind centrele de coordonare belgiene, Curtea a aprobat principiul concurenței depline ca fiind un criteriu de referință în stabilirea faptului dacă o societate din cadrul unui grup beneficiază de un avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE ca urmare a unei măsuri fiscale care stabilește prețurile sale de transfer și, în consecință, baza sa de impozitare. |
| --- | --- |

(225)

Principiul conform căruia tranzacțiile efectuate între societățile din cadrul aceluiași grup ar trebui să fie remunerate ca și când acestea ar fi fost convenite de către societăți independente prin negociere în circumstanțe comparabile, în condiții de concurență deplină este, în general, denumit „principiul concurenței depline”. În hotărârea sa privind centrele de coordonare belgiene, Curtea a aprobat principiul concurenței depline ca fiind un criteriu de referință în stabilirea faptului dacă o societate din cadrul unui grup beneficiază de un avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE ca urmare a unei măsuri fiscale care stabilește prețurile sale de transfer și, în consecință, baza sa de impozitare.

| (226) | Principiul concurenței depline vizează să garanteze faptul că tranzacțiile realizate între societățile din cadrul aceluiași grup sunt tratate din punct de vedere fiscal ținându-se cont de valoarea profitului care ar fi fost realizat în cazul în care aceleași tranzacții ar fi fost încheiate de către societăți independente; în caz contrar, societățile din cadrul unui grup ar beneficia de un tratament favorabil conform sistemului general al impozitului pe profit în ceea ce privește calculul profiturilor lor impozabile, spre deosebire de societățile independente, fapt care ar conduce la o inegalitate de tratament între societățile care se află într-o situație de fapt și de drept similară, având în vedere obiectivul urmărit de un astfel de sistem, care este acela de a impozita profiturile tuturor societăților aflate în jurisdicția sa fiscală. |
| --- | --- |

(226)

Principiul concurenței depline vizează să garanteze faptul că tranzacțiile realizate între societățile din cadrul aceluiași grup sunt tratate din punct de vedere fiscal ținându-se cont de valoarea profitului care ar fi fost realizat în cazul în care aceleași tranzacții ar fi fost încheiate de către societăți independente; în caz contrar, societățile din cadrul unui grup ar beneficia de un tratament favorabil conform sistemului general al impozitului pe profit în ceea ce privește calculul profiturilor lor impozabile, spre deosebire de societățile independente, fapt care ar conduce la o inegalitate de tratament între societățile care se află într-o situație de fapt și de drept similară, având în vedere obiectivul urmărit de un astfel de sistem, care este acela de a impozita profiturile tuturor societăților aflate în jurisdicția sa fiscală.

| (227) | Pentru a evalua dacă Luxemburgul a acordat un avantaj selectiv societății FFT, Comisia trebuie, prin urmare, să verifice dacă metoda aprobată de administrația fiscală luxemburgheză prin intermediul deciziei fiscale contestate în scopul stabilirii profiturilor impozabile ale FFT în Luxemburg se abate de la metoda care conduce la o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață și, prin urmare, de la principiul concurenței depline. În măsura în care metoda aprobată de Luxemburg, prin intermediul deciziei fiscale contestate determină o reducere a datoriei fiscale a FTT prin aplicarea sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg comparativ cu societățile neintegrate ale căror profituri impozabile sunt, conform acestui sistem, determinate de piață, această decizie fiscală va fi considerată drept oferind societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(227)

Pentru a evalua dacă Luxemburgul a acordat un avantaj selectiv societății FFT, Comisia trebuie, prin urmare, să verifice dacă metoda aprobată de administrația fiscală luxemburgheză prin intermediul deciziei fiscale contestate în scopul stabilirii profiturilor impozabile ale FFT în Luxemburg se abate de la metoda care conduce la o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață și, prin urmare, de la principiul concurenței depline. În măsura în care metoda aprobată de Luxemburg, prin intermediul deciziei fiscale contestate determină o reducere a datoriei fiscale a FTT prin aplicarea sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg comparativ cu societățile neintegrate ale căror profituri impozabile sunt, conform acestui sistem, determinate de piață, această decizie fiscală va fi considerată drept oferind societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

| (228) | Prin urmare, principiul concurenței depline face, în mod necesar, parte integrantă din evaluarea efectuată de Comisie, în conformitate cu articolul 107 alineatul (1) din TFUE, a măsurilor fiscale acordate societăților din cadrul unui grup, indiferent dacă un stat membru a integrat sau nu acest principiu în cadrul sistemului său juridic național. Aceasta se aplică pentru a stabili dacă profiturile impozabile ale unei societăți care aparține unui grup, în scopul calculării impozitului pe profit, au fost calculate prin aplicarea unei metode care se apropie de condițiile de piață, astfel încât această societate să nu beneficieze de un tratament mai favorabil prin aplicarea sistemului general al impozitului pe profit, decât cel acordat societăților neintegrate ale căror profituri impozabile sunt determinate de piață. Astfel, pentru a evita orice îndoială, principiul concurenței depline pe care Comisia îl aplică în cadrul evaluării sale a ajutoarelor de stat nu este cel care decurge de la articolul 9 din Convenția-model OCDE, care constituie un instrument fără caracter juridic obligatoriu. Acesta este un principiu general privind egalitatea de tratament în materie de impozitare care intră sub incidența articolului 107 alineatul (1) din TFUE, care este obligatoriu pentru statele membre și al cărui domeniu de aplicare nu exclude normele fiscale naționale (112). |
| --- | --- |

(228)

Prin urmare, principiul concurenței depline face, în mod necesar, parte integrantă din evaluarea efectuată de Comisie, în conformitate cu articolul 107 alineatul (1) din TFUE, a măsurilor fiscale acordate societăților din cadrul unui grup, indiferent dacă un stat membru a integrat sau nu acest principiu în cadrul sistemului său juridic național. Aceasta se aplică pentru a stabili dacă profiturile impozabile ale unei societăți care aparține unui grup, în scopul calculării impozitului pe profit, au fost calculate prin aplicarea unei metode care se apropie de condițiile de piață, astfel încât această societate să nu beneficieze de un tratament mai favorabil prin aplicarea sistemului general al impozitului pe profit, decât cel acordat societăților neintegrate ale căror profituri impozabile sunt determinate de piață. Astfel, pentru a evita orice îndoială, principiul concurenței depline pe care Comisia îl aplică în cadrul evaluării sale a ajutoarelor de stat nu este cel care decurge de la articolul 9 din Convenția-model OCDE, care constituie un instrument fără caracter juridic obligatoriu. Acesta este un principiu general privind egalitatea de tratament în materie de impozitare care intră sub incidența articolului 107 alineatul (1) din TFUE, care este obligatoriu pentru statele membre și al cărui domeniu de aplicare nu exclude normele fiscale naționale (112).

112

| (229) | În consecință, ca răspuns la argumentul invocat de Luxemburg conform căruia Comisia, realizând o astfel de evaluare, se substituie autorităților fiscale naționale în ceea ce privește interpretarea legislației luxemburgheze (113), Comisia reamintește că aceasta nu examinează dacă decizia fiscală contestată respectă principiul concurenței depline astfel cum este definit la articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit sau în circulară, ci urmărește să stabilească dacă administrația fiscală luxemburgheză a conferit societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE prin faptul că a adoptat o decizie fiscală care aprobă o distribuire a profiturilor care se îndepărtează de valoarea profiturilor ce ar fi fost impozitate prin aplicarea sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg dacă aceleași tranzacții ar fi fost efectuate de societăți independente prin negociere în circumstanțe comparabile și respectând principiul concurenței depline. |
| --- | --- |

(229)

În consecință, ca răspuns la argumentul invocat de Luxemburg conform căruia Comisia, realizând o astfel de evaluare, se substituie autorităților fiscale naționale în ceea ce privește interpretarea legislației luxemburgheze (113), Comisia reamintește că aceasta nu examinează dacă decizia fiscală contestată respectă principiul concurenței depline astfel cum este definit la articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit sau în circulară, ci urmărește să stabilească dacă administrația fiscală luxemburgheză a conferit societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE prin faptul că a adoptat o decizie fiscală care aprobă o distribuire a profiturilor care se îndepărtează de valoarea profiturilor ce ar fi fost impozitate prin aplicarea sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg dacă aceleași tranzacții ar fi fost efectuate de societăți independente prin negociere în circumstanțe comparabile și respectând principiul concurenței depline.

113

| (230) | În sfârșit, ca răspuns la argumentul Luxemburgului și al FFT conform căruia evaluarea realizată de Comisie a acordului privind prețurile de transfer aprobat prin decizia fiscală contestată ar trebui să fie, în mod necesar, limitată, stabilirea prețurilor de transfer nefiind o știință exactă, Comisia reamintește că elementul „aproximare” a prețurilor de transfer trebuie să fie considerat din perspectiva acestui obiectiv. Deși se recunoaște într-adevăr, la punctul 1.13 din Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, că stabilirea prețurilor de transfer nu este o știință exactă, se explică, de asemenea, în același loc că, în primul rând, „este important să se aibă în vedere obiectivul de a obține o aproximare rezonabilă a unui rezultat în condiții de concurență deplină pe baza unor informații fiabile”. Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer vizează să definească, în beneficiul administrațiilor fiscale și al întreprinderilor multinaționale, metodele cele mai adecvate în vederea estimării prețurilor în condiții de concurență deplină ale tranzacțiilor transfrontaliere realizate de întreprinderi afiliate în scopuri fiscale. Acest obiectiv nu ar putea fi urmărit în cazul în care caracterul aproximativ al stabilirii prețurilor de transfer ar putea fi folosit pentru a ignora consensul privind metodele adecvate de stabilire a prețurilor de transfer pe care îl reprezintă aceste linii directoare. Prin urmare, caracterul aproximativ al principiului concurenței depline nu poate fi invocat pentru a justifica o analiză a prețurilor de transfer care fie nu este coerentă pe plan metodologic, fie se bazează pe o selecție inadecvată de elemente comparabile. |
| --- | --- |

(230)

În sfârșit, ca răspuns la argumentul Luxemburgului și al FFT conform căruia evaluarea realizată de Comisie a acordului privind prețurile de transfer aprobat prin decizia fiscală contestată ar trebui să fie, în mod necesar, limitată, stabilirea prețurilor de transfer nefiind o știință exactă, Comisia reamintește că elementul „aproximare” a prețurilor de transfer trebuie să fie considerat din perspectiva acestui obiectiv. Deși se recunoaște într-adevăr, la punctul 1.13 din Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, că stabilirea prețurilor de transfer nu este o știință exactă, se explică, de asemenea, în același loc că, în primul rând, „este important să se aibă în vedere obiectivul de a obține o aproximare rezonabilă a unui rezultat în condiții de concurență deplină pe baza unor informații fiabile”. Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer vizează să definească, în beneficiul administrațiilor fiscale și al întreprinderilor multinaționale, metodele cele mai adecvate în vederea estimării prețurilor în condiții de concurență deplină ale tranzacțiilor transfrontaliere realizate de întreprinderi afiliate în scopuri fiscale. Acest obiectiv nu ar putea fi urmărit în cazul în care caracterul aproximativ al stabilirii prețurilor de transfer ar putea fi folosit pentru a ignora consensul privind metodele adecvate de stabilire a prețurilor de transfer pe care îl reprezintă aceste linii directoare. Prin urmare, caracterul aproximativ al principiului concurenței depline nu poate fi invocat pentru a justifica o analiză a prețurilor de transfer care fie nu este coerentă pe plan metodologic, fie se bazează pe o selecție inadecvată de elemente comparabile.

| (231) | În concluzie, în cazul în care se poate demonstra că metoda aprobată de administrația fiscală luxemburgheză prin intermediul deciziei fiscale contestate în vederea stabilirii profiturilor impozabile ale FFT în Luxemburg se îndepărtează de o metodă care conduce la o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață și, prin urmare, de la principiul concurenței depline, decizia fiscală în cauză va fi considerată drept oferind societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, în măsura în care aceasta determină o reducere a datoriei fiscale a FTT prin aplicarea sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg comparativ cu societățile neintegrate a căror bază de impozitare este determinată de profiturile pe care acestea le realizează în condițiile pieței. |
| --- | --- |

(231)

În concluzie, în cazul în care se poate demonstra că metoda aprobată de administrația fiscală luxemburgheză prin intermediul deciziei fiscale contestate în vederea stabilirii profiturilor impozabile ale FFT în Luxemburg se îndepărtează de o metodă care conduce la o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață și, prin urmare, de la principiul concurenței depline, decizia fiscală în cauză va fi considerată drept oferind societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, în măsura în care aceasta determină o reducere a datoriei fiscale a FTT prin aplicarea sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg comparativ cu societățile neintegrate a căror bază de impozitare este determinată de profiturile pe care acestea le realizează în condițiile pieței.

7.2.2.2.   Observație preliminară: îndoieli exprimate cu privire la existența unei baze de impozitare fixă

Observație preliminară: îndoieli exprimate cu privire la existența unei baze de impozitare fixă

| (232) | Prima îndoială exprimată de Comisie în decizia de inițiere a procedurii se referea la faptul că baza de impozitare a FFT, astfel cum a fost aprobată prin decizia fiscală contestată, părea să constituie un interval fix. În plus, documentele furnizate în cursul procedurii oficiale de investigare arată că baza de impozitare a FFT era stabilită la 2 milioane EUR pe an înainte să fie adoptată decizia fiscală contestată. Cu toate că FFT are obligația, în temeiul circularei, să își reînnoiască cererea precedentă de emitere a deciziei fiscale pe baza unui raport privind prețurile de transfer, acest raport privind prețurile de transfer elaborat în vederea deciziei fiscale contestate a produs un rezultat, în ceea ce privește baza de impozitare, aproape identic cu suma forfetară care fusese aprobată anterior. |
| --- | --- |

(232)

Prima îndoială exprimată de Comisie în decizia de inițiere a procedurii se referea la faptul că baza de impozitare a FFT, astfel cum a fost aprobată prin decizia fiscală contestată, părea să constituie un interval fix. În plus, documentele furnizate în cursul procedurii oficiale de investigare arată că baza de impozitare a FFT era stabilită la 2 milioane EUR pe an înainte să fie adoptată decizia fiscală contestată. Cu toate că FFT are obligația, în temeiul circularei, să își reînnoiască cererea precedentă de emitere a deciziei fiscale pe baza unui raport privind prețurile de transfer, acest raport privind prețurile de transfer elaborat în vederea deciziei fiscale contestate a produs un rezultat, în ceea ce privește baza de impozitare, aproape identic cu suma forfetară care fusese aprobată anterior.

| (233) | Cu toate acestea, în lumina clarificărilor furnizate în timpul procedurii administrative de către Luxemburg, care a explicat că decizia fiscală contestată aproba o metodă, și nu un interval fix (114), precum și a datelor care demonstrează că, pentru anii 2012 și 2013, baza de impozitare a FFT a fost sub limita inferioară a intervalului pretins a fi fost aprobat prin această decizie fiscală (115), Comisia consideră că îndoielile sale au fost înlăturate. |
| --- | --- |

(233)

Cu toate acestea, în lumina clarificărilor furnizate în timpul procedurii administrative de către Luxemburg, care a explicat că decizia fiscală contestată aproba o metodă, și nu un interval fix (114), precum și a datelor care demonstrează că, pentru anii 2012 și 2013, baza de impozitare a FFT a fost sub limita inferioară a intervalului pretins a fi fost aprobat prin această decizie fiscală (115), Comisia consideră că îndoielile sale au fost înlăturate.

114

115

7.2.2.3.   Opțiunile metodologice, opțiunile privind parametrii utilizați și ajustările care stau la baza deciziei fiscale contestate

Opțiunile metodologice, opțiunile privind parametrii utilizați și ajustările care stau la baza deciziei fiscale contestate

| (234) | Decizia fiscală contestată aprobă o metodă de stabilire a unei distribuiri a profiturilor în beneficiul societății FFT care se bazează pe o analiză a prețurilor de transfer realizată de consultantul fiscal al acesteia, care a calculat o remunerație pentru funcțiile de finanțare intragrup și de trezorerie îndeplinite de FFT și pentru riscul suportat de aceasta. |
| --- | --- |

(234)

Decizia fiscală contestată aprobă o metodă de stabilire a unei distribuiri a profiturilor în beneficiul societății FFT care se bazează pe o analiză a prețurilor de transfer realizată de consultantul fiscal al acesteia, care a calculat o remunerație pentru funcțiile de finanțare intragrup și de trezorerie îndeplinite de FFT și pentru riscul suportat de aceasta.

| (235) | Mai multe opțiuni metodologice stau la baza acestei analize a prețurilor de transfer: (i) decizia de a aplica MTMN pentru estimarea profitul impozabil al FFT în Luxemburg; (ii) alegerea capitalurilor drept indicator de profit în vederea aplicării MTMN; (iii) alegerea cadrului Basel II pentru calcularea acestor capitaluri; și (iv) decizia de a aplica MEAF pe baza prețurilor acțiunilor pentru determinarea rentabilității necesare a acestor capitaluri proprii. |
| --- | --- |

(235)

Mai multe opțiuni metodologice stau la baza acestei analize a prețurilor de transfer: (i) decizia de a aplica MTMN pentru estimarea profitul impozabil al FFT în Luxemburg; (ii) alegerea capitalurilor drept indicator de profit în vederea aplicării MTMN; (iii) alegerea cadrului Basel II pentru calcularea acestor capitaluri; și (iv) decizia de a aplica MEAF pe baza prețurilor acțiunilor pentru determinarea rentabilității necesare a acestor capitaluri proprii.

| (236) | Astfel cum se explică în secțiunile următoare în considerentele 241-301, opțiunea (i) este aleasă dintre cele cinci metode descrise și examinate în detaliu în cadrul Liniilor directoare ale OCDE. Liniile directoare ale OCDE se referă, de asemenea, și la alegerea (ii) unui indicator de profit în vederea aplicării MTMN. Cu toate acestea, opțiunile metodologice (iii) și (iv) nu sunt acoperite de aceste linii directoare. |
| --- | --- |

(236)

Astfel cum se explică în secțiunile următoare în considerentele 241-301, opțiunea (i) este aleasă dintre cele cinci metode descrise și examinate în detaliu în cadrul Liniilor directoare ale OCDE. Liniile directoare ale OCDE se referă, de asemenea, și la alegerea (ii) unui indicator de profit în vederea aplicării MTMN. Cu toate acestea, opțiunile metodologice (iii) și (iv) nu sunt acoperite de aceste linii directoare.

| (237) | Consultantul fiscal al FFT realizează ulterior o selecție a mai multor parametri, și anume cifrele reale, care vor fi utilizate pentru estimarea valorii capitalurilor proprii care trebuie remunerate [pentru opțiunea (iii)] și nivelul de rentabilitate necesar al acestor fonduri proprii [pentru opțiunea (iv)]. În ceea ce privește valoarea capitalurilor care trebuie remunerate, consultantul fiscal selectează parametri pentru ponderarea riscurilor și pentru cerințele minime de fonduri proprii în vederea estimării fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT. În ceea ce privește nivelul de rentabilitate necesar aplicabil acestor capitaluri proprii, consultantul fiscal selectează parametri pentru o rată fără risc, o valoare beta și o primă de piață necesare în vederea aplicării MEAF (116). |
| --- | --- |

(237)

Consultantul fiscal al FFT realizează ulterior o selecție a mai multor parametri, și anume cifrele reale, care vor fi utilizate pentru estimarea valorii capitalurilor proprii care trebuie remunerate [pentru opțiunea (iii)] și nivelul de rentabilitate necesar al acestor fonduri proprii [pentru opțiunea (iv)]. În ceea ce privește valoarea capitalurilor care trebuie remunerate, consultantul fiscal selectează parametri pentru ponderarea riscurilor și pentru cerințele minime de fonduri proprii în vederea estimării fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT. În ceea ce privește nivelul de rentabilitate necesar aplicabil acestor capitaluri proprii, consultantul fiscal selectează parametri pentru o rată fără risc, o valoare beta și o primă de piață necesare în vederea aplicării MEAF (116).

116

| (238) | În sfârșit, consultantul fiscal optează să nu țină cont de nivelul total al capitalurilor proprii ale FFT în vederea calculării unei remunerații în condiții de concurență deplină: acesta deduce, în acest scop, din aceste capitaluri proprii valoarea participațiilor pe care FFT le deține în cadrul FFNA și al FFC și calculează o remunerație pentru funcțiile îndeplinite la valoarea rămasă (117). Aceste opțiuni nu par însă să aibă legătură cu parametrii utilizați. Dimpotrivă, acestea par să aducă ajustări metodologiei de stabilire a distribuirii profiturilor în beneficiul FFT, care nu corespund niciunei metodologii aplicate în mod obișnuit. |
| --- | --- |

(238)

În sfârșit, consultantul fiscal optează să nu țină cont de nivelul total al capitalurilor proprii ale FFT în vederea calculării unei remunerații în condiții de concurență deplină: acesta deduce, în acest scop, din aceste capitaluri proprii valoarea participațiilor pe care FFT le deține în cadrul FFNA și al FFC și calculează o remunerație pentru funcțiile îndeplinite la valoarea rămasă (117). Aceste opțiuni nu par însă să aibă legătură cu parametrii utilizați. Dimpotrivă, acestea par să aducă ajustări metodologiei de stabilire a distribuirii profiturilor în beneficiul FFT, care nu corespund niciunei metodologii aplicate în mod obișnuit.

117

| (239) | În funcție de aceste opțiuni metodologice, de alegerea parametrilor în vederea aplicării acestora și a ajustărilor [...], consultantul fiscal obține un nivel al remunerației, pentru activitățile de finanțare intragrup și de trezorerie ale FFT, care este aprobat prin decizia fiscală contestată ca fiind conform cu circulara și cu principiul concurenței depline. |
| --- | --- |

(239)

În funcție de aceste opțiuni metodologice, de alegerea parametrilor în vederea aplicării acestora și a ajustărilor [...], consultantul fiscal obține un nivel al remunerației, pentru activitățile de finanțare intragrup și de trezorerie ale FFT, care este aprobat prin decizia fiscală contestată ca fiind conform cu circulara și cu principiul concurenței depline.

| (240) | În secțiunile de mai jos, în considerentele 241-301, Comisia va explica motivele pentru care consideră că mai multe dintre aceste opțiuni metodologice, alegeri de parametri și ajustări [...] conduc la o reducere a impozitului datorat de FFT prin aplicarea sistemului general al impozitului pe profit în Luxemburg comparativ cu impozitul pe care ar trebui să îl plătească societățile neintegrate ale căror profituri impozabile sunt determinate de tranzacțiile pe care acestea le încheie în condițiile pieței și, prin urmare, de ce decizia fiscală contestată, prin aprobarea acestor opțiuni și ajustări, oferă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE abătându-se de la principiul concurenței depline. |
| --- | --- |

(240)

În secțiunile de mai jos, în considerentele 241-301, Comisia va explica motivele pentru care consideră că mai multe dintre aceste opțiuni metodologice, alegeri de parametri și ajustări [...] conduc la o reducere a impozitului datorat de FFT prin aplicarea sistemului general al impozitului pe profit în Luxemburg comparativ cu impozitul pe care ar trebui să îl plătească societățile neintegrate ale căror profituri impozabile sunt determinate de tranzacțiile pe care acestea le încheie în condițiile pieței și, prin urmare, de ce decizia fiscală contestată, prin aprobarea acestor opțiuni și ajustări, oferă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE abătându-se de la principiul concurenței depline.

7.2.2.4.   Alegerea MTMN și analiza funcțională cuprinsă în raportul privind prețurile de transfer

Alegerea MTMN și analiza funcțională cuprinsă în raportul privind prețurile de transfer

| (241) | În ceea ce privește opțiunea i), remunerația aprobată prin decizia fiscală contestată pentru funcțiile asumate și riscul suportat de FFT este estimată de către consultantul fiscal cu ajutorul MTMN (118). Această opțiune este efectuată dintre cele cinci metode descrise și analizate în detaliu în cadrul Liniilor directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. Ca regulă generală, aceste linii directoare prevăd identificarea metodei celei mai adecvate pentru estimarea unui preț în condiții de concurență deplină în contextul prețurilor de transfer (119). |
| --- | --- |

(241)

În ceea ce privește opțiunea i), remunerația aprobată prin decizia fiscală contestată pentru funcțiile asumate și riscul suportat de FFT este estimată de către consultantul fiscal cu ajutorul MTMN (118). Această opțiune este efectuată dintre cele cinci metode descrise și analizate în detaliu în cadrul Liniilor directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. Ca regulă generală, aceste linii directoare prevăd identificarea metodei celei mai adecvate pentru estimarea unui preț în condiții de concurență deplină în contextul prețurilor de transfer (119).

118

119

| (242) | Aplicarea unei metode necesită, de asemenea, folosirea unuia sau a mai multor parametri pentru ca această metodă să conducă la un rezultat real. Alegerea metodei și a parametrilor nu poate fi făcută în mod aleatoriu. Faptul de a lăsa aceste opțiuni la totala discreție a contribuabilului ar favoriza grupurile transfrontaliere integrate în raport cu societățile care încheie tranzacții pe piață: într-adevăr, primele ar putea alege ele-însele metoda și parametrii de stabilire a prețurilor tranzacțiilor intragrup în vederea calculării bazei lor de impozitare, în timp ce cele din urmă realizează tranzacții în condițiile pieței și nu au posibilitatea să își ajusteze baza de impozitare. Prin urmare, aceste opțiuni trebuie să fie orientate de obiectivul de a stabili unui preț în condiții de concurență deplină pentru tranzacțiile intragrup. |
| --- | --- |

(242)

Aplicarea unei metode necesită, de asemenea, folosirea unuia sau a mai multor parametri pentru ca această metodă să conducă la un rezultat real. Alegerea metodei și a parametrilor nu poate fi făcută în mod aleatoriu. Faptul de a lăsa aceste opțiuni la totala discreție a contribuabilului ar favoriza grupurile transfrontaliere integrate în raport cu societățile care încheie tranzacții pe piață: într-adevăr, primele ar putea alege ele-însele metoda și parametrii de stabilire a prețurilor tranzacțiilor intragrup în vederea calculării bazei lor de impozitare, în timp ce cele din urmă realizează tranzacții în condițiile pieței și nu au posibilitatea să își ajusteze baza de impozitare. Prin urmare, aceste opțiuni trebuie să fie orientate de obiectivul de a stabili unui preț în condiții de concurență deplină pentru tranzacțiile intragrup.

| (243) | Cu toate acestea, atunci când se estimează un preț în condiții de concurență pentru a fi utilizat drept preț de transfer, aplicarea unei metode care constituie o a doua cea mai bună alegere nu oferă în mod sistematic un avantaj grupurilor transfrontaliere integrate. Astfel, în cazul în care se optează pentru o astfel de metodă, fiind aplicată în coroborare cu o serie de parametri excesiv de prudenți, remunerația calculată poate totuși să conducă la un rezultat care să fie, în acest caz, egal cu un rezultat bazat pe piață sau să conducă la o sarcină fiscală excesivă, caz în care o decizie fiscală aprobând această a doua metodă nu ar conferi niciun avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(243)

Cu toate acestea, atunci când se estimează un preț în condiții de concurență pentru a fi utilizat drept preț de transfer, aplicarea unei metode care constituie o a doua cea mai bună alegere nu oferă în mod sistematic un avantaj grupurilor transfrontaliere integrate. Astfel, în cazul în care se optează pentru o astfel de metodă, fiind aplicată în coroborare cu o serie de parametri excesiv de prudenți, remunerația calculată poate totuși să conducă la un rezultat care să fie, în acest caz, egal cu un rezultat bazat pe piață sau să conducă la o sarcină fiscală excesivă, caz în care o decizie fiscală aprobând această a doua metodă nu ar conferi niciun avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

| (244) | În schimb, chiar dacă se optează pentru metoda cea mai adecvată, atunci când aceasta este utilizată împreună cu parametri excesiv de favorabili, remunerația obținută datorită acestei metode este susceptibilă să subestimeze impozitul datorat de contribuabil și, prin urmare, să confere acestuia un avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(244)

În schimb, chiar dacă se optează pentru metoda cea mai adecvată, atunci când aceasta este utilizată împreună cu parametri excesiv de favorabili, remunerația obținută datorită acestei metode este susceptibilă să subestimeze impozitul datorat de contribuabil și, prin urmare, să confere acestuia un avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

| (245) | În decizia de inițiere a procedurii, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la faptul că MTMN ar putea să nu fie metoda cea mai adecvată în vederea stabilirii unei remunerații în condiții de concurență deplină și, prin urmare, a profitului impozabil al FFT. În comparație cu celelalte patru metode descrise în Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, metoda CUP este mai directă și ar furniza, dacă ar fi aplicată, o aproximare mai fiabilă a rezultatului bazat pe piață. |
| --- | --- |

(245)

În decizia de inițiere a procedurii, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la faptul că MTMN ar putea să nu fie metoda cea mai adecvată în vederea stabilirii unei remunerații în condiții de concurență deplină și, prin urmare, a profitului impozabil al FFT. În comparație cu celelalte patru metode descrise în Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, metoda CUP este mai directă și ar furniza, dacă ar fi aplicată, o aproximare mai fiabilă a rezultatului bazat pe piață.

| (246) | Cu toate acestea, în lumina informațiilor furnizate în cursul procedurii oficiale de investigare, Comisia acceptă argumentul invocat de FFT conform căruia metoda CUP ar putea să nu fie cea mai adecvată în cazul FFT. Din aceste informații rezultă că FFT încheie tranzacții cu diferite contrapărți din cadrul grupului Fiat și că ratele aplicabile, forma și scadența împrumuturilor aprobate și a obligațiilor emise de FFT variază, chiar dacă nivelul instrumentelor corespunzătoare nu pare să difere. În consecință, întrucât aplicarea metodei CUP în vederea stabilirii prețurilor de transfer ar necesita identificarea unor tranzacții comparabile pentru fiecare împrumut individual acordat de FFT, aplicarea MTMN de către consultantul fiscal în vederea estimării unei remunerații în condiții de concurență deplină pentru funcțiile îndeplinite și riscul suportat de FFT pare adecvată. |
| --- | --- |

(246)

Cu toate acestea, în lumina informațiilor furnizate în cursul procedurii oficiale de investigare, Comisia acceptă argumentul invocat de FFT conform căruia metoda CUP ar putea să nu fie cea mai adecvată în cazul FFT. Din aceste informații rezultă că FFT încheie tranzacții cu diferite contrapărți din cadrul grupului Fiat și că ratele aplicabile, forma și scadența împrumuturilor aprobate și a obligațiilor emise de FFT variază, chiar dacă nivelul instrumentelor corespunzătoare nu pare să difere. În consecință, întrucât aplicarea metodei CUP în vederea stabilirii prețurilor de transfer ar necesita identificarea unor tranzacții comparabile pentru fiecare împrumut individual acordat de FFT, aplicarea MTMN de către consultantul fiscal în vederea estimării unei remunerații în condiții de concurență deplină pentru funcțiile îndeplinite și riscul suportat de FFT pare adecvată.

| (247) | În plus, Comisia recunoaște că analiza prețurilor de transfer privind FFT se bazează pe o rentabilitate a capitalurilor proprii care reprezintă un indicator de performanță acceptabil pentru sectorul financiar și că funcțiile asumate de FFT pot fi comparate cu cele ale instituțiilor financiare. Într-adevăr, structura complexă a activelor și pasivelor societății FFT confirmă faptul că aceasta îndeplinește o funcție de transformare a scadențelor, precum și o funcție de intermediere financiară, având în vedere că aceasta apelează la investitori externi pentru a răspunde nevoilor de finanțare ale grupului (120). Prin urmare, Comisia consideră că aplicarea MTMN în vederea stabilirii prețurilor de transfer în cazul FFT constituie o alegere potrivită. |
| --- | --- |

(247)

În plus, Comisia recunoaște că analiza prețurilor de transfer privind FFT se bazează pe o rentabilitate a capitalurilor proprii care reprezintă un indicator de performanță acceptabil pentru sectorul financiar și că funcțiile asumate de FFT pot fi comparate cu cele ale instituțiilor financiare. Într-adevăr, structura complexă a activelor și pasivelor societății FFT confirmă faptul că aceasta îndeplinește o funcție de transformare a scadențelor, precum și o funcție de intermediere financiară, având în vedere că aceasta apelează la investitori externi pentru a răspunde nevoilor de finanțare ale grupului (120). Prin urmare, Comisia consideră că aplicarea MTMN în vederea stabilirii prețurilor de transfer în cazul FFT constituie o alegere potrivită.

120

7.2.2.5.   Valoarea capitalurilor proprii care trebuie să fie remunerate

Valoarea capitalurilor proprii care trebuie să fie remunerate

| (248) | Deși consideră adecvată utilizarea MTMN de către consultantul fiscal în cazul FFT, Comisia consideră totuși că multe dintre opțiunile metodologice, alegerile de parametri și ajustări [...] efectuate de acesta în cadrul aplicării metodei nu sunt adecvate pentru calcularea bazei de impozitare a FFT în Luxemburg. |
| --- | --- |

(248)

Deși consideră adecvată utilizarea MTMN de către consultantul fiscal în cazul FFT, Comisia consideră totuși că multe dintre opțiunile metodologice, alegerile de parametri și ajustări [...] efectuate de acesta în cadrul aplicării metodei nu sunt adecvate pentru calcularea bazei de impozitare a FFT în Luxemburg.

7.2.2.6.   Utilizarea fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT drept indicator al nivelului profiturilor

Utilizarea fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT drept indicator al nivelului profiturilor

| (249) | Comisia consideră că fondurile proprii reglementate alese de către consultantul fiscal nu constituie un indicator adecvat al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN în vederea estimării unei remunerații în condiții de concurență deplină pentru funcțiile îndeplinite de FFT. Mai curând, Comisia consideră că, întrucât consultantul fiscal a ales MTMN, asociată rentabilității capitalurilor proprii estimată cu ajutorul MEAF, ar trebui să se utilizeze capitalurile proprii contabile drept indicator al nivelului profiturilor la care să se aplice o rentabilitate a capitalurilor proprii pentru calcularea acestei remunerații, în cazul în care rezultatul vizat este o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață. |
| --- | --- |

(249)

Comisia consideră că fondurile proprii reglementate alese de către consultantul fiscal nu constituie un indicator adecvat al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN în vederea estimării unei remunerații în condiții de concurență deplină pentru funcțiile îndeplinite de FFT. Mai curând, Comisia consideră că, întrucât consultantul fiscal a ales MTMN, asociată rentabilității capitalurilor proprii estimată cu ajutorul MEAF, ar trebui să se utilizeze capitalurile proprii contabile drept indicator al nivelului profiturilor la care să se aplice o rentabilitate a capitalurilor proprii pentru calcularea acestei remunerații, în cazul în care rezultatul vizat este o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață.

| (250) | Mai precis, pentru a se asigura că baza de impozitare a FTT reflectă o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline, metoda utilizată pentru a ajunge la o remunerație în condiții de concurență deplină în cazul funcțiilor pe care aceasta le îndeplinește trebuie să prezinte o coerență metodologică din punct de vedere contabil, ceea ce nu este valabil în cazul alegerilor făcute de consultantul fiscal. |
| --- | --- |

(250)

Mai precis, pentru a se asigura că baza de impozitare a FTT reflectă o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline, metoda utilizată pentru a ajunge la o remunerație în condiții de concurență deplină în cazul funcțiilor pe care aceasta le îndeplinește trebuie să prezinte o coerență metodologică din punct de vedere contabil, ceea ce nu este valabil în cazul alegerilor făcute de consultantul fiscal.

| (251) | Raportul privind prețurile de transfer susține că baza de impozitare estimată de FFT este formată din două elemente: o „remunerare a riscului” și o „remunerare a funcțiilor” (121). Consultantul fiscal obține primul element, remunerarea riscului suportat de FFT, înmulțind o estimare a capitalurilor proprii care trebuie să fie remunerate, realizată prin calcularea fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT pe baza cadrului Basel II (122), prin analogie, cu o rentabilitate necesară a acestor capitaluri proprii estimată pe baza MEAF. |
| --- | --- |

(251)

Raportul privind prețurile de transfer susține că baza de impozitare estimată de FFT este formată din două elemente: o „remunerare a riscului” și o „remunerare a funcțiilor” (121). Consultantul fiscal obține primul element, remunerarea riscului suportat de FFT, înmulțind o estimare a capitalurilor proprii care trebuie să fie remunerate, realizată prin calcularea fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT pe baza cadrului Basel II (122), prin analogie, cu o rentabilitate necesară a acestor capitaluri proprii estimată pe baza MEAF.

121

122

| (252) | Cu toate acestea, estimarea cu ajutorul MEAF se referă la o rată teoretică necesară a rentabilității investițiilor în capitaluri proprii, iar valoarea beta utilizată pentru acest calcul se bazează pe o variație a rentabilității prețului acțiunilor deținute de societăți (sau a rentabilității capitalurilor proprii) (123). În consecință, calculul din cadrul MEAF, generează, prin construcție, o rentabilitate a capitalurilor proprii mai degrabă decât o rentabilitate a oricărui alt tip de fonduri proprii, precum fondurile proprii reglementate ipotetice determinate prin aplicarea, prin analogie, a cadrului Basel II (124). |
| --- | --- |

(252)

Cu toate acestea, estimarea cu ajutorul MEAF se referă la o rată teoretică necesară a rentabilității investițiilor în capitaluri proprii, iar valoarea beta utilizată pentru acest calcul se bazează pe o variație a rentabilității prețului acțiunilor deținute de societăți (sau a rentabilității capitalurilor proprii) (123). În consecință, calculul din cadrul MEAF, generează, prin construcție, o rentabilitate a capitalurilor proprii mai degrabă decât o rentabilitate a oricărui alt tip de fonduri proprii, precum fondurile proprii reglementate ipotetice determinate prin aplicarea, prin analogie, a cadrului Basel II (124).

123

124

| (253) | Rentabilitatea capitalurilor proprii este rata de rentabilitate. Fondurile proprii sunt remunerate prin intermediul profiturilor nete ale unei societăți, cu alte cuvinte, veniturile din care se scad toate cheltuielile pe care aceasta le suportă în desfășurarea activității sale, dar și toate cheltuielile financiare plătite către creditori. Acest profit net reprezintă, prin urmare, profitul care rămâne societății în vederea remunerării acționarilor: acesta constituie o rentabilitate a capitalurilor proprii, fie prin distribuire, fie prin creșterea valorii societății. Prin urmare, din motive de coerență, ar trebui ca rentabilitatea capitalurilor proprii să fie egală cu profitul net în termeni contabili lăsat acționarilor după plata tuturor celorlalte cheltuieli, împărțit la valoarea acțiunilor în termeni contabili (și anume, fondurile proprii) pe care profitul o remunerează. |
| --- | --- |

(253)

Rentabilitatea capitalurilor proprii este rata de rentabilitate. Fondurile proprii sunt remunerate prin intermediul profiturilor nete ale unei societăți, cu alte cuvinte, veniturile din care se scad toate cheltuielile pe care aceasta le suportă în desfășurarea activității sale, dar și toate cheltuielile financiare plătite către creditori. Acest profit net reprezintă, prin urmare, profitul care rămâne societății în vederea remunerării acționarilor: acesta constituie o rentabilitate a capitalurilor proprii, fie prin distribuire, fie prin creșterea valorii societății. Prin urmare, din motive de coerență, ar trebui ca rentabilitatea capitalurilor proprii să fie egală cu profitul net în termeni contabili lăsat acționarilor după plata tuturor celorlalte cheltuieli, împărțit la valoarea acțiunilor în termeni contabili (și anume, fondurile proprii) pe care profitul o remunerează.

| (254) | În caz contrar, este incoerent să se ia în considerare profitul net contabil al societății pentru remunerarea fondurilor proprii reglementate. Fondurile proprii reglementate sunt o estimare realizată de un sistem de control al unui nivel minim de capitalizare pe care trebuie să îl mențină o bancă sau o altă instituție financiară; acestea nu constituie, ca atare, un drept în același procent din profiturile entității reglementate. În plus, instituțiile financiare trebuie să dețină acest nivel de fonduri proprii în orice moment; ceea ce înseamnă, de fapt, că acestea dețin, în general, mai mult decât nivelul de fonduri proprii reglementate necesar pentru a dispune de o rezervă care să le permită să nu încalce cerințele minime de fonduri proprii în caz de pierderi, fapt care reduce fondurile proprii disponibile. Toate capitalurile proprii care se adaugă nivelului minim necesar trebuie să fie remunerate în mod identic din punctul de vedere al investitorilor. |
| --- | --- |

(254)

În caz contrar, este incoerent să se ia în considerare profitul net contabil al societății pentru remunerarea fondurilor proprii reglementate. Fondurile proprii reglementate sunt o estimare realizată de un sistem de control al unui nivel minim de capitalizare pe care trebuie să îl mențină o bancă sau o altă instituție financiară; acestea nu constituie, ca atare, un drept în același procent din profiturile entității reglementate. În plus, instituțiile financiare trebuie să dețină acest nivel de fonduri proprii în orice moment; ceea ce înseamnă, de fapt, că acestea dețin, în general, mai mult decât nivelul de fonduri proprii reglementate necesar pentru a dispune de o rezervă care să le permită să nu încalce cerințele minime de fonduri proprii în caz de pierderi, fapt care reduce fondurile proprii disponibile. Toate capitalurile proprii care se adaugă nivelului minim necesar trebuie să fie remunerate în mod identic din punctul de vedere al investitorilor.

| (255) | În consecință, pentru a garanta o metodologie coerentă din punct de vedere contabil și, prin urmare, o aproximare fiabilă a unui rezultat dictat de piață, consultantul fiscal al FFT ar fi trebuit să aplice rentabilitatea capitalurilor proprii calculată cu ajutorul MEAF la capitalurile proprii contabile ale FFT. Săgețile orizontale din tabelul de mai jos indică abordările care ar fi coerente din punct de vedere metodologic; săgeata pe diagonală arată, la rândul ei, abordarea adoptată de consultantul fiscal al FFT:



  Măsuri ale rentabilității
  Bază de capital
  Rentabilitatea capitalurilor proprii (ROE) = Profituri / Capitaluri proprii IFRS
  Estimată de FFT cu ajutorul MEAF valoarea β fiind bazată pe un eșantion format din 66 de societăți
  Capitalurile proprii IFRS
  Disponibil în bilanțul FFT
  Rentabilitatea fondurilor proprii reglementate = Profituri / Fonduri proprii reglementate
  Nici o estimare furnizată
  Fondurile proprii reglementate în temeiul cadrului Basel II
  FTT a furnizat o estimare – incorectă – a fondurilor proprii reglementate |
| --- | --- |

(255)

În consecință, pentru a garanta o metodologie coerentă din punct de vedere contabil și, prin urmare, o aproximare fiabilă a unui rezultat dictat de piață, consultantul fiscal al FFT ar fi trebuit să aplice rentabilitatea capitalurilor proprii calculată cu ajutorul MEAF la capitalurile proprii contabile ale FFT. Săgețile orizontale din tabelul de mai jos indică abordările care ar fi coerente din punct de vedere metodologic; săgeata pe diagonală arată, la rândul ei, abordarea adoptată de consultantul fiscal al FFT:

Măsuri ale rentabilității

Bază de capital

Rentabilitatea capitalurilor proprii (ROE) = Profituri / Capitaluri proprii IFRS

Estimată de FFT cu ajutorul MEAF valoarea β fiind bazată pe un eșantion format din 66 de societăți

Capitalurile proprii IFRS

Disponibil în bilanțul FFT

Rentabilitatea fondurilor proprii reglementate = Profituri / Fonduri proprii reglementate

Nici o estimare furnizată

Fondurile proprii reglementate în temeiul cadrului Basel II

FTT a furnizat o estimare – incorectă – a fondurilor proprii reglementate

| (256) | Adoptând o metodologie incoerentă constând din aplicarea unei rentabilități a capitalurilor proprii la fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT, consultantul fiscal al FFT obține un nivel estimat al remunerării funcțiilor îndeplinite și a riscurilor suportate de FFT care nu constituie o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață. Într-adevăr, lipsa de coerență are un impact considerabil asupra remunerației impozabile a FFT în Luxemburg. În 2011, capitalurile proprii contabile ale FFT s-au ridicat la 287,5 milioane EUR, însă consultantul fiscal utilizează fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT de 28,5 milioane EUR drept indicator al nivelului profiturilor atunci când aplică MTMN. Aplicând rentabilitatea estimată a capitalurilor proprii obținută de către consultantul fiscal prin utilizarea MEAF la fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT, mai curând decât la capitalurile proprii contabile, remunerația impozabilă a FFT în Luxemburg este împărțită la 10 (125). Cu alte cuvinte, opțiunile metodologice efectuate de consultantul fiscal generează o reducere a bazei de impozitare a FFT în Luxemburg comparativ cu societățile neintegrate din punct de vedere fiscal ale căror profituri impozabile sunt definite de condițiile pieței. |
| --- | --- |

(256)

Adoptând o metodologie incoerentă constând din aplicarea unei rentabilități a capitalurilor proprii la fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT, consultantul fiscal al FFT obține un nivel estimat al remunerării funcțiilor îndeplinite și a riscurilor suportate de FFT care nu constituie o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață. Într-adevăr, lipsa de coerență are un impact considerabil asupra remunerației impozabile a FFT în Luxemburg. În 2011, capitalurile proprii contabile ale FFT s-au ridicat la 287,5 milioane EUR, însă consultantul fiscal utilizează fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT de 28,5 milioane EUR drept indicator al nivelului profiturilor atunci când aplică MTMN. Aplicând rentabilitatea estimată a capitalurilor proprii obținută de către consultantul fiscal prin utilizarea MEAF la fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT, mai curând decât la capitalurile proprii contabile, remunerația impozabilă a FFT în Luxemburg este împărțită la 10 (125). Cu alte cuvinte, opțiunile metodologice efectuate de consultantul fiscal generează o reducere a bazei de impozitare a FFT în Luxemburg comparativ cu societățile neintegrate din punct de vedere fiscal ale căror profituri impozabile sunt definite de condițiile pieței.

125

| (257) | Având în vedere că nivelul capitalurilor proprii al FFT este observabil și că MEAF furnizează o estimare a rentabilității capitalurilor proprii, consultantul fiscal ar fi trebuit să utilizeze capitalurile proprii contabile ale FFT în cadrul aplicării MTMN în loc de un nivel ipotetic al fondurilor proprii reglementate pentru a stabili baza de impozitare a FFT în Luxemburg, în conformitate cu principiul concurenței depline. |
| --- | --- |

(257)

Având în vedere că nivelul capitalurilor proprii al FFT este observabil și că MEAF furnizează o estimare a rentabilității capitalurilor proprii, consultantul fiscal ar fi trebuit să utilizeze capitalurile proprii contabile ale FFT în cadrul aplicării MTMN în loc de un nivel ipotetic al fondurilor proprii reglementate pentru a stabili baza de impozitare a FFT în Luxemburg, în conformitate cu principiul concurenței depline.

| (258) | Comisia respinge argumentul invocat de FFT în acest sens, conform căruia nu trebuie să se țină cont de nivelul său efectiv al capitalurilor proprii în vederea stabilirii prețurilor de transfer, întrucât acest nivel este rezultatul unor decizii anterioare (126). Acest argument lasă să se înțeleagă că nivelul capitalurilor proprii al FFT ar fi prea ridicat din motive istorice și nu trebuie remunerat în consecință. Acest argument nu este însă în concordanță cu cerințele pieței, având în vedere că un nivel insuficient al capitalurilor proprii nu este viabil pe o piață concurențială. Într-adevăr, este mai costisitor ca societățile să remunereze capitalurile proprii decât creanțele. Prin urmare, în cazul în care o societate care își desfășoară activitatea într-o situație de concurență liberă ar fi supracapitalizată din motive istorice, astfel cum pretinde FFT, aceasta ar restitui capitalurile proprii excedentare acționarilor săi (prin răscumpărare sau distribuirea de acțiuni, de exemplu), deoarece aceste fonduri ar putea fi folosite mai eficient în alte proiecte de investiții. În momentul calculării bazei de impozitare a societăților care își desfășoară activitatea în condiții de concurență liberă, aceste societăți sunt obligate să remunereze în întregime capitalurile proprii puse la dispoziție de acționarii acestora la un nivel care poate fi considerat ca fiind în conformitate cu cerințele pieței. |
| --- | --- |

(258)

Comisia respinge argumentul invocat de FFT în acest sens, conform căruia nu trebuie să se țină cont de nivelul său efectiv al capitalurilor proprii în vederea stabilirii prețurilor de transfer, întrucât acest nivel este rezultatul unor decizii anterioare (126). Acest argument lasă să se înțeleagă că nivelul capitalurilor proprii al FFT ar fi prea ridicat din motive istorice și nu trebuie remunerat în consecință. Acest argument nu este însă în concordanță cu cerințele pieței, având în vedere că un nivel insuficient al capitalurilor proprii nu este viabil pe o piață concurențială. Într-adevăr, este mai costisitor ca societățile să remunereze capitalurile proprii decât creanțele. Prin urmare, în cazul în care o societate care își desfășoară activitatea într-o situație de concurență liberă ar fi supracapitalizată din motive istorice, astfel cum pretinde FFT, aceasta ar restitui capitalurile proprii excedentare acționarilor săi (prin răscumpărare sau distribuirea de acțiuni, de exemplu), deoarece aceste fonduri ar putea fi folosite mai eficient în alte proiecte de investiții. În momentul calculării bazei de impozitare a societăților care își desfășoară activitatea în condiții de concurență liberă, aceste societăți sunt obligate să remunereze în întregime capitalurile proprii puse la dispoziție de acționarii acestora la un nivel care poate fi considerat ca fiind în conformitate cu cerințele pieței.

126

| (259) | Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer indică, la rândul lor, că rentabilitatea capitalurilor poate fi un bun indicator al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN în activitățile financiare care necesită investiții mari de capital (127). Aceleași linii directoare fac trimitere, de asemenea, la „capitalurile angajate” drept posibil indicator adecvat al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN (128). Deși conceptul de „capitaluri angajate” nu este definit mai clar în Liniile directoare ale OCDE, acesta nu pare să corespundă unei denumiri a fondurilor proprii reglementate utilizată în cadrul Basel II sau Basel III sau în directivele de transpunere respective. |
| --- | --- |

(259)

Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer indică, la rândul lor, că rentabilitatea capitalurilor poate fi un bun indicator al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN în activitățile financiare care necesită investiții mari de capital (127). Aceleași linii directoare fac trimitere, de asemenea, la „capitalurile angajate” drept posibil indicator adecvat al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN (128). Deși conceptul de „capitaluri angajate” nu este definit mai clar în Liniile directoare ale OCDE, acesta nu pare să corespundă unei denumiri a fondurilor proprii reglementate utilizată în cadrul Basel II sau Basel III sau în directivele de transpunere respective.

127

128

| (260) | Nici circulara nu definește mai detaliat capitalurile destinate să servească drept indicator al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN (129). Aceasta face distincția între două baze posibile de remunerare a funcțiilor de finanțare și de trezorerie, și anume valoarea creditelor acordate și volumul activelor administrate (130). Optând pentru MTMN având drept bază fondurile proprii reglementate ipotetice, FFT nu optează însă pentru o remunerație bazată în mod direct pe valoarea creditelor acordate, deși activele administrate se referă la activele deținute în numele unor terți (administratori de fonduri, de exemplu), funcție care, în principiu, nu este exercitată de FFT. |
| --- | --- |

(260)

Nici circulara nu definește mai detaliat capitalurile destinate să servească drept indicator al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN (129). Aceasta face distincția între două baze posibile de remunerare a funcțiilor de finanțare și de trezorerie, și anume valoarea creditelor acordate și volumul activelor administrate (130). Optând pentru MTMN având drept bază fondurile proprii reglementate ipotetice, FFT nu optează însă pentru o remunerație bazată în mod direct pe valoarea creditelor acordate, deși activele administrate se referă la activele deținute în numele unor terți (administratori de fonduri, de exemplu), funcție care, în principiu, nu este exercitată de FFT.

129

130

| (261) | În orice caz, chiar dacă capitalurile proprii contabile sunt în mod obișnuit utilizate în sectorul financiar drept bază pentru calcularea rentabilității unei societăți, Comisia acceptă faptul că ar putea fi utilizată, în principiu, o altă bază de capital în cadrul punerii în aplicare a MTMN în vederea stabilirii prețurilor de transfer, atâta timp cât metodologia utilizată pentru obținerea unei remunerații a tranzacțiilor intragrup este una coerentă. În cazul specific al FFT, Comisia estimează totuși că alegerea făcută în acest sens de către consultantul fiscal, și anume să considere drept bază fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT, este inadecvată pentru a obține o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață, din motivele prezentate mai jos. |
| --- | --- |

(261)

În orice caz, chiar dacă capitalurile proprii contabile sunt în mod obișnuit utilizate în sectorul financiar drept bază pentru calcularea rentabilității unei societăți, Comisia acceptă faptul că ar putea fi utilizată, în principiu, o altă bază de capital în cadrul punerii în aplicare a MTMN în vederea stabilirii prețurilor de transfer, atâta timp cât metodologia utilizată pentru obținerea unei remunerații a tranzacțiilor intragrup este una coerentă. În cazul specific al FFT, Comisia estimează totuși că alegerea făcută în acest sens de către consultantul fiscal, și anume să considere drept bază fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT, este inadecvată pentru a obține o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață, din motivele prezentate mai jos.

| (262) | În primul rând, întrucât FFT nu este o entitate financiară reglementată căreia i se aplică cadrul Basel II, atunci când acesta este utilizat exclusiv în scopuri fiscale, este dificil să se verifice aplicarea acestuia în vederea estimării fondurilor proprii reglementate ipotetice. Într-adevăr, cadrul Basel II definește fondurile proprii reglementate necesare drept un procent din activele deținute de instituție, ponderat în funcție de riscul subiacent al fiecăruia dintre aceste active. Mai precis, ponderarea riscurilor asociate fiecărui activ efectuată în acest scop de reglementare depinde, în principal, de ratingul de credit al contrapărții, dar și de alte criterii evaluate pentru fiecare activ în parte. Sarcina care revine administrației de a verifica ponderarea riscurilor asociate fiecărui obiectiv depășește cadrul său de supraveghere prudențială atunci când această ponderare este utilizată pentru calcularea bazei de impozitare pentru stabilirea prețurilor de transfer, mai degrabă decât cerințele minime de fonduri proprii reglementate. Prin urmare, este puțin probabil ca rezultatele obținute în urma acestui exercițiu să poată fi ușor de verificat de către administrația fiscală și considerate o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline. |
| --- | --- |

(262)

În primul rând, întrucât FFT nu este o entitate financiară reglementată căreia i se aplică cadrul Basel II, atunci când acesta este utilizat exclusiv în scopuri fiscale, este dificil să se verifice aplicarea acestuia în vederea estimării fondurilor proprii reglementate ipotetice. Într-adevăr, cadrul Basel II definește fondurile proprii reglementate necesare drept un procent din activele deținute de instituție, ponderat în funcție de riscul subiacent al fiecăruia dintre aceste active. Mai precis, ponderarea riscurilor asociate fiecărui activ efectuată în acest scop de reglementare depinde, în principal, de ratingul de credit al contrapărții, dar și de alte criterii evaluate pentru fiecare activ în parte. Sarcina care revine administrației de a verifica ponderarea riscurilor asociate fiecărui obiectiv depășește cadrul său de supraveghere prudențială atunci când această ponderare este utilizată pentru calcularea bazei de impozitare pentru stabilirea prețurilor de transfer, mai degrabă decât cerințele minime de fonduri proprii reglementate. Prin urmare, este puțin probabil ca rezultatele obținute în urma acestui exercițiu să poată fi ușor de verificat de către administrația fiscală și considerate o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline.

| (263) | În al doilea rând, având în vedere că rentabilitatea fondurilor proprii reglementate minime nu este un indicator de performanță utilizat în mod obișnuit în sectorul financiar, valorile medii ale acestor rentabilități nu sunt în mod obișnuit analizate și disponibile (131). Prin urmare, orice rezultat obținut prin intermediul acestei baze de capital va oferi, cu siguranță, o aproximare mai puțin fiabilă a unui rezultat bazat pe piață, comparativ cu utilizarea capitalurilor proprii contabile drept indicator al nivelului profiturilor la care se aplică o rentabilitate a capitalurilor proprii în conformitate cu normele din sector. |
| --- | --- |

(263)

În al doilea rând, având în vedere că rentabilitatea fondurilor proprii reglementate minime nu este un indicator de performanță utilizat în mod obișnuit în sectorul financiar, valorile medii ale acestor rentabilități nu sunt în mod obișnuit analizate și disponibile (131). Prin urmare, orice rezultat obținut prin intermediul acestei baze de capital va oferi, cu siguranță, o aproximare mai puțin fiabilă a unui rezultat bazat pe piață, comparativ cu utilizarea capitalurilor proprii contabile drept indicator al nivelului profiturilor la care se aplică o rentabilitate a capitalurilor proprii în conformitate cu normele din sector.

131

| (264) | În al treilea rând, cele 66 de societăți comparabile selectate de către consultantul fiscal pentru a estima o rentabilitate a capitalurilor proprii utilizând MEAF sunt în mod clar inadecvate pentru a estima fondurile proprii reglementate medii în cadrul sectorului sau rentabilitatea necesară a acestor fonduri proprii. De fapt, multe dintre aceste societăți nu sunt entități reglementate care intră sub incidența cadrului de la Basel (de exemplu, bursele). Prin urmare, aceste societăți nu ar putea calcula o estimare a cerințelor lor de fonduri proprii reglementate și ar fi imposibil să se estimeze cerințele minime de reglementare ale fiecărei instituții nereglementate doar pe baza informațiilor disponibile public. |
| --- | --- |

(264)

În al treilea rând, cele 66 de societăți comparabile selectate de către consultantul fiscal pentru a estima o rentabilitate a capitalurilor proprii utilizând MEAF sunt în mod clar inadecvate pentru a estima fondurile proprii reglementate medii în cadrul sectorului sau rentabilitatea necesară a acestor fonduri proprii. De fapt, multe dintre aceste societăți nu sunt entități reglementate care intră sub incidența cadrului de la Basel (de exemplu, bursele). Prin urmare, aceste societăți nu ar putea calcula o estimare a cerințelor lor de fonduri proprii reglementate și ar fi imposibil să se estimeze cerințele minime de reglementare ale fiecărei instituții nereglementate doar pe baza informațiilor disponibile public.

| (265) | În plus, dacă în cazul de față ar fi fost utilizate capitalurile proprii contabile drept indicator al nivelului profiturilor, nu ar fi fost necesar ca consultantul fiscal să calculeze o „remunerare a funcțiilor” separată, al doilea element al bazei de impozitare estimată a FFT în Luxemburg, care, în sine, nu pare să se bazeze pe nicio metodă fiabilă, astfel cum se explică în considerentul 80 din decizia de inițiere a procedurii. Într-adevăr, ceea ce consultantul fiscal numește în raportul privind prețurile de transfer „fonduri proprii utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor” nu pare să corespundă niciunei componente obișnuite a fondurilor proprii utilizate în calcularea cerințelor de rentabilitate în cadrul unei evaluări de piață. Această noțiune nu este definită în raportul privind prețurile de transfer și nimic nu indică faptul că un astfel de risc bazat pe denumirea utilizată de consultantul fiscal nu s-ar încadra în una dintre celelalte categorii de fonduri proprii reglementate, de exemplu, fondurile proprii deținute pentru acoperirea riscului operațional, și în special a riscului legat de proces, în cazul în care fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT ar fi fost corect evaluate de către consultantul fiscal, ceea ce nu este cazul. Alte preocupări legate de repartizarea fondurilor proprii în componente separate la care se aplică niveluri diferite de rentabilitate, de până la zero, sunt detaliate mai jos, în considerentele 277-289. |
| --- | --- |

(265)

În plus, dacă în cazul de față ar fi fost utilizate capitalurile proprii contabile drept indicator al nivelului profiturilor, nu ar fi fost necesar ca consultantul fiscal să calculeze o „remunerare a funcțiilor” separată, al doilea element al bazei de impozitare estimată a FFT în Luxemburg, care, în sine, nu pare să se bazeze pe nicio metodă fiabilă, astfel cum se explică în considerentul 80 din decizia de inițiere a procedurii. Într-adevăr, ceea ce consultantul fiscal numește în raportul privind prețurile de transfer „fonduri proprii utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor” nu pare să corespundă niciunei componente obișnuite a fondurilor proprii utilizate în calcularea cerințelor de rentabilitate în cadrul unei evaluări de piață. Această noțiune nu este definită în raportul privind prețurile de transfer și nimic nu indică faptul că un astfel de risc bazat pe denumirea utilizată de consultantul fiscal nu s-ar încadra în una dintre celelalte categorii de fonduri proprii reglementate, de exemplu, fondurile proprii deținute pentru acoperirea riscului operațional, și în special a riscului legat de proces, în cazul în care fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT ar fi fost corect evaluate de către consultantul fiscal, ceea ce nu este cazul. Alte preocupări legate de repartizarea fondurilor proprii în componente separate la care se aplică niveluri diferite de rentabilitate, de până la zero, sunt detaliate mai jos, în considerentele 277-289.

| (266) | Prin urmare, Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată se abate de la un rezultat bazat pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline prin faptul că acceptă alegerea făcută de consultantul fiscal, și anume aceea de a considera fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT drept indicator al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN, utilizând în cazul acestora o rentabilitate a fondurilor proprii estimată pe baza MEAF, pentru a obține o componentă a profiturilor impozabile ale FFT în Luxemburg. Având în vedere că această opțiune metodologică determină o reducere a impozitului datorat de FFT în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg în comparație cu societățile neintegrate din punct de vedere fiscal care încheie tranzacții în condițiile pieței (132), trebuie să se considere că decizia fiscală contestată acordă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(266)

Prin urmare, Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată se abate de la un rezultat bazat pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline prin faptul că acceptă alegerea făcută de consultantul fiscal, și anume aceea de a considera fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT drept indicator al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN, utilizând în cazul acestora o rentabilitate a fondurilor proprii estimată pe baza MEAF, pentru a obține o componentă a profiturilor impozabile ale FFT în Luxemburg. Având în vedere că această opțiune metodologică determină o reducere a impozitului datorat de FFT în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg în comparație cu societățile neintegrate din punct de vedere fiscal care încheie tranzacții în condițiile pieței (132), trebuie să se considere că decizia fiscală contestată acordă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

132

7.2.2.7.   Aplicarea inconsecventă a cadrului Basel II pentru calcularea capitalurilor

Aplicarea inconsecventă a cadrului Basel II pentru calcularea capitalurilor

| (267) | În plus și fără a aduce atingere obiecțiilor formulate de Comisie cu privire la utilizarea fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT în cadrul aplicării MTMN, Comisia consideră, de asemenea, că maniera inconsecventă în care consultantul fiscal al FFT a aplicat, prin analogie, cadrul Basel II pentru a obține acest nivel ipotetic al fondurilor proprii reglementate, acordă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (7) din TFUE, având în vedere că se obține, de asemenea, și o scădere a impozitului datorat de FFT în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg în comparație cu societățile neintegrate din punct de vedere fiscal care încheie tranzacții în condițiile pieței. |
| --- | --- |

(267)

În plus și fără a aduce atingere obiecțiilor formulate de Comisie cu privire la utilizarea fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT în cadrul aplicării MTMN, Comisia consideră, de asemenea, că maniera inconsecventă în care consultantul fiscal al FFT a aplicat, prin analogie, cadrul Basel II pentru a obține acest nivel ipotetic al fondurilor proprii reglementate, acordă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (7) din TFUE, având în vedere că se obține, de asemenea, și o scădere a impozitului datorat de FFT în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg în comparație cu societățile neintegrate din punct de vedere fiscal care încheie tranzacții în condițiile pieței.

| (268) | O aplicare corectă a cadrului Basel II necesită, în primul rând, o estimare a activelor ponderate în funcție de risc ale FFT și ulterior, aplicarea unei rate adecvate a fondurilor proprii reglementate la această estimare. Consultantul fiscal al FFT subestimează cele două elemente în raportul privind prețurile de transfer. |
| --- | --- |

(268)

O aplicare corectă a cadrului Basel II necesită, în primul rând, o estimare a activelor ponderate în funcție de risc ale FFT și ulterior, aplicarea unei rate adecvate a fondurilor proprii reglementate la această estimare. Consultantul fiscal al FFT subestimează cele două elemente în raportul privind prețurile de transfer.

| (269) | În primul rând, activele ponderate în funcție de risc ipotetice ale FFT nu au fost corect calculate, întrucât consultantul fiscal atribuie activelor intragrup o pondere de risc zero (133). Astfel cum reiese, în mod clar, din considerentul 123, împrumuturile intragrup, care reprezintă cea mai mare parte a activelor FFT, nu sunt lipsite de risc, contrar celor susținute de Luxemburg și de FFT și nu există niciun indiciu că aceste împrumuturi prezintă un risc mai scăzut decât împrumuturile acordate de bănci. În orice caz, având în vedere faptul că documentul intern al Fiat privind politica în materie de prețuri de transfer, califică riscul de credit și cel de contraparte ale FFT ca fiind „limitate” mai degrabă decât inexistente, o pondere de risc zero este, în mod clar, inadecvată. În plus, activele ponderate în funcție de risc ipotetice ale FFT nu au fost corect calculate având în vedere că ponderea de 20 % a activelor terțe nu a fost niciodată justificată, nici de Luxemburg, nici de FFT. |
| --- | --- |

(269)

În primul rând, activele ponderate în funcție de risc ipotetice ale FFT nu au fost corect calculate, întrucât consultantul fiscal atribuie activelor intragrup o pondere de risc zero (133). Astfel cum reiese, în mod clar, din considerentul 123, împrumuturile intragrup, care reprezintă cea mai mare parte a activelor FFT, nu sunt lipsite de risc, contrar celor susținute de Luxemburg și de FFT și nu există niciun indiciu că aceste împrumuturi prezintă un risc mai scăzut decât împrumuturile acordate de bănci. În orice caz, având în vedere faptul că documentul intern al Fiat privind politica în materie de prețuri de transfer, califică riscul de credit și cel de contraparte ale FFT ca fiind „limitate” mai degrabă decât inexistente, o pondere de risc zero este, în mod clar, inadecvată. În plus, activele ponderate în funcție de risc ipotetice ale FFT nu au fost corect calculate având în vedere că ponderea de 20 % a activelor terțe nu a fost niciodată justificată, nici de Luxemburg, nici de FFT.

133

| (270) | În cazul în care ar fi fost aplicată ponderea europeană medie de risc a activelor băncilor de 36 % în vigoare în 2010, drept element de comparație relevant (134) (care era disponibil în momentul emiterii deciziei fiscale contestate) la totalul activelor deținute de FFT de 14 827 674 000 EUR, pentru a demonstra ceea ce ar fi putut fi un nivel corect al activelor ponderate în funcție de risc ipotetice ale FFT, aceste active ponderate în funcție de risc ipotetice ar fi fost situate în jurul valorii de 5 338 000 000 EUR. În cazul în care ar fi fost utilizată rata de cerințe de fonduri proprii de 8 % prevăzută de cadrul de la Basel drept nivel minim de capitalizare, FFT ar fi trebuit să dispună de un nivel minim ipotetic de fonduri proprii reglementate, conform cadrului Basel II, de aproximativ 427 de milioane EUR, și nu de 28,5 milioane EUR estimat de către consultantul fiscal al FFT în raportul privind prețurile de transfer. |
| --- | --- |

(270)

În cazul în care ar fi fost aplicată ponderea europeană medie de risc a activelor băncilor de 36 % în vigoare în 2010, drept element de comparație relevant (134) (care era disponibil în momentul emiterii deciziei fiscale contestate) la totalul activelor deținute de FFT de 14 827 674 000 EUR, pentru a demonstra ceea ce ar fi putut fi un nivel corect al activelor ponderate în funcție de risc ipotetice ale FFT, aceste active ponderate în funcție de risc ipotetice ar fi fost situate în jurul valorii de 5 338 000 000 EUR. În cazul în care ar fi fost utilizată rata de cerințe de fonduri proprii de 8 % prevăzută de cadrul de la Basel drept nivel minim de capitalizare, FFT ar fi trebuit să dispună de un nivel minim ipotetic de fonduri proprii reglementate, conform cadrului Basel II, de aproximativ 427 de milioane EUR, și nu de 28,5 milioane EUR estimat de către consultantul fiscal al FFT în raportul privind prețurile de transfer.

134

| (271) | În al doilea rând, calculul riscului de credit și al riscului de contraparte suportate de FFT pe care îl efectuează consultantul fiscal prin analogie cu cadrul Basel II (135), pe baza căruia băncile trebuie să dețină fonduri proprii proporțional cu activele lor ponderate în funcție de risc, este în contradicție cu cadrul respectiv. Pentru determinarea fondurilor proprii ale FFT expuse la risc în analiza prețurilor de transfer, consultantul fiscal al FFT utilizează o rată de fonduri proprii de 6 % pentru a calcula aceste riscuri, în timp ce rata corectă prevăzută de acest cadru este de 8 %. |
| --- | --- |

(271)

În al doilea rând, calculul riscului de credit și al riscului de contraparte suportate de FFT pe care îl efectuează consultantul fiscal prin analogie cu cadrul Basel II (135), pe baza căruia băncile trebuie să dețină fonduri proprii proporțional cu activele lor ponderate în funcție de risc, este în contradicție cu cadrul respectiv. Pentru determinarea fondurilor proprii ale FFT expuse la risc în analiza prețurilor de transfer, consultantul fiscal al FFT utilizează o rată de fonduri proprii de 6 % pentru a calcula aceste riscuri, în timp ce rata corectă prevăzută de acest cadru este de 8 %.

135

| (272) | Ca răspuns la îngrijorarea exprimată de Comisie cu privire la acest aspect în decizia de inițiere a procedurii (136), FFT a justificat această rată de 6 % invocând transpunerea acestei cerințe, în Italia, în cazul instituțiilor financiare nebancare (137). Cu toate acestea, FFT nu a furnizat nicio altă trimitere la această transpunere și nici nu a explicat motivul pentru care o transpunere de către legiuitorul italian ar fi aplicabilă în Luxemburg sau utilizată ca referință. |
| --- | --- |

(272)

Ca răspuns la îngrijorarea exprimată de Comisie cu privire la acest aspect în decizia de inițiere a procedurii (136), FFT a justificat această rată de 6 % invocând transpunerea acestei cerințe, în Italia, în cazul instituțiilor financiare nebancare (137). Cu toate acestea, FFT nu a furnizat nicio altă trimitere la această transpunere și nici nu a explicat motivul pentru care o transpunere de către legiuitorul italian ar fi aplicabilă în Luxemburg sau utilizată ca referință.

136

137

| (273) | În plus, în timp ce conform cadrului Basel II, jumătate din cerința de 8 % ar putea consta în fonduri proprii de rangul 2, FFT nu pare să dețină acest tip de fonduri proprii care ar fi putut fi folosite în scopuri de reglementare, în cazul în care cerința ar fi fost aplicată. În absența altor forme eligibile de capitaluri disponibile, cerința de 8 % ar fi trebuit să fie acoperită prin capitaluri proprii. |
| --- | --- |

(273)

În plus, în timp ce conform cadrului Basel II, jumătate din cerința de 8 % ar putea consta în fonduri proprii de rangul 2, FFT nu pare să dețină acest tip de fonduri proprii care ar fi putut fi folosite în scopuri de reglementare, în cazul în care cerința ar fi fost aplicată. În absența altor forme eligibile de capitaluri disponibile, cerința de 8 % ar fi trebuit să fie acoperită prin capitaluri proprii.

| (274) | Prin urmare, Comisia își menține punctul de vedere conform căruia rata cerinței de fonduri proprii prevăzută în cadrul Basel II este de 8 % și că utilizarea de către consultantul fiscal a ratei de 6 % și acceptarea acesteia de către administrația fiscală din Luxemburg pun sub semnul întrebării concluzia formulată în decizia fiscală contestată, și anume că atribuirea profiturilor în favoarea societății FFT reflectă o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline. |
| --- | --- |

(274)

Prin urmare, Comisia își menține punctul de vedere conform căruia rata cerinței de fonduri proprii prevăzută în cadrul Basel II este de 8 % și că utilizarea de către consultantul fiscal a ratei de 6 % și acceptarea acesteia de către administrația fiscală din Luxemburg pun sub semnul întrebării concluzia formulată în decizia fiscală contestată, și anume că atribuirea profiturilor în favoarea societății FFT reflectă o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline.

| (275) | În sfârșit, în ceea ce privește calculul riscului operațional efectuat de consultantul fiscal, în cazul în care Comisia acceptă utilizarea procentului de 15 % pe baza explicațiilor furnizate de FFT (138) și de Luxemburg (139), baza la care se aplică acest procent de 15 % nu pare să corespundă unei estimări corecte a veniturilor anuale brute ale FFT. Consultantul fiscal al FFT aplică acest procent doar la venitul net provenit din depozite bancare și împrumuturi (140), fapt ce nu este în conformitate cu metodologia propusă de Luxemburg (141), în timp ce întreaga activitate intragrup este ignorată în calculul venitului anual brut. Împrumuturile și depozitele constituite la bănci nu reprezintă însă decât o mică parte din activele și pasivele FFT. |
| --- | --- |

(275)

În sfârșit, în ceea ce privește calculul riscului operațional efectuat de consultantul fiscal, în cazul în care Comisia acceptă utilizarea procentului de 15 % pe baza explicațiilor furnizate de FFT (138) și de Luxemburg (139), baza la care se aplică acest procent de 15 % nu pare să corespundă unei estimări corecte a veniturilor anuale brute ale FFT. Consultantul fiscal al FFT aplică acest procent doar la venitul net provenit din depozite bancare și împrumuturi (140), fapt ce nu este în conformitate cu metodologia propusă de Luxemburg (141), în timp ce întreaga activitate intragrup este ignorată în calculul venitului anual brut. Împrumuturile și depozitele constituite la bănci nu reprezintă însă decât o mică parte din activele și pasivele FFT.

138

139

140

141

| (276) | Pe scurt, Comisia concluzionează că, chiar și în situația în care fondurile proprii reglementate minime ipotetice ale FFT ar fi putut fi acceptate drept indicator al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN, consultantul fiscal a subestimat aceste fonduri proprii aplicând activelor un factor de ponderare de risc arbitrar și scăzut (excluzând cea mai mare parte a activelor din ponderarea de risc), aplicând o rată mai mică decât valoarea minimă prevăzută de cadrul Basel II și omițând să includă venitul generat de activele și pasivele grupului în venitul anual brut al FFT. Prin urmare, Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată, prin acceptarea acestor opțiuni, se îndepărtează de un rezultat bazat pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline. Întrucât aceste opțiuni au condus la o reducere a impozitului datorat de FFT în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg în comparație cu societățile neintegrate din punct de vedere fiscal care încheie tranzacții în condițiile pieței, trebuie să se considere că decizia fiscală contestată acordă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(276)

Pe scurt, Comisia concluzionează că, chiar și în situația în care fondurile proprii reglementate minime ipotetice ale FFT ar fi putut fi acceptate drept indicator al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN, consultantul fiscal a subestimat aceste fonduri proprii aplicând activelor un factor de ponderare de risc arbitrar și scăzut (excluzând cea mai mare parte a activelor din ponderarea de risc), aplicând o rată mai mică decât valoarea minimă prevăzută de cadrul Basel II și omițând să includă venitul generat de activele și pasivele grupului în venitul anual brut al FFT. Prin urmare, Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată, prin acceptarea acestor opțiuni, se îndepărtează de un rezultat bazat pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline. Întrucât aceste opțiuni au condus la o reducere a impozitului datorat de FFT în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg în comparație cu societățile neintegrate din punct de vedere fiscal care încheie tranzacții în condițiile pieței, trebuie să se considere că decizia fiscală contestată acordă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

7.2.2.8.   Deduceri inadecvate aplicate fondurilor proprii care trebuie remunerate

Deduceri inadecvate aplicate fondurilor proprii care trebuie remunerate

| (277) | Consultantul fiscal nu doar a subestimat fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT, ci a efectuat mai multe deduceri din capitalurile proprii rămase ale FFT, care se îndepărtează de un rezultat bazat pe piață. Astfel cum reiese din tabelul 2, pentru a ajunge la o sumă pe care consultantul fiscal o denumește „fonduri proprii care acoperă funcțiile îndeplinite”, din capitalurile proprii rămase ale FFT, mai puțin fondurile sale proprii reglementate ipotetice subestimate, se scade ceea ce consultantul fiscal denumește „fonduri proprii care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC”. Cu toate acestea, dacă fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT ar fi fost corect estimate, probabil capitalurile proprii nu ar fi fost superioare fondurilor proprii reglementate (142). Prin urmare, niciuna dintre aceste două componente ale fondurilor proprii estimate nu ar fi fost aplicabilă. |
| --- | --- |

(277)

Consultantul fiscal nu doar a subestimat fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT, ci a efectuat mai multe deduceri din capitalurile proprii rămase ale FFT, care se îndepărtează de un rezultat bazat pe piață. Astfel cum reiese din tabelul 2, pentru a ajunge la o sumă pe care consultantul fiscal o denumește „fonduri proprii care acoperă funcțiile îndeplinite”, din capitalurile proprii rămase ale FFT, mai puțin fondurile sale proprii reglementate ipotetice subestimate, se scade ceea ce consultantul fiscal denumește „fonduri proprii care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC”. Cu toate acestea, dacă fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT ar fi fost corect estimate, probabil capitalurile proprii nu ar fi fost superioare fondurilor proprii reglementate (142). Prin urmare, niciuna dintre aceste două componente ale fondurilor proprii estimate nu ar fi fost aplicabilă.

142

| (278) | În pofida acestei observații, Comisia consideră, de asemenea, că decizia consultantului fiscal de a izola componenta de fonduri proprii denumită „fonduri care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC” și de a îi acorda o remunerație zero în vederea estimării bazei de impozitare a FFT este inadecvată (143), deoarece aceasta duce la o reducere a impozitului datorat de FFT în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg în comparație cu societățile neintegrate din punct de vedere fiscal care încheie tranzacții în condițiile pieței. |
| --- | --- |

(278)

În pofida acestei observații, Comisia consideră, de asemenea, că decizia consultantului fiscal de a izola componenta de fonduri proprii denumită „fonduri care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC” și de a îi acorda o remunerație zero în vederea estimării bazei de impozitare a FFT este inadecvată (143), deoarece aceasta duce la o reducere a impozitului datorat de FFT în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg în comparație cu societățile neintegrate din punct de vedere fiscal care încheie tranzacții în condițiile pieței.

143

| (279) | Cu titlu preliminar, nu reiese în mod clar dacă opțiunea consultantului fiscal de a separa cele două componente ale capitalurilor proprii este o așa-numită aplicare a cadrului Basel II sau dacă deducerea efectuată de consultantul fiscal a participațiilor deținute în cadrul FFNA și al FFC era o ajustare ad-hoc, participații pe care le-ar fi dedus, de asemenea, din capitalurile proprii ale FFT în vederea calculării bazei de impozitare a FFT dacă ar fi ales în mod corect capitalurile proprii contabile ale FFT drept indicator al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN. Astfel cum se explică în considerentul 238, acest lucru se datorează faptului că consultantul fiscal nu pare să se bazeze pe nicio metodologie utilizată în mod curent atunci când repartizează capitalurile proprii ale FFT în trei componente (144). |
| --- | --- |

(279)

Cu titlu preliminar, nu reiese în mod clar dacă opțiunea consultantului fiscal de a separa cele două componente ale capitalurilor proprii este o așa-numită aplicare a cadrului Basel II sau dacă deducerea efectuată de consultantul fiscal a participațiilor deținute în cadrul FFNA și al FFC era o ajustare ad-hoc, participații pe care le-ar fi dedus, de asemenea, din capitalurile proprii ale FFT în vederea calculării bazei de impozitare a FFT dacă ar fi ales în mod corect capitalurile proprii contabile ale FFT drept indicator al nivelului profiturilor în cadrul aplicării MTMN. Astfel cum se explică în considerentul 238, acest lucru se datorează faptului că consultantul fiscal nu pare să se bazeze pe nicio metodologie utilizată în mod curent atunci când repartizează capitalurile proprii ale FFT în trei componente (144).

144

| (280) | În orice caz, din motivele expuse în considerentele 281-290, alegerea consultantului fiscal de a acorda o remunerație zero acestei componente a capitalurilor proprii ale FFT denumită „fonduri proprii care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC” este inadecvată. Având în vedere că această alegere conduce în mod efectiv la o reducere nejustificată a capitalurilor proprii care trebuie remunerate și, prin urmare, a bazei de impozitare a FFT în scopuri fiscale, orice metodologie de stabilire a prețurilor de transfer care se bazează pe această alegere nu poate fi considerată ca generând o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline. |
| --- | --- |

(280)

În orice caz, din motivele expuse în considerentele 281-290, alegerea consultantului fiscal de a acorda o remunerație zero acestei componente a capitalurilor proprii ale FFT denumită „fonduri proprii care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC” este inadecvată. Având în vedere că această alegere conduce în mod efectiv la o reducere nejustificată a capitalurilor proprii care trebuie remunerate și, prin urmare, a bazei de impozitare a FFT în scopuri fiscale, orice metodologie de stabilire a prețurilor de transfer care se bazează pe această alegere nu poate fi considerată ca generând o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline.

| (281) | În primul rând, argumentele invocate de Luxemburg cu privire la deductibilitatea participațiilor deținute în cadrul altor instituții de credit în temeiul cadrului Basel II nu sunt aplicabile în cazul FFT (145). Motivul nu este doar acela, astfel cum se arată în considerentul 262, că FFT nu este o instituție reglementată, ci și că dispozițiile acestui cadru, la care fac trimitere Luxemburgul și FFT, se aplică în cazul entităților neconsolidate, deși, în cazul de față, FFNA și FFC sunt entități consolidate. Într-adevăr, astfel cum se explică în considerentul 112, FFT transmite conturile consolidate în Luxemburg. În principiu, fondurile proprii consolidate ar fi mai mari decât fondurile proprii prezente în conturile neconsolidate ale FFT înaintea oricărei deduceri a participațiilor. Prin urmare, dacă Luxemburgul și Fiat ar fi aplicat în mod corect și sistematic deduceri reglementate, estimarea capitalurilor proprii la care s-ar fi aplicat rentabilitatea capitalurilor proprii ar fi fost mai mare, și astfel baza de impozitare a FFT care rezultă în Luxemburg ar fi fost, de asemenea, mai mare. |
| --- | --- |

(281)

În primul rând, argumentele invocate de Luxemburg cu privire la deductibilitatea participațiilor deținute în cadrul altor instituții de credit în temeiul cadrului Basel II nu sunt aplicabile în cazul FFT (145). Motivul nu este doar acela, astfel cum se arată în considerentul 262, că FFT nu este o instituție reglementată, ci și că dispozițiile acestui cadru, la care fac trimitere Luxemburgul și FFT, se aplică în cazul entităților neconsolidate, deși, în cazul de față, FFNA și FFC sunt entități consolidate. Într-adevăr, astfel cum se explică în considerentul 112, FFT transmite conturile consolidate în Luxemburg. În principiu, fondurile proprii consolidate ar fi mai mari decât fondurile proprii prezente în conturile neconsolidate ale FFT înaintea oricărei deduceri a participațiilor. Prin urmare, dacă Luxemburgul și Fiat ar fi aplicat în mod corect și sistematic deduceri reglementate, estimarea capitalurilor proprii la care s-ar fi aplicat rentabilitatea capitalurilor proprii ar fi fost mai mare, și astfel baza de impozitare a FFT care rezultă în Luxemburg ar fi fost, de asemenea, mai mare.

145

| (282) | În al doilea rând și la un nivel mai general în ceea ce privește deducerile operate din capitalurile proprii în cadrul Basel II și în cadrul evaluării capitalurilor proprii contabile ale FFT, argumentul Luxemburgului conform căruia cumpărarea de participații de către FFT era finanțată integral din capitaluri proprii (146), și anume un mod de finanțare care ar însemna în mod automat că aceste fonduri nu mai sunt disponibile pentru a acoperi alte riscuri suportate de FFT, nu este acceptabil pentru Comisie. Sursele de finanțare, indiferent dacă este vorba de capitaluri proprii sau de datorii incluse în pasivul bilanțului, nu sunt atribuite unui activ identificabil, cu excepția cazului în care există dispoziții legale specifice care leagă pasivul de un activ sau de un grup de active specific (cum este cazul pentru obligațiunile funciare). În cazul în care nu există nicio creanță specifică legată de pasivele societății, capitalurile proprii și pasivele contribuie împreună la finanțarea activelor societății. În caz de insolvabilitate, aceste fonduri ar urma să fie puse la dispoziție în vederea absorbției pierderilor generate de activele FFT, contrar argumentului de mai sus invocat de Luxemburg. Faptul că sumele deduse din capitalurile proprii ale FFT menționate în raportul privind prețurile de transfer corespund prețului de cumpărare a FFNA și a FFC (147) nu are niciun impact asupra faptului că sursele de finanțare nu pot fi, în principiu, alocate unor active specifice, lucru valabil pentru orice valoare a participațiilor. Capitalurile proprii ale FFT sunt în întregime disponibile pentru sprijinirea solvabilității FFT și ar trebui să fie remunerate integral în funcție de riscurile activelor deținute de FFT. |
| --- | --- |

(282)

În al doilea rând și la un nivel mai general în ceea ce privește deducerile operate din capitalurile proprii în cadrul Basel II și în cadrul evaluării capitalurilor proprii contabile ale FFT, argumentul Luxemburgului conform căruia cumpărarea de participații de către FFT era finanțată integral din capitaluri proprii (146), și anume un mod de finanțare care ar însemna în mod automat că aceste fonduri nu mai sunt disponibile pentru a acoperi alte riscuri suportate de FFT, nu este acceptabil pentru Comisie. Sursele de finanțare, indiferent dacă este vorba de capitaluri proprii sau de datorii incluse în pasivul bilanțului, nu sunt atribuite unui activ identificabil, cu excepția cazului în care există dispoziții legale specifice care leagă pasivul de un activ sau de un grup de active specific (cum este cazul pentru obligațiunile funciare). În cazul în care nu există nicio creanță specifică legată de pasivele societății, capitalurile proprii și pasivele contribuie împreună la finanțarea activelor societății. În caz de insolvabilitate, aceste fonduri ar urma să fie puse la dispoziție în vederea absorbției pierderilor generate de activele FFT, contrar argumentului de mai sus invocat de Luxemburg. Faptul că sumele deduse din capitalurile proprii ale FFT menționate în raportul privind prețurile de transfer corespund prețului de cumpărare a FFNA și a FFC (147) nu are niciun impact asupra faptului că sursele de finanțare nu pot fi, în principiu, alocate unor active specifice, lucru valabil pentru orice valoare a participațiilor. Capitalurile proprii ale FFT sunt în întregime disponibile pentru sprijinirea solvabilității FFT și ar trebui să fie remunerate integral în funcție de riscurile activelor deținute de FFT.

146

147

| (283) | În orice caz, rapoartele anuale ale FFT nu par să confirme afirmația Luxemburgului conform căreia aceste achiziții au fost finanțate din capitaluri proprii, dacă această afirmație înseamnă că grupul ar fi furnizat capitaluri proprii suplimentare societății FFT în vederea achiziționării FFNA și a FFC. Într-adevăr, nivelul fondurilor proprii ale FFT (și anume, capitalul social și rezervele) era în 2010, adică înainte de achiziție, de 286 000 000 EUR, iar acesta s-a menținut la 287 000 000 EUR în 2011, adică după achiziție. |
| --- | --- |

(283)

În orice caz, rapoartele anuale ale FFT nu par să confirme afirmația Luxemburgului conform căreia aceste achiziții au fost finanțate din capitaluri proprii, dacă această afirmație înseamnă că grupul ar fi furnizat capitaluri proprii suplimentare societății FFT în vederea achiziționării FFNA și a FFC. Într-adevăr, nivelul fondurilor proprii ale FFT (și anume, capitalul social și rezervele) era în 2010, adică înainte de achiziție, de 286 000 000 EUR, iar acesta s-a menținut la 287 000 000 EUR în 2011, adică după achiziție.

| (284) | De asemenea, Luxemburgul susține că în Luxemburg cheltuielile rezultate din participații nu sunt deductibile din punct de vedere fiscal și că dividendele nu sunt impozabile (148). Având în vedere că participațiile în cadrul FFNA și FFC sunt remunerate sub formă de dividende, acestea nu ar trebui să fie impozitate și luate în considerare în evaluarea funcțiilor îndeplinite și a riscurilor asumate (149). Acest argument trebuie să fie, de asemenea, respins ca și cel similar invocat de FFT (150). În această privință, Comisia observă că FFNA și FFC nu au plătit niciun dividend pe parcursul perioadei de aplicare a deciziei fiscale contestate. Cu toate acestea, dacă una dintre ele ar fi plătit dividende, acest fapt nu ar fi modificat cu nimic calculul remunerației impozabile a FFT, având în vedere că această remunerație a fost stabilită de către consultantul fiscal cu ajutorul MTMN aplicată la capitalurile proprii. MTMN este o metodă tranzacțională bazată pe profituri aplicată la nivelul capitalurilor proprii pentru funcțiile de trezorerie îndeplinite de FFT. În cazul în care consultantul fiscal al FFT ar fi utilizat mai curând metoda CUP pentru a stabili prețurile de transfer, tranzacțiile individuale sau fluxurile de remunerație cum ar fi împrumuturile individuale sau, în cazul FFT, plățile de dividende ar fi fost relevante pentru calcularea remunerației impozabile a FFT. Într-adevăr, metoda CUP constă în stabilirea prețului tranzacțiilor individuale, în timp ce MTMN vizează estimarea rentabilității unei funcții. Cu toate acestea, din motivele menționate în considerentul 161, consultantul fiscal al FFT a considerat că MTMN este metoda cea mai adecvată în cazul FFT. Astfel, subliniind importanța anumitor tipuri de remunerație plătite pentru anumite active ale FFT (dividende), Luxemburgul și FFT încearcă să combine metoda CUP și metoda MTMN în vederea calculării remunerației impozabile a FFT, fără să ofere nicio justificare pentru utilizarea acestei metode hibride în raportul privind prețurile de transfer. Având în vedere faptul că consultantul fiscal a justificat utilizarea MTMN în acest raport, utilizarea acestei combinații fără o altă justificare nu este susceptibilă să ofere o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață. |
| --- | --- |

(284)

De asemenea, Luxemburgul susține că în Luxemburg cheltuielile rezultate din participații nu sunt deductibile din punct de vedere fiscal și că dividendele nu sunt impozabile (148). Având în vedere că participațiile în cadrul FFNA și FFC sunt remunerate sub formă de dividende, acestea nu ar trebui să fie impozitate și luate în considerare în evaluarea funcțiilor îndeplinite și a riscurilor asumate (149). Acest argument trebuie să fie, de asemenea, respins ca și cel similar invocat de FFT (150). În această privință, Comisia observă că FFNA și FFC nu au plătit niciun dividend pe parcursul perioadei de aplicare a deciziei fiscale contestate. Cu toate acestea, dacă una dintre ele ar fi plătit dividende, acest fapt nu ar fi modificat cu nimic calculul remunerației impozabile a FFT, având în vedere că această remunerație a fost stabilită de către consultantul fiscal cu ajutorul MTMN aplicată la capitalurile proprii. MTMN este o metodă tranzacțională bazată pe profituri aplicată la nivelul capitalurilor proprii pentru funcțiile de trezorerie îndeplinite de FFT. În cazul în care consultantul fiscal al FFT ar fi utilizat mai curând metoda CUP pentru a stabili prețurile de transfer, tranzacțiile individuale sau fluxurile de remunerație cum ar fi împrumuturile individuale sau, în cazul FFT, plățile de dividende ar fi fost relevante pentru calcularea remunerației impozabile a FFT. Într-adevăr, metoda CUP constă în stabilirea prețului tranzacțiilor individuale, în timp ce MTMN vizează estimarea rentabilității unei funcții. Cu toate acestea, din motivele menționate în considerentul 161, consultantul fiscal al FFT a considerat că MTMN este metoda cea mai adecvată în cazul FFT. Astfel, subliniind importanța anumitor tipuri de remunerație plătite pentru anumite active ale FFT (dividende), Luxemburgul și FFT încearcă să combine metoda CUP și metoda MTMN în vederea calculării remunerației impozabile a FFT, fără să ofere nicio justificare pentru utilizarea acestei metode hibride în raportul privind prețurile de transfer. Având în vedere faptul că consultantul fiscal a justificat utilizarea MTMN în acest raport, utilizarea acestei combinații fără o altă justificare nu este susceptibilă să ofere o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață.

148

149

150

| (285) | În al treilea rând, în momentul aplicării MTMN bazată pe capitalurile proprii, orice estimare a acestor capitaluri proprii ar trebui să garanteze că FFT este corect capitalizată în conformitate cu standardele din acest sector. Acest lucru reiese, de asemenea, din abordarea propusă în circulară, care consideră că funcțiile îndeplinite de societățile de finanțare intragrup sunt, în esență, comparabile cu cele îndeplinite de instituții financiare independente. |
| --- | --- |

(285)

În al treilea rând, în momentul aplicării MTMN bazată pe capitalurile proprii, orice estimare a acestor capitaluri proprii ar trebui să garanteze că FFT este corect capitalizată în conformitate cu standardele din acest sector. Acest lucru reiese, de asemenea, din abordarea propusă în circulară, care consideră că funcțiile îndeplinite de societățile de finanțare intragrup sunt, în esență, comparabile cu cele îndeplinite de instituții financiare independente.

| (286) | La sfârșitul anului 2011, și anume data de referință indicată în raportul privind prețurile de transfer, rata efectului de levier, definit ca fiind raportul dintre fondurile proprii de rangul 1 și expunerea totală a bilanțului (151), era, potrivit Autorității Bancare Europene, de 2,9 % pentru băncile din grupul 1 controlat (băncile europene de dimensiuni mai mari) și de 3,3 % pentru băncile din grupul 2 controlat (băncile europene de dimensiuni mai mici). Aplicarea unei rate a efectului de levier (fonduri proprii/active totale) în conformitate cu standardele din sector (și cu noul cadru Basel III) arată că valoarea capitalurilor proprii IFRS ale FFT nu era mai mare decât cea de pe piață. Pe baza acestui calcul, rata efectului de levier a FFT se ridica la [2-3 %] (152), [...]. Cu alte cuvinte, [...] nivelul capitalurilor proprii ale FFT nu permite nicio deducere, fie a fondurilor proprii excedentare estimate, fie a oricărei alte participații, având în vedere că astfel de deduceri ar ridica nivelul capitalurilor proprii al FFT cu [...]. |
| --- | --- |

(286)

La sfârșitul anului 2011, și anume data de referință indicată în raportul privind prețurile de transfer, rata efectului de levier, definit ca fiind raportul dintre fondurile proprii de rangul 1 și expunerea totală a bilanțului (151), era, potrivit Autorității Bancare Europene, de 2,9 % pentru băncile din grupul 1 controlat (băncile europene de dimensiuni mai mari) și de 3,3 % pentru băncile din grupul 2 controlat (băncile europene de dimensiuni mai mici). Aplicarea unei rate a efectului de levier (fonduri proprii/active totale) în conformitate cu standardele din sector (și cu noul cadru Basel III) arată că valoarea capitalurilor proprii IFRS ale FFT nu era mai mare decât cea de pe piață. Pe baza acestui calcul, rata efectului de levier a FFT se ridica la [2-3 %] (152), [...]. Cu alte cuvinte, [...] nivelul capitalurilor proprii ale FFT nu permite nicio deducere, fie a fondurilor proprii excedentare estimate, fie a oricărei alte participații, având în vedere că astfel de deduceri ar ridica nivelul capitalurilor proprii al FFT cu [...].

151

152

| (287) | Prin urmare, nivelul de capitalizare a FFT nu permitea nicio reducere a capitalurilor proprii sau a fondurilor proprii reglementate ipotetice în scopuri fiscale (153), [...]. Având în vedere această concluzie, preocupările exprimate în considerentul 80 din decizia de inițiere a procedurii privind nivelul redus al ratei de remunerare a fondurilor proprii excedentare sunt lipsite de obiect, având în vedere că nu este aplicabilă o remunerație diferențiată. |
| --- | --- |

(287)

Prin urmare, nivelul de capitalizare a FFT nu permitea nicio reducere a capitalurilor proprii sau a fondurilor proprii reglementate ipotetice în scopuri fiscale (153), [...]. Având în vedere această concluzie, preocupările exprimate în considerentul 80 din decizia de inițiere a procedurii privind nivelul redus al ratei de remunerare a fondurilor proprii excedentare sunt lipsite de obiect, având în vedere că nu este aplicabilă o remunerație diferențiată.

153

| (288) | În al patrulea rând, faptul de a deduce din capitalurile proprii ale FFT participațiile sale în cadrul FFNA și FFC pentru a calcula o estimare a capitalurilor care trebuie remunerate în cadrul analizei prețurilor de transfer își dovedește incoerența atunci când aceeași metodologie este aplicată în cazul conturilor FF. În conformitate cu documentul intern al Fiat privind politica prețurilor de transfer (154), remunerația FFT și a FF pentru stabilirea prețului împrumuturilor urmează aceeași metodă, însă acest document descrie doar aplicarea acestei metode în vederea estimării în detaliu a bazei de impozitare a FFT. Cu toate acestea, în cazul în care capitalurile proprii ale FF care trebuie remunerate ar fi fost estimate în conformitate cu aceeași metodă ca cea aplicată societății FFT în raportul privind prețurile de transfer, în 2010, atunci când FF deținea participațiile în cadrul FFNA și FFC, această estimare ar fi indicat o valoare negativă a capitalurilor proprii estimate ale FF (155). Într-adevăr, la sfârșitul anului 2010, capitalurile proprii ale FF se ridicau la 271 de milioane EUR, în timp ce valoarea totală a participațiilor care ar fi trebuit să fie dedusă din aceste capitaluri proprii în cazul în care ar fi fost aplicată aceeași metodă ca cea aprobată în decizia fiscală contestată era de 358 de milioane EUR. Capitalurile proprii ale FF care trebuiau remunerate ar fi fost, prin urmare, negative în valoare de 87 de milioane EUR. Întrucât valoarea participațiilor era mai mare decât valoarea totală a capitalurilor proprii ale FF, estimarea capitalurilor de remunerat cu ajutorul aceleiași metode ca cea aplicată în raportul privind prețurile de transfer pentru determinarea bazei de impozitare a FFT în Luxemburg, ar fi generat capitaluri proprii negative, ca în cazul societăților insolvabile. Cu toate acestea, întrucât FF nu era insolvabilă la momentul respectiv, acest lucru este suficient pentru a demonstra că deducerea participațiilor din capitalurile proprii ale FFT nu pare să constituie o metodă adecvată pentru a calcula o estimare a capitalurilor care trebuie remunerate în vederea determinării bazei de impozitare a FFT în Luxemburg. |
| --- | --- |

(288)

În al patrulea rând, faptul de a deduce din capitalurile proprii ale FFT participațiile sale în cadrul FFNA și FFC pentru a calcula o estimare a capitalurilor care trebuie remunerate în cadrul analizei prețurilor de transfer își dovedește incoerența atunci când aceeași metodologie este aplicată în cazul conturilor FF. În conformitate cu documentul intern al Fiat privind politica prețurilor de transfer (154), remunerația FFT și a FF pentru stabilirea prețului împrumuturilor urmează aceeași metodă, însă acest document descrie doar aplicarea acestei metode în vederea estimării în detaliu a bazei de impozitare a FFT. Cu toate acestea, în cazul în care capitalurile proprii ale FF care trebuie remunerate ar fi fost estimate în conformitate cu aceeași metodă ca cea aplicată societății FFT în raportul privind prețurile de transfer, în 2010, atunci când FF deținea participațiile în cadrul FFNA și FFC, această estimare ar fi indicat o valoare negativă a capitalurilor proprii estimate ale FF (155). Într-adevăr, la sfârșitul anului 2010, capitalurile proprii ale FF se ridicau la 271 de milioane EUR, în timp ce valoarea totală a participațiilor care ar fi trebuit să fie dedusă din aceste capitaluri proprii în cazul în care ar fi fost aplicată aceeași metodă ca cea aprobată în decizia fiscală contestată era de 358 de milioane EUR. Capitalurile proprii ale FF care trebuiau remunerate ar fi fost, prin urmare, negative în valoare de 87 de milioane EUR. Întrucât valoarea participațiilor era mai mare decât valoarea totală a capitalurilor proprii ale FF, estimarea capitalurilor de remunerat cu ajutorul aceleiași metode ca cea aplicată în raportul privind prețurile de transfer pentru determinarea bazei de impozitare a FFT în Luxemburg, ar fi generat capitaluri proprii negative, ca în cazul societăților insolvabile. Cu toate acestea, întrucât FF nu era insolvabilă la momentul respectiv, acest lucru este suficient pentru a demonstra că deducerea participațiilor din capitalurile proprii ale FFT nu pare să constituie o metodă adecvată pentru a calcula o estimare a capitalurilor care trebuie remunerate în vederea determinării bazei de impozitare a FFT în Luxemburg.

154

155

| (289) | În plus, acest rezultat incoerent ar apărea, de asemenea, și în cazul în care FFT achiziționează noi participații pe durata de valabilitate a deciziei fiscale contestate. Prin validarea unei deduceri a participațiilor eronată din punct de vedere metodologic, decizia fiscală contestată ar putea să conducă efectiv la o impozitare zero a FFT în Luxemburg, cu condiția ca valoarea participațiilor dobândite ulterior să reducă la zero, chiar la o valoare negativă, capitalurile care trebuie remunerate ale FFT. În acest caz, funcțiile de finanțare intragrup îndeplinite de FFT ar putea să rămână aceleași, însă impozitarea ar fi mult mai redusă, chiar inexistentă, dacă ar fi aplicată metoda validată în decizia fiscală contestată. |
| --- | --- |

(289)

În plus, acest rezultat incoerent ar apărea, de asemenea, și în cazul în care FFT achiziționează noi participații pe durata de valabilitate a deciziei fiscale contestate. Prin validarea unei deduceri a participațiilor eronată din punct de vedere metodologic, decizia fiscală contestată ar putea să conducă efectiv la o impozitare zero a FFT în Luxemburg, cu condiția ca valoarea participațiilor dobândite ulterior să reducă la zero, chiar la o valoare negativă, capitalurile care trebuie remunerate ale FFT. În acest caz, funcțiile de finanțare intragrup îndeplinite de FFT ar putea să rămână aceleași, însă impozitarea ar fi mult mai redusă, chiar inexistentă, dacă ar fi aplicată metoda validată în decizia fiscală contestată.

| (290) | În cazul în care consultantul fiscal al FFT ar fi aplicat corect cadrul Basel II în vederea stabilirii prețurilor de transfer, aceste deduceri nu ar fi fost posibile având în vedere nivelul actual de capitalizare a FFT. Cu toate acestea, întrucât FFT nu este o entitate reglementată, nu sunt disponibile informații cu privire la nivelul activelor ponderate în funcție de risc pe care o autoritate de reglementare a instituțiilor financiare l-ar fi considerat acceptabil. Nici acest nivel ipotetic al fondurilor proprii reglementate nu ar permite societății FFT să dețină participații dacă valoarea acestora trebuie să fie dedusă din aceste fonduri proprii (156). |
| --- | --- |

(290)

În cazul în care consultantul fiscal al FFT ar fi aplicat corect cadrul Basel II în vederea stabilirii prețurilor de transfer, aceste deduceri nu ar fi fost posibile având în vedere nivelul actual de capitalizare a FFT. Cu toate acestea, întrucât FFT nu este o entitate reglementată, nu sunt disponibile informații cu privire la nivelul activelor ponderate în funcție de risc pe care o autoritate de reglementare a instituțiilor financiare l-ar fi considerat acceptabil. Nici acest nivel ipotetic al fondurilor proprii reglementate nu ar permite societății FFT să dețină participații dacă valoarea acestora trebuie să fie dedusă din aceste fonduri proprii (156).

156

| (291) | În lumina acestor observații, Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată, prin acceptarea propunerii consultantului fiscal de a aplica o rentabilitate estimată cu ajutorul MEAF la fondurile proprii reglementate ipotetice, aceste fonduri proprii reglementate ipotetice fiind subestimate ca urmare a unei aplicări incorecte a cadrului Basel II și a unor deduceri inadecvate, se abate de la principiul concurenței depline. Având în vedere că această abatere determină o reducere a bazei de impozitare a FFT în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg în comparație cu societățile neintegrate din punct de vedere fiscal care încheie tranzacții în condițiile pieței, trebuie să se considere că decizia fiscală contestată acordă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(291)

În lumina acestor observații, Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată, prin acceptarea propunerii consultantului fiscal de a aplica o rentabilitate estimată cu ajutorul MEAF la fondurile proprii reglementate ipotetice, aceste fonduri proprii reglementate ipotetice fiind subestimate ca urmare a unei aplicări incorecte a cadrului Basel II și a unor deduceri inadecvate, se abate de la principiul concurenței depline. Având în vedere că această abatere determină o reducere a bazei de impozitare a FFT în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg în comparație cu societățile neintegrate din punct de vedere fiscal care încheie tranzacții în condițiile pieței, trebuie să se considere că decizia fiscală contestată acordă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

7.2.2.9.   Nivelul de rentabilitate necesar aplicat capitalurilor care trebuie remunerate

Nivelul de rentabilitate necesar aplicat capitalurilor care trebuie remunerate

| (292) | Pe lângă concluzia sa cu privire la modalitatea incoerentă prin care consultantul fiscal al FFT a obținut valoarea estimată a capitalurilor care trebuie remunerate în cadrul aplicării MTMN, Comisia consideră că modalitatea prin care consultantul fiscal al FFT obține nivelul estimat al rentabilității necesare aplicabile acestor capitaluri nu conduce la o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață și, prin urmare, că aceasta nu este conformă cu principiul concurenței depline, din motivele expuse mai jos, în considerentele 293-300. |
| --- | --- |

(292)

Pe lângă concluzia sa cu privire la modalitatea incoerentă prin care consultantul fiscal al FFT a obținut valoarea estimată a capitalurilor care trebuie remunerate în cadrul aplicării MTMN, Comisia consideră că modalitatea prin care consultantul fiscal al FFT obține nivelul estimat al rentabilității necesare aplicabile acestor capitaluri nu conduce la o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață și, prin urmare, că aceasta nu este conformă cu principiul concurenței depline, din motivele expuse mai jos, în considerentele 293-300.

| (293) | În primul rând, valoarea beta de 0,29 reținută de consultantul fiscal pentru a fi utilizată în cadrul MEAF nu ar fi în concordanță cu valorile beta ale societăților din sectorul financiar considerate ca fiind societăți comparabile valabile în analiza prețurilor de transfer și care ar fi trebuit să fie selectate drept parametru de referință pentru nivelul estimat de rentabilitate necesar. Nivelul beta al acestor societăți tinde să fie foarte ridicat (a se vedea tabelul 3), de cele mai multe ori superior valorii beta medii de pe piață, care este 1. Comisia se referă, de exemplu, la valoarea beta a subindicelui Stoxx 50 Bank, care s-a ridicat la 1,36 pentru perioada cuprinsă între 31 decembrie 2009 și 31 decembrie 2011 (157), precum și la faptul că aproape toate băncile participante la acest subindice aveau o valoare beta mai mare de 1. |
| --- | --- |

(293)

În primul rând, valoarea beta de 0,29 reținută de consultantul fiscal pentru a fi utilizată în cadrul MEAF nu ar fi în concordanță cu valorile beta ale societăților din sectorul financiar considerate ca fiind societăți comparabile valabile în analiza prețurilor de transfer și care ar fi trebuit să fie selectate drept parametru de referință pentru nivelul estimat de rentabilitate necesar. Nivelul beta al acestor societăți tinde să fie foarte ridicat (a se vedea tabelul 3), de cele mai multe ori superior valorii beta medii de pe piață, care este 1. Comisia se referă, de exemplu, la valoarea beta a subindicelui Stoxx 50 Bank, care s-a ridicat la 1,36 pentru perioada cuprinsă între 31 decembrie 2009 și 31 decembrie 2011 (157), precum și la faptul că aproape toate băncile participante la acest subindice aveau o valoare beta mai mare de 1.

157

| (294) | În al doilea rând, lista celor 66 de societăți inclusă în tabelul 3 conține societăți care își desfășoară activitatea în sectoare comerciale foarte diferite de cel al FFT și include, de asemenea, două bănci centrale: Banca Națională a Belgiei și Schweizerische Nationalbank. Multe societăți incluse în eșantion desfășoară activități financiare specializate, cum ar fi leasingul sau factoringul sau sunt burse mai degrabă decât bănci (158), în timp ce numeroase bănci europene care, în principiu, ar participa la activități de finanțare a comerțului cu ridicata nu sunt incluse în acest eșantion. Prin urmare, societățile comparabile selectate de consultantul fiscal în vederea calculării valorii beta nu sunt adecvate pentru acest exercițiu cu scopul de a obține o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață. |
| --- | --- |

(294)

În al doilea rând, lista celor 66 de societăți inclusă în tabelul 3 conține societăți care își desfășoară activitatea în sectoare comerciale foarte diferite de cel al FFT și include, de asemenea, două bănci centrale: Banca Națională a Belgiei și Schweizerische Nationalbank. Multe societăți incluse în eșantion desfășoară activități financiare specializate, cum ar fi leasingul sau factoringul sau sunt burse mai degrabă decât bănci (158), în timp ce numeroase bănci europene care, în principiu, ar participa la activități de finanțare a comerțului cu ridicata nu sunt incluse în acest eșantion. Prin urmare, societățile comparabile selectate de consultantul fiscal în vederea calculării valorii beta nu sunt adecvate pentru acest exercițiu cu scopul de a obține o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață.

158

| (295) | În al treilea rând și indiferent de caracterul adecvat sau nu al societăților comparabile incluse în eșantionul selectat de consultantul fiscal al FFT, analiza prețurilor de transfer nu utilizează mediana pentru calcularea valorii beta, ci percentila 25, fără nicio justificare. Astfel, FFT selectează o valoare beta relativ scăzută, de 0,29, în timp ce mediana eșantionului ar fi oferit o valoare beta de 0,64 (159). Cu toate acestea, în conformitate cu punctul 3.57 din Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, cu cât sunt mai multe probleme de comparabilitate, cu atât mai mult intervalul de concurență deplină trebuie să țină cont de tendința centrală a eșantionului. |
| --- | --- |

(295)

În al treilea rând și indiferent de caracterul adecvat sau nu al societăților comparabile incluse în eșantionul selectat de consultantul fiscal al FFT, analiza prețurilor de transfer nu utilizează mediana pentru calcularea valorii beta, ci percentila 25, fără nicio justificare. Astfel, FFT selectează o valoare beta relativ scăzută, de 0,29, în timp ce mediana eșantionului ar fi oferit o valoare beta de 0,64 (159). Cu toate acestea, în conformitate cu punctul 3.57 din Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, cu cât sunt mai multe probleme de comparabilitate, cu atât mai mult intervalul de concurență deplină trebuie să țină cont de tendința centrală a eșantionului.

159

| (296) | În această privință, Comisia constată că valoarea beta reprezintă riscul nediversificabil al rentabilității capitalurilor proprii. În acest context, portofoliile de credite ale băncilor ar fi, în principiu, mai diversificate decât cel al FFT, a cărui expunere este axată pe societățile din sectorul autovehiculelor aparținând grupului Fiat. Din acest motiv se poate estima că consultantul fiscal al FFT ar fi trebuit să aleagă un element situat mai sus din lista elementelor de comparație pentru determinarea valorii beta, cu siguranță peste valoarea medianei în loc de percentila 25. |
| --- | --- |

(296)

În această privință, Comisia constată că valoarea beta reprezintă riscul nediversificabil al rentabilității capitalurilor proprii. În acest context, portofoliile de credite ale băncilor ar fi, în principiu, mai diversificate decât cel al FFT, a cărui expunere este axată pe societățile din sectorul autovehiculelor aparținând grupului Fiat. Din acest motiv se poate estima că consultantul fiscal al FFT ar fi trebuit să aleagă un element situat mai sus din lista elementelor de comparație pentru determinarea valorii beta, cu siguranță peste valoarea medianei în loc de percentila 25.

| (297) | Într-adevăr, circulara însăși se referă în mod specific la riscul de contraparte și, în special la riscul sectorial, care este amplificat în acest caz de concentrarea FTT în cadrul unui singur sector, în momentul stabilirii unei remunerații corespunzătoare. Deși circulara nu precizează modul în care aceste riscuri trebuie să fie integrate în calculul efectiv al remunerației, metoda aleasă de consultantul fiscal al FFT, în cadrul căreia riscurile împrumuturilor intragrup (spre deosebire de creanțele față de terți) nu sunt afectate de nicio ponderare a riscului și, prin urmare, nu determină nicio cerință de fonduri proprii și nicio remunerație, nu este în conformitate cu circulara. În consecință, considerațiile referitoare la riscul redus al activităților desfășurate de FFT nu pot fi acceptate. |
| --- | --- |

(297)

Într-adevăr, circulara însăși se referă în mod specific la riscul de contraparte și, în special la riscul sectorial, care este amplificat în acest caz de concentrarea FTT în cadrul unui singur sector, în momentul stabilirii unei remunerații corespunzătoare. Deși circulara nu precizează modul în care aceste riscuri trebuie să fie integrate în calculul efectiv al remunerației, metoda aleasă de consultantul fiscal al FFT, în cadrul căreia riscurile împrumuturilor intragrup (spre deosebire de creanțele față de terți) nu sunt afectate de nicio ponderare a riscului și, prin urmare, nu determină nicio cerință de fonduri proprii și nicio remunerație, nu este în conformitate cu circulara. În consecință, considerațiile referitoare la riscul redus al activităților desfășurate de FFT nu pot fi acceptate.

| (298) | În plus, documentul intern al Fiat privind politica prețurilor de transfer subliniază o funcție importantă care nu apare în raportul privind prețurile de transfer. Astfel cum se menționează în considerentul 123, FFT nu îndeplinește numai funcțiile menționate în acest raport, ci furnizează, de asemenea, garanții în favoarea societăților din grupul Fiat. Astfel, în 2013, aceste garanții se ridicau la 10 milioane EUR (160). În plus, documentul privind politica prețurilor de transfer recunoaște, de asemenea, că, spre deosebire de ceea ce se afirmă în raportul privind prețurile de transfer, împrumuturile intragrup prezintă un anumit risc de contraparte și de credit (161). [...] |
| --- | --- |

(298)

În plus, documentul intern al Fiat privind politica prețurilor de transfer subliniază o funcție importantă care nu apare în raportul privind prețurile de transfer. Astfel cum se menționează în considerentul 123, FFT nu îndeplinește numai funcțiile menționate în acest raport, ci furnizează, de asemenea, garanții în favoarea societăților din grupul Fiat. Astfel, în 2013, aceste garanții se ridicau la 10 milioane EUR (160). În plus, documentul privind politica prețurilor de transfer recunoaște, de asemenea, că, spre deosebire de ceea ce se afirmă în raportul privind prețurile de transfer, împrumuturile intragrup prezintă un anumit risc de contraparte și de credit (161). [...]

160

161

| (299) | În ceea ce privește garanțiile oferite de Fiat S.p.A societății FFT, invocate în observațiile formulate de Luxemburg (162), aceste garanții acoperă pasivele FFT, și nu activele sale. Prin urmare, acestea sunt în beneficiul titularilor obligațiunilor garantate emise, însă nu reduc riscul activelor deținute de FFT. Profitul în termeni de costuri de finanțare generat de garanția pentru titlurile de creanță emise de Fiat S.p.A. este repercutat asupra societăților din cadrul grupului prin intermediul mecanismului de stabilire a prețurilor descris în considerentul 124. Într-adevăr, prețul împrumuturilor acordate societăților este calculat prin aplicarea unei marje a costurilor de finanțare ale societăților de finanțare, care reflectă eventualul profit generat de garanția societății-mamă. |
| --- | --- |

(299)

În ceea ce privește garanțiile oferite de Fiat S.p.A societății FFT, invocate în observațiile formulate de Luxemburg (162), aceste garanții acoperă pasivele FFT, și nu activele sale. Prin urmare, acestea sunt în beneficiul titularilor obligațiunilor garantate emise, însă nu reduc riscul activelor deținute de FFT. Profitul în termeni de costuri de finanțare generat de garanția pentru titlurile de creanță emise de Fiat S.p.A. este repercutat asupra societăților din cadrul grupului prin intermediul mecanismului de stabilire a prețurilor descris în considerentul 124. Într-adevăr, prețul împrumuturilor acordate societăților este calculat prin aplicarea unei marje a costurilor de finanțare ale societăților de finanțare, care reflectă eventualul profit generat de garanția societății-mamă.

162

| (300) | În lumina acestor considerații, Comisia consideră că nici garanțiile implicite, nici garanțiile explicite nu reduc în mod semnificativ riscul suportat de FFT în îndeplinirea funcțiilor sale. Acest risc este mai mare decât cel prezentat în raportul privind prețurile de transfer ca urmare a existenței garanțiilor oferite societăților din cadrul grupului care conduc la o expunere extrabilanțieră importantă și, din acest motiv, ar fi trebuit să fie aleasă o valoare beta superioară percentilei 25. |
| --- | --- |

(300)

În lumina acestor considerații, Comisia consideră că nici garanțiile implicite, nici garanțiile explicite nu reduc în mod semnificativ riscul suportat de FFT în îndeplinirea funcțiilor sale. Acest risc este mai mare decât cel prezentat în raportul privind prețurile de transfer ca urmare a existenței garanțiilor oferite societăților din cadrul grupului care conduc la o expunere extrabilanțieră importantă și, din acest motiv, ar fi trebuit să fie aleasă o valoare beta superioară percentilei 25.

| (301) | În concluzie, Comisia consideră că decizia fiscală contestată, prin aprobarea alegerii făcute de consultantul fiscal de a utiliza o valoare beta de 0,29 în momentul aplicării MEAF în vederea determinării rentabilității capitalurilor proprii aplicabilă fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT, determină o atribuire a profiturilor în favoarea societății FFT care se abate de la condițiile de piață în conformitate cu principiul concurenței depline. Având în vedere că această abatere determină o reducere a impozitului datorat în conformitate cu sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg comparativ cu societățile neintegrate care încheie tranzacții în condițiile pieței, trebuie să se considere că decizia fiscală contestată acordă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(301)

În concluzie, Comisia consideră că decizia fiscală contestată, prin aprobarea alegerii făcute de consultantul fiscal de a utiliza o valoare beta de 0,29 în momentul aplicării MEAF în vederea determinării rentabilității capitalurilor proprii aplicabilă fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT, determină o atribuire a profiturilor în favoarea societății FFT care se abate de la condițiile de piață în conformitate cu principiul concurenței depline. Având în vedere că această abatere determină o reducere a impozitului datorat în conformitate cu sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg comparativ cu societățile neintegrate care încheie tranzacții în condițiile pieței, trebuie să se considere că decizia fiscală contestată acordă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

7.2.2.10.   Concluzie privind valoarea capitalurilor care trebuie remunerate și nivelul necesar de rentabilitate a acestor capitaluri

Concluzie privind valoarea capitalurilor care trebuie remunerate și nivelul necesar de rentabilitate a acestor capitaluri

| (302) | Întrucât consultantul fiscal a ales MTMN în analiza prețurilor de transfer și în lumina observațiilor de mai sus, Comisia este de părere că, pentru a asigura societății FFT un nivel adecvat de remunerare bazat pe piață pentru funcțiile de finanțare și de trezorerie pe care le îndeplinește în cadrul grupului Fiat, în conformitate cu principiul concurenței depline, această remunerație trebuie să fie stabilită pe baza fondurilor proprii contabile ale FFT, pe baza faptelor și a circumstanțelor sale specifice. |
| --- | --- |

(302)

Întrucât consultantul fiscal a ales MTMN în analiza prețurilor de transfer și în lumina observațiilor de mai sus, Comisia este de părere că, pentru a asigura societății FFT un nivel adecvat de remunerare bazat pe piață pentru funcțiile de finanțare și de trezorerie pe care le îndeplinește în cadrul grupului Fiat, în conformitate cu principiul concurenței depline, această remunerație trebuie să fie stabilită pe baza fondurilor proprii contabile ale FFT, pe baza faptelor și a circumstanțelor sale specifice.

| (303) | Comisia acceptă anul 2012 ca an de referință pentru evaluarea bazei de impozitare a FFT în Luxemburg. De asemenea, Comisia nu se opune căutării în baza de date comparabile pentru estimarea rentabilităților în condiții de concurență deplină, însă își menține obiecțiile privind alegerea corespunzătoare a societăților comparabile, formulate în considerentul 294. |
| --- | --- |

(303)

Comisia acceptă anul 2012 ca an de referință pentru evaluarea bazei de impozitare a FFT în Luxemburg. De asemenea, Comisia nu se opune căutării în baza de date comparabile pentru estimarea rentabilităților în condiții de concurență deplină, însă își menține obiecțiile privind alegerea corespunzătoare a societăților comparabile, formulate în considerentul 294.

| (304) | Într-adevăr, analiza cuprinsă în secțiunea 7.2.2.9 indică faptul că riscurile suportate de FFT care trebuie luate în considerare în calcularea unei remunerații în condiții de concurență deplină sunt superioare riscurilor prezentate în raportul privind prețurile de transfer și că, în consecință, rentabilitatea capitalurilor proprii înainte de impozitare, de 6,05 % (și cea de după impozitare, de 4,3 %) acceptată prin decizia fiscală contestată, calculată de către consultantul fiscal al FFT prin folosirea MEAF, este cu mult sub nivelul rentabilității necesare a capitalurilor proprii în sectorul financiar, care a rămas în permanență la valoarea de cel puțin 10 %, ceea ce confirmă concluzia Comisiei potrivit căreia elementele de comparație alese de consultantul fiscal nu sunt adecvate. |
| --- | --- |

(304)

Într-adevăr, analiza cuprinsă în secțiunea 7.2.2.9 indică faptul că riscurile suportate de FFT care trebuie luate în considerare în calcularea unei remunerații în condiții de concurență deplină sunt superioare riscurilor prezentate în raportul privind prețurile de transfer și că, în consecință, rentabilitatea capitalurilor proprii înainte de impozitare, de 6,05 % (și cea de după impozitare, de 4,3 %) acceptată prin decizia fiscală contestată, calculată de către consultantul fiscal al FFT prin folosirea MEAF, este cu mult sub nivelul rentabilității necesare a capitalurilor proprii în sectorul financiar, care a rămas în permanență la valoarea de cel puțin 10 %, ceea ce confirmă concluzia Comisiei potrivit căreia elementele de comparație alese de consultantul fiscal nu sunt adecvate.

| (305) | În plus, o comparație între rentabilitatea declarată a FF și cea a FFT, societățile de finanțare pentru zona euro ale Fiat, indică faptul că diferența de profit între FF și FFT, în pofida similitudinilor în ceea ce privește structura activelor, funcțiile și veniturile, se explică prin intenția de a reduce nivelul de rentabilitate declarat în Luxemburg. Pe baza structurii activelor și pasivelor și al contului de profit și pierderi al FF și al FFT (163), cele două societăți prezintă un bilanț și o structură a activelor foarte asemănătoare. De asemenea, valoarea veniturilor lor din dobânzi și a cheltuielilor lor sunt comparabile. FF este principala contraparte a FFT, care face apel la piață pentru obținerea de surse de finanțare și transmite o parte din fondurile sale către FF, care, la rândul ei, le împrumută societăților italiene din cadrul grupului Fiat. [...] |
| --- | --- |

(305)

În plus, o comparație între rentabilitatea declarată a FF și cea a FFT, societățile de finanțare pentru zona euro ale Fiat, indică faptul că diferența de profit între FF și FFT, în pofida similitudinilor în ceea ce privește structura activelor, funcțiile și veniturile, se explică prin intenția de a reduce nivelul de rentabilitate declarat în Luxemburg. Pe baza structurii activelor și pasivelor și al contului de profit și pierderi al FF și al FFT (163), cele două societăți prezintă un bilanț și o structură a activelor foarte asemănătoare. De asemenea, valoarea veniturilor lor din dobânzi și a cheltuielilor lor sunt comparabile. FF este principala contraparte a FFT, care face apel la piață pentru obținerea de surse de finanțare și transmite o parte din fondurile sale către FF, care, la rândul ei, le împrumută societăților italiene din cadrul grupului Fiat. [...]

163

| (306) | Documentul intern al Fiat privind politica prețurilor de transfer pare să aibă drept scop remunerarea celor două societăți cu rentabilități similare (164). Cu toate acestea, la nivelul societăților, rentabilitatea efectivă a capitalurilor proprii înregistrate și impozabile este mult mai ridicată în cazul FF decât în cel al FFT. Pe baza cifrelor prezentate în tabelele care figurează în considerentele 113 și 114, tabelele de mai jos prezintă rentabilitatea capitalurilor proprii (ROE) realizată, calculată pentru FF și FFT.









  FF | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Profit net în mii EUR | 17 292 | 25 290 | 24 450 | 10 514 |
| Capitaluri proprii în mii EUR | 271 047 | 268 610 | 268 837 | 256 053 |
| ROE (%) | 6,4 | 9,4 | 9,1 | 4,1 |

(306)

Documentul intern al Fiat privind politica prețurilor de transfer pare să aibă drept scop remunerarea celor două societăți cu rentabilități similare (164). Cu toate acestea, la nivelul societăților, rentabilitatea efectivă a capitalurilor proprii înregistrate și impozabile este mult mai ridicată în cazul FF decât în cel al FFT. Pe baza cifrelor prezentate în tabelele care figurează în considerentele 113 și 114, tabelele de mai jos prezintă rentabilitatea capitalurilor proprii (ROE) realizată, calculată pentru FF și FFT.

164

FF

2010

2011

2012

2013

Profit net în mii EUR

17 292

25 290

24 450

10 514

Capitaluri proprii în mii EUR

271 047

268 610

268 837

256 053

ROE (%)

6,4

9,4

9,1

4,1

| FFT | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Profit net în mii EUR | 1 737 | 1 851 | 1 217 | 1 146 |
| Capitaluri proprii în mii EUR | 285 625 | 287 477 | 288 693 | 289 839 |
| ROE (%) | 0,6 | 0,6 | 0,4 | 0,4 |

FFT

2010

2011

2012

2013

Profit net în mii EUR

1 737

1 851

1 217

1 146

Capitaluri proprii în mii EUR

285 625

287 477

288 693

289 839

ROE (%)

0,6

0,6

0,4

0,4

| (307) | Din tabelele prezentate în considerentul 306 reiese că, în perioada 2010-2013, rentabilitatea medie a capitalurilor proprii era de 7,2 % pentru FF și de 0,5 % pentru FFT, fapt care confirmă încă o dată că alegerea elementelor comparabile de către consultantul fiscal în raportul privind prețurile de transfer și rentabilitatea fondurilor proprii care rezultă din acestea nu erau adecvate. |
| --- | --- |

(307)

Din tabelele prezentate în considerentul 306 reiese că, în perioada 2010-2013, rentabilitatea medie a capitalurilor proprii era de 7,2 % pentru FF și de 0,5 % pentru FFT, fapt care confirmă încă o dată că alegerea elementelor comparabile de către consultantul fiscal în raportul privind prețurile de transfer și rentabilitatea fondurilor proprii care rezultă din acestea nu erau adecvate.

| (308) | Pentru a stabili o rentabilitate adecvată a capitalurilor proprii aplicabilă capitalurilor proprii contabile ale FFT, statisticile agregate din sectorul bancar par mai adecvate decât ansamblul celor 66 de societăți financiare, care par, în marea lor majoritate, să desfășoare activități financiare specifice. Prima soluție ar permite, în orice caz, o apropiere mai mare de o tendință centrală. |
| --- | --- |

(308)

Pentru a stabili o rentabilitate adecvată a capitalurilor proprii aplicabilă capitalurilor proprii contabile ale FFT, statisticile agregate din sectorul bancar par mai adecvate decât ansamblul celor 66 de societăți financiare, care par, în marea lor majoritate, să desfășoare activități financiare specifice. Prima soluție ar permite, în orice caz, o apropiere mai mare de o tendință centrală.

| (309) | Astfel cum s-a menționat în considerentul 304, rentabilitatea capitalurilor proprii necesară actuală pentru băncile europene este de aproximativ 10 %, nivel care a fost menținut chiar și în timpul crizei financiare. Informațiile care datează din perioada deciziei fiscale contestate confirmă acest nivel necesar de rentabilitate a capitalurilor proprii. Astfel, în conformitate cu publicația din 2011 a Băncii Reglementelor Internaționale, „[p]e termen lung, rentabilitățile fondurilor proprii ale întreprinderilor financiare se situează între 11 și 12 %” (165). În plus, un studiu al BCE din 2011 a constatat că „la nivelul mediu de capitalizare din cadrul eșantionului [format din 54 de bănci internaționale], rentabilitatea necesară a capitalurilor proprii este de aproximativ [...] 10,3 %” (166). Rapoartele de cercetare privind valorile imobiliare din 2011 confirmă, de asemenea, aceste niveluri; astfel, potrivit Deutsche Bank „[Deutsche Bank] urmărește un [obiectiv privind prețul acțiunilor], care să reflecte valori ale ROE viabile mai mari, însă apropiate de 10 și un cost al fondurilor proprii pe care [Deutsche Bank] speră să îl mențină peste10 % în runda actuală” (167), în timp ce un raport de cercetare privind valorile imobiliare realizat de Morgan Stanley și Oliver Wyman din 19 martie 2015 stabilește rentabilitățile-țintă la 10-12 %. |
| --- | --- |

(309)

Astfel cum s-a menționat în considerentul 304, rentabilitatea capitalurilor proprii necesară actuală pentru băncile europene este de aproximativ 10 %, nivel care a fost menținut chiar și în timpul crizei financiare. Informațiile care datează din perioada deciziei fiscale contestate confirmă acest nivel necesar de rentabilitate a capitalurilor proprii. Astfel, în conformitate cu publicația din 2011 a Băncii Reglementelor Internaționale, „[p]e termen lung, rentabilitățile fondurilor proprii ale întreprinderilor financiare se situează între 11 și 12 %” (165). În plus, un studiu al BCE din 2011 a constatat că „la nivelul mediu de capitalizare din cadrul eșantionului [format din 54 de bănci internaționale], rentabilitatea necesară a capitalurilor proprii este de aproximativ [...] 10,3 %” (166). Rapoartele de cercetare privind valorile imobiliare din 2011 confirmă, de asemenea, aceste niveluri; astfel, potrivit Deutsche Bank „[Deutsche Bank] urmărește un [obiectiv privind prețul acțiunilor], care să reflecte valori ale ROE viabile mai mari, însă apropiate de 10 și un cost al fondurilor proprii pe care [Deutsche Bank] speră să îl mențină peste10 % în runda actuală” (167), în timp ce un raport de cercetare privind valorile imobiliare realizat de Morgan Stanley și Oliver Wyman din 19 martie 2015 stabilește rentabilitățile-țintă la 10-12 %.

165

166

167

| (310) | Comisia observă, de asemenea, că, o remunerație în condiții de concurență deplină nu trebuie să fie mai mică decât diferența dintre veniturile și cheltuielile societății. Prin urmare, dacă remunerația împrumuturilor furnizate și a depozitelor primite de către FFT ar trebui să fie ajustată și dacă remunerația rezultată a societății FFT ar fi mai ridicată decât o remunerație calculată cu ajutorul prețurilor de transfer, atunci toate profiturile înregistrate ar trebui să fie impozitate, întrucât o parte terță nu ar accepta o reducere a remunerației sale fără o solicitare justificată din partea contrapărților sale în vederea măririi remunerației încasate pentru depozitele acestora sau a reducerii remunerației plătite pentru împrumuturile lor primite. |
| --- | --- |

(310)

Comisia observă, de asemenea, că, o remunerație în condiții de concurență deplină nu trebuie să fie mai mică decât diferența dintre veniturile și cheltuielile societății. Prin urmare, dacă remunerația împrumuturilor furnizate și a depozitelor primite de către FFT ar trebui să fie ajustată și dacă remunerația rezultată a societății FFT ar fi mai ridicată decât o remunerație calculată cu ajutorul prețurilor de transfer, atunci toate profiturile înregistrate ar trebui să fie impozitate, întrucât o parte terță nu ar accepta o reducere a remunerației sale fără o solicitare justificată din partea contrapărților sale în vederea măririi remunerației încasate pentru depozitele acestora sau a reducerii remunerației plătite pentru împrumuturile lor primite.

| (311) | Prin urmare, Comisia este de părere că, în cazul în care se utilizează MTMN în vederea stabilirii prețurilor de transfer pentru calcularea remunerației adecvate datorată societății FFT pentru funcțiile pe care aceasta le îndeplinește în cadrul grupului Fiat, estimarea corectă a bazei de impozitare a FFT în Luxemburg ar corespunde cel puțin valorii de 10 % după impozitare aplicată cuantumului integral al capitalurilor sale proprii contabile, care sunt considerate ca fiind în general conforme cu media din sector în ceea ce privește efectul de levier financiar. O bază de impozitare calculată pe această bază ar duce la o distribuire a profiturilor care reflectă condițiile de piață în conformitate cu principiul concurenței depline, întrucât acesta este un nivel de profit pe care instituțiile financiare autonome s-ar așteaptă să îl primească pe piață, astfel încât orice decizie fiscală care acceptă această bază pentru stabilirea impozitului datorat de FFT în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg nu ar conferi niciun avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(311)

Prin urmare, Comisia este de părere că, în cazul în care se utilizează MTMN în vederea stabilirii prețurilor de transfer pentru calcularea remunerației adecvate datorată societății FFT pentru funcțiile pe care aceasta le îndeplinește în cadrul grupului Fiat, estimarea corectă a bazei de impozitare a FFT în Luxemburg ar corespunde cel puțin valorii de 10 % după impozitare aplicată cuantumului integral al capitalurilor sale proprii contabile, care sunt considerate ca fiind în general conforme cu media din sector în ceea ce privește efectul de levier financiar. O bază de impozitare calculată pe această bază ar duce la o distribuire a profiturilor care reflectă condițiile de piață în conformitate cu principiul concurenței depline, întrucât acesta este un nivel de profit pe care instituțiile financiare autonome s-ar așteaptă să îl primească pe piață, astfel încât orice decizie fiscală care acceptă această bază pentru stabilirea impozitului datorat de FFT în temeiul sistemului general al impozitului pe profit din Luxemburg nu ar conferi niciun avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

7.2.3.   
  „Avantaj pentru grup”

„Avantaj pentru grup”

| (312) | În observațiile sale privind decizia de inițiere a procedurii, FFT invocă argumentul potrivit căruia Comisia ar trebui să analizeze
  „efectul asupra grupului” al măsurii, și anume faptul că grupul Fiat nu a beneficiat de niciun avantaj, având în vedere faptul că orice majorare a bazei de impozitare în Luxemburg ar fi integral compensată printr-o creștere a deducerii fiscale în alte state membre (168). Potrivit FFT, acest efect a fost recunoscut în mai multe decizii ale Comisiei (169). |
| --- | --- |

(312)

În observațiile sale privind decizia de inițiere a procedurii, FFT invocă argumentul potrivit căruia Comisia ar trebui să analizeze
  „efectul asupra grupului” al măsurii, și anume faptul că grupul Fiat nu a beneficiat de niciun avantaj, având în vedere faptul că orice majorare a bazei de impozitare în Luxemburg ar fi integral compensată printr-o creștere a deducerii fiscale în alte state membre (168). Potrivit FFT, acest efect a fost recunoscut în mai multe decizii ale Comisiei (169).

„efectul asupra grupului” al măsurii, și anume faptul că grupul Fiat nu a beneficiat de niciun avantaj, având în

168

169

| (313) | Comisia reamintește, cu titlu preliminar, că aceasta nu este obligată de practica sa decizională și că fiecare măsură trebuie să fie evaluată pe baza propriilor sale merite, din perspectiva articolul 107 alineatul (1) din TFUE (170). În orice caz, trimiterea făcută de FFT la decizia privind sistemul de deduceri fiscale pentru dobânzile intragrup în Ungaria, pentru care Comisia ar fi recunoscut un astfel de „efect asupra grupului”, se bazează pe o interpretare eronată a deciziei. În această decizie, Comisia a respins argumentul invocat de Ungaria vizând evaluarea existenței unui avantaj la nivelul grupului și a concluzionat că avantajul trebuie să fie evaluat la nivelul fiecărei entități. |
| --- | --- |

(313)

Comisia reamintește, cu titlu preliminar, că aceasta nu este obligată de practica sa decizională și că fiecare măsură trebuie să fie evaluată pe baza propriilor sale merite, din perspectiva articolul 107 alineatul (1) din TFUE (170). În orice caz, trimiterea făcută de FFT la decizia privind sistemul de deduceri fiscale pentru dobânzile intragrup în Ungaria, pentru care Comisia ar fi recunoscut un astfel de „efect asupra grupului”, se bazează pe o interpretare eronată a deciziei. În această decizie, Comisia a respins argumentul invocat de Ungaria vizând evaluarea existenței unui avantaj la nivelul grupului și a concluzionat că avantajul trebuie să fie evaluat la nivelul fiecărei entități.

170

| (314) | Prezenta decizie examinează dacă Luxemburgul, prin emiterea deciziei fiscale contestate, a conferit un avantaj selectiv societății FFT reducând impozitul datorat de aceasta în statul membru respectiv. Prin urmare, evaluarea conform căreia această decizie oferă un avantaj trebuie să se axeze pe tratamentul la care este supusă societatea în statul membru în cauză, și anume FFT și Luxemburg, și nu trebuie să țină cont de posibilitatea ca impactul să fie neutru la nivelul celorlalte societăți din cadrul grupului Fiat ca rezultat al tratamentului la care sunt supuse în alte state membre (171). În orice caz, conform jurisprudenței (172), simplul fapt că o anumită măsură de scutire este compensată de o creștere a unei sarcini specifice distincte și fără legătură cu măsura în cauză, nu anulează calificarea drept ajutor de stat a măsurii. Cu alte cuvinte, un avantaj acordat unei societăți de către un stat membru nu poate fi compensat de dezavantajul suferit de o altă societate, chiar dacă ambele fac parte din același grup. |
| --- | --- |

(314)

Prezenta decizie examinează dacă Luxemburgul, prin emiterea deciziei fiscale contestate, a conferit un avantaj selectiv societății FFT reducând impozitul datorat de aceasta în statul membru respectiv. Prin urmare, evaluarea conform căreia această decizie oferă un avantaj trebuie să se axeze pe tratamentul la care este supusă societatea în statul membru în cauză, și anume FFT și Luxemburg, și nu trebuie să țină cont de posibilitatea ca impactul să fie neutru la nivelul celorlalte societăți din cadrul grupului Fiat ca rezultat al tratamentului la care sunt supuse în alte state membre (171). În orice caz, conform jurisprudenței (172), simplul fapt că o anumită măsură de scutire este compensată de o creștere a unei sarcini specifice distincte și fără legătură cu măsura în cauză, nu anulează calificarea drept ajutor de stat a măsurii. Cu alte cuvinte, un avantaj acordat unei societăți de către un stat membru nu poate fi compensat de dezavantajul suferit de o altă societate, chiar dacă ambele fac parte din același grup.

171

172

7.2.4.   Raționament subsidiar: avantaj selectiv ca urmare a unei derogări de la articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit și/sau de la circulară

Raționament subsidiar: avantaj selectiv ca urmare a unei derogări de la articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit și/sau de la circulară

| (315) | Luxemburgul și FFT au susținut că articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit sau circulara reprezintă sistemul de referință în raport cu care trebuie să se stabilească existența unui avantaj selectiv rezultând din decizia fiscală contestată. Luxemburgul a afirmat, de asemenea, că administrația fiscală luxemburgheză a interpretat pur și simplu normele și că nu există niciun indiciu, în cazul FFT, că aceasta s-a abătut de la dispozițiile fiscale aplicabile în general, în cazul în care Comisia le-a examinat (173). |
| --- | --- |

(315)

Luxemburgul și FFT au susținut că articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit sau circulara reprezintă sistemul de referință în raport cu care trebuie să se stabilească existența unui avantaj selectiv rezultând din decizia fiscală contestată. Luxemburgul a afirmat, de asemenea, că administrația fiscală luxemburgheză a interpretat pur și simplu normele și că nu există niciun indiciu, în cazul FFT, că aceasta s-a abătut de la dispozițiile fiscale aplicabile în general, în cazul în care Comisia le-a examinat (173).

173

| (316) | Astfel cum s-a menționat în considerentele 210-215, Comisia nu împărtășește argumentele invocate de Luxemburg și de către FFT cu privire la sistemul de referință aplicabil. Cu toate acestea, drept raționament subsidiar, Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată conferă, de asemenea, societății FFT un avantaj selectiv și în cadrul sistemului de referință mai restrâns format din societățile de grup care aplică prețuri de transfer și care intră în domeniul de aplicare al articolului 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit și al circularei. Această dispoziție stabilește principiul concurenței depline în legislația fiscală din Luxemburg, conform căruia tranzacțiile efectuate între societățile din același grup trebuie să fie remunerate la un nivel de preț care ar fi fost convenit de societăți independente prin negociere în circumstanțe comparabile, în condiții de concurență deplină. Secțiunea 2 din circulară conține, în special, o descriere a principiului concurenței depline, astfel cum este definit în Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer și transpus în legislația națională (174). |
| --- | --- |

(316)

Astfel cum s-a menționat în considerentele 210-215, Comisia nu împărtășește argumentele invocate de Luxemburg și de către FFT cu privire la sistemul de referință aplicabil. Cu toate acestea, drept raționament subsidiar, Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată conferă, de asemenea, societății FFT un avantaj selectiv și în cadrul sistemului de referință mai restrâns format din societățile de grup care aplică prețuri de transfer și care intră în domeniul de aplicare al articolului 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit și al circularei. Această dispoziție stabilește principiul concurenței depline în legislația fiscală din Luxemburg, conform căruia tranzacțiile efectuate între societățile din același grup trebuie să fie remunerate la un nivel de preț care ar fi fost convenit de societăți independente prin negociere în circumstanțe comparabile, în condiții de concurență deplină. Secțiunea 2 din circulară conține, în special, o descriere a principiului concurenței depline, astfel cum este definit în Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer și transpus în legislația națională (174).

174

| (317) | Întrucât Comisia a demonstrat deja în secțiunea 7.2.2 că decizia fiscală contestată aprobă o serie de opțiuni metodologice, de alegeri referitoare la parametrii de aplicare și de ajustări ad-hoc pe care consultantul fiscal le-a efectuat în vederea stabilirii prețurilor de transfer care nu pot fi considerate ca determinând o aproximare fiabilă a unui rezultat bazate pe piață, conducând la o reducere a bazei de impozitare a FTT în Luxemburg, Comisia poate să concluzioneze, de asemenea, că această decizie fiscală conferă, de asemenea, un avantaj selectiv în temeiul sistemului de referință mai limitat de la articolul 164 paragraful (3) din Legea privind impozitul pe venit sau al circularei, având în vedere că aceasta determină o reducere a impozitului datorat de FFT în raport cu situația în care principiul concurenței depline enunțat în această dispoziție ar fi fost corect aplicat. |
| --- | --- |

(317)

Întrucât Comisia a demonstrat deja în secțiunea 7.2.2 că decizia fiscală contestată aprobă o serie de opțiuni metodologice, de alegeri referitoare la parametrii de aplicare și de ajustări ad-hoc pe care consultantul fiscal le-a efectuat în vederea stabilirii prețurilor de transfer care nu pot fi considerate ca determinând o aproximare fiabilă a unui rezultat bazate pe piață, conducând la o reducere a bazei de impozitare a FTT în Luxemburg, Comisia poate să concluzioneze, de asemenea, că această decizie fiscală conferă, de asemenea, un avantaj selectiv în temeiul sistemului de referință mai limitat de la articolul 164 paragraful (3) din Legea privind impozitul pe venit sau al circularei, având în vedere că aceasta determină o reducere a impozitului datorat de FFT în raport cu situația în care principiul concurenței depline enunțat în această dispoziție ar fi fost corect aplicat.

7.2.5.   Comisia nu a identificat nicio practică unitară în ceea ce privește deciziile fiscale bazate pe dispozițiile circularei care ar putea constitui un sistem de referință adecvat

Comisia nu a identificat nicio practică unitară în ceea ce privește deciziile fiscale bazate pe dispozițiile circularei care ar putea constitui un sistem de referință adecvat

| (318) | FFT a susținut, de asemenea, că, pentru a demonstra existența unui tratament selectiv în favoarea sa care ar rezulta din decizia fiscală contestată, Comisia ar trebui să compare această decizie cu practica administrativă a administrației fiscale luxemburgheze pe baza circularei, în special cu deciziile acordate altor societăți de finanțare și de trezorerie pe care Luxemburgul le-a furnizat Comisiei drept eșantion reprezentativ pentru practica sa în materie de decizii fiscale (175). |
| --- | --- |

(318)

FFT a susținut, de asemenea, că, pentru a demonstra existența unui tratament selectiv în favoarea sa care ar rezulta din decizia fiscală contestată, Comisia ar trebui să compare această decizie cu practica administrativă a administrației fiscale luxemburgheze pe baza circularei, în special cu deciziile acordate altor societăți de finanțare și de trezorerie pe care Luxemburgul le-a furnizat Comisiei drept eșantion reprezentativ pentru practica sa în materie de decizii fiscale (175).

175

| (319) | Comisia nu este de acord cu acest raționament, întrucât acest lucru ar însemna că sistemul de referință în raport cu care ar trebui examinată decizia fiscală contestată ar fi practica luxemburgheză în materie de decizii fiscale bazată pe circulară care se raportează la celelalte societăți de finanțare și de trezorerie. Aceasta a demonstrat deja motivul pentru care sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg constituie cadrul de referință adecvat pentru analiza selectivității (176). |
| --- | --- |

(319)

Comisia nu este de acord cu acest raționament, întrucât acest lucru ar însemna că sistemul de referință în raport cu care ar trebui examinată decizia fiscală contestată ar fi practica luxemburgheză în materie de decizii fiscale bazată pe circulară care se raportează la celelalte societăți de finanțare și de trezorerie. Aceasta a demonstrat deja motivul pentru care sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg constituie cadrul de referință adecvat pentru analiza selectivității (176).

176

| (320) | Cu toate acestea, Comisia va demonstra, cu titlul de raționament subsidiar suplimentar, motivul pentru care practica luxemburgheză în materie de decizii fiscale bazată pe circulară constituie un sistem de referință adecvat pentru stabilirea faptului dacă decizia fiscală contestată oferă un avantaj selectiv societății FFT. Acest lucru poate fi explicat, în primul rând, prin faptul că circulara este redactată în termeni prea generali și nu permite, prin urmare, identificarea unor criterii obiective aplicabile tuturor societăților de finanțare și de trezorerie care depun o cerere de decizie fiscală în vederea stabilirii prețurilor de transfer. În al doilea rând, examinarea de către Comisie a deciziilor fiscale furnizate de Luxemburg demonstrează, de asemenea, că nu există niciun set coerent de norme aplicabile de manieră generală pe baza unor criterii obiective în raport cu care ar putea fi examinată decizia fiscală contestată în vederea stabilirii faptului dacă FFT a beneficiat de un avantaj selectiv rezultat din această decizie. |
| --- | --- |

(320)

Cu toate acestea, Comisia va demonstra, cu titlul de raționament subsidiar suplimentar, motivul pentru care practica luxemburgheză în materie de decizii fiscale bazată pe circulară constituie un sistem de referință adecvat pentru stabilirea faptului dacă decizia fiscală contestată oferă un avantaj selectiv societății FFT. Acest lucru poate fi explicat, în primul rând, prin faptul că circulara este redactată în termeni prea generali și nu permite, prin urmare, identificarea unor criterii obiective aplicabile tuturor societăților de finanțare și de trezorerie care depun o cerere de decizie fiscală în vederea stabilirii prețurilor de transfer. În al doilea rând, examinarea de către Comisie a deciziilor fiscale furnizate de Luxemburg demonstrează, de asemenea, că nu există niciun set coerent de norme aplicabile de manieră generală pe baza unor criterii obiective în raport cu care ar putea fi examinată decizia fiscală contestată în vederea stabilirii faptului dacă FFT a beneficiat de un avantaj selectiv rezultat din această decizie.

7.2.5.1.   Circulara este redactată într-o manieră prea generală pentru a constitui un sistem de referință adecvat

Circulara este redactată într-o manieră prea generală pentru a constitui un sistem de referință adecvat

| (321) | Astfel cum s-a menționat în considerentul 193, un sistem de referință este format dintr-un set coerent de norme care se aplică de manieră generală – pe baza unor criterii obiective – tuturor întreprinderilor care intră sub incidența domeniului său de aplicare, astfel cum este definit prin obiectivul acestuia. Comisia consideră că pentru societățile de finanțare și de trezorerie din cadrul grupurilor, circulara nu poate constitui un astfel de sistem din cauza lipsei de criterii obiective care să permită o aplicare coerentă a principiului concurenței depline în ceea ce privește tranzacțiile de finanțare intragrup. |
| --- | --- |

(321)

Astfel cum s-a menționat în considerentul 193, un sistem de referință este format dintr-un set coerent de norme care se aplică de manieră generală – pe baza unor criterii obiective – tuturor întreprinderilor care intră sub incidența domeniului său de aplicare, astfel cum este definit prin obiectivul acestuia. Comisia consideră că pentru societățile de finanțare și de trezorerie din cadrul grupurilor, circulara nu poate constitui un astfel de sistem din cauza lipsei de criterii obiective care să permită o aplicare coerentă a principiului concurenței depline în ceea ce privește tranzacțiile de finanțare intragrup.

| (322) | Circulara este formulată în termeni foarte generali, iar factorii care trebuie luați în considerare de către administrația fiscală în vederea aplicării principiului concurenței depline în cazul societăților de finanțare intragrup sunt descriși de o manieră succintă. Printre acești factori se numără necesitatea ca societățile să întreprindă o analiză a riscurilor suportate și să determine costurile suplimentare legate de acordarea de credite care sunt adăugate la costul de bază, fapt care necesită, la rândul său, o analiză a riscului de credit. Circulara prevede, de asemenea, că „societatea de finanțare din cadrul unui grup trebuie să dispună de capitaluri proprii suficiente pentru a-și putea asuma riscurile legate de activitatea sa” și că „trebuie [...] să se stabilească, pe baza faptelor și circumstanțelor specifice fiecărui caz în parte, care sunt riscurile asumate [...] și dacă societatea care efectuează tranzacțiile de finanțare din cadrul grupului dispune de un nivel suficient de capitaluri proprii pentru a putea să își asume riscurile respective” (177). |
| --- | --- |

(322)

Circulara este formulată în termeni foarte generali, iar factorii care trebuie luați în considerare de către administrația fiscală în vederea aplicării principiului concurenței depline în cazul societăților de finanțare intragrup sunt descriși de o manieră succintă. Printre acești factori se numără necesitatea ca societățile să întreprindă o analiză a riscurilor suportate și să determine costurile suplimentare legate de acordarea de credite care sunt adăugate la costul de bază, fapt care necesită, la rândul său, o analiză a riscului de credit. Circulara prevede, de asemenea, că „societatea de finanțare din cadrul unui grup trebuie să dispună de capitaluri proprii suficiente pentru a-și putea asuma riscurile legate de activitatea sa” și că „trebuie [...] să se stabilească, pe baza faptelor și circumstanțelor specifice fiecărui caz în parte, care sunt riscurile asumate [...] și dacă societatea care efectuează tranzacțiile de finanțare din cadrul grupului dispune de un nivel suficient de capitaluri proprii pentru a putea să își asume riscurile respective” (177).

177

| (323) | Cu toate acestea, circulara nu furnizează nicio informație cu privire la modul de estimare a rentabilității preconizate a capitalurilor proprii, la faptul dacă utilizarea MEAF este acceptabilă și, dacă este cazul, cu privire la modalitatea de determinare a parametrilor relevanți ai acestui model. Circulara conține, de asemenea, puține informații privind fondurile proprii care trebuie luate în considerare, cu excepția faptului că acestea trebuie să fie „suficiente pentru a putea să își asume aceste riscuri”. |
| --- | --- |

(323)

Cu toate acestea, circulara nu furnizează nicio informație cu privire la modul de estimare a rentabilității preconizate a capitalurilor proprii, la faptul dacă utilizarea MEAF este acceptabilă și, dacă este cazul, cu privire la modalitatea de determinare a parametrilor relevanți ai acestui model. Circulara conține, de asemenea, puține informații privind fondurile proprii care trebuie luate în considerare, cu excepția faptului că acestea trebuie să fie „suficiente pentru a putea să își asume aceste riscuri”.

| (324) | În observațiile sale privind decizia de inițiere a procedurii, Luxemburgul afirmă că decizia fiscală se bazează pe exercitarea unei puteri discreționare limitate conferită de articolul 164 alineatul 3 din Legea privind impozitul pe venit consacrând principiul concurenței depline în legislația fiscală luxemburgheză (178), însă precizează, de asemenea, că „normele fiscale [...] trebuie să fie interpretate în lumina situației de fapt constatate în fiecare caz, ceea ce implică, prin definiție, considerarea caracteristicilor activităților desfășurate efectiv de către contribuabil și a condițiilor sale de exercitare a acestora” (179). Luxemburgul admite astfel, pe de o parte, că normele trebuie să fie interpretate în lumina circumstanțelor fiecărui caz, însă nu explică, pe de altă parte, modul de transpunere a criteriilor generale prevăzute în circulară în cadrul unei evaluări concrete a situației fiscale a FF și nici modul de garantare a unui tratament coerent pentru toți contribuabilii în momentul aplicării circularei. Prin urmare, nu este surprinzător faptul că, în afara unei singure trimiteri la circulară de la începutul textului, raportul FFT privind prețurile de transfer nu conține nicio trimitere la criteriile prevăzute în circulară și nici nu precizează modul în care aplică dispozițiile circularei în cazul special al FFT. |
| --- | --- |

(324)

În observațiile sale privind decizia de inițiere a procedurii, Luxemburgul afirmă că decizia fiscală se bazează pe exercitarea unei puteri discreționare limitate conferită de articolul 164 alineatul 3 din Legea privind impozitul pe venit consacrând principiul concurenței depline în legislația fiscală luxemburgheză (178), însă precizează, de asemenea, că „normele fiscale [...] trebuie să fie interpretate în lumina situației de fapt constatate în fiecare caz, ceea ce implică, prin definiție, considerarea caracteristicilor activităților desfășurate efectiv de către contribuabil și a condițiilor sale de exercitare a acestora” (179). Luxemburgul admite astfel, pe de o parte, că normele trebuie să fie interpretate în lumina circumstanțelor fiecărui caz, însă nu explică, pe de altă parte, modul de transpunere a criteriilor generale prevăzute în circulară în cadrul unei evaluări concrete a situației fiscale a FF și nici modul de garantare a unui tratament coerent pentru toți contribuabilii în momentul aplicării circularei. Prin urmare, nu este surprinzător faptul că, în afara unei singure trimiteri la circulară de la începutul textului, raportul FFT privind prețurile de transfer nu conține nicio trimitere la criteriile prevăzute în circulară și nici nu precizează modul în care aplică dispozițiile circularei în cazul special al FFT.

178

179

| (325) | Prin urmare, concluzionând că analiza prețurilor de transfer „a fost realizată în conformitate cu Circulara nr. 164/2 din 28 ianuarie 2011 și respectă principiul concurenței depline”, administrația fiscală luxemburgheză nu s-a bazat pe niciun criteriu obiectiv care ar fi fost prevăzut în circulară, întrucât acest document nu conține niciun criteriu precis și obiectiv care să permită o aplicare consecventă a principiului concurenței depline în cazul tranzacțiilor de finanțare intragrup. |
| --- | --- |

(325)

Prin urmare, concluzionând că analiza prețurilor de transfer „a fost realizată în conformitate cu Circulara nr. 164/2 din 28 ianuarie 2011 și respectă principiul concurenței depline”, administrația fiscală luxemburgheză nu s-a bazat pe niciun criteriu obiectiv care ar fi fost prevăzut în circulară, întrucât acest document nu conține niciun criteriu precis și obiectiv care să permită o aplicare consecventă a principiului concurenței depline în cazul tranzacțiilor de finanțare intragrup.

7.2.5.2.   Practica luxemburgheză în materie de decizii fiscale este prea inconsecventă pentru a constitui un sistem de referință corespunzător

Practica luxemburgheză în materie de decizii fiscale este prea inconsecventă pentru a constitui un sistem de referință corespunzător

| (326) | Pe lângă caracterul general al circularei, Comisia a examinat deciziile fiscale care i-au fost comunicate de către Luxemburg și a constatat că practica sa în acest domeniu pentru societățile de finanțare și de trezorerie din cadrul grupurilor ar demonstra, de asemenea, lipsa unui set coerent de norme aplicabile de manieră generală tuturor contribuabililor care se află într-o situație similară, pe baza unor criterii obiective. |
| --- | --- |

(326)

Pe lângă caracterul general al circularei, Comisia a examinat deciziile fiscale care i-au fost comunicate de către Luxemburg și a constatat că practica sa în acest domeniu pentru societățile de finanțare și de trezorerie din cadrul grupurilor ar demonstra, de asemenea, lipsa unui set coerent de norme aplicabile de manieră generală tuturor contribuabililor care se află într-o situație similară, pe baza unor criterii obiective.

| (327) | Din cele 21 de decizii prezentate inițial în același timp cu APA al FFT, doar două se referă la activități de finanțare aprobate pe baza circularei și sunt însoțite de un raport privind prețurile de transfer:






  — | o decizie din [...] 2013 (nr. 2) (180) se referă la punerea în aplicare a circularei în cazul unor activități de finanțare intermediară [...]; |
| --- | --- | --- |

(327)

Din cele 21 de decizii prezentate inițial în același timp cu APA al FFT, doar două se referă la activități de finanțare aprobate pe baza circularei și sunt însoțite de un raport privind prețurile de transfer:

—

o decizie din [...] 2013 (nr. 2) (180) se referă la punerea în aplicare a circularei în cazul unor activități de finanțare intermediară [...];

180

| — | o decizie din [...] 2013 (nr. 4) se referă, de asemenea, la analiza aplicării principiului concurenței depline în temeiul circularei în cazul unor activități de finanțare intragrup. [...] |
| --- | --- |

—

o decizie din [...] 2013 (nr. 4) se referă, de asemenea, la analiza aplicării principiului concurenței depline în temeiul circularei în cazul unor activități de finanțare intragrup. [...]

| (328) | O lectură rapidă a acestor două decizii și o comparație cu decizia fiscală contestată indică lipsa de consecvență în tratamentul acordat societăților de finanțare în temeiul circularei și în evaluarea profiturilor impozabile realizate de către administrația fiscală luxemburgheză. Indiferent dacă cele două decizii în cauză aplică corect metoda CUP, acestea recunosc în mod explicit că, pentru tranzacțiile de finanțare intermediară, această metodă este, în orice caz, cea mai adecvată pe baza analizei funcționale și a disponibilității elementelor comparabile, printre care se numără, în special, bănci. Acest lucru este, de asemenea, în conformitate cu circulara care consideră funcțiile îndeplinite de societățile de finanțare intragrup ca fiind, în esență, comparabile cu cele îndeplinite de instituții financiare independente. Spre deosebire de modul în care s-a procedat pentru aceste două decizii, metoda CUP nu a fost aplicată în cazul deciziei fiscale contestate, deoarece consultantul fiscal al FFT a considerat metoda MTMN ca fiind cea mai adecvată pe motiv că „metoda MTMN pare adecvată” (181). |
| --- | --- |

(328)

O lectură rapidă a acestor două decizii și o comparație cu decizia fiscală contestată indică lipsa de consecvență în tratamentul acordat societăților de finanțare în temeiul circularei și în evaluarea profiturilor impozabile realizate de către administrația fiscală luxemburgheză. Indiferent dacă cele două decizii în cauză aplică corect metoda CUP, acestea recunosc în mod explicit că, pentru tranzacțiile de finanțare intermediară, această metodă este, în orice caz, cea mai adecvată pe baza analizei funcționale și a disponibilității elementelor comparabile, printre care se numără, în special, bănci. Acest lucru este, de asemenea, în conformitate cu circulara care consideră funcțiile îndeplinite de societățile de finanțare intragrup ca fiind, în esență, comparabile cu cele îndeplinite de instituții financiare independente. Spre deosebire de modul în care s-a procedat pentru aceste două decizii, metoda CUP nu a fost aplicată în cazul deciziei fiscale contestate, deoarece consultantul fiscal al FFT a considerat metoda MTMN ca fiind cea mai adecvată pe motiv că „metoda MTMN pare adecvată” (181).

181

| (329) | Alte trei decizii prezentate de Luxemburg se referă, de asemenea, la activități de finanțare intragrup pe baza circularei, însă acestea nu sunt însoțite de raportul privind prețurile de transfer care să justifice cererea:






  — | o decizie din [...] 2012 (nr. 1) se referă la o activitate de finanțare [...]; |
| --- | --- | --- |

(329)

Alte trei decizii prezentate de Luxemburg se referă, de asemenea, la activități de finanțare intragrup pe baza circularei, însă acestea nu sunt însoțite de raportul privind prețurile de transfer care să justifice cererea:

—

o decizie din [...] 2012 (nr. 1) se referă la o activitate de finanțare [...];

| — | o decizie din [...] 2012 (nr. 5) se referă, în special, la un împrumut cu dobândă indexată [...]; |
| --- | --- |

—

o decizie din [...] 2012 (nr. 5) se referă, în special, la un împrumut cu dobândă indexată [...];

| — | o decizie din [...] 2013 (nr. 22) se referă, în special, la o activitate de finanțare [...]. |
| --- | --- |

—

o decizie din [...] 2013 (nr. 22) se referă, în special, la o activitate de finanțare [...].

| (330) | În ceea ce privește comparația dintre deciziile nr. 1, 5 și 22 și decizia fiscală contestată, diferența de tratament evidentă instituită de administrația fiscală luxemburgheză constă în faptul că, spre deosebire de decizia fiscală contestată, cererile de emitere a deciziilor nr. 1, 5 și 22 nu au fost însoțite de un raport privind prețurile de transfer, deși circulara prevede în mod explicit acest lucru (182). |
| --- | --- |

(330)

În ceea ce privește comparația dintre deciziile nr. 1, 5 și 22 și decizia fiscală contestată, diferența de tratament evidentă instituită de administrația fiscală luxemburgheză constă în faptul că, spre deosebire de decizia fiscală contestată, cererile de emitere a deciziilor nr. 1, 5 și 22 nu au fost însoțite de un raport privind prețurile de transfer, deși circulara prevede în mod explicit acest lucru (182).

182

| (331) | Alte două decizii furnizate de Luxemburg Comisiei se referă la activități de finanțare, însă acestea nu se bazează pe circulară:






  — | o decizie din [...] 2012 (nr. 6) se referă la restructurarea unei întreprinderi. Aceasta include, în special, un împrumut cu dobândă indexată [...]; |
| --- | --- | --- |

(331)

Alte două decizii furnizate de Luxemburg Comisiei se referă la activități de finanțare, însă acestea nu se bazează pe circulară:

—

o decizie din [...] 2012 (nr. 6) se referă la restructurarea unei întreprinderi. Aceasta include, în special, un împrumut cu dobândă indexată [...];

| — | o decizie din [...] 2012 (nr. 21) se referă la achiziționarea unui [...]. |
| --- | --- |

—

o decizie din [...] 2012 (nr. 21) se referă la achiziționarea unui [...].

| (332) | În sfârșit, Comisia a examinat cele două decizii fiscale furnizate de Luxemburg dintre cele 13 decizii care se referă la o funcție de trezorerie care au fost identificate în lista de 5 323 de decizii comunicate de Luxemburg la 22 decembrie 2014 (183). Ambele decizii se bazează pe circulară:






  — | o decizie privind funcțiile de trezorerie ale societății E cuprinde note de reuniune furnizate de consultantul fiscal al societății și semnate la data de [...] de către reprezentanții administrației fiscale luxemburgheze. [...]; |
| --- | --- | --- |

(332)

În sfârșit, Comisia a examinat cele două decizii fiscale furnizate de Luxemburg dintre cele 13 decizii care se referă la o funcție de trezorerie care au fost identificate în lista de 5 323 de decizii comunicate de Luxemburg la 22 decembrie 2014 (183). Ambele decizii se bazează pe circulară:

183

—

o decizie privind funcțiile de trezorerie ale societății E cuprinde note de reuniune furnizate de consultantul fiscal al societății și semnate la data de [...] de către reprezentanții administrației fiscale luxemburgheze. [...];

| — | o decizie din [...] privind funcțiile de trezorerie ale societății G și aprobând o cerere depusă în aceeași zi de aceasta. [...] |
| --- | --- |

—

o decizie din [...] privind funcțiile de trezorerie ale societății G și aprobând o cerere depusă în aceeași zi de aceasta. [...]

| (333) | Comisia observă că, spre deosebire de decizia fiscală contestată, niciuna dintre aceste două decizii nu aplică metoda MTMN sau MEAF și niciuna dintre acestea nu pare să determine profiturile impozabile ale societății ca fiind rentabilitatea fondurilor proprii reglementate ipotetice. În plus, deși cererea de emitere a unei decizii a societății G face trimitere la un raport privind prețurile de transfer care urma să fie prezentat ulterior, se pare că acest raport nu a mai fost transmis administrației fiscale luxemburgheze (184). În sfârșit, chiar dacă decizia în cazul societății G nu indică în mod clar nici nivelul marjei, nici baza la care se aplică această marjă, decizia respectivă diferă de decizia fiscală contestată deoarece, conform deciziei, marja s-ar baza pe active și s-ar adăuga la o rentabilitate a capitalurilor proprii. În concluzie, tratamentul fiscal acordat acestor două societăți pentru funcțiile lor de trezorerie nu pare să urmeze nicio metodă sau abordare consecventă cu decizia fiscală contestată. |
| --- | --- |

(333)

Comisia observă că, spre deosebire de decizia fiscală contestată, niciuna dintre aceste două decizii nu aplică metoda MTMN sau MEAF și niciuna dintre acestea nu pare să determine profiturile impozabile ale societății ca fiind rentabilitatea fondurilor proprii reglementate ipotetice. În plus, deși cererea de emitere a unei decizii a societății G face trimitere la un raport privind prețurile de transfer care urma să fie prezentat ulterior, se pare că acest raport nu a mai fost transmis administrației fiscale luxemburgheze (184). În sfârșit, chiar dacă decizia în cazul societății G nu indică în mod clar nici nivelul marjei, nici baza la care se aplică această marjă, decizia respectivă diferă de decizia fiscală contestată deoarece, conform deciziei, marja s-ar baza pe active și s-ar adăuga la o rentabilitate a capitalurilor proprii. În concluzie, tratamentul fiscal acordat acestor două societăți pentru funcțiile lor de trezorerie nu pare să urmeze nicio metodă sau abordare consecventă cu decizia fiscală contestată.

184

| (334) | Luxemburgul susține că FFT nu poate fi comparată cu alte societăți de finanțare, având în vedere faptul că aceasta colectează fonduri de pe piață, în timp ce celelalte societăți de finanțare obțin, în general, finanțări intragrup. Luxemburgul afirmă, de asemenea, că FFT nu poate fi comparată cu nici o altă societate impozabilă din Luxemburg: „situația fiecărui contribuabil este suficient de specifică pentru a împiedica orice comparație pertinentă cu dosarele altor contribuabili” (185). |
| --- | --- |

(334)

Luxemburgul susține că FFT nu poate fi comparată cu alte societăți de finanțare, având în vedere faptul că aceasta colectează fonduri de pe piață, în timp ce celelalte societăți de finanțare obțin, în general, finanțări intragrup. Luxemburgul afirmă, de asemenea, că FFT nu poate fi comparată cu nici o altă societate impozabilă din Luxemburg: „situația fiecărui contribuabil este suficient de specifică pentru a împiedica orice comparație pertinentă cu dosarele altor contribuabili” (185).

185

| (335) | Comisia nu este de acord cu aceste afirmații și susține, în această privință, că lipsa unui set coerent de norme aplicabile de manieră generală societăților de finanțare și de trezorerie care au depus o cerere de emitere a unei decizii, pe baza unor criterii obiective, este foarte bine ilustrată de o altă decizie fiscală în favoarea [societății F]. Decizia privind [societatea F], care a fost adoptată în aceeași zi și care se referă la aceleași funcții ca cele din decizia fiscală contestată ([societatea F] ar finanța segmentul industrial [...] în cadrul unei alte structuri de societăți de finanțare din cadrul grupului), ajunge la o concluzie considerabil diferită în ceea ce privește bazele de impozitare respective ale societăților, fără o justificare aparentă pentru o astfel de diferență de tratament. Într-adevăr, decizia fiscală contestată aprobă o bază de impozitare de aproximativ 2,5 milioane EUR, în timp ce decizia fiscală în favoarea [societății F] aprobă o remunerație pentru activități de finanțare și de trezorerie similare care conduce la o bază de impozitare de [...] EUR. Această diferență de tratament stabilită între societăți practic identice, fără o justificare aparentă demonstrează, de asemenea, că practica luxemburgheză în materie de decizii fiscale, care se bazează pe formulările generale ale circularei, nu constituie un sistem de referință adecvat în vederea analizării selectivității. |
| --- | --- |

(335)

Comisia nu este de acord cu aceste afirmații și susține, în această privință, că lipsa unui set coerent de norme aplicabile de manieră generală societăților de finanțare și de trezorerie care au depus o cerere de emitere a unei decizii, pe baza unor criterii obiective, este foarte bine ilustrată de o altă decizie fiscală în favoarea [societății F]. Decizia privind [societatea F], care a fost adoptată în aceeași zi și care se referă la aceleași funcții ca cele din decizia fiscală contestată ([societatea F] ar finanța segmentul industrial [...] în cadrul unei alte structuri de societăți de finanțare din cadrul grupului), ajunge la o concluzie considerabil diferită în ceea ce privește bazele de impozitare respective ale societăților, fără o justificare aparentă pentru o astfel de diferență de tratament. Într-adevăr, decizia fiscală contestată aprobă o bază de impozitare de aproximativ 2,5 milioane EUR, în timp ce decizia fiscală în favoarea [societății F] aprobă o remunerație pentru activități de finanțare și de trezorerie similare care conduce la o bază de impozitare de [...] EUR. Această diferență de tratament stabilită între societăți practic identice, fără o justificare aparentă demonstrează, de asemenea, că practica luxemburgheză în materie de decizii fiscale, care se bazează pe formulările generale ale circularei, nu constituie un sistem de referință adecvat în vederea analizării selectivității.

| (336) | În concluzie, examinarea practicii administrației fiscale luxemburgheze în materie de decizii fiscale nu permite identificarea unui set coerent de norme aplicabile de manieră generală, pe baza unor criterii obiective, tuturor întreprinderilor care intră sub incidența domeniului său de aplicare, astfel cum este definit prin obiectivul acestuia. Prin urmare, această practică nu poate să constituie cadrul în raport cu care trebuie evaluată decizia fiscală contestată în vederea stabilirii faptului dacă societatea FFT a beneficiat de un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(336)

În concluzie, examinarea practicii administrației fiscale luxemburgheze în materie de decizii fiscale nu permite identificarea unui set coerent de norme aplicabile de manieră generală, pe baza unor criterii obiective, tuturor întreprinderilor care intră sub incidența domeniului său de aplicare, astfel cum este definit prin obiectivul acestuia. Prin urmare, această practică nu poate să constituie cadrul în raport cu care trebuie evaluată decizia fiscală contestată în vederea stabilirii faptului dacă societatea FFT a beneficiat de un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

7.2.6.   Justificare prin natura sau economia generală a sistemului fiscal

Justificare prin natura sau economia generală a sistemului fiscal

| (337) | Nici Luxemburg, nici FFT nu a furnizat niciun motiv care să justifice tratamentul selectiv acordat FTT care rezultă din decizia fiscală contestată. Comisia reamintește că este responsabilitatea statului membru să furnizeze o astfel de justificare. |
| --- | --- |

(337)

Nici Luxemburg, nici FFT nu a furnizat niciun motiv care să justifice tratamentul selectiv acordat FTT care rezultă din decizia fiscală contestată. Comisia reamintește că este responsabilitatea statului membru să furnizeze o astfel de justificare.

| (338) | În orice caz, nu a putut fi identificat niciun motiv care ar putea să justifice acest tratament preferențial în favoarea FFT ca urmare a deciziei fiscale contestate și care ar putea fi considerat ca decurgând direct din principiile de bază sau directoare ale sistemului de referință sau care rezultă din mecanismele inerente ale sistemului, necesare pentru funcționarea și eficiența acestuia (186), indiferent dacă acest sistem de referință este reprezentat de sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg, astfel cum susține Comisia, sau de articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit și circulara, astfel cum susțin Luxemburgul și Fiat. |
| --- | --- |

(338)

În orice caz, nu a putut fi identificat niciun motiv care ar putea să justifice acest tratament preferențial în favoarea FFT ca urmare a deciziei fiscale contestate și care ar putea fi considerat ca decurgând direct din principiile de bază sau directoare ale sistemului de referință sau care rezultă din mecanismele inerente ale sistemului, necesare pentru funcționarea și eficiența acestuia (186), indiferent dacă acest sistem de referință este reprezentat de sistemul general al impozitului pe profit din Luxemburg, astfel cum susține Comisia, sau de articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit și circulara, astfel cum susțin Luxemburgul și Fiat.

186

7.2.7.   Concluzie privind existența unui avantaj selectiv

Concluzie privind existența unui avantaj selectiv

| (339) | Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată, prin aprobarea unei metode care permite atribuirea unor profituri societății FFT din cadrul grupului Fiat care se abate de la un rezultat de pe piață, în conformitate cu principiul concurenței depline, și care determină o reducere a impozitului datorat de FFT în temeiul sistemul general al impozitului pe profit, în comparație cu impozitul datorat de societățile neintegrate impozabile în Luxemburg, care efectuează tranzacții în condițiile pieței, conferă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(339)

Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată, prin aprobarea unei metode care permite atribuirea unor profituri societății FFT din cadrul grupului Fiat care se abate de la un rezultat de pe piață, în conformitate cu principiul concurenței depline, și care determină o reducere a impozitului datorat de FFT în temeiul sistemul general al impozitului pe profit, în comparație cu impozitul datorat de societățile neintegrate impozabile în Luxemburg, care efectuează tranzacții în condițiile pieței, conferă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

| (340) | Cu titlu de raționament subsidiar, Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată, prin aprobarea unei metode care permite atribuirea unor profituri în favoarea societății FFT din cadrul grupului Fiat care se abate de la un rezultat de pe piață, în conformitate cu principiul concurenței depline, și care determină o reducere a impozitului datorat de FFT în temeiul articolului 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit și al circularei, în comparație cu impozitul datorat de alte societăți din cadrul grupurilor impozabile în Luxemburg, conferă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat. |
| --- | --- |

(340)

Cu titlu de raționament subsidiar, Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată, prin aprobarea unei metode care permite atribuirea unor profituri în favoarea societății FFT din cadrul grupului Fiat care se abate de la un rezultat de pe piață, în conformitate cu principiul concurenței depline, și care determină o reducere a impozitului datorat de FFT în temeiul articolului 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit și al circularei, în comparație cu impozitul datorat de alte societăți din cadrul grupurilor impozabile în Luxemburg, conferă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.

7.3.   Beneficiarul măsurii contestate

Beneficiarul măsurii contestate

| (341) | Comisia consideră că decizia fiscală contestată oferă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, întrucât are ca efect reducerea profitului impozabil al acestei entități în Luxemburg comparativ cu companiile neintegrate ale căror profituri impozabile sunt determinate pe baza tranzacțiilor efectuate în condiții de piață. Cu toate acestea, Comisia observă că FFT face parte dintr-un grup multinațional, și anume Grupul Fiat Chrysler Automobiles („FCA”) și că funcția sa în cadrul grupului constă în a furniza servicii de finanțare și de trezorerie celorlalte societăți din grupul Fiat, remunerarea acestei funcții făcând obiectul deciziei fiscale contestate. |
| --- | --- |

(341)

Comisia consideră că decizia fiscală contestată oferă societății FFT un avantaj selectiv în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, întrucât are ca efect reducerea profitului impozabil al acestei entități în Luxemburg comparativ cu companiile neintegrate ale căror profituri impozabile sunt determinate pe baza tranzacțiilor efectuate în condiții de piață. Cu toate acestea, Comisia observă că FFT face parte dintr-un grup multinațional, și anume Grupul Fiat Chrysler Automobiles („FCA”) și că funcția sa în cadrul grupului constă în a furniza servicii de finanțare și de trezorerie celorlalte societăți din grupul Fiat, remunerarea acestei funcții făcând obiectul deciziei fiscale contestate.

| (342) | În vederea aplicării normelor în materie de ajutoare de stat, mai multe entități juridice distincte pot fi considerate ca formând o singură unitate economică. Prin urmare, această unitate economică este considerată întreprinderea în cauză care beneficiază de măsura de ajutor. Astfel cum a hotărât Curtea în trecut, „[n]oțiunea de «întreprindere», plasată în contextul dreptului concurenței, trebuie să fie înțeleasă în sensul că desemnează o unitate economică [...], chiar dacă din punct de vedere juridic această unitate economică este constituită din mai multe persoane fizice sau juridice” (187). Pentru a stabili dacă mai multe entități constituie o unitate economică, Curtea verifică existența unei participații de control sau a unor legături de natură funcțională, economică sau organică (188). În cazul de față, FFT este deținută de Fiat S.p.A. (în prezent Fiat Chrysler Automobiles, NV) și de FF, care este, la rândul său, deținută integral de Fiat, S.p.A. (189). Prin urmare, FFT este controlată în proporție de 100 % de Fiat S.p.A. care, la rândul său, controlează grupul Fiat (190). |
| --- | --- |

(342)

În vederea aplicării normelor în materie de ajutoare de stat, mai multe entități juridice distincte pot fi considerate ca formând o singură unitate economică. Prin urmare, această unitate economică este considerată întreprinderea în cauză care beneficiază de măsura de ajutor. Astfel cum a hotărât Curtea în trecut, „[n]oțiunea de «întreprindere», plasată în contextul dreptului concurenței, trebuie să fie înțeleasă în sensul că desemnează o unitate economică [...], chiar dacă din punct de vedere juridic această unitate economică este constituită din mai multe persoane fizice sau juridice” (187). Pentru a stabili dacă mai multe entități constituie o unitate economică, Curtea verifică existența unei participații de control sau a unor legături de natură funcțională, economică sau organică (188). În cazul de față, FFT este deținută de Fiat S.p.A. (în prezent Fiat Chrysler Automobiles, NV) și de FF, care este, la rândul său, deținută integral de Fiat, S.p.A. (189). Prin urmare, FFT este controlată în proporție de 100 % de Fiat S.p.A. care, la rândul său, controlează grupul Fiat (190).

187

188

189

190

| (343) | În plus, grupul Fiat este cel care a luat decizia de a stabili FFT în Luxemburg și a beneficiat, prin urmare, de pe urma deciziei fiscale contestate întrucât, astfel cum s-a indicat în considerentul 52, aceasta stabilește profitul care trebuie să fie atribuit societății FFT în cadrul grupului pentru serviciile de finanțare și de trezorerie pe care le oferă societăților din cadrul grupului. În definitiv, decizia fiscală contestată este o decizie care aprobă o metodă de stabilire a prețurilor de transfer pentru tranzacții efectuate în cadrul grupului Fiat și, prin urmare, orice tratament fiscal favorabil acordat societății FFT de către administrația fiscală luxemburgheză este în beneficiul grupului Fiat în ansamblul său, acordând resurse suplimentare nu doar societății FFT, ci întregului grup. Cu alte cuvinte, astfel cum s-a menționat în considerentul 221, atunci când este necesar să se stabilească prețuri de transfer în vederea determinării prețurilor produselor și serviciilor furnizate în cadrul diverselor entități juridice din cadrul aceluiași grup, mecanismul de stabilire a prețurilor de transfer are, prin însăși natura sa, efecte asupra mai multor societăți din cadrul grupului (o creștere a prețului în cadrul unei societăți va duce la diminuarea profitului unei alte societăți). |
| --- | --- |

(343)

În plus, grupul Fiat este cel care a luat decizia de a stabili FFT în Luxemburg și a beneficiat, prin urmare, de pe urma deciziei fiscale contestate întrucât, astfel cum s-a indicat în considerentul 52, aceasta stabilește profitul care trebuie să fie atribuit societății FFT în cadrul grupului pentru serviciile de finanțare și de trezorerie pe care le oferă societăților din cadrul grupului. În definitiv, decizia fiscală contestată este o decizie care aprobă o metodă de stabilire a prețurilor de transfer pentru tranzacții efectuate în cadrul grupului Fiat și, prin urmare, orice tratament fiscal favorabil acordat societății FFT de către administrația fiscală luxemburgheză este în beneficiul grupului Fiat în ansamblul său, acordând resurse suplimentare nu doar societății FFT, ci întregului grup. Cu alte cuvinte, astfel cum s-a menționat în considerentul 221, atunci când este necesar să se stabilească prețuri de transfer în vederea determinării prețurilor produselor și serviciilor furnizate în cadrul diverselor entități juridice din cadrul aceluiași grup, mecanismul de stabilire a prețurilor de transfer are, prin însăși natura sa, efecte asupra mai multor societăți din cadrul grupului (o creștere a prețului în cadrul unei societăți va duce la diminuarea profitului unei alte societăți).

| (344) | În consecință, în pofida faptului că grupul este împărțit în mai multe entități juridice distincte, în contextul unui acord de stabilire a prețurilor, aceste întreprinderi trebuie considerate ca fiind un singur grup care beneficiază de măsura de ajutor contestată (191). |
| --- | --- |

(344)

În consecință, în pofida faptului că grupul este împărțit în mai multe entități juridice distincte, în contextul unui acord de stabilire a prețurilor, aceste întreprinderi trebuie considerate ca fiind un singur grup care beneficiază de măsura de ajutor contestată (191).

191

| (345) | În sfârșit, în cazul de față, valoarea impozitului plătit de FFT în Luxemburg are o influență asupra condițiilor de preț aferente împrumuturilor intragrup pe care aceasta le acordă societăților din cadrul grupului Fiat, având în vedere că acestea se bazează pe costul mediu ponderat al capitalului și pe o marjă (192), astfel încât reducerile impozitului datorat de FFT au, în mod necesar, drept efect scăderea condițiilor de preț aferente împrumuturilor sale intragrup. O reducere a impozitului datorat de FFT în Luxemburg este nu doar în beneficiul acesteia, ci și în beneficiul ansamblului societăților din cadrul grupului care obțin finanțare de la FFT și, prin urmare, în beneficiul grupului Fiat. |
| --- | --- |

(345)

În sfârșit, în cazul de față, valoarea impozitului plătit de FFT în Luxemburg are o influență asupra condițiilor de preț aferente împrumuturilor intragrup pe care aceasta le acordă societăților din cadrul grupului Fiat, având în vedere că acestea se bazează pe costul mediu ponderat al capitalului și pe o marjă (192), astfel încât reducerile impozitului datorat de FFT au, în mod necesar, drept efect scăderea condițiilor de preț aferente împrumuturilor sale intragrup. O reducere a impozitului datorat de FFT în Luxemburg este nu doar în beneficiul acesteia, ci și în beneficiul ansamblului societăților din cadrul grupului care obțin finanțare de la FFT și, prin urmare, în beneficiul grupului Fiat.

192

7.4.   Concluzie cu privire la existența ajutorului de stat

Concluzie cu privire la existența ajutorului de stat

| (346) | Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată acordată de Luxemburg societății FFT oferă acesteia și grupului Fiat un avantaj selectiv care este imputabil statului și care este finanțat din resurse de stat, care denaturează sau amenință să denatureze concurența și poate afecta schimburile comerciale în cadrul Uniunii. Prin urmare, decizia fiscală contestată constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(346)

Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că decizia fiscală contestată acordată de Luxemburg societății FFT oferă acesteia și grupului Fiat un avantaj selectiv care este imputabil statului și care este finanțat din resurse de stat, care denaturează sau amenință să denatureze concurența și poate afecta schimburile comerciale în cadrul Uniunii. Prin urmare, decizia fiscală contestată constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

| (347) | Având în vedere că decizia fiscală contestată are drept efect reducerea taxelor pe care FFT ar trebui, în mod normal, să le suporte în cadrul activităților sale obișnuite, aceasta trebuie considerată ca acordând un ajutor pentru funcționare societății FFT și grupului Fiat. |
| --- | --- |

(347)

Având în vedere că decizia fiscală contestată are drept efect reducerea taxelor pe care FFT ar trebui, în mod normal, să le suporte în cadrul activităților sale obișnuite, aceasta trebuie considerată ca acordând un ajutor pentru funcționare societății FFT și grupului Fiat.

8.   CARACTERUL INCOMPATIBIL AL AJUTORULUI CU PIAȚA INTERNĂ

CARACTERUL INCOMPATIBIL AL AJUTORULUI CU PIAȚA INTERNĂ

| (348) | Un ajutor de stat este considerat compatibil cu piața internă în cazul în care se încadrează în una dintre categoriile enumerate la articolul 107 alineatul (2) din TFUE (193). De asemenea, acesta poate fi considerat compatibil cu piața internă în cazul în care Comisia a stabilit că acesta se încadrează în una dintre categoriile enumerate la articolul 107 alineatul (3) din TFUE. Cu toate acestea, este responsabilitatea statului membru care acordă ajutorul să demonstreze că ajutorul pe care l-a acordat este compatibil cu piața internă, în temeiul articolului 107 alineatele (2) și (3) din TFUE. |
| --- | --- |

(348)

Un ajutor de stat este considerat compatibil cu piața internă în cazul în care se încadrează în una dintre categoriile enumerate la articolul 107 alineatul (2) din TFUE (193). De asemenea, acesta poate fi considerat compatibil cu piața internă în cazul în care Comisia a stabilit că acesta se încadrează în una dintre categoriile enumerate la articolul 107 alineatul (3) din TFUE. Cu toate acestea, este responsabilitatea statului membru care acordă ajutorul să demonstreze că ajutorul pe care l-a acordat este compatibil cu piața internă, în temeiul articolului 107 alineatele (2) și (3) din TFUE.

193

| (349) | Luxemburgul nu a invocat niciuna dintre derogările prevăzute în dispozițiile menționate în considerentul 345 pentru a stabili compatibilitatea ajutorului acordat în favoarea societății FFT și a grupului Fiat prin intermediul deciziei fiscale contestate. |
| --- | --- |

(349)

Luxemburgul nu a invocat niciuna dintre derogările prevăzute în dispozițiile menționate în considerentul 345 pentru a stabili compatibilitatea ajutorului acordat în favoarea societății FFT și a grupului Fiat prin intermediul deciziei fiscale contestate.

| (350) | În plus, astfel cum s-a menționat în considerentul 347, decizia fiscală contestată trebuie să fie considerat o măsură prin care se acordă un ajutor pentru funcționare societății FFT și grupului Fiat. În principiu, un astfel de ajutor nu ar fi considerat, în mod normal, compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE, ca urmare a faptului că acesta nu favorizează dezvoltarea anumitor activități economice sau a anumitor regiuni economice, iar stimulentele fiscale nu sunt limitate în timp, nu sunt reduse treptat și nu sunt proporționale cu ceea ce este necesar pentru remedierea unui dezavantaj economic specific în regiunile în cauză. |
| --- | --- |

(350)

În plus, astfel cum s-a menționat în considerentul 347, decizia fiscală contestată trebuie să fie considerat o măsură prin care se acordă un ajutor pentru funcționare societății FFT și grupului Fiat. În principiu, un astfel de ajutor nu ar fi considerat, în mod normal, compatibil cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE, ca urmare a faptului că acesta nu favorizează dezvoltarea anumitor activități economice sau a anumitor regiuni economice, iar stimulentele fiscale nu sunt limitate în timp, nu sunt reduse treptat și nu sunt proporționale cu ceea ce este necesar pentru remedierea unui dezavantaj economic specific în regiunile în cauză.

| (351) | Rezultă că ajutorul de stat acordat în favoarea societății FFT și a grupului Fiat prin intermediul deciziei fiscale contestate este incompatibil cu piața internă. |
| --- | --- |

(351)

Rezultă că ajutorul de stat acordat în favoarea societății FFT și a grupului Fiat prin intermediul deciziei fiscale contestate este incompatibil cu piața internă.

9.   CARACTERUL ILEGAL AL AJUTORULUI

CARACTERUL ILEGAL AL AJUTORULUI

| (352) | În temeiul articolului 108 alineatul (3) din TFUE, statele membre au obligația de a informa Comisia cu privire la orice proiect de acordare a unui ajutor (obligația de notificare) și nu pot pune în aplicare măsurile de ajutor propuse până când Comisia nu adoptă o decizie finală cu privire la acestea (clauza de standstill). |
| --- | --- |

(352)

În temeiul articolului 108 alineatul (3) din TFUE, statele membre au obligația de a informa Comisia cu privire la orice proiect de acordare a unui ajutor (obligația de notificare) și nu pot pune în aplicare măsurile de ajutor propuse până când Comisia nu adoptă o decizie finală cu privire la acestea (clauza de standstill).

| (353) | Comisia constată că Luxemburgul nu a notificat niciun proiect de adoptare a deciziei fiscale contestate și nu a respectat clauza de standstill prevăzută la articolul 108 alineatul (3) din TFUE. Prin urmare, în conformitate cu articolul 1 litera (f) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului (194), decizia fiscală contestată constituie un ajutor de stat pus în aplicare în mod ilegal prin încălcarea articolului 108 alineatul (3) din TFUE. |
| --- | --- |

(353)

Comisia constată că Luxemburgul nu a notificat niciun proiect de adoptare a deciziei fiscale contestate și nu a respectat clauza de standstill prevăzută la articolul 108 alineatul (3) din TFUE. Prin urmare, în conformitate cu articolul 1 litera (f) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului (194), decizia fiscală contestată constituie un ajutor de stat pus în aplicare în mod ilegal prin încălcarea articolului 108 alineatul (3) din TFUE.

194

10.   RECUPERARE

RECUPERARE

| (354) | Articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2015/1589 solicită Comisiei să dispună recuperarea oricărui ajutor ilegal și incompatibil cu piața internă. Această dispoziție prevede, de asemenea, ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului ilegal declarat incompatibil cu piața internă. Articolul 16 alineatul (2) din regulamentul respectiv prevede că ajutorul care urmează să fie recuperat include dobânda calculată de la data la care ajutorul ilegal a fost pus la dispoziția beneficiarului până la data recuperării sale. Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei (195) detaliază metodele de calculare a dobânzii care urmează a fi recuperată. În sfârșit, articolul 16 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2015/1589 prevede că „recuperarea se efectuează fără întârziere și în conformitate cu procedurile legislației naționale a statului membru în cauză, cu condiția ca acestea să permită executarea imediată și efectivă a deciziei Comisiei”. |
| --- | --- |

(354)

Articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2015/1589 solicită Comisiei să dispună recuperarea oricărui ajutor ilegal și incompatibil cu piața internă. Această dispoziție prevede, de asemenea, ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului ilegal declarat incompatibil cu piața internă. Articolul 16 alineatul (2) din regulamentul respectiv prevede că ajutorul care urmează să fie recuperat include dobânda calculată de la data la care ajutorul ilegal a fost pus la dispoziția beneficiarului până la data recuperării sale. Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei (195) detaliază metodele de calculare a dobânzii care urmează a fi recuperată. În sfârșit, articolul 16 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2015/1589 prevede că „recuperarea se efectuează fără întârziere și în conformitate cu procedurile legislației naționale a statului membru în cauză, cu condiția ca acestea să permită executarea imediată și efectivă a deciziei Comisiei”.

195

10.1.   Încredere legitimă și securitate juridică

Încredere legitimă și securitate juridică

| (355) | Articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2015/1589 prevede, de asemenea, că Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care aceasta ar contraveni unui principiu general de drept al Uniunii. |
| --- | --- |

(355)

Articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2015/1589 prevede, de asemenea, că Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care aceasta ar contraveni unui principiu general de drept al Uniunii.

| (356) | Luxemburg susține, în primul rând că, în temeiul principiului încrederii legitime, o decizie prin care se constată existența unui ajutor nu poate intra în vigoare înainte de expirarea perioadei de valabilitate a deciziei fiscale respective, și anume, în cazul de față, înainte de sfârșitul exercițiului financiar 2016. În opinia Luxemburgului, grupul de lucru pentru Codul de conduită și Forumul OCDE privind practicile fiscale dăunătoare l-au asigurat amândouă că practica sa în materie de decizii fiscale pe baza circularei este în conformitate cu Codul de conduită și cu Liniile directoare ale OCDE. Prin urmare, Luxemburgul susține că, în cadrul reuniunii Consiliului din 27 mai 2011, i s-a confirmat în mod expres faptul că, având în vedere adoptarea circularei, practica în materie de decizii fiscale nu trebuie examinată pe baza Codului de conduită (196). |
| --- | --- |

(356)

Luxemburg susține, în primul rând că, în temeiul principiului încrederii legitime, o decizie prin care se constată existența unui ajutor nu poate intra în vigoare înainte de expirarea perioadei de valabilitate a deciziei fiscale respective, și anume, în cazul de față, înainte de sfârșitul exercițiului financiar 2016. În opinia Luxemburgului, grupul de lucru pentru Codul de conduită și Forumul OCDE privind practicile fiscale dăunătoare l-au asigurat amândouă că practica sa în materie de decizii fiscale pe baza circularei este în conformitate cu Codul de conduită și cu Liniile directoare ale OCDE. Prin urmare, Luxemburgul susține că, în cadrul reuniunii Consiliului din 27 mai 2011, i s-a confirmat în mod expres faptul că, având în vedere adoptarea circularei, practica în materie de decizii fiscale nu trebuie examinată pe baza Codului de conduită (196).

196

| (357) | Conform unei jurisprudențe constante, un stat membru ale cărui autorități au acordat un ajutor cu încălcarea normelor de procedură prevăzute la articolul 108 alineatul (3) din TFUE nu poate invoca încrederea legitimă a beneficiarilor pentru a justifica nerespectarea obligației de a lua măsurile necesare în vederea punerii în aplicare a unei decizii a Comisiei prin care aceasta îi solicită să recupereze ajutorul. A admite o astfel de posibilitate ar însemna anularea oricărui efect practic al articolelor 107 și 108 din TFUE, în măsura în care autoritățile naționale ar putea să se bazeze pe propriul lor comportament ilegal pentru a submina eficacitatea deciziilor adoptate de Comisie în temeiul acestor articole din TFUE (197). Prin urmare, nu este de competența statului membru în cauză, ci a întreprinderii beneficiare să invoce existența unor circumstanțe excepționale care ar fi putut sta la baza încrederii sale legitime în vederea contestării recuperării unui ajutor ilegal (198). Întrucât FFT nu a invocat niciun argument în acest sens în observațiile pe care le-a prezentat Comisiei, Comisia consideră că argumentul invocat de Luxemburg, bazat pe principiul încrederii legitime nu poate fi acceptat în sensul prezentei decizii. |
| --- | --- |

(357)

Conform unei jurisprudențe constante, un stat membru ale cărui autorități au acordat un ajutor cu încălcarea normelor de procedură prevăzute la articolul 108 alineatul (3) din TFUE nu poate invoca încrederea legitimă a beneficiarilor pentru a justifica nerespectarea obligației de a lua măsurile necesare în vederea punerii în aplicare a unei decizii a Comisiei prin care aceasta îi solicită să recupereze ajutorul. A admite o astfel de posibilitate ar însemna anularea oricărui efect practic al articolelor 107 și 108 din TFUE, în măsura în care autoritățile naționale ar putea să se bazeze pe propriul lor comportament ilegal pentru a submina eficacitatea deciziilor adoptate de Comisie în temeiul acestor articole din TFUE (197). Prin urmare, nu este de competența statului membru în cauză, ci a întreprinderii beneficiare să invoce existența unor circumstanțe excepționale care ar fi putut sta la baza încrederii sale legitime în vederea contestării recuperării unui ajutor ilegal (198). Întrucât FFT nu a invocat niciun argument în acest sens în observațiile pe care le-a prezentat Comisiei, Comisia consideră că argumentul invocat de Luxemburg, bazat pe principiul încrederii legitime nu poate fi acceptat în sensul prezentei decizii.

197

198

| (358) | În orice caz, pentru ca un argument care invocă încrederea legitimă să poată fi admis, aceasta trebuie să fi fost inspirată de o acțiune anterioară a Comisiei constând în furnizarea de asigurări precise (199). Potrivit Luxemburgului, acordul la care s-a ajuns în cadrul reuniunii grupului de lucru pentru Codul de conduită asupra faptului că nu este necesar să se evalueze măsura fiscală luxemburgheză referitoare la activitățile de finanțare intragrup pe baza criteriilor prevăzute în Codul de conduită constituie o asigurare precisă de natură să dea naștere unei încrederi legitime. Comisia reamintește că Codul de conduită adoptat de către Consiliul ECOFIN (200) este un instrument juridic fără caracter obligatoriu care are ca scop să ofere statelor membre o platformă de discuții privind măsurile care au sau care pot avea un impact semnificativ asupra localizării activităților economice ale întreprinderilor în interiorul UE. Codul de conduită și reglementările privind ajutoarele de stat urmăresc obiective diferite. Într-adevăr, în timp ce Codul de conduită vizează combaterea concurenței fiscale neloiale între statele membre, reglementările privind ajutoarele de stat au drept obiectiv să remedieze denaturările concurenței care rezultă din tratamentul favorabil acordat de statele membre anumitor întreprinderi, în special sub forma reducerilor fiscale. În plus, în timp ce grupul de lucru pentru Codul de conduită dispune de o anumită marjă de apreciere, Comisia nu are, în ceea ce o privește, nicio putere discreționară de a aprecia dacă o măsură intră sub incidența noțiunii de ajutor de stat, această noțiune fiind una obiectivă. În consecință, un acord la care s-a ajuns în cadrul grupului de lucru pentru Codul de conduită nu poate angaja și nici limita acțiunea Comisiei în exercitarea competențelor care îi sunt conferite prin TFUE în domeniul ajutoarelor de stat (201). |
| --- | --- |

(358)

În orice caz, pentru ca un argument care invocă încrederea legitimă să poată fi admis, aceasta trebuie să fi fost inspirată de o acțiune anterioară a Comisiei constând în furnizarea de asigurări precise (199). Potrivit Luxemburgului, acordul la care s-a ajuns în cadrul reuniunii grupului de lucru pentru Codul de conduită asupra faptului că nu este necesar să se evalueze măsura fiscală luxemburgheză referitoare la activitățile de finanțare intragrup pe baza criteriilor prevăzute în Codul de conduită constituie o asigurare precisă de natură să dea naștere unei încrederi legitime. Comisia reamintește că Codul de conduită adoptat de către Consiliul ECOFIN (200) este un instrument juridic fără caracter obligatoriu care are ca scop să ofere statelor membre o platformă de discuții privind măsurile care au sau care pot avea un impact semnificativ asupra localizării activităților economice ale întreprinderilor în interiorul UE. Codul de conduită și reglementările privind ajutoarele de stat urmăresc obiective diferite. Într-adevăr, în timp ce Codul de conduită vizează combaterea concurenței fiscale neloiale între statele membre, reglementările privind ajutoarele de stat au drept obiectiv să remedieze denaturările concurenței care rezultă din tratamentul favorabil acordat de statele membre anumitor întreprinderi, în special sub forma reducerilor fiscale. În plus, în timp ce grupul de lucru pentru Codul de conduită dispune de o anumită marjă de apreciere, Comisia nu are, în ceea ce o privește, nicio putere discreționară de a aprecia dacă o măsură intră sub incidența noțiunii de ajutor de stat, această noțiune fiind una obiectivă. În consecință, un acord la care s-a ajuns în cadrul grupului de lucru pentru Codul de conduită nu poate angaja și nici limita acțiunea Comisiei în exercitarea competențelor care îi sunt conferite prin TFUE în domeniul ajutoarelor de stat (201).

199

200

201

| (359) | Același raționament se aplică și în cazul acordurilor încheiate în cadrul Forumului OCDE privind practicile fiscale dăunătoare. În cadrul reuniunii sale din 6 decembrie 2011, Forumul OCDE a convenit următoarele (în limba engleză): „[...] următoarele 10 scheme nu necesitau o examinare suplimentară [...] Luxemburg – analiza fiscală prezentată cu privire la finanțarea intragrup” (traducere liberă). OCDE nu este o instituție a UE, iar Uniunea nu este membră a acestei organizații (202). Concluziile sale, care nu au un caracter obligatoriu, nu pot fi obligatorii pentru instituțiile Uniunii. Forumul OCDE, departe de a furniza o asigurare precisă, nu a considerat necesar să examineze mai detaliat analiza fiscală luxemburgheză a activităților de finanțare intragrup. Prin urmare, nu este posibil, în baza acestui citat, să se formuleze nicio concluzie sau să se facă vreo deducție în ceea ce privește aplicarea normelor privind ajutoarele de stat în decizia fiscală contestată. |
| --- | --- |

(359)

Același raționament se aplică și în cazul acordurilor încheiate în cadrul Forumului OCDE privind practicile fiscale dăunătoare. În cadrul reuniunii sale din 6 decembrie 2011, Forumul OCDE a convenit următoarele (în limba engleză): „[...] următoarele 10 scheme nu necesitau o examinare suplimentară [...] Luxemburg – analiza fiscală prezentată cu privire la finanțarea intragrup” (traducere liberă). OCDE nu este o instituție a UE, iar Uniunea nu este membră a acestei organizații (202). Concluziile sale, care nu au un caracter obligatoriu, nu pot fi obligatorii pentru instituțiile Uniunii. Forumul OCDE, departe de a furniza o asigurare precisă, nu a considerat necesar să examineze mai detaliat analiza fiscală luxemburgheză a activităților de finanțare intragrup. Prin urmare, nu este posibil, în baza acestui citat, să se formuleze nicio concluzie sau să se facă vreo deducție în ceea ce privește aplicarea normelor privind ajutoarele de stat în decizia fiscală contestată.

202

| (360) | În al doilea rând, Luxemburgul susține că Comisia a încălcat principiul securității juridice. Aceasta se referă la o practică decizională anterioară a Comisiei conform căreia aceasta a fost de acord să limiteze recuperarea pe baza acestui principiu. |
| --- | --- |

(360)

În al doilea rând, Luxemburgul susține că Comisia a încălcat principiul securității juridice. Aceasta se referă la o practică decizională anterioară a Comisiei conform căreia aceasta a fost de acord să limiteze recuperarea pe baza acestui principiu.

| (361) | Or, nu există nicio practică decizională anterioară susceptibilă să fi generat incertitudini cu privire la faptul că deciziile fiscale pot conduce la acordarea de ajutoare de stat. Într-adevăr, în decizia la care face referire Luxemburgul, Comisia a limitat recuperarea ca urmare a incertitudinii create de o decizie anterioară a Comisiei. Dimpotrivă, în cazul de față, Comunicarea privind impozitarea directă a activităților economice se referă în mod explicit la deciziile fiscale și la circumstanțele în care acestea trebuie să fie considerate ca acordând un ajutor de stat. |
| --- | --- |

(361)

Or, nu există nicio practică decizională anterioară susceptibilă să fi generat incertitudini cu privire la faptul că deciziile fiscale pot conduce la acordarea de ajutoare de stat. Într-adevăr, în decizia la care face referire Luxemburgul, Comisia a limitat recuperarea ca urmare a incertitudinii create de o decizie anterioară a Comisiei. Dimpotrivă, în cazul de față, Comunicarea privind impozitarea directă a activităților economice se referă în mod explicit la deciziile fiscale și la circumstanțele în care acestea trebuie să fie considerate ca acordând un ajutor de stat.

| (362) | În ceea ce privește argumentul invocat de Luxemburg conform căruia valoarea ajutorului nu poate fi cuantificată cu exactitate, ținând seama în special de caracterul novator al abordării utilizate și conform căruia recuperarea ar trebui să fie, prin urmare, exclusă, Comisia menționează că a aplicat principiul concurenței depline în practica sa decizională anterioară, în special în ceea ce privește măsurile adoptate de Luxemburg și a concluzionat că o încălcare a acestui principiu ar putea constitui ajutor de stat (203). În plus, această concluzie a fost confirmată de Curte (204). Prin urmare, abordarea Comisiei în ceea ce privește decizia fiscală contestată nu are niciun element de noutate. Statele membre nu pot ignora faptul că un acord încheiat între o autoritate fiscală și o societate, acord care conferă societății un tratament favorabil constând în reducerea, în mod artificial, a bazei sale de impozitare, ca urmare a faptului că prețurile de transfer utilizate nu oferă o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață, conduce la o încălcare a normelor privind ajutoarele de stat și că acesta trebuie, în cazul unor îndoieli, să fie notificat Comisiei. |
| --- | --- |

(362)

În ceea ce privește argumentul invocat de Luxemburg conform căruia valoarea ajutorului nu poate fi cuantificată cu exactitate, ținând seama în special de caracterul novator al abordării utilizate și conform căruia recuperarea ar trebui să fie, prin urmare, exclusă, Comisia menționează că a aplicat principiul concurenței depline în practica sa decizională anterioară, în special în ceea ce privește măsurile adoptate de Luxemburg și a concluzionat că o încălcare a acestui principiu ar putea constitui ajutor de stat (203). În plus, această concluzie a fost confirmată de Curte (204). Prin urmare, abordarea Comisiei în ceea ce privește decizia fiscală contestată nu are niciun element de noutate. Statele membre nu pot ignora faptul că un acord încheiat între o autoritate fiscală și o societate, acord care conferă societății un tratament favorabil constând în reducerea, în mod artificial, a bazei sale de impozitare, ca urmare a faptului că prețurile de transfer utilizate nu oferă o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață, conduce la o încălcare a normelor privind ajutoarele de stat și că acesta trebuie, în cazul unor îndoieli, să fie notificat Comisiei.

203

204

| (363) | În sfârșit, în ceea ce privește pretinsa dificultate de a cuantifica valoarea ajutorului care ar justifica nedispunerea recuperării, Curtea a stabilit cu alte ocazii anterioare (205) că Comisia nu este obligată să indice valoarea exactă a ajutorului ce urmează a fi recuperat. Legislația UE prevede doar ca ajutorul acordat în mod ilegal să fie recuperat în vederea restabilirii situației anterioare, iar rambursarea să aibă loc în conformitate cu normele din legislația națională (206). Prin urmare, Comisia poate să se limiteze la a declara că există o obligație de restituire a ajutorului în cauză și să lase autorităților naționale obligația de a calcula cuantumul exact al ajutorului care trebuie recuperat (207). |
| --- | --- |

(363)

În sfârșit, în ceea ce privește pretinsa dificultate de a cuantifica valoarea ajutorului care ar justifica nedispunerea recuperării, Curtea a stabilit cu alte ocazii anterioare (205) că Comisia nu este obligată să indice valoarea exactă a ajutorului ce urmează a fi recuperat. Legislația UE prevede doar ca ajutorul acordat în mod ilegal să fie recuperat în vederea restabilirii situației anterioare, iar rambursarea să aibă loc în conformitate cu normele din legislația națională (206). Prin urmare, Comisia poate să se limiteze la a declara că există o obligație de restituire a ajutorului în cauză și să lase autorităților naționale obligația de a calcula cuantumul exact al ajutorului care trebuie recuperat (207).

205

206

207

| (364) | Prin urmare, Comisia poate concluziona că argumentele bazate pe principiul încrederii legitime și pe cel al securității juridice invocate de Luxemburg sunt nefondate în ceea ce privește obligația de recuperare a ajutorului pe care acesta l-a acordat în mod ilegal societății FFT prin intermediul deciziei fiscale contestate. |
| --- | --- |

(364)

Prin urmare, Comisia poate concluziona că argumentele bazate pe principiul încrederii legitime și pe cel al securității juridice invocate de Luxemburg sunt nefondate în ceea ce privește obligația de recuperare a ajutorului pe care acesta l-a acordat în mod ilegal societății FFT prin intermediul deciziei fiscale contestate.

10.2.   Metoda de recuperare

Metoda de recuperare

| (365) | În conformitate cu TFUE și cu jurisprudența consacrată a Curții de Justiție, Comisia are competența, atunci când constată incompatibilitatea unei măsuri cu piața internă, de a decide dacă statul membru în cauză trebuie să anuleze sau să modifice măsura respectivă. De asemenea, Curtea a statuat în repetate rânduri că obligația impusă unui stat membru de a elimina ajutorul considerat de Comisie ca fiind incompatibil cu piața internă are rolul de a restabili situația existentă anterior. În acest context, Curtea a stabilit faptul că obiectivul este atins de îndată ce beneficiarul a rambursat sumele acordate prin intermediul ajutorului ilegal, pierzând astfel avantajul de care beneficiase față de concurenții săi de pe piață și restabilind astfel situația anterioară plății ajutorului. |
| --- | --- |

(365)

În conformitate cu TFUE și cu jurisprudența consacrată a Curții de Justiție, Comisia are competența, atunci când constată incompatibilitatea unei măsuri cu piața internă, de a decide dacă statul membru în cauză trebuie să anuleze sau să modifice măsura respectivă. De asemenea, Curtea a statuat în repetate rânduri că obligația impusă unui stat membru de a elimina ajutorul considerat de Comisie ca fiind incompatibil cu piața internă are rolul de a restabili situația existentă anterior. În acest context, Curtea a stabilit faptul că obiectivul este atins de îndată ce beneficiarul a rambursat sumele acordate prin intermediul ajutorului ilegal, pierzând astfel avantajul de care beneficiase față de concurenții săi de pe piață și restabilind astfel situația anterioară plății ajutorului.

| (366) | În cazul în care ajutorul de stat ilegal este acordat sub forma unei măsuri fiscale, Comunicarea privind impozitarea directă a activităților economice (208) precizează la punctul 35 că suma care trebuie recuperată se calculează pe baza comparației dintre impozitul efectiv plătit și suma care ar fi trebuit plătită dacă s-ar fi aplicat norma general aplicabilă. Pentru a obține valoarea impozitului care ar fi trebuit plătită dacă ar fi fost respectate normele general aplicabile, și anume dacă principiul concurenței depline ar fi fost aplicat în mod corect în vederea stabilirii bazei de impozitare a FFT în Luxemburg, administrația fiscală luxemburgheză trebuie să modifice metoda de calcul anual utilizată de FFT în cadrul metodei MTMN pe baza MEAF și anume: (i) valoarea capitalurilor proprii plătite; și (ii) nivelul de remunerare aplicat la această valoare a capitalurilor proprii necesare, în conformitate cu evaluarea prezentată în considerentul 311 de mai sus. |
| --- | --- |

(366)

În cazul în care ajutorul de stat ilegal este acordat sub forma unei măsuri fiscale, Comunicarea privind impozitarea directă a activităților economice (208) precizează la punctul 35 că suma care trebuie recuperată se calculează pe baza comparației dintre impozitul efectiv plătit și suma care ar fi trebuit plătită dacă s-ar fi aplicat norma general aplicabilă. Pentru a obține valoarea impozitului care ar fi trebuit plătită dacă ar fi fost respectate normele general aplicabile, și anume dacă principiul concurenței depline ar fi fost aplicat în mod corect în vederea stabilirii bazei de impozitare a FFT în Luxemburg, administrația fiscală luxemburgheză trebuie să modifice metoda de calcul anual utilizată de FFT în cadrul metodei MTMN pe baza MEAF și anume: (i) valoarea capitalurilor proprii plătite; și (ii) nivelul de remunerare aplicat la această valoare a capitalurilor proprii necesare, în conformitate cu evaluarea prezentată în considerentul 311 de mai sus.

208

| (367) | Nicio dispoziție a legislației UE nu impune Comisiei ca, atunci când dispune recuperarea unui ajutor declarat incompatibil cu piața internă, să fixeze cuantumul exact al ajutorului ce urmează a fi recuperat. Dimpotrivă, este suficient ca decizia Comisiei să includă informații care să permită destinatarului acesteia să calculeze personal, fără prea multă dificultate, această sumă (209). |
| --- | --- |

(367)

Nicio dispoziție a legislației UE nu impune Comisiei ca, atunci când dispune recuperarea unui ajutor declarat incompatibil cu piața internă, să fixeze cuantumul exact al ajutorului ce urmează a fi recuperat. Dimpotrivă, este suficient ca decizia Comisiei să includă informații care să permită destinatarului acesteia să calculeze personal, fără prea multă dificultate, această sumă (209).

209

| (368) | Comisia a propus în secțiunea 7.2.2.10 și în special în considerentul 311, o metodă de natură să elimine avantajul selectiv acordat societății FFT prin intermediul deciziei fiscale contestate (210), în cazul în care Luxemburgul menține metoda MTMN pentru stabilirea bazei de impozitare a FTT. Comisia este, cu toate acestea, conștientă de faptul că și alte metode de stabilire a prețurilor de transfer pot conduce, de asemenea, la o aproximare fiabilă a unui rezultat de pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline. Prin urmare, în cazul în care Luxemburgul ar propune, înainte de data punerii în aplicare a prezentei decizii, o metodă de recuperare utilizând o altă metodă de stabilire a prețurilor de transfer, Comisia ar fi pregătită să accepte această metodă, cu condiția ca aceasta să conducă la o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață și ca aceasta, indiferent de opțiunea aleasă, să nu reproducă opțiunile și ajustările efectuate de consultantul fiscal al FFT în raportul privind prețurile de transfer, pe care Comisia le consideră abateri de la principiul concurenței depline. |
| --- | --- |

(368)

Comisia a propus în secțiunea 7.2.2.10 și în special în considerentul 311, o metodă de natură să elimine avantajul selectiv acordat societății FFT prin intermediul deciziei fiscale contestate (210), în cazul în care Luxemburgul menține metoda MTMN pentru stabilirea bazei de impozitare a FTT. Comisia este, cu toate acestea, conștientă de faptul că și alte metode de stabilire a prețurilor de transfer pot conduce, de asemenea, la o aproximare fiabilă a unui rezultat de pe piață în conformitate cu principiul concurenței depline. Prin urmare, în cazul în care Luxemburgul ar propune, înainte de data punerii în aplicare a prezentei decizii, o metodă de recuperare utilizând o altă metodă de stabilire a prețurilor de transfer, Comisia ar fi pregătită să accepte această metodă, cu condiția ca aceasta să conducă la o aproximare fiabilă a unui rezultat bazat pe piață și ca aceasta, indiferent de opțiunea aleasă, să nu reproducă opțiunile și ajustările efectuate de consultantul fiscal al FFT în raportul privind prețurile de transfer, pe care Comisia le consideră abateri de la principiul concurenței depline.

210

| (369) | Mai precis, Comisia nu vede niciun motiv pentru care ar trebui să fie efectuate astfel de ajustări în ceea ce privește fondurile proprii contabile în vederea calculării valorii fondurilor proprii care trebuie remunerate. În plus, în ceea ce privește remunerarea estimată în condiții de concurență deplină a acestor fonduri proprii, dacă utilizarea MEAF poate părea inutil de împovărătoare, nu există niciun element care să se opună utilizării sale în vederea stabilirii prețurilor de transfer, cu condiția ca aceasta să nu fie utilizată pentru devierea clară de la un rezultat bazat pe piață, fapt care se reflectă în rentabilitatea capitalurilor proprii observabilă în cazul societăților comparabile. |
| --- | --- |

(369)

Mai precis, Comisia nu vede niciun motiv pentru care ar trebui să fie efectuate astfel de ajustări în ceea ce privește fondurile proprii contabile în vederea calculării valorii fondurilor proprii care trebuie remunerate. În plus, în ceea ce privește remunerarea estimată în condiții de concurență deplină a acestor fonduri proprii, dacă utilizarea MEAF poate părea inutil de împovărătoare, nu există niciun element care să se opună utilizării sale în vederea stabilirii prețurilor de transfer, cu condiția ca aceasta să nu fie utilizată pentru devierea clară de la un rezultat bazat pe piață, fapt care se reflectă în rentabilitatea capitalurilor proprii observabilă în cazul societăților comparabile.

10.3.   Entitatea de la care trebuie recuperat ajutorul

Entitatea de la care trebuie recuperat ajutorul

| (370) | În lumina observațiilor formulate în considerentele 341-345, Comisia consideră că Luxemburgul trebuie mai întâi să recupereze de la FFT ajutorul ilegal și incompatibil cu piața internă acordat prin intermediul deciziei fiscale contestate. În cazul în care FFT se află în incapacitatea de a restitui valoarea integrală a ajutorului obținut prin intermediul deciziei fiscale contestate, Luxemburgul trebuie să recupereze suma rămasă din acest ajutor de la Fiat Chrysler Automobiles N.V., succesorul Fiat S.p.A., întrucât aceasta este entitatea care controlează grupul Fiat, astfel încât să se restabilească situația concurențială existentă anterior pe piață. |
| --- | --- |

(370)

În lumina observațiilor formulate în considerentele 341-345, Comisia consideră că Luxemburgul trebuie mai întâi să recupereze de la FFT ajutorul ilegal și incompatibil cu piața internă acordat prin intermediul deciziei fiscale contestate. În cazul în care FFT se află în incapacitatea de a restitui valoarea integrală a ajutorului obținut prin intermediul deciziei fiscale contestate, Luxemburgul trebuie să recupereze suma rămasă din acest ajutor de la Fiat Chrysler Automobiles N.V., succesorul Fiat S.p.A., întrucât aceasta este entitatea care controlează grupul Fiat, astfel încât să se restabilească situația concurențială existentă anterior pe piață.

11.   CONCLUZIE

CONCLUZIE

| (371) | Comisia constată că Luxemburgul, prin intermediul deciziei fiscale contestate, a acordat, în mod ilegal, un ajutor de stat în favoarea societății FFT și a grupului Fiat, prin încălcarea articolului 108 alineatul (3) din TFUE, că acest ajutor este incompatibil cu piața internă și că, prin urmare, în temeiul articolului 16 din Regulamentul (UE) 2015/1589, acesta trebuie să fie recuperat de către Luxemburg de la FFT și, în cazul în care aceasta nu restituie valoarea integrală a ajutorului, de la Fiat Chrysler Automobiles N.V. pentru valoarea ajutorului nerestituit, |
| --- | --- |

(371)

Comisia constată că Luxemburgul, prin intermediul deciziei fiscale contestate, a acordat, în mod ilegal, un ajutor de stat în favoarea societății FFT și a grupului Fiat, prin încălcarea articolului 108 alineatul (3) din TFUE, că acest ajutor este incompatibil cu piața internă și că, prin urmare, în temeiul articolului 16 din Regulamentul (UE) 2015/1589, acesta trebuie să fie recuperat de către Luxemburg de la FFT și, în cazul în care aceasta nu restituie valoarea integrală a ajutorului, de la Fiat Chrysler Automobiles N.V. pentru valoarea ajutorului nerestituit,

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Decizia fiscală adoptată de Luxemburg la 3 septembrie 2012 în favoarea Fiat Finance and Trade Ltd, care îi permite acesteia din urmă să își stabilească baza de impozitare în Luxemburg pe o bază anuală pentru o perioadă de cinci ani, constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE care este incompatibil cu piața internă și a fost pus în aplicare în mod ilegal de către Luxemburg cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din TFUE.

Articolul 2

(1)   Luxemburgul este obligat să recupereze ajutorul ilegal și incompatibil menționat la articolul 1 de la Fiat Finance and Trade Ltd.

(2)   Sumele care nu pot fi recuperate de la Fiat Finance and Trade Ltd în urma recuperării menționate la alineatul (1) se recuperează de la Fiat Chrysler Automobiles N.V.

(3)   Sumele de recuperat sunt purtătoare de dobândă începând de la data la care au fost puse la dispoziția beneficiarilor până la momentul recuperării lor efective.

(4)   Dobânda se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004.

Articolul 3

(1)   Recuperarea ajutorului atribuit menționat la articolul 1 este imediată și efectivă.

(2)   Luxemburgul se asigură că prezenta decizie este pusă în aplicare în termen de patru luni de la data notificării acesteia.

Articolul 4

(1)   În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Luxemburgul transmite Comisiei informații cu privire la metoda utilizată pentru calcularea valorii exacte a ajutorului.

(2)   Luxemburgul informează Comisia cu privire la progresul măsurilor naționale luate în vederea punerii în aplicare a prezentei decizii până la finalizarea recuperării ajutorului menționat la articolul 1. Acesta transmite imediat, la solicitarea Comisiei, orice informație referitoare la măsurile deja întreprinse și la cele prevăzute pentru a se conforma prezentei decizii.

Articolul 5

Prezenta decizie se adresează Marelui Ducat al Luxemburgului.

Adoptată la Bruxelles, 21 octombrie 2015.

Pentru Comisie

Margrethe VESTAGER

Membru al Comisiei

---

(1)  Începând cu 1 decembrie 2009, articolele 87 și 88 din Tratatul CE au devenit articolul 107 și, respectiv, 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („TFUE”). Cele două seturi de dispoziții sunt, în esență, identice. În sensul prezentei decizii, trimiterile la articolele 107 și 108 din TFUE trebuie înțelese ca trimiteri la articolele 87 și, respectiv, 88 din Tratatul CE, atunci când este cazul. TFUE a introdus, de asemenea, anumite modificări ale terminologiei, cum ar fi înlocuirea termenului „Comunitate” cu „Uniune” și a termenului „piață comună” cu „piață internă”. Terminologia din TFUE este folosită în textul prezentei decizii.

1

(2)  
  JO C 369, 17.10.2014, p. 37.

2

(3)  Referința HT.4020 – Practici în materie de decizii fiscale.

3

(4)  În scrisorile lor, autoritățile luxemburgheze utilizează termenul „décision anticipative” (decizie de impunere), și nu „decizie fiscală”. Cu toate acestea, cele două expresii fac trimitere la același tip de procedură, care oferă contribuabilului un anumit grad de certitudine cu privire la modul în care legislația privind impozitarea societăților va fi aplicată într-un anumit caz. În prezenta decizie, va fi utilizat termenul „decizie fiscală”, însă sensul său este identic cu cel al termenului „décision anticipative” (decizie de impunere).

4

(5)  Cazul nr. SA.37267 (2013/CP) – Practici în materie de decizii fiscale – LU.

5

(6)  Autoritățile luxemburgheze eliminaseră informații precise, în special denumirile societăților și filialelor.

6

(*1)  Anumite pasaje din prezentul text au fost anonimizate pentru a nu divulga informații confidențiale; aceste fragmente sunt indicate prin puncte de suspensie între paranteze pătrate.

*1

(7)  În ceea ce privește investigația Comisiei privind FFT, Comisia a deschis un nou număr de caz și a adresat scrisoarea de atenționare din 7 aprilie 2014, precum și toate comunicările ulterioare cu numărul de caz SA.38375 (2014/CP) – Luxemburg – Presupus ajutor acordat FFT.

7

(8)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO L 83, 27.3.1999, p. 1). Regulamentul (CE) nr. 659/1999 a fost abrogat prin Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO L 248, 24.9.2015, p. 9), care a intrat în vigoare de la 14 octombrie 2015. Toate măsurile procedurale luate în timpul procedurii au fost adoptate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 659/1999. Trimiterile la Regulamentul (CE) nr. 659/1999 se interpretează ca trimiteri la Regulamentul (UE) 2015/1589 și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa II la acesta din urmă.

8

(9)  A se vedea nota de subsol 2.

9

(10)  A se vedea nota de subsol 2.

10

(11)  A se vedea considerentul 16.

11

(12)  Cazul nr. SA.37267 – Practici în materie de decizii fiscale – Luxemburg.

12

(13)  Scrisoarea din 24 martie 2015 a fost transmisă Comisiei la 24 martie 2014 și ulterior din nou la 26 martie 2015.

13

(14)  A se vedea raportul anual al Fiat Chrysler Automobiles privind exercițiul financiar 2014. În prezenta decizie, trimiterile la Fiat S.p.A. pot fi interpretate ca trimiteri la Fiat Chrysler Automobiles N.V. și invers.

14

(15)  Raportul privind prețurile de transfer face trimitere uneori la FFT și uneori la „FF&T” desemnând aceeași entitate.

15

(16)  Descrierea funcțiilor exercitate de „Fiat S.p.A.” cuprinsă în versiunea deciziei fiscale contestate prezentată de Luxemburg, descrisă în decizia de inițiere a procedurii, era parțial anonimizată. Mențiunea „de către Fiat S.p.A.” a fost adăugată în această descriere, pe baza versiunii needitate a deciziei în cauză, prezentată de Luxemburg la 24 martie 2014.

16

(17)  Raportul privind prețurile de transfer nu conține nicio justificare pentru această declarație.

17

(18)  Cu toate acestea, decizia fiscală contestată va înceta în cazul în care faptele sau circumstanțele descrise în cerere s-ar dovedi incomplete sau inexacte, în cazul în care elemente-cheie ale tranzacțiilor reale ar diferi față de descrierea prezentată în cererea de informații sau în cazul în care acordul de preț în avans nu ar mai fi în conformitate cu dreptul național sau internațional.

18

(19)  Considerentele 44-46 din decizia de inițiere a procedurii prezintă o explicație mai detaliată a justificărilor aduse de consultantul fiscal pentru alegerea MTMN pentru stabilirea profitului impozabil al FFT.

19

(20)  A se vedea considerentul 51.

20

(21)  MEAF este utilizată pentru estimarea unei rate teoretice de rentabilitate necesară pentru active, mai exact pentru capitalurile proprii. Considerentele 39-42 din decizia de inițiere a procedurii oferă o descriere mai detaliată a MEAF.

21

(22)  Comitetul de la Basel pentru supraveghere bancară, Convergența internațională a măsurării capitalului și a standardelor de capital: un cadru revizuit, iunie 2004 (denumit în continuare „cadrul Basel II”).

22

Convergența internațională a măsurării capitalului și a standardelor de capital: un cadru revizuit

(23)  Având în vedere că FFT nu este o entitate reglementată, interpretarea cadrului Basel II în cazul societății FFT de către consultantul fiscal, în scopul adoptării deciziei fiscale contestate nu a fost nici examinată, nici validată de către o autoritate de reglementare a instituțiilor financiare.

23

(24)  
  „Fondurile proprii utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor” nu par să corespundă niciunei categorii reglementate de fonduri proprii definită în mod specific.

24

(25)  Sintagmele „fonduri proprii expuse la risc”, „cerințe minime de fonduri proprii”, „fonduri proprii minime prevăzute de cadrul Basel II”, „fonduri proprii minime expuse la risc” și „fonduri proprii minime” sunt utilizate în mod alternativ în cuprinsul raportului privind prețurile de transfer, însă acestea se referă la același concept, și anume fondurile proprii reglementate ipotetice ale FFT, astfel cum au fost estimate de către consultantul fiscal prin aplicarea cadrului Basel II prin analogie.

25

(26)  Din fondurile proprii ale FFT s-a scăzut valoarea participațiilor deținute în cadrul FFNA și FFC, acestea din urmă fiind remunerate prin dividende.

26

(27)  
  „Fondurile proprii care acoperă funcțiile îndeplinite” sunt o altă denumire utilizată de consultantul fiscal, pentru a se referi la „fondurile proprii utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor”, sintagmă pe care consultantul fiscal a introdus-o în raport.

27

(28)  În cadrul aplicării MEAF, consultantul fiscal a utilizat percentila 25 a valorilor beta, având în vedere că acesta a considerat că FFT era expusă unor riscuri limitate.

28

(29)  Date compilate de către profesorul A. Damodaran, disponibile la adresa: http://pages.stern.nyu.edu/~adamodar/

29

(30)  Media anuală pentru 2011 a indicelui EONIA (rata medie a dobânzii overnight).

30

(31)  Prin participare se înțelege o investiție în acțiunile (fondurile proprii ale) unei societăți.

31

(32)  Considerentul 54.

32

(33)  Disponibilă la următoarea adresă: http://www.impotsdirects.public.lu/legislation/legi11/Circulaire_L_I_R__n___164-2_du_28_janvier_2011.pdf.

33

(34)  
  „Societate de finanțare de grup” înseamnă orice entitate care desfășoară în principal tranzacții de finanțare intragrup, cu excepția deținerii de participații (circulara, p. 1).

34

(35)  
  „Tranzacție de finanțare intragrup” înseamnă orice activitate care constă în acordarea de împrumuturi sau de avansuri de fonduri către întreprinderi asociate, refinanțate prin mecanisme și instrumente financiare, precum emisiuni publice, împrumuturi private, avansuri de fonduri sau împrumuturi bancare (circulara, p. 1).

35

(36)  Două întreprinderi sunt „asociate” în cazul în care una dintre ele participă direct sau indirect la conducerea, controlul sau capitalul celeilalte societăți ori dacă aceleași persoane participă direct sau indirect la conducerea, controlul sau capitalul acestor întreprinderi (circulara, p. 1).

36

(37)  Circulara, p. 2.

37

(38)  
  Ibid.

38

Ibid

(39)  
  Ibid.

39

Ibid

(40)  Circulara, p. 3.

40

(41)  Circulara, p. 4.

41

(42)  Circulara, p. 7.

42

(43)  Circulara, p. 5-8.

43

(44)  Administrațiile fiscale ale țărilor membre ale OCDE sunt încurajate să urmeze aceste linii directoare. În general, acestea servesc totuși drept referință și au un impact clar asupra practicilor fiscale din țările membre (și chiar care nu sunt membre) ale OCDE.

44

(45)  Administrațiile fiscale și legiuitorii cunosc această problemă, iar legislația fiscală permite, în general, administrației fiscale să corecteze declarațiile fiscale ale întreprinderilor integrate care nu aplică în mod corect prețurile de transfer, înlocuind aceste prețuri cu unele care corespund unei aproximări fiabile a prețurilor acceptate de întreprinderi independente prin negociere în circumstanțe comparabile, în condiții de concurență deplină.

45

(46)  Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer pentru societățile multinaționale și administrațiile fiscale, OCDE, iulie 1995.

46

(47)  Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer pentru societățile multinaționale și administrațiile fiscale, OCDE, 22 iulie 2010.

47

(48)  Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit (JO L 177, 30.6.2006, p. 1).

48

(49)  Aceste valori au fost prezentate de Luxemburg în informațiile furnizate la data de 24 martie 2015. Valorile referitoare la baza de impozitare nu sunt complet identice cu profiturile impozabile declarate în conturi.

49

(50)  A se vedea considerentul 21 din decizia de inițiere a procedurii.

50

(51)  A se vedea considerentul 24 din decizia de inițiere a procedurii.

51

(52)  A se vedea considerentul 51 din decizia de inițiere a procedurii pentru datele financiare referitoare la FFT pentru perioada 2009-2011 prezentate în raportul privind prețurile de transfer. În tabelul 8, se face trimitere la terminologia utilizată în raportul anual și în informațiile furnizate de Fiat la 31 martie 2015 și care e posibil să nu corespundă exact terminologiei utilizate de consultantul fiscal în raportul privind prețurile de transfer.

52

(53)  Luxemburgul a precizat că, pentru anii 2011-2013, prima de garanție este plătită societății Fiat S.p.A.; pentru anul 2010, această informație nu apare în raportul anual.

53

(*2)  Cifrele dintre paranteze trebuie citite însoțite de termenul „aproximativ”. Cifrele sunt rotunjite cu multipli de 50, 500, 5 000, 500 000 sau 5 000 000.

*2

(54)  
  „Euro Medium Term Note Programme” – Program european de emisiuni de bilete de trezorerie pe termen mediu.

54

(55)  Rentabilitatea capitalurilor proprii.

55

(56)  Decizia 2014/200/UE a Comisiei din 17 iulie 2013 privind schema de ajutoare SA.21233 C/11 (ex NN/11, ex CP 137/06) pusă în aplicare de Spania Regim fiscal aplicabil anumitor acorduri de leasing financiar, cunoscut și sub denumirea de sistem fiscal spaniol în materie de leasing (JO L 114, 16.4.2014, p. 1).

56

(57)  Decizia 2008/283/CE a Comisiei din 13 noiembrie 2007 privind sistemul de ajutor pus în aplicare de Belgia în favoarea centrelor de coordonare stabilite în Belgia și de modificare a Deciziei 2003/757/CE (JO L 90, 2.4.2008, p. 7).

57

(58)  Decizia 2006/621/CE a Comisiei (JO L 257, 20.9.2006, p. 11).

58

(59)  Acest lucru este explicat în raportul privind prețurile de transfer prin faptul că investițiile în cadrul FFNA și FFC ar fi remunerate sub formă de dividende.

59

(60)  Luxemburgul face trimitere în acest sens la Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu și Comitetul Economic și Social European din 4 iunie 2014 privind lucrările Forumului comun al UE pentru prețurile de transfer în perioada iulie 2012-ianuarie 2014 [COM(2014) 315 final].

60

(61)  Următoarea secțiune este citată: „49(xv). S-a decis să se efectueze următoarele deduceri din fondurile proprii pentru calcularea ratei fondurilor proprii ponderată în funcție de riscuri. Aceste deduceri vor cuprinde: [...] investițiile în filialele care au o activitate bancară și financiară, care nu sunt consolidate în cadrul sistemelor naționale. Practica normală va fi de consolidare a filialelor pentru a evalua nivelul de fonduri proprii al grupurilor bancare. În cazul în care nu se respectă această practică, este important să se realizeze o deducere pentru a evita utilizarea multiplă a acelorași fonduri proprii în diferite unități ale grupului. Aceste investiții vor fi deduse în conformitate cu paragraful 37 de mai sus. Activele care reprezintă participații în cadrul filialelor al căror capital a fost dedus din cel al societății-mamă nu vor fi incluse în totalul activelor în vederea calculării ratei”.

61

(62)  Articolul 57 prevede că fondurile proprii neconsolidate ale instituțiilor de credit nu includ „(l) participațiile la alte instituții de credit și instituții financiare, reprezentând peste 10 % din capitalul acestora”.

62

(63)  Acest fapt se explică prin nivelul ridicat de integrare a activităților grupului și prin sprijinul istoric acordat de Fiat S.p.A. filialelor sale. Potrivit FFT, agențiile de credit utilizează conturile consolidate ale grupului pentru a evalua ratingul de credit al Fiat S.p.A.

63

(64)  FFT încheie tranzacții numai cu instituții financiare importante situate în țări din zona euro, în principal în cele în care„opțiunea 1” (opțiunea care permite o referință la ratingul entității suverane la nivel național, și nu la ratingul băncii) a fost validată de către autoritățile naționale de supraveghere. În plus, CRD III atribuie o pondere de risc de 0 % pentru entitățile suverane care emit obligațiuni în propria monedă națională, indiferent de ratingul acestora (anexa VI partea 1 punctul 1.2 paragraful 4). Prin urmare, conform înțelegerii pe care o au FFT și [consultantul fiscal] cu privire la cadrul Basel II și normele prevăzute în CRD, băncilor în cauză le-ar putea fi aplicată o pondere de risc mai mică cu o treaptă decât cea aplicabilă statului în care banca își desfășoară activitatea. O astfel de aplicare a cadrului Basel II conduce la selectarea ponderii de risc de 20 % pentru expunerea FTT față de bănci. Acest raționament se aplică atât în cazul riscurilor de credit, cât și în cel al riscurilor de contraparte ale FFT față de bănci.

64

(65)  Comitetul de la Basel pentru supraveghere bancară, Cadrul internațional de reglementare în sectorul bancar (Basel III).

65

(66)  Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO L 176, 27.6.2013, p. 338).

66

(67)  În sprijinul acestui argument, FFT face trimitere la punctul 5.3.2 din Comunicarea Comisiei privind impozitarea societăților comerciale pe piața internă [COM(2001) 582 final din 23 octombrie 2001].

67

(68)  În acest context, FFT face trimitere la Decizia Comisiei privind Umicore [Decizia Comisiei din 26 mai 2010 privind ajutorul de stat acordat societății Umicore S.A., C 76/2003 (ex NN 69/2003)], în care Comisia a afirmat că un avantaj fiscal trebuie să fie „disproporționat” pentru a fi examinat în lumina normelor privind ajutoarele de stat.

68

(69)  În special, Decizia Comisiei din 28 octombrie 2009 privind ajutorul de stat C 10/07 (ex NN 13/07) pus în aplicare de Ungaria cu privire la deduceri fiscale pentru dobânzile intragrup (denumită în continuare „Decizia privind regimul fiscal al dobânzilor pentru grupuri în Ungaria”).

69

(70)  Decizia 2009/809/CE a Comisiei din 8 iulie 2009 privind schema groepsrentebox pe care Țările de Jos intenționează să o pună în aplicare [C 4/07 (ex N 465/2006)] (JO L 288, 4.11.2009, p. 26) („Decizia privind groepsrentebox
  ”).

70

groepsrentebox

groepsrentebox

(71)  Decizia2004/77/CE a Comisiei din 24 iunie 2003 privind schema de ajutoare pusă în aplicare de Belgia sub forma unui regim fiscal de „ruling” aplicabil societăților americane de vânzări în străinătate (JO L 23, 28.1.2004, p. 14); Decizia 2003/757/CE a Comisiei din 17 februarie 2003 privind schema de ajutoare pusă în aplicare de Belgia în favoarea centrelor de coordonare stabilite în Belgia (JO L 282, 30.10.2003, p. 25); Decizia 2003/501/CE a Comisiei din 16 octombrie 2002 privind schema de ajutoare de stat C 49/2001 (ex NN 46/2000) – Centre de coordonare – pusă în aplicare de Luxemburg (JO L 170, 9.7.2003, p. 20); Decizia 2004/76/CE a Comisiei din 13 mai 2003 privind schema de ajutoare de stat pusă în aplicare de Franța în favoarea centrelor de coordonare și a centrelor de logistică (JO L 23, 28.1.2004, p. 1); Decizia 2003/512/CE a Comisiei din 5 septembrie 2002 privind schema de ajutoare pusă în aplicare de Germania în favoarea centrelor de control și de coordonare (JO L 177, 16.7.2003, p. 17).

71

(72)  A se vedea hotărârea Curții din 2 septembrie 2010 în cauza C-399/08 P, Comisia/Deutsche Post ECLI:EU:C:2010:481, punctul 38 și jurisprudența citată.

72

(73)  A se vedea hotărârea Curții din 2 septembrie 2010 în cauza C-399/08 P, Comisia/Deutsche Post ECLI:EU:C:2010:481, punctul 39 și jurisprudența citată.

73

(74)  A se vedea hotărârea din 15 noiembrie 2011 în cauzele conexate C-106/09 P și C-107/09 P Comisia/Government of Gibraltar și Regatul Unit, ECLI:EU:C:2011:732, punctul 72 și jurisprudența citată.

74

(75)  A se vedea hotărârea din 17 septembrie 1980 în cauza 730/79, Philip Morris, ECLI:EU:C:1980:209, punctul 11; și hotărârea din 15 iunie 2000 în cauzele conexate T-298/97, T-312/97 etc., Alzetta, ECLI:EU:T:2000:151, punctul 80.

75

(76)  A se vedea hotărârea din 3 martie 2005 în cauza C-172/03, Heiser, ECLI:EU:C:2005:130, punctul 40.

76

(77)  A se vedea hotărârea din 8 septembrie 2011 în cauzele conexate C-78/08 până la C-80/08, Paint Graphos și alții, ECLI:EU:C:2011:550.

77

(78)  A se vedea hotărârea din 8 septembrie 2011 în cauzele conexate C-78/08 până la C-80/08, Paint Graphos și alții, ECLI:EU:C:2011:550, punctul 65.

78

(79)  A se vedea, de asemenea, hotărârea din 8 septembrie 2011 în cauzele conexate C-78/08 până la C80/08, Paint Graphos și alții, ECLI:EU:C:2011:550, punctul 50.

79

(80)  Această categorie include veniturile atribuibile unui sediu permanent situat în Luxemburg, veniturile serviciilor profesionale furnizate în țară, dividendele, dobânzile împrumuturilor participative și dobânzile obligațiunilor în cazul în care agentul plătitor este statul, o persoană fizică rezidentă sau o societate rezidentă, precum și câștigurile de capital provenite din vânzarea de participații de cel puțin 10 % în capitalul societăților rezidente (cu excepția fondurilor de capital de risc).

80

(81)  În 2012. Taxa de solidaritate a crescut de la 5 % la 7 % începând cu exercițiul fiscal 2013.

81

(82)  Având în vedere modificările introduse pentru exercițiul fiscal 2013, rata cumulată de impozitare a veniturilor societăților a crescut de la 28,80 % la 29,22 % pentru orașul Luxemburg.

82

(83)  În plus, societățile din Luxemburg sunt, de asemenea, supuse unui impozit anual pe avere aplicat activelor nete ale acestora, care constă în perceperea unei taxe de 0,5 % din valoarea netă a activelor societății la 1 ianuarie a fiecărui an.

83

(84)  De exemplu, cheltuielile cu dobânzile pentru active care generează venituri neimpozabile sau indemnizațiile de prezență, care nu fac parte din gestiunea curentă a societății.

84

(85)  Regimul de integrare fiscală se aplică dacă un anumit număr de condiții sunt îndeplinite: societatea-mamă deține, direct sau indirect, o participare de cel puțin 95 % la capitalul filialei de la începutul perioadei contabile pe durata căreia este efectuată cererea de aplicare a regimului de integrare fiscală; filiala este o societate de capitaluri rezidentă, pe deplin impozabilă în Luxemburg; societatea-mamă este, de asemenea, o societate de capitaluri rezidentă, pe deplin impozabilă în Luxemburg sau o sucursală a unei societăți nerezidente, pe deplin impozabilă, pe teritoriul său de stabilire, supusă unui impozit echivalent impozitului pe profit din Luxemburg; și regimul de integrare fiscală este solicitat pentru cel puțin cinci exerciții de exploatare.

85

(86)  O societate integrată poate compensa pierderile suferite de unele dintre unitățile sale cu profiturile realizate de altele. Regimul de integrare fiscală asimilează un grup de societăți unui singur contribuabil. Acest lucru permite eliminarea inconvenientelor cu care se confruntă grupurile de societăți în raport cu societățile integrate în ceea ce privește impozitarea profiturilor. Regimul de integrare fiscală nu constituie o măsură de ajutor dacă, odată integrat, grupul de societăți nu beneficiază de un tratament mai favorabil decât cel acordat unei societăți integrate.

86

(87)  În general, toate întreprinderile care obțin venituri sunt considerate ca aflându-se într-o situație de fapt și de drept similară din perspectiva impozitării directe a întreprinderilor.

87

(88)  Observațiile formulate de FFT cu privire la decizia de inițiere a procedurii, punctul 2.1.

88

(89)  Observațiile formulate de FFT cu privire la decizia de inițiere a procedurii, punctul 2.1.3.

89

(90)  A se vedea notele de subsol 66 și 67.

90

(91)  A se vedea hotărârea din 20 mai 2010 în cauza C-138/09, Todaro Nunziatina & C., ECLI:EU:C:2010:291, punctul 21.

91

(92)  Schema prevedea impozitarea soldului pozitiv dintre dobânzile percepute pentru împrumuturile grupului și dobânzile plătite în cadrul tranzacțiilor de finanțare intragrup în cadrul unui groepsrentebox (regim fiscal aplicabil dobânzilor intragrup), la o rată de 5 %, în locul ratei standard de 25,5 % aplicabilă la momentul respectiv pentru impozitul pe profit.

92

groepsrentebox

(93)  Decizia privind schema groepsrentebox, considerentul 85.

93

groepsrentebox

(94)  Decizia privind schema groepsrentebox, considerentul 101.

94

groepsrentebox

(95)  Decizia privind schema groepsrentebox, considerentul 107.

95

groepsrentebox

(96)  Circulara prevede că „în ceea ce privește societățile de finanțare de grup, funcțiile îndeplinite în contextul acordării de împrumuturi către entități din cadrul grupului sunt, în esență, comparabile cu funcțiile îndeplinite de instituțiile financiare independente care fac obiectul supravegherii de către Comisia de Supraveghere a Sectorului Financiar (Commission de Surveillance du Secteur Financier – CSSF)”.

96

Commission de Surveillance du Secteur Financier

(97)  A se vedea articolul 9 din Convenția-model OCDE.

97

(98)  În acest caz, măsura prevedea posibilitatea ca societățile să deducă din baza lor de impozitare în Ungaria 50 % din valoarea dobânzilor nete primite de la societățile lor afiliate, adică 50 % din diferența dintre dobânzile primite de la aceste societăți și cele pe care le plătesc acestora. Prin urmare, numai jumătate din dobânzile nete primite sunt impozitate, în timp ce, în cazul aplicării standard a sistemului fiscal, ar trebui să fie impozitat întreg cuantumul dobânzilor. În schimb, baza de impozitare a întreprinderii afiliate care a plătit dobânzile nete este majorată cu 50 % din valoarea totală a dobânzilor nete plătite. Prin urmare, în loc să deducă valoarea totală a dobânzilor nete plătite, astfel cum se întâmplă în cadrul aplicării standard a regimului fiscal, aceste societăți nu pot să deducă decât jumătate din baza lor de impozitare. Acest regim nu se aplică decât dobânzilor plătite de către sau către societăți afiliate și are drept obiectiv reducerea diferenței dintre finanțarea prin fonduri proprii și finanțarea prin împrumut intragrup.

98

(99)  Observațiile Luxemburgului cu privire la decizia de inițiere a procedurii, punctul 73.

99

(100)  Al doilea set de observații din partea FFT, punctele 2.1.3 și 2.1.4.

100

(101)  Primul set de observații din partea FFT, punctul 60.

101

(102)  Astfel cum se menționează în considerentul 206.

102

(103)  A se vedea hotărârea din 4 iunie 2015 în cauza C-15/14 P Comisia/MOL, ECLI:EU:C:2015:362, punctul 60. A se vedea, de asemenea, hotărârea din 26 februarie 2015 în cauza T-385/12, Orange/Comisia, ECLI:EU:T:2015:117.

103

(104)  Cauza C-39/94, SFEI e.a., ECLI:EU:C:1996:285, punctul 60; cauza C-342/96, Spania/Comisia, ECLI:EU:C:1999:210, punctul 41.

104

(105)  Acest avantaj nu trebuie să fie „disproporționat”, astfel cum arată FFT în observațiile sale (secțiunile 1.7.1 și 1.7.2). Pentru ca un avantaj să constituie ajutor de stat, este suficient ca acesta să îndeplinească celelalte condiții prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE. Decizia privind Umicore [Decizia Comisiei din 26 mai 2010 privind ajutorul de stat acordat societății Umicore S.A., C 76/2003 (ex NN 69/2003)] citată de FFT este lipsită de pertinență în cazul de față, întrucât Comisia nu este obligată de practica sa decizională (a se vedea considerentul 202). În orice caz, diferența dintre prezentul caz și cazul Umicore nu permite stabilirea de paralele între cele două cazuri. Cazul Umicore se referea la aplicarea de către Umicore a unor scutiri de TVA în cadrul anumitor vânzări de argint către întreprinderi stabilite în alte state membre. În decembrie 2000, Inspectoratul fiscal special (ISI) din Belgia a încheiat o tranzacție cu întreprinderea respectivă. O astfel de tranzacție constituia o practică administrativă din partea autorităților fiscale belgiene, dar numai în măsura în care aceasta se raporta la situația de fapt din cazul respectiv, și nu la nivelul de impozitare: „Cu toate acestea, conform articolului 84 din CTVA, astfel de tranzacții nu sunt posibile decât în măsura în care acestea nu implică scutirea sau reducerea impozitului. Conform acestui principiu, o tranzacție nu poate viza cuantumul taxei care rezultă din faptele stabilite, ci chestiuni de fapt” (punctul 154).

105

(106)  A se vedea cauza 173/73, Italia/Comisia, ECLI:EU:C:1974:71, punctul 13.

106

(107)  A se vedea, de exemplu, cauza C-387/92, Banco Exterior de Espana, ECLI:EU:C:1994:100.

107

(108)  A se vedea cauzele conexate C-182/03 și C-217/03, Belgia și Forum 187 ASBL/Comisia, ECLI:EU:C:2006:416.

108

(109)  
  Ibid.

109

Ibid

(110)  Decizia 2003/757/CE a Comisiei din 17 februarie 2003 privind sistemul de ajutoare pus în aplicare de Belgia în favoarea centrelor de coordonare stabilite în Belgia (JO L 282, 30.10.2003, p. 25).

110

(111)  A se vedea cauzele conexate C-182/03 și C-217/03, Belgia și Forum 187 ASBL/Comisia, ECLI:EU:C:2006:416, punctele 96 și 97.

111

(112)  A se vedea cauzele conexate C-182/03 și C-217/03, Belgia și Forum 187 ASBL/Comisia, ECLI:EU:C:2006:416, punctul 81.

112

(113)  Observațiile Luxemburgului cu privire la decizia de inițiere a procedurii, punctele 38-40.

113

(114)  A se vedea considerentul 102.

114

(115)  A se vedea tabelul 7.

115

(116)  A se vedea considerentul 64.

116

(117)  A se vedea considerentul 70.

117

(118)  Pentru o descriere a MTMN, a se vedea considerentul 91.

118

(119)  Comisia nu acceptă argumentul invocat de FFT, prezentat în considerentul 162, conform căruia utilizarea din ce în ce mai frecventă a MTMN ar justifica aplicarea acesteia. Acest argument este în contradicție cu trimiterea pe care o face FFT la punctul 2.2 din Liniile directoare ale OCDE, astfel cum se menționează în considerentul 161, conform căruia „selectarea unei metode de stabilire a prețurilor de transfer vizează întotdeauna să identifice metoda cea mai adecvată pentru fiecare caz în parte”. Acest obiectiv al Liniilor directoare ale OCDE nu este compatibil cu interpretarea potrivit căreia contribuabilul poate să aleagă în mod liber dintre diferite metode, în pofida faptelor și circumstanțelor cazului specific.

119

(120)  Acest lucru contrastează cu o situație în care o societate, care chiar dacă acordă împrumuturi intragrup, își limitează funcțiile la tranzacțiile față în față, pentru care o societate autonomă nu ar accepta să remunereze un terț, astfel de tranzacții neavând o justificare economică izolat de alte funcții și operațiuni (tranzacțiile față în față pot fi utilizate pentru a acoperi riscurile generate de o altă activitate). Prin urmare, astfel de tranzacții, precum și alte funcții, nu pot fi comparate cu funcțiile principale ale unei instituții financiare. Prețul acestora nu poate fi stabilit în mod corect, pe baza fondurilor proprii, avându-se în vedere faptul că în alte sectoare ar putea fi mai potriviți alți indicatori precum rentabilitatea activelor totale sau rentabilitatea vânzărilor.

120

(121)  A se vedea considerentul 114.

121

(122)  A se vedea considerentele 58 și 59.

122

(123)  A se vedea, de asemenea, considerentul 68 din decizia de inițiere a procedurii.

123

(124)  Pentru mai multe exemple de diferențe între diferiți indicatori de profituri bazați pe fondurile proprii, a se vedea, în special, McKinsey Working Papers on Risk, numărul 24, „The use of economic capital in performance management for banks”, ianuarie 2011, în special graficul 10, pagina 13.

124

McKinsey Working Papers on Risk

(125)  În raportul privind prețurile de transfer, consultantul fiscal ajunge la o remunerație a riscului în valoare de 1 726 000 EUR, deși dacă se aplică rentabilitatea de 6,05 % a capitalurilor proprii calculată de consultantul fiscal la fondurile proprii contabile ale FFT, remunerația riscului ar fi de 17 392 000 EUR.

125

(126)  Considerentul 163.

126

(127)  A se vedea punctul 2.97 din Liniile directoare ale OCDE.

127

(128)  A se vedea punctul 2.86 din Liniile directare ale OCDE.

128

(129)  Circulara arată că prestatorii de servicii pe care îi vizează ar exercita în esență funcții similare celor exercitate de instituții reglementate. De asemenea, circulara face trimitere la posibile suplimente majorând cheltuielile legate de acordarea unui credit și ținând seama de obligația de a respecta cerințele de solvabilitate. Circulara nu limitează totuși fondurile proprii care trebuie să fie remunerate la aceste cerințe de solvabilitate.

129

(130)  A se vedea considerentul 81.

130

(131)  Utilizarea rentabilității fondurilor proprii reglementate este mai dificilă în practică din cauza diferitelor tipuri de fonduri proprii reglementate deținute de instituțiile reglementate, cum ar fi fondurile proprii de rangul 1 și cele de rangul 2, în timp ce FFT deține un singur tip de capital și anume capitaluri proprii. Această complexitate este accentuată în cadrul Basel III. Instituțiile financiare reglementate nu comunică în general valoarea fondurilor lor proprii reglementate minime, însă acestea pot fi recalculate în mod indirect. Acestea comunică mai degrabă nivelul efectiv al fondurilor proprii reglementate pe care le dețin, care este întotdeauna mai mare decât nivelul minim necesar. În sfârșit, rentabilitatea capitalurilor proprii ajustată în funcție de risc, care poate fi considerată similară unei rentabilități a fondurilor proprii reglementate, este uneori utilizată de către instituțiile reglementate pentru stabilirea prețurilor pe plan intern. Cu toate acestea, în cazul de față, aceasta este utilizată pentru fiecare activ în parte mai degrabă decât sub formă de agregat drept indicator al profiturilor instituției în ansamblul său și nu este, prin urmare, în principiu, divulgată.

131

(132)  A se vedea considerentul 256.

132

(133)  A se vedea tabelul 6.

133

(134)  FMI WP/12/36, How Risky Are Banks' Risk Weighted Assets?, Sonali Das et Amadou N.R. Sy, 2012, p. 6.

134

How Risky Are Banks' Risk Weighted Assets?

(135)  Considerentele 58 și 59.

135

(136)  Decizia de inițiere a procedurii, considerentul 72.

136

(137)  Considerentul 167.

137

(138)  
  Ibid.

138

Ibid

(139)  A se vedea considerentul 98.

139

(140)  A se vedea considerentul 58.

140

(141)  A se vedea nota de subsol 136.

141

(142)  În absența unor date suficiente pentru calcularea unei estimări exacte a fondurilor proprii minime de reglementare ale FFT, media din sector ar fi condus la fonduri proprii minime de reglementare de 427 de milioane EUR, a se vedea considerentul 270, cifră ce depășește fondurile proprii totale ale FFT de 287 de milioane EUR.

142

(143)  Considerentul 69 și tabelul 1.

143

(144)  Considerentul 61.

144

(145)  Considerentul 97.

145

(146)  A se vedea considerentul 96.

146

(147)  Astfel cum este indicat de către Luxemburg în considerentul 154.

147

(148)  A se vedea considerentul 154.

148

(149)  A se vedea considerentul 95.

149

(150)  A se vedea considerentul 165.

150

(151)  Efectul de levier este procentul activelor finanțate din fonduri proprii. Întrucât restul activelor sunt finanțate din datorii, efectul de levier este o măsură de îndatorare și, invers, de capitalizare a unei societăți.

151

(152)  În cazul FFT, toate fondurile proprii sunt fonduri proprii de rangul 1, având în vedere că FFT nu utilizează instrumente din alte categorii.

152

(153)  A se vedea considerentul 268.

153

(154)  Descris în considerentele 121-126.

154

(155)  Pe baza datelor contabile ale FF prezentate în tabelul din considerentul 114.

155

(156)  Fondurile proprii reglementate ipotetice de 427 de milioane EUR ar fi, de asemenea, mai mari decât fondurile proprii de 286 de milioane EUR deținute de FFT în momentul achiziționării FFNA și a FFC.

156

(157)  Raportul privind prețurile de transfer este datat din 2011. Prin urmare, aceasta este perioada de referință utilizată. Comparativ, în cursul perioadei cuprinse între 12 mai 2012 și 12 mai 2014, valoarea beta a indicelui era de 1,3.

157

(158)  A se vedea tabelul 6 din decizia de inițiere a procedurii.

158

(159)  A se vedea tabelul 4.

159

(160)  A se vedea considerentul 114.

160

(161)  Astfel cum se menționează în considerentul 123.

161

(162)  A se vedea considerentul 155.

162

(163)  A se vedea considerentele 113 și 114.

163

(164)  A se vedea tabelul din considerentul 125.

164

(165)  Banca Reglementelor Internaționale, Al 81-lea raport anual, 1 aprilie 2010-31 martie 2011, 26 iunie 2011, p. 81.

165

(166)  BCE, Raport privind stabilitatea financiară, decembrie 2011, p. 130 (traducere liberă).

166

(167)  Deutsche Bank, European Banks: Running the Numbers: Spring edition, 5 aprilie 2011 (traducere liberă). Într-un raport al Deutsche Bank din 20 martie 2015, costul implicit al fondurilor proprii pentru băncile europene este estimat la 10 %.

167

European Banks: Running the Numbers: Spring edition

(168)  Primul set de observații din partea FFT, punctul 64; al doilea set de observații din partea FFT, punctul 1.8.1 și următoarele, punctul 3.1.8.

168

(169)  În special, decizia privind sistemul de deduceri fiscale pentru dobânzile intragrup în Ungaria.

169

(170)  A se vedea considerentul 202.

170

(171)  A se vedea, de asemenea, Decizia privind groepsrentebox, punctele 80-82; Decizia privind regimul fiscal al dobânzilor pentru grupuri în Ungaria, punctele 131 și 132.

171

groepsrentebox

(172)  A se vedea cauza C-81/10 P, France Télécom/Comisia, ECLI:EU:C:2011:811, punctul 43, cauza C-66/02, Italia/Comisia, ECLI:EU:C:2005:768, punctul 34; a se vedea, de asemenea, cauzele conexate T-427/04 și T-17/05, Franța și France Télécom/Comisia, ECLI:EU:T:2009:474, punctele 207 și 215.

172

,

(173)  Observațiile Luxemburgului cu privire la decizia de inițiere a procedurii, punctul 28.

173

(174)  A se vedea considerentul 77.

174

(175)  Primul set de observații din partea FFT, punctul 60; al doilea set de observații din partea FFT, punctul 1.4.

175

(176)  Secțiunea 7.2.1.1.

176

(177)  Circulara, paginile 3 și 4.

177

(178)  Observațiile Luxemburgului cu privire la decizia de inițiere a procedurii, punctul 34.

178

(179)  Observațiile Luxemburgului cu privire la decizia de inițiere a procedurii, punctul 36.

179

(180)  Numerotarea este cea a deciziilor, astfel cum au fost comunicate Comisiei de către Luxemburg.

180

(181)  Pagina 34 din raportul FFT privind prețurile de transfer.

181

(182)  A se vedea considerentul 83.

182

(183)  Dintre acestea, două decizii se refereau la cererile formulate de FFT și de [societatea F], a se vedea considerentele 28 și 29.

183

(184)  Solicitarea Comisiei din 23 iunie 2015 vizează toate rapoartele privind prețurile de transfer furnizate de către societate, iar comunicarea din partea Luxemburgului din 25 iunie 2015 nu include niciun raport ulterior de acest tip.

184

(185)  Scrisoarea din partea Luxemburgului din 24 martie 2015, răspuns la întrebarea nr. 6.

185

(186)  Hotărârea în cauzele conexate C-78/08 până la C-80/08, Paint Graphos și alții, ECLI:EU:C:2011:550, punctul 69.

186

(187)  Hotărârea în cauza C-170/83, Hydrotherm, ECLI:EU:C:1984:271, punctul 11. Hotărârea în cauza T137/02, Pollmeier Malchow/Comisia, ECLI:EU:T:2004:304, punctul 50.

187

(188)  Hotărârile în cauza C-480/09 P, Acea Electrabel Produzione SpA/Comisia, ECLI:EU:C:2010:787, punctele 47-55 și cauza C-222/04, Cassa di Risparmio di Firenze SpA și alții, ECLI:EU:C:2006:8, punctul 112.

188

(189)  A se vedea considerentul 110.

189

(190)  A se vedea considerentul 34.

190

(191)  A se vedea, prin analogie, punctul 11 din hotărârea în cauza 323/82, Intermills, ECLI:EU:C:1984:345 care prevedere următoarele: „Din informațiile furnizate de reclamante, rezultă că, în urma restructurării, atât societatea Intermills, cât și cele trei societăți industriale sunt controlate de Région wallonne și că, în urma transferului de instalații de producție către cele trei societăți nou înființate, societatea este, în continuare, interesată de acestea. Prin urmare, trebuie să se constate că, în pofida faptului că fiecare din cele trei societăți industriale are o personalitate juridică distinctă de fosta societate Intermills, toate aceste societăți formează împreună un singur grup, în orice caz, din perspectiva ajutorului acordat de autoritățile belgiene [...].”

191

(192)  A se vedea considerentul 48.

192

(193)  Derogările prevăzute la articolul 107 alineatul (2) din TFUE referitoare la ajutoarele cu caracter social acordate consumatorilor individuali, ajutoarele destinate reparării pagubelor provocate de calamități naturale sau de alte evenimente extraordinare și ajutoarele acordate economiei anumitor regiuni ale Republicii Federale Germania nu se aplică în cazul de față.

193

(194)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO L 248, 24.9.2015, p. 9.).

194

(195)  Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 privind punerea în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 140, 30.4.2004, p. 1).

195

(196)  Observațiile Luxemburgului cu privire la decizia de inițiere a procedurii, punctul 104 și următoarele. Luxemburgul citează punctul 19 din raportul grupului de lucru pentru Codul de conduită (impozitare directă a întreprinderilor) către Consiliu (ECOFIN), care prevede următoarele (în limba engleză): „With respect to the Luxembourg tax measure concerning companies engaged in intra-group financing activities the Group discussed the agreed description at the meeting on 17 February 2011. Luxembourg informed the Group that Circular No 164/2 dated 28 January 2011 determines the conditions for providing advance pricing agreements confirming the remuneration of the transactions. At the meeting on 11 April 2011, Luxembourg informed that Group that Circular No 164/2 bis dated 8 April 2011 ensured that advance confirmations granted prior to the entry into force of Circular No 164/2 would cease to be valid by 31 December 2011. With the benefit of this information, the Group agreed that there was no need for this measure to be assessed against the criteria of the Code of Conduct.” [În ceea ce privește măsura fiscală luxemburgheză referitoare la societățile angajate în activități de finanțare intragrup, grupul de lucru a discutat descrierea convenită în cadrul reuniunii din 17 februarie 2011. Luxemburgul a informat grupul de lucru că Circulara nr. 164/2 din data de 28 ianuarie 2011 stabilește condițiile pentru furnizarea acordurilor de preț în avans confirmând remunerația tranzacțiilor. În cadrul reuniunii din 11 aprilie 2011, Luxemburgul a informat grupul de lucru că Circulara nr. 164/2 bis din data de 8 aprilie 2011 garantează faptul că confirmările în avans acordate anterior intrării în vigoare a Circularei nr. 164/2 vor înceta să fie valabile până la data de 31 decembrie 2011. Cu ajutorul acestor informații, grupul de lucru a convenit că nu este necesar ca această măsură să fie evaluată pe baza criteriilor prevăzute în Codul de conduită.]

196

(197)  A se vedea hotărârile în cauza C-5/89, Comisia/Republica Federală Germania, ECLI:EU:C:1990:320, punctul 17 și în cauza C-310/99, Italia/Comisia, ECLI:EU:C:2002:143, punctul 104.

197

(198)  A se vedea hotărârea în cauza T-67/94, Ladbroke Racing/Comisia, ECLI:EU:T:1998:7, punctul 183; a se vedea, de asemenea, hotărârea în cauzele conexate T-116/01 și T-118/01, P&O European Ferries (Vizcaya) SA și Diputacion Floral de Vizcaya/Comisia, ECLI:EU:T:2003:217, punctul 202.

198

(199)  A se vedea hotărârile în cauza T-290/97, Mehibas Dordtselaan /Comisia, ECLI:EU:T:2000:8, punctul 59 și în cauzele conexate C-182/03 și C-217/03, Belgia și Forum 187 ASBL/Comisia, ECLI:EU:C:2006:416, punctul 147.

199

(200)  Concluziile Consiliului ECOFIN din 1 decembrie 1997 în materie de politică fiscală (JO C 2, 6.1.1998, p. 1). A se vedea, de asemenea, documentele disponibile la următoarea adresă: http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/company_tax/harmful_tax_practices/index_fr.htm

200

(201)  În acest sens, a se vedea Concluziile avocatului general Léger prezentate în cauza C-217/03, Belgia și Forum 187 ASBL/Comisia, ECLI:EU:C:2006:89, punctul 376.

201

(202)  În Protocolul adițional nr. 1 la Convenția OCDE din 14 decembrie 1960, semnatarii Convenției au convenit participarea Comisiei Europene la lucrările organizației. Reprezentanții Comisiei Europene participă, împreună cu ceilalți membrii, la discuțiile cu privire la programul de lucru al OCDE și sunt cooptați în cadrul activităților întregii organizații și ale diferitelor sale organisme. Cu toate acestea, deși participarea Comisiei Europene este mult mai extinsă decât cea a unui observator, aceasta nu are niciun drept de vot și nu participă în mod oficial la adoptarea instrumentelor prezentate Consiliului spre adoptare.

202

(203)  Decizia Comisiei din 11 iulie 2001 în cauza C 47/2001 (ex NN 42/2000) – Germania: centre de control și de coordonare a societăților străine (JO C 304, 30.10.2001, p. 2).

203

(204)  A se vedea nota de subsol 105.

204

(205)  Deși contextul este cel al unei „imposibilități de recuperare”, și nu al unei „dificultăți de cuantificare a valorii ajutorului”.

205

(206)  Hotărârea în cauzele conexate T-427/04 și T-17/05, Franța/Comisia, ECLI:EU:T:2009:474, punctul 297.

206

(207)  Hotărârea în cauzele conexate T-427/04 și T-17/05, Franța/Comisia, ECLI:EU:T:2009:474, punctul 299.

207

(208)  Comunicarea Comisiei privind aplicarea normelor privind ajutorul de stat în cazul măsurilor referitoare la impozitarea directă a activităților economice (JO C 384, 10.12.1998, p. 3).

208

(209)  Hotărârea în cauza C-441/06, Comisia/Franța, ECLI:EU:C:2007:616, punctul 29 și jurisprudența citată.

209

(210)  A se vedea, în special, considerentele 308-311.

210

---

| 22.12.2016 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 351/68 |
| --- | --- | --- | --- |

22.12.2016

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 351/68

---

DECIZIA (UE) 2016/2327 A COMISIEI

din 5 iulie 2016

privind ajutorul de stat SA. 19864 — 2014/C (ex 2009/NN54) pus în aplicare de către Belgia — Finanțarea spitalelor publice IRIS din regiunea Bruxelles-Capitală

[notificată cu numărul C(2016) 4051]

(Numai textele în limbile neerlandeză și franceză sunt autentice)

(Text cu relevanță pentru SEE)

COMISIA EUROPEANĂ,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf (1),

având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),

după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în temeiul articolelor menționate anterior (2) și având în vedere observațiile acestora,

întrucât:

1.   PROCEDURĂ

PROCEDURĂ

| (1) | Prin scrisorile din 7 septembrie 2005 și 17 octombrie 2005, înregistrate la 12 septembrie 2005 și, respectiv, 19 octombrie 2005, Comisia a primit o plângere împotriva statului belgian în ceea ce privește presupusa acordare, începând din 1995, a unui ajutor ilegal și incompatibil cu piața internă pentru cele cinci spitale publice (3) (denumite în continuare „spitalele IRIS”) (4) din rețeaua IRIS (5) (denumită în continuare „IRIS”) din regiunea Bruxelles-Capitală. Plângerea a fost depusă de două asociații [și anume, Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé (CBI) și Association bruxelloise des institutions de soins privées (ABISP)] care reprezintă spitale administrate de persoane juridice de drept privat (denumite în continuare „spitale private”) și, în mod individual, de mai multe spitale membre ale acestor asociații (6). |
| --- | --- |

(1)

Prin scrisorile din 7 septembrie 2005 și 17 octombrie 2005, înregistrate la 12 septembrie 2005 și, respectiv, 19 octombrie 2005, Comisia a primit o plângere împotriva statului belgian în ceea ce privește presupusa acordare, începând din 1995, a unui ajutor ilegal și incompatibil cu piața internă pentru cele cinci spitale publice (3) (denumite în continuare „spitalele IRIS”) (4) din rețeaua IRIS (5) (denumită în continuare „IRIS”) din regiunea Bruxelles-Capitală. Plângerea a fost depusă de două asociații [și anume, Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé (CBI) și Association bruxelloise des institutions de soins privées (ABISP)] care reprezintă spitale administrate de persoane juridice de drept privat (denumite în continuare „spitale private”) și, în mod individual, de mai multe spitale membre ale acestor asociații (6).

3

4

5

Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé

Association bruxelloise des institutions de soins privées

6

| (2) | Plângerea s-a concentrat pe următoarele serii de argumente: (i) absența sau lipsa de claritate a definirii și a atribuirii misiunilor de serviciu public specifice impuse numai spitalelor IRIS, nu și spitalelor private din Bruxelles; (ii) compensarea pierderilor spitalelor IRIS de către autoritățile publice; (iii) supracompensarea costurilor legate de misiunile de serviciu public ale spitalelor IRIS prin intermediul Fondului regional bruxellez de refinanțare a trezoreriilor comunale; (iv) lipsa de transparență în ceea ce privește modul de finanțare publică a spitalelor IRIS; și, în sfârșit, (v) existența unor subvenții încrucișate în favoarea activităților nespitalicești ale spitalelor IRIS ca urmare a compensațiilor primite pentru exercitarea misiunilor lor spitalicești (7). |
| --- | --- |

(2)

Plângerea s-a concentrat pe următoarele serii de argumente: (i) absența sau lipsa de claritate a definirii și a atribuirii misiunilor de serviciu public specifice impuse numai spitalelor IRIS, nu și spitalelor private din Bruxelles; (ii) compensarea pierderilor spitalelor IRIS de către autoritățile publice; (iii) supracompensarea costurilor legate de misiunile de serviciu public ale spitalelor IRIS prin intermediul Fondului regional bruxellez de refinanțare a trezoreriilor comunale; (iv) lipsa de transparență în ceea ce privește modul de finanțare publică a spitalelor IRIS; și, în sfârșit, (v) existența unor subvenții încrucișate în favoarea activităților nespitalicești ale spitalelor IRIS ca urmare a compensațiilor primite pentru exercitarea misiunilor lor spitalicești (7).

7

| (3) | În urma unor informații suplimentare transmise de autoritățile belgiene la 10 ianuarie 2008, serviciile Comisiei au informat reclamanții cu privire la opinia preliminară a acestora privind plângerea trimisă prin poștă (8) și au invitat părțile interesate să prezinte noi informații care să le permită să reexamineze evaluarea preliminară a plângerii, în caz contrar considerându-se că aceasta din urmă a fost retrasă. După primirea unui răspuns din partea reclamanților, serviciile Comisiei au confirmat evaluarea preliminară prin scrisoarea din 10 aprilie 2008. |
| --- | --- |

(3)

În urma unor informații suplimentare transmise de autoritățile belgiene la 10 ianuarie 2008, serviciile Comisiei au informat reclamanții cu privire la opinia preliminară a acestora privind plângerea trimisă prin poștă (8) și au invitat părțile interesate să prezinte noi informații care să le permită să reexamineze evaluarea preliminară a plângerii, în caz contrar considerându-se că aceasta din urmă a fost retrasă. După primirea unui răspuns din partea reclamanților, serviciile Comisiei au confirmat evaluarea preliminară prin scrisoarea din 10 aprilie 2008.

8

| (4) | Ulterior, reclamanții au informat Comisia că au introdus o acțiune în anulare în fața Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene (devenit, de la data de 1 decembrie 2009, Tribunalul Uniunii Europene, denumit în continuare „Tribunalul”) împotriva scrisorii din 10 ianuarie 2008, pe care o consideră drept o decizie a Comisiei (9). În plus, la 20 iunie 2008, reclamanții au introdus o acțiune în anulare împotriva scrisorii serviciilor Comisiei din 10 aprilie 2008 (10). Cele două acțiuni introduse în fața Tribunalului au fost suspendate de către acesta până la 31 octombrie 2009, Comisia informând Tribunalul că intenționa să adopte o decizie în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (11). Pentru adoptarea deciziei respective, serviciile Comisiei au solicitat informații suplimentare din partea autorităților belgiene, precum și a reclamanților. |
| --- | --- |

(4)

Ulterior, reclamanții au informat Comisia că au introdus o acțiune în anulare în fața Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene (devenit, de la data de 1 decembrie 2009, Tribunalul Uniunii Europene, denumit în continuare „Tribunalul”) împotriva scrisorii din 10 ianuarie 2008, pe care o consideră drept o decizie a Comisiei (9). În plus, la 20 iunie 2008, reclamanții au introdus o acțiune în anulare împotriva scrisorii serviciilor Comisiei din 10 aprilie 2008 (10). Cele două acțiuni introduse în fața Tribunalului au fost suspendate de către acesta până la 31 octombrie 2009, Comisia informând Tribunalul că intenționa să adopte o decizie în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (11). Pentru adoptarea deciziei respective, serviciile Comisiei au solicitat informații suplimentare din partea autorităților belgiene, precum și a reclamanților.

9

10

11

| (5) | În decizia sa din 28 octombrie 2009 (12) (denumită în continuare „decizia Comisiei din 2009”, a se vedea, de asemenea, secțiunea 4.1), Comisia a decis să nu ridice obiecții cu privire la ajutorul de finanțare a spitalelor publice din rețeaua IRIS din regiunea Bruxelles-Capitală, întrucât finanțarea în cauză era considerată compatibilă cu piața comună, în temeiul condițiilor prevăzute în Decizia 2005/842/CE a Comisiei (13) (denumită în continuare „Decizia privind SIEG din 2005”) și, în mod direct, în temeiul articolului 86 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent, articolul 106 alineatul (2) din TFUE] cu privire la misiunile de serviciu public atribuite înainte de intrarea în vigoare a Deciziei privind SIEG din 2005, la data de 19 decembrie a aceluiași an. |
| --- | --- |

(5)

În decizia sa din 28 octombrie 2009 (12) (denumită în continuare „decizia Comisiei din 2009”, a se vedea, de asemenea, secțiunea 4.1), Comisia a decis să nu ridice obiecții cu privire la ajutorul de finanțare a spitalelor publice din rețeaua IRIS din regiunea Bruxelles-Capitală, întrucât finanțarea în cauză era considerată compatibilă cu piața comună, în temeiul condițiilor prevăzute în Decizia 2005/842/CE a Comisiei (13) (denumită în continuare „Decizia privind SIEG din 2005”) și, în mod direct, în temeiul articolului 86 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent, articolul 106 alineatul (2) din TFUE] cu privire la misiunile de serviciu public atribuite înainte de intrarea în vigoare a Deciziei privind SIEG din 2005, la data de 19 decembrie a aceluiași an.

12

13

| (6) | Ulterior, reclamanții au formulat o acțiune în anulare în fața Tribunalului împotriva acestei decizii a Comisiei. Tribunalul a anulat decizia Comisiei prin hotărârea sa din 7 noiembrie 2012 în cauza T-137/10 (14) (a se vedea, de asemenea, secțiunea 4.2), considerând că decizia fusese adoptată cu încălcarea drepturilor procedurale ale reclamanților. În special, Tribunalul a concluzionat că Comisia ar fi trebuit să exprime îndoieli cu privire la compatibilitatea măsurilor în cauză cu piața internă, luând în considerare argumentele reclamanților în această privință. Tribunalul a concluzionat, prin urmare, că era obligația Comisiei să deschidă procedura oficială de investigare în vederea obținerii oricărui element relevant pentru verificarea compatibilității tuturor măsurilor de ajutor în discuție cu piața internă, precum și pentru a permite reclamanților și celorlalte părți interesate să își prezinte observațiile în cadrul procedurii respective (15). |
| --- | --- |

(6)

Ulterior, reclamanții au formulat o acțiune în anulare în fața Tribunalului împotriva acestei decizii a Comisiei. Tribunalul a anulat decizia Comisiei prin hotărârea sa din 7 noiembrie 2012 în cauza T-137/10 (14) (a se vedea, de asemenea, secțiunea 4.2), considerând că decizia fusese adoptată cu încălcarea drepturilor procedurale ale reclamanților. În special, Tribunalul a concluzionat că Comisia ar fi trebuit să exprime îndoieli cu privire la compatibilitatea măsurilor în cauză cu piața internă, luând în considerare argumentele reclamanților în această privință. Tribunalul a concluzionat, prin urmare, că era obligația Comisiei să deschidă procedura oficială de investigare în vederea obținerii oricărui element relevant pentru verificarea compatibilității tuturor măsurilor de ajutor în discuție cu piața internă, precum și pentru a permite reclamanților și celorlalte părți interesate să își prezinte observațiile în cadrul procedurii respective (15).

14

15

| (7) | Prin scrisoarea din 1 octombrie 2014, Comisia a informat Belgia cu privire la decizia sa de a iniția procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE cu privire la măsurile de finanțare publică în favoarea spitalelor IRIS din regiunea Bruxelles-Capitală. |
| --- | --- |

(7)

Prin scrisoarea din 1 octombrie 2014, Comisia a informat Belgia cu privire la decizia sa de a iniția procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE cu privire la măsurile de finanțare publică în favoarea spitalelor IRIS din regiunea Bruxelles-Capitală.

| (8) | Decizia Comisiei de a iniția procedura (denumită în continuare „decizia de inițiere a procedurii”) a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (16). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la măsurile în cauză. |
| --- | --- |

(8)

Decizia Comisiei de a iniția procedura (denumită în continuare „decizia de inițiere a procedurii”) a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (16). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la măsurile în cauză.

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

16

| (9) | Prin scrisoarea din 22 octombrie 2014, autoritățile belgiene au solicitat o prelungire a termenului pentru a își prezenta observațiile ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii. Comisia a acordat prelungirea prin scrisoarea din 23 octombrie 2014. O nouă prelungire a termenului a fost solicitată prin e-mail la 1 decembrie 2014 și a fost acordată de Comisie prin scrisoarea din 2 decembrie 2014. Prin scrisoarea din 16 decembrie 2014, Regatul Belgiei și-a prezentat observațiile cu privire la decizia de inițiere a procedurii. |
| --- | --- |

(9)

Prin scrisoarea din 22 octombrie 2014, autoritățile belgiene au solicitat o prelungire a termenului pentru a își prezenta observațiile ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii. Comisia a acordat prelungirea prin scrisoarea din 23 octombrie 2014. O nouă prelungire a termenului a fost solicitată prin e-mail la 1 decembrie 2014 și a fost acordată de Comisie prin scrisoarea din 2 decembrie 2014. Prin scrisoarea din 16 decembrie 2014, Regatul Belgiei și-a prezentat observațiile cu privire la decizia de inițiere a procedurii.

| (10) | Comisia a primit observații din partea unor părți interesate (a se vedea secțiunea 5 de mai jos), la 15 decembrie 2014, 5 ianuarie 2015 și 9 ianuarie 2015. Prin scrisorile din 13 și din 20 februarie 2015, Comisia a transmis observațiile respective Belgiei, care a avut posibilitatea de a reacționa. Belgia a comunicat comentariile sale prin scrisoarea din 13 martie 2015, înregistrată la 17 martie 2015. |
| --- | --- |

(10)

Comisia a primit observații din partea unor părți interesate (a se vedea secțiunea 5 de mai jos), la 15 decembrie 2014, 5 ianuarie 2015 și 9 ianuarie 2015. Prin scrisorile din 13 și din 20 februarie 2015, Comisia a transmis observațiile respective Belgiei, care a avut posibilitatea de a reacționa. Belgia a comunicat comentariile sale prin scrisoarea din 13 martie 2015, înregistrată la 17 martie 2015.

| (11) | Pe această bază, Comisia a reexaminat dosarul și a interpretat anumite elemente întrun mod diferit față de evaluarea din decizia anulată din 2009. |
| --- | --- |

(11)

Pe această bază, Comisia a reexaminat dosarul și a interpretat anumite elemente întrun mod diferit față de evaluarea din decizia anulată din 2009.

2.   CONTEXT

CONTEXT

| (12) | Spitalele IRIS își desfășoară activitatea într-un mediu legislativ și de reglementare complex, stabilit de diferite autorități publice. O evaluare generală a conformității finanțării publice de care beneficiază spitalele respective cu normele privind ajutoarele de stat necesită, mai întâi, o scurtă descriere a cadrului juridic și de reglementare aplicabil spitalelor IRIS. Această descriere include o prezentare a Legii CPAS (pe baza căreia au fost create spitalele IRIS), un scurt istoric al creării spitalelor IRIS, o listă a documentelor legislative și de altă natură care reglementează activitatea spitalelor IRIS, o scurtă descriere a principalelor activități ale spitalelor IRIS, precum și o enumerare a diferitelor mecanisme de finanțare aplicabile. |
| --- | --- |

(12)

Spitalele IRIS își desfășoară activitatea într-un mediu legislativ și de reglementare complex, stabilit de diferite autorități publice. O evaluare generală a conformității finanțării publice de care beneficiază spitalele respective cu normele privind ajutoarele de stat necesită, mai întâi, o scurtă descriere a cadrului juridic și de reglementare aplicabil spitalelor IRIS. Această descriere include o prezentare a Legii CPAS (pe baza căreia au fost create spitalele IRIS), un scurt istoric al creării spitalelor IRIS, o listă a documentelor legislative și de altă natură care reglementează activitatea spitalelor IRIS, o scurtă descriere a principalelor activități ale spitalelor IRIS, precum și o enumerare a diferitelor mecanisme de finanțare aplicabile.

2.1.   Dreptul la asistență socială și Legea CPAS

Dreptul la asistență socială și Legea CPAS

| (13) | În Belgia, dreptul la asistență socială este un drept constituțional. Articolul 23 din Constituția belgiană, în special, prevede următoarele:

  „Fiecare persoană are dreptul de a duce o viață conformă cu demnitatea umană. În acest scop, legea, decretul sau dispoziția menționată la articolul 134 garantează, ținând cont de obligațiile corespunzătoare, drepturile economice, sociale și culturale, și determină condițiile exercitării acestora. Drepturile respective cuprind în principal:
  [...]






  2o | dreptul la securitate socială, la protecția sănătății și la asistență socială, medicală și juridică.” |
| --- | --- | --- |

(13)

În Belgia, dreptul la asistență socială este un drept constituțional. Articolul 23 din Constituția belgiană, în special, prevede următoarele:

„Fiecare persoană are dreptul de a duce o viață conformă cu demnitatea umană. În acest scop, legea, decretul sau dispoziția menționată la articolul 134 garantează, ținând cont de obligațiile corespunzătoare, drepturile economice, sociale și culturale, și determină condițiile exercitării acestora. Drepturile respective cuprind în principal:

[...]

2o

o

| (14) | Accesul efectiv al cetățenilor la asistența socială este reglementat, în principal, de Legea organică din 8 iulie 1976 (17) (denumită în continuare „Legea CPAS”) de instituire a centrelor publice de acțiune socială (denumite în continuare „CPAS”). Acestea sunt organisme publice cu personalitate juridică și sunt prezente în fiecare comună belgiană. CPAS sunt conduse de un consiliu ai cărui membri sunt aleși de consiliul comunal din comuna respectivă. În temeiul articolului 1 din Legea CPAS:

  „Orice persoană are dreptul la asistență socială. Obiectivul acesteia este de a permite tuturor să ducă o viață conformă cu demnitatea umană. Au fost create centre publice de ajutor social care, în condițiile stabilite de prezenta lege, trebuie să asigure această asistență.” |
| --- | --- |

(14)

Accesul efectiv al cetățenilor la asistența socială este reglementat, în principal, de Legea organică din 8 iulie 1976 (17) (denumită în continuare „Legea CPAS”) de instituire a centrelor publice de acțiune socială (denumite în continuare „CPAS”). Acestea sunt organisme publice cu personalitate juridică și sunt prezente în fiecare comună belgiană. CPAS sunt conduse de un consiliu ai cărui membri sunt aleși de consiliul comunal din comuna respectivă. În temeiul articolului 1 din Legea CPAS:

17

„Orice persoană are dreptul la asistență socială. Obiectivul acesteia este de a permite tuturor să ducă o viață conformă cu demnitatea umană. Au fost create centre publice de ajutor social care, în condițiile stabilite de prezenta lege, trebuie să asigure această asistență.”

| (15) | În practică, CPAS oferă asistență socială persoanelor care nu dispun de resursele necesare pentru a putea duce o viață conformă cu demnitatea umană și care nu pot beneficia de alte forme de asigurări sociale (de exemplu, ajutor de șomaj). În acest context, articolul 57 alineatul (1) din Legea CPAS precizează că CPAS are misiunea de a asigura persoanelor și familiilor ajutorul datorat de colectivitate. Acesta descrie misiunea respectivă după cum urmează:

  „Acesta asigură nu numai un ajutor paliativ sau curativ, ci și un ajutor preventiv. Poate încuraja participarea socială a utilizatorilor. Acest ajutor poate fi material, social, medical, medico-social sau psihologic.” |
| --- | --- |

(15)

În practică, CPAS oferă asistență socială persoanelor care nu dispun de resursele necesare pentru a putea duce o viață conformă cu demnitatea umană și care nu pot beneficia de alte forme de asigurări sociale (de exemplu, ajutor de șomaj). În acest context, articolul 57 alineatul (1) din Legea CPAS precizează că CPAS are misiunea de a asigura persoanelor și familiilor ajutorul datorat de colectivitate. Acesta descrie misiunea respectivă după cum urmează:

„Acesta asigură nu numai un ajutor paliativ sau curativ, ci și un ajutor preventiv. Poate încuraja participarea socială a utilizatorilor. Acest ajutor poate fi material, social, medical, medico-social sau psihologic.”

| (16) | Fiecare CPAS este obligat să acorde asistență socială persoanelor și familiilor, dar dispune de o anumită putere discreționară în ceea ce privește alegerea modului în care este furnizat ajutorul. Mai precis, un CPAS poate să acorde un astfel de ajutor:






  — | fie el însuși, în mod direct; |
| --- | --- | --- |

(16)

Fiecare CPAS este obligat să acorde asistență socială persoanelor și familiilor, dar dispune de o anumită putere discreționară în ceea ce privește alegerea modului în care este furnizat ajutorul. Mai precis, un CPAS poate să acorde un astfel de ajutor:

—

fie el însuși, în mod direct;

| — | fie „atunci când este necesar și, dacă este cazul, în cadrul unei programări existente” (a se vedea, de asemenea, considerentul 19), prin intermediul unor instituții sau servicii pe care le creează [în temeiul articolului 60 alineatul (6), al articolului 79 și al articolului 118 din Legea CPAS], caz în care CPAS care creează o astfel de instituție sau serviciu este obligat, de asemenea, să definească scopul acesteia/acestuia. Orice obligație socială pe care CPAS o deleagă instituției respective sau serviciului respectiv trebuie ulterior să fie asigurată în conformitate cu acest scop; |
| --- | --- |

—

fie „atunci când este necesar și, dacă este cazul, în cadrul unei programări existente” (a se vedea, de asemenea, considerentul 19), prin intermediul unor instituții sau servicii pe care le creează [în temeiul articolului 60 alineatul (6), al articolului 79 și al articolului 118 din Legea CPAS], caz în care CPAS care creează o astfel de instituție sau serviciu este obligat, de asemenea, să definească scopul acesteia/acestuia. Orice obligație socială pe care CPAS o deleagă instituției respective sau serviciului respectiv trebuie ulterior să fie asigurată în conformitate cu acest scop;

| — | fie prin intermediul unor instituții sau servicii cu care colaborează (articolul 61 din Legea CPAS), caz în care instituțiile sau serviciile în cauză trebuie să fi fost create:






  — | fie de către CPAS însuși (a se vedea liniuța anterioară); |
| --- | --- | --- |

—

fie prin intermediul unor instituții sau servicii cu care colaborează (articolul 61 din Legea CPAS), caz în care instituțiile sau serviciile în cauză trebuie să fi fost create:

—

fie de către CPAS însuși (a se vedea liniuța anterioară);

| — | fie de către o parte terță care a definit, de asemenea, scopul acestora. |
| --- | --- |

—

fie de către o parte terță care a definit, de asemenea, scopul acestora.

| (17) | În ultimele două cazuri, CPAS deleagă (o parte din) obligațiile sale privind asistența socială numai în măsura în care o astfel de delegare este conformă cu scopul urmărit de instituția colaboratoare. Pe de o parte, în cazul în care instituția este creată de CPAS, acesta din urmă îi controlează scopul. În cazul unei instituții în întregime distincte (instituție terță), dimpotrivă, colaborarea va fi limitată de scopul instituției respective. |
| --- | --- |

(17)

În ultimele două cazuri, CPAS deleagă (o parte din) obligațiile sale privind asistența socială numai în măsura în care o astfel de delegare este conformă cu scopul urmărit de instituția colaboratoare. Pe de o parte, în cazul în care instituția este creată de CPAS, acesta din urmă îi controlează scopul. În cazul unei instituții în întregime distincte (instituție terță), dimpotrivă, colaborarea va fi limitată de scopul instituției respective.

| (18) | Obligația legală impusă CPAS de a furniza asistență socială, indiferent dacă această asistență este materială, socială, medicală, medico-socială sau psihologică, este aceeași, indiferent dacă CPAS furnizează asistența în mod direct sau prin intermediul unor instituții pe care le creează sau cu care colaborează. Articolul 57 din Legea CPAS impune CPAS (exclusiv) obligația de a furniza această asistență în toate cazurile. Orice tip de delegare constituie o formă de îndeplinire a acestei obligații și nu exonerează CPAS de responsabilitatea de a îndeplini și de a continua să își îndeplinească obligația. |
| --- | --- |

(18)

Obligația legală impusă CPAS de a furniza asistență socială, indiferent dacă această asistență este materială, socială, medicală, medico-socială sau psihologică, este aceeași, indiferent dacă CPAS furnizează asistența în mod direct sau prin intermediul unor instituții pe care le creează sau cu care colaborează. Articolul 57 din Legea CPAS impune CPAS (exclusiv) obligația de a furniza această asistență în toate cazurile. Orice tip de delegare constituie o formă de îndeplinire a acestei obligații și nu exonerează CPAS de responsabilitatea de a îndeplini și de a continua să își îndeplinească obligația.

| (19) | Cerințele care se aplică atunci când un CPAS dorește să înființeze o instituție sau un serviciu (de exemplu, un spital) în scopul de a își îndeplini (parțial) misiunea de asistență socială sunt prevăzute la articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS:

  „Centrul public de asistență socială creează, atunci când acest lucru se dovedește necesar și, dacă este cazul, în cadrul unei programări existente, instituții sau servicii cu caracter social, curativ sau preventiv, le extinde și le gestionează.
  Necesitatea creării sau extinderii unei instituții sau a unui serviciu trebuie să fie rezultatul unui dosar care cuprinde o analiză privind nevoile comunei și/sau regiunii și instituțiile sau serviciile similare aflate deja în funcțiune, o descriere a funcționării, o evaluare exactă a prețului de cost și a cheltuielilor care trebuie realizate și, dacă este posibil, informații care să permită o comparație cu întreprinderi sau servicii similare.
  Crearea sau extinderea unor instituții sau servicii care pot beneficia de subvenții fie la nivelul investițiilor, fie al funcționării, poate fi decisă doar pe baza unui dosar care demonstrează faptul că condițiile prevăzute de legislație sau de normele organice pentru acordarea acestor subvenții vor fi respectate.
  Fără a aduce atingere autorizațiilor care urmează să fie obținute de la alte autorități publice, decizia de a crea sau a extinde o instituție sau un serviciu, de îndată ce aceasta este de natură să determine o contribuție de la bugetul comunal sau o majorare a acestei contribuții, este supusă aprobării consiliului comunal.” |
| --- | --- |

(19)

Cerințele care se aplică atunci când un CPAS dorește să înființeze o instituție sau un serviciu (de exemplu, un spital) în scopul de a își îndeplini (parțial) misiunea de asistență socială sunt prevăzute la articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS:

„Centrul public de asistență socială creează, atunci când acest lucru se dovedește necesar și, dacă este cazul, în cadrul unei programări existente, instituții sau servicii cu caracter social, curativ sau preventiv, le extinde și le gestionează.

Necesitatea creării sau extinderii unei instituții sau a unui serviciu trebuie să fie rezultatul unui dosar care cuprinde o analiză privind nevoile comunei și/sau regiunii și instituțiile sau serviciile similare aflate deja în funcțiune, o descriere a funcționării, o evaluare exactă a prețului de cost și a cheltuielilor care trebuie realizate și, dacă este posibil, informații care să permită o comparație cu întreprinderi sau servicii similare.

Crearea sau extinderea unor instituții sau servicii care pot beneficia de subvenții fie la nivelul investițiilor, fie al funcționării, poate fi decisă doar pe baza unui dosar care demonstrează faptul că condițiile prevăzute de legislație sau de normele organice pentru acordarea acestor subvenții vor fi respectate.

Fără a aduce atingere autorizațiilor care urmează să fie obținute de la alte autorități publice, decizia de a crea sau a extinde o instituție sau un serviciu, de îndată ce aceasta este de natură să determine o contribuție de la bugetul comunal sau o majorare a acestei contribuții, este supusă aprobării consiliului comunal.”

| (20) | Obligația impusă la articolul 57 din Legea CPAS de a furniza un ajutor (social, medical, medico-social sau psihologic) persoanelor și familiilor este:






  — | generală: ajutorul trebuie să fie acordat indiferent de convingerile ideologice, filozofice sau religioase ale beneficiarilor (articolul 59 din Legea CPAS) și de lipsa de mijloace, dacă este cazul, a persoanei în cauză. În mod specific, CPAS are misiunea de a oferi sprijin în funcție de nivelul de sărăcie al persoanei în cauză. Pe această bază, fiecare CPAS este obligat să ofere ajutor tuturor. În cazul în care creează o instituție sau un serviciu pentru a își îndeplini misiunea, instituția sau serviciul respectiv este supus(ă) aceleiași obligații; |
| --- | --- | --- |

(20)

Obligația impusă la articolul 57 din Legea CPAS de a furniza un ajutor (social, medical, medico-social sau psihologic) persoanelor și familiilor este:

—

generală: ajutorul trebuie să fie acordat indiferent de convingerile ideologice, filozofice sau religioase ale beneficiarilor (articolul 59 din Legea CPAS) și de lipsa de mijloace, dacă este cazul, a persoanei în cauză. În mod specific, CPAS are misiunea de a oferi sprijin în funcție de nivelul de sărăcie al persoanei în cauză. Pe această bază, fiecare CPAS este obligat să ofere ajutor tuturor. În cazul în care creează o instituție sau un serviciu pentru a își îndeplini misiunea, instituția sau serviciul respectiv este supus(ă) aceleiași obligații;

| — | fără limită de timp: ajutorul trebuie acordat atât timp cât există o necesitate socială. Prin urmare, CPAS este obligat să asigure continuitatea ajutorului și, astfel, a instituției sau a serviciului care îl furnizează. |
| --- | --- |

—

fără limită de timp: ajutorul trebuie acordat atât timp cât există o necesitate socială. Prin urmare, CPAS este obligat să asigure continuitatea ajutorului și, astfel, a instituției sau a serviciului care îl furnizează.

| (21) | Pe baza principiului autonomiei locale, fiecare CPAS, în comuna sa, decide în mod autonom, în conformitate cu Legea CPAS, cu privire la modul cel mai potrivit de a își îndeplini obligația de a furniza asistență socială (inclusiv medicală). Alegerea constituțională de a organiza asistența socială la nivel local este ghidată, de asemenea, de dorința și de necesitatea de a institui o politică de asistență socială cât mai apropiată posibil de populație. Atunci când un CPAS decide să creeze o instituție de îngrijiri medicale cu caracter curativ pentru a răspunde nevoilor de îngrijire ale populației locale, instituția astfel creată este reglementată atât de Legea CPAS, cât și de cadrul de reglementare federal aplicabil spitalelor (a se vedea considerentul 32), care se aplică tuturor spitalelor, indiferent de statutul acestora (public sau privat) și garantează un sistem de organizare comun pentru întreaga țară. Cu toate acestea, spre deosebire de spitalele private, spitalele create de un CPAS, cum sunt spitalele IRIS, au obiectivul principal de a contribui permanent la furnizarea de asistență socială. Natura exactă a obligațiilor impuse spitalelor IRIS în ceea ce privește asistența socială (a se vedea, de asemenea, secțiunea 7.3.4.1 de mai jos) este definită în statutele spitalelor IRIS și în planurile strategice ale IRIS în conformitate cu dispozițiile Legii CPAS (în special, articolele 120 și 135d din legea menționată). |
| --- | --- |

(21)

Pe baza principiului autonomiei locale, fiecare CPAS, în comuna sa, decide în mod autonom, în conformitate cu Legea CPAS, cu privire la modul cel mai potrivit de a își îndeplini obligația de a furniza asistență socială (inclusiv medicală). Alegerea constituțională de a organiza asistența socială la nivel local este ghidată, de asemenea, de dorința și de necesitatea de a institui o politică de asistență socială cât mai apropiată posibil de populație. Atunci când un CPAS decide să creeze o instituție de îngrijiri medicale cu caracter curativ pentru a răspunde nevoilor de îngrijire ale populației locale, instituția astfel creată este reglementată atât de Legea CPAS, cât și de cadrul de reglementare federal aplicabil spitalelor (a se vedea considerentul 32), care se aplică tuturor spitalelor, indiferent de statutul acestora (public sau privat) și garantează un sistem de organizare comun pentru întreaga țară. Cu toate acestea, spre deosebire de spitalele private, spitalele create de un CPAS, cum sunt spitalele IRIS, au obiectivul principal de a contribui permanent la furnizarea de asistență socială. Natura exactă a obligațiilor impuse spitalelor IRIS în ceea ce privește asistența socială (a se vedea, de asemenea, secțiunea 7.3.4.1 de mai jos) este definită în statutele spitalelor IRIS și în planurile strategice ale IRIS în conformitate cu dispozițiile Legii CPAS (în special, articolele 120 și 135d din legea menționată).

| (22) | În sfârșit, în temeiul articolului 106 din Legea CPAS, comunele au obligația de a acoperi deficitul CPAS-urilor proprii atunci când acestea nu dispun de resurse suficiente pentru a acoperi cheltuielile aferente obligațiilor de asistență socială. |
| --- | --- |

(22)

În sfârșit, în temeiul articolului 106 din Legea CPAS, comunele au obligația de a acoperi deficitul CPAS-urilor proprii atunci când acestea nu dispun de resurse suficiente pentru a acoperi cheltuielile aferente obligațiilor de asistență socială.

2.2.   Crearea spitalelor IRIS

Crearea spitalelor IRIS

| (23) | Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 15), asistența socială acordată de CPAS include asistență medicală și medico-socială și poate avea un caracter atât preventiv, cât și curativ. Această asistență poate fi acordată fie: (i) direct de către CPAS; fie (ii) prin intermediul unei părți terțe (de exemplu un spital privat), în conformitate cu autonomia sa juridică; sau (iii), în special în cazul în care CPAS dorește să examineze modul în care aceste obiective sunt îndeplinite, prin crearea unei instituții sau a unui serviciu responsabil cu îndeplinirea unei părți a acestei misiuni (misiunea este definită în statutul respectivei instituții sau a serviciului respectiv și, în cazul spitalelor IRIS, în planurile strategice ale IRIS (a se vedea considerentele 16 și 21). Pentru a își îndeplini misiunea de asistență medicală, CPAS au creat și continuă să (co-)gestioneze spitale în mai multe orașe și comune din Belgia. |
| --- | --- |

(23)

Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 15), asistența socială acordată de CPAS include asistență medicală și medico-socială și poate avea un caracter atât preventiv, cât și curativ. Această asistență poate fi acordată fie: (i) direct de către CPAS; fie (ii) prin intermediul unei părți terțe (de exemplu un spital privat), în conformitate cu autonomia sa juridică; sau (iii), în special în cazul în care CPAS dorește să examineze modul în care aceste obiective sunt îndeplinite, prin crearea unei instituții sau a unui serviciu responsabil cu îndeplinirea unei părți a acestei misiuni (misiunea este definită în statutul respectivei instituții sau a serviciului respectiv și, în cazul spitalelor IRIS, în planurile strategice ale IRIS (a se vedea considerentele 16 și 21). Pentru a își îndeplini misiunea de asistență medicală, CPAS au creat și continuă să (co-)gestioneze spitale în mai multe orașe și comune din Belgia.

| (24) | În trecut, CPAS din cele șase comune bruxelleze în cauză (18) au furnizat ele însele asistență socială cu caracter medical și socio-medical prin intermediul a opt spitale publice (19) distribuite în opt locații diferite. Aceste spitale erau gestionate în mod direct de CPAS-urile lor respective și nu aveau personalitate juridică. Prin urmare, era clar că spitalele respective contribuiau la îndeplinirea obligației de asistență socială a CPAS-urilor lor respective. Cu toate acestea, în prima jumătate a anilor 1990, autoritățile publice din Bruxelles au estimat că deficitele structurale ale acestor spitale le amenințau perenitatea. Pentru a asigura perenitatea și viabilitatea pe termen lung a spitalelor publice bruxelleze, autoritățile publice au decis să le restructureze. |
| --- | --- |

(24)

În trecut, CPAS din cele șase comune bruxelleze în cauză (18) au furnizat ele însele asistență socială cu caracter medical și socio-medical prin intermediul a opt spitale publice (19) distribuite în opt locații diferite. Aceste spitale erau gestionate în mod direct de CPAS-urile lor respective și nu aveau personalitate juridică. Prin urmare, era clar că spitalele respective contribuiau la îndeplinirea obligației de asistență socială a CPAS-urilor lor respective. Cu toate acestea, în prima jumătate a anilor 1990, autoritățile publice din Bruxelles au estimat că deficitele structurale ale acestor spitale le amenințau perenitatea. Pentru a asigura perenitatea și viabilitatea pe termen lung a spitalelor publice bruxelleze, autoritățile publice au decis să le restructureze.

18

19

| (25) | Prima etapă a restructurării a fost lansată la 19 mai 1994, odată cu semnarea unui acord de cooperare între guvernul federal al Belgiei, regiunea Bruxelles-Capitală și Comisia comunitară comună din Bruxelles privind politica spitalicească. Acordul prevedea punerea în aplicare a unui pact de restructurare, pentru a se asigura perenitatea serviciilor spitalicești publice și locale. Astfel cum se menționează la articolul 2 din acordul de cooperare:

  „Acest pact de restructurare trebuie să îndeplinească următoarele condiții:






  1. | să prezinte garanții privind menținerea, pe de o parte, a specificității spitalelor publice, printre altele prin alegerea structurilor juridice și de coordonare care asigură o preponderență a sectorului public în cadrul organismelor de conducere și al procedurilor de luare a deciziilor și, pe de altă parte, a ancorării locale, printr-o consolidare a reprezentării aleșilor direcți în componența organismelor de conducere.” (20) |
| --- | --- | --- |

(25)

Prima etapă a restructurării a fost lansată la 19 mai 1994, odată cu semnarea unui acord de cooperare între guvernul federal al Belgiei, regiunea Bruxelles-Capitală și Comisia comunitară comună din Bruxelles privind politica spitalicească. Acordul prevedea punerea în aplicare a unui pact de restructurare, pentru a se asigura perenitatea serviciilor spitalicești publice și locale. Astfel cum se menționează la articolul 2 din acordul de cooperare:

„Acest pact de restructurare trebuie să îndeplinească următoarele condiții:

1.

să prezinte garanții privind menținerea, pe de o parte, a specificității spitalelor publice, printre altele prin alegerea structurilor juridice și de coordonare care asigură o preponderență a sectorului public în cadrul organismelor de conducere și al procedurilor de luare a deciziilor și, pe de altă parte, a ancorării locale, printr-o consolidare a reprezentării aleșilor direcți în componența organismelor de conducere.” (20)

menținerea

specificității spitalelor publice

asigură o preponderență a sectorului public în cadrul organismelor de conducere

ancorării locale, printr-o consolidare a reprezentării aleșilor direcți

20

| (26) | În acest scop, preambulul la acordul de cooperare prevede următoarele:

  „Întrucât deficitul financiar anunțat de spitalele publice situate pe teritoriul regiunii Bruxelles-Capitală a atins, într-adevăr, proporții îngrijorătoare;
  Întrucât, în pofida mai multor planuri de reorganizare, echilibrul financiar al acestor instituții se dovedește a fi extrem de precar și, astfel, pune presiune, din punct de vedere structural, asupra bugetelor comunale;
  Întrucât este necesar, în aceste condiții, să se încurajeze instituirea unor mecanisme de coordonare și cooperare între comunele și centrele publice de asistență socială și asociațiile create în temeiul capitolului XII din Legea organică din 8 iulie 1976 privind centrele publice de asistență socială, responsabile de diferitele spitale publice situate pe teritoriul regiunii Bruxelles-Capitală;
  Întrucât astfel de mecanisme de coordonare și de cooperare sunt de natură să asigure perenitatea spitalelor publice, încurajând sinergiile între echipamente și infrastructură, precum și a mijloacelor lor de gestionare și de dezvoltare și să contribuie la remedierea deficitului bugetelor comunale;
  Întrucât prezentul acord nu modifică cu nimic normele de finanțare a spitalelor, ci urmărește doar să remedieze deficitul structural care afectează centrele publice de asistență socială și comunele.”
   (21) |
| --- | --- |

(26)

În acest scop, preambulul la acordul de cooperare prevede următoarele:

„Întrucât deficitul financiar anunțat de spitalele publice situate pe teritoriul regiunii Bruxelles-Capitală a atins, într-adevăr, proporții îngrijorătoare;

Întrucât, în pofida mai multor planuri de reorganizare, echilibrul financiar al acestor instituții se dovedește a fi extrem de precar și, astfel, pune presiune, din punct de vedere structural, asupra bugetelor comunale;

Întrucât este necesar, în aceste condiții, să se încurajeze instituirea unor mecanisme de coordonare și cooperare între comunele și centrele publice de asistență socială și asociațiile create în temeiul capitolului XII din Legea organică din 8 iulie 1976 privind centrele publice de asistență socială, responsabile de diferitele spitale publice situate pe teritoriul regiunii Bruxelles-Capitală;

Întrucât astfel de mecanisme de coordonare și de cooperare sunt de natură să asigure perenitatea spitalelor publice, încurajând sinergiile între echipamente și infrastructură, precum și a mijloacelor lor de gestionare și de dezvoltare și să contribuie la remedierea deficitului bugetelor comunale;

sunt de natură să asigure perenitatea spitalelor publice

Întrucât prezentul acord nu modifică cu nimic normele de finanțare a spitalelor, ci urmărește doar să remedieze deficitul structural care afectează centrele publice de asistență socială și comunele.”
   (21)

21

| (27) | Pe această bază, la 22 decembrie 1995, Comisia comunitară comună din Bruxelles a adoptat o ordonanță prin care se introduce un capitol XIIa în versiunea Legii CPAS, care se aplică regiunii Bruxelles-Capitală. Lucrările pregătitoare pentru această ordonanță (22) fac trimitere la acordul de cooperare din 19 mai 1994 (a se vedea considerentul 25), al cărui principal obiectiv era de a asigura, prin restructurarea propusă, perenitatea spitalelor publice din Bruxelles (23). |
| --- | --- |

(27)

Pe această bază, la 22 decembrie 1995, Comisia comunitară comună din Bruxelles a adoptat o ordonanță prin care se introduce un capitol XIIa în versiunea Legii CPAS, care se aplică regiunii Bruxelles-Capitală. Lucrările pregătitoare pentru această ordonanță (22) fac trimitere la acordul de cooperare din 19 mai 1994 (a se vedea considerentul 25), al cărui principal obiectiv era de a asigura, prin restructurarea propusă, perenitatea spitalelor publice din Bruxelles (23).

22

23

| (28) | Restructurarea s-a bazat, în principal, pe următoarele elemente:






  — | cesionarea, de către CPAS, a gestiunii directe a spitalelor publice, unor persoane juridice nou create (cunoscute sub denumirea de „asociații reglementate de capitolul XII”), instituite de către CPAS (împreună cu comunele în cauză, asociația reprezentativă a medicilor de spital și, după caz, Université Libre de Bruxelles (ULB) și/sau Vrije Universiteit Brussel (VUB).
  În acest sens, CPAS au renunțat la decizia luată anterior de a gestiona ele însele propriile spitale. În conformitate cu articolul 60 alineatul (6) și cu articolul 118 din Legea CPAS (a se vedea considerentul 19), CPAS au decis înființarea unei asociații care să le permită furnizarea de asistență medicală și medico-socială comunității.
  Prin urmare, spitalele publice bruxelleze au fost lichidate, iar activitățile acestora au fost transferate către opt asociații spitalicești locale instituite în temeiul capitolului XII din Legea CPAS. Spitalele IRIS au obținut astfel autonomie juridică și financiară (24) la 1 ianuarie 1996. Au fost create următoarele opt asociații spitalicești: CHU Brugmann – HUDERF, CH Brien, CHU Saint-Pierre (CHU-SP), CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops, CH Molière și Institut Bordet (IB).
  Cele opt spitale au fost apoi grupate după cum urmează, menținând în același timp toate locațiile existente, în cinci spitale IRIS, astfel cum există în prezent. CHU Brugmann (CHU-B) și Spitalul universitar pentru copii Reine Fabiola (HUDERF) au fost împărțite în două entități juridice separate la 1 ianuarie 1997. La 1 iulie 1999, CHU Brugmann și CH Brien au fost grupate într-o singură entitate numită CHU Brugmann. La aceeași dată, CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops, CH Molière au fuzionat pentru a forma Spitalele Iris Sud. În prezenta decizie, cu excepția cazului în care se specifică altfel, termenul „spitalele IRIS” desemnează cele cinci asociații spitalicești locale actuale (25); |
| --- | --- | --- |

(28)

Restructurarea s-a bazat, în principal, pe următoarele elemente:

—

cesionarea, de către CPAS, a gestiunii directe a spitalelor publice, unor persoane juridice nou create (cunoscute sub denumirea de „asociații reglementate de capitolul XII”), instituite de către CPAS (împreună cu comunele în cauză, asociația reprezentativă a medicilor de spital și, după caz, Université Libre de Bruxelles (ULB) și/sau Vrije Universiteit Brussel (VUB).

Université Libre de Bruxelles

Vrije Universiteit Brussel

În acest sens, CPAS au renunțat la decizia luată anterior de a gestiona ele însele propriile spitale. În conformitate cu articolul 60 alineatul (6) și cu articolul 118 din Legea CPAS (a se vedea considerentul 19), CPAS au decis înființarea unei asociații care să le permită furnizarea de asistență medicală și medico-socială comunității.

Prin urmare, spitalele publice bruxelleze au fost lichidate, iar activitățile acestora au fost transferate către opt asociații spitalicești locale instituite în temeiul capitolului XII din Legea CPAS. Spitalele IRIS au obținut astfel autonomie juridică și financiară (24) la 1 ianuarie 1996. Au fost create următoarele opt asociații spitalicești: CHU Brugmann – HUDERF, CH Brien, CHU Saint-Pierre (CHU-SP), CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops, CH Molière și Institut Bordet (IB).

24

Cele opt spitale au fost apoi grupate după cum urmează, menținând în același timp toate locațiile existente, în cinci spitale IRIS, astfel cum există în prezent. CHU Brugmann (CHU-B) și Spitalul universitar pentru copii Reine Fabiola (HUDERF) au fost împărțite în două entități juridice separate la 1 ianuarie 1997. La 1 iulie 1999, CHU Brugmann și CH Brien au fost grupate într-o singură entitate numită CHU Brugmann. La aceeași dată, CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops, CH Molière au fuzionat pentru a forma Spitalele Iris Sud. În prezenta decizie, cu excepția cazului în care se specifică altfel, termenul „spitalele IRIS” desemnează cele cinci asociații spitalicești locale actuale (25);

25

| — | crearea unei structuri centrale numite IRIS (în temeiul capitolului XIIa din Legea CPAS), care trebuie să asigure coordonarea și controlul activităților spitalicești din fiecare din asociațiile reglementate de capitolul XII (26). Structura centrală IRIS are drept obiectiv principal să ajungă la un echilibru financiar durabil pentru activitățile spitalicești efectuate de spitalele IRIS. Principalele sale atribuții sunt de a coordona activitățile spitalelor IRIS, de a stabili un plan strategic pentru rețeaua IRIS, de a îmbunătăți calitatea serviciilor oferite și de a monitoriza bugetul rețelei. |
| --- | --- |

—

crearea unei structuri centrale numite IRIS (în temeiul capitolului XIIa din Legea CPAS), care trebuie să asigure coordonarea și controlul activităților spitalicești din fiecare din asociațiile reglementate de capitolul XII (26). Structura centrală IRIS are drept obiectiv principal să ajungă la un echilibru financiar durabil pentru activitățile spitalicești efectuate de spitalele IRIS. Principalele sale atribuții sunt de a coordona activitățile spitalelor IRIS, de a stabili un plan strategic pentru rețeaua IRIS, de a îmbunătăți calitatea serviciilor oferite și de a monitoriza bugetul rețelei.

26

| (29) | În conformitate cu capitolul XII din Legea CPAS, fiecare dintre asociațiile spitalicești locale este instituită pe baza unor statute care, printre altele, definesc scopul, drepturile și obligațiile membrilor săi, precum și ale organelor sale de decizie (27). Fiecare dintre aceste asociații dispune de o Adunare generală și de un Consiliu de administrație în cadrul cărora sunt reprezentate diversele părți care au creat asociația (a se vedea considerentul 28), dar reprezentanții autorităților publice (și anume, comuna și CPAS) dețin majoritatea voturilor în cadrul acestor organisme de decizie (28). Prin urmare, nu există nicio îndoială că fiecare dintre spitalele IRIS este controlat de autoritățile publice. În mod similar, comunele și CPAS dispun de o largă majoritate în cadrul Adunării generale și al Consiliului de administrație al structurii centrale IRIS. |
| --- | --- |

(29)

În conformitate cu capitolul XII din Legea CPAS, fiecare dintre asociațiile spitalicești locale este instituită pe baza unor statute care, printre altele, definesc scopul, drepturile și obligațiile membrilor săi, precum și ale organelor sale de decizie (27). Fiecare dintre aceste asociații dispune de o Adunare generală și de un Consiliu de administrație în cadrul cărora sunt reprezentate diversele părți care au creat asociația (a se vedea considerentul 28), dar reprezentanții autorităților publice (și anume, comuna și CPAS) dețin majoritatea voturilor în cadrul acestor organisme de decizie (28). Prin urmare, nu există nicio îndoială că fiecare dintre spitalele IRIS este controlat de autoritățile publice. În mod similar, comunele și CPAS dispun de o largă majoritate în cadrul Adunării generale și al Consiliului de administrație al structurii centrale IRIS.

27

28

| (30) | Capitolul XIIa din Legea CPAS precizează, printre altele, normele privind controlul și tutela administrativă care se aplică asociațiilor spitalicești locale. Mai exact, organizația centrală IRIS este obligată să elaboreze un plan strategic care angajează asociațiile locale care fac obiectul capitolului XII. Pe baza acestui plan, fiecare asociație spitalicească locală este obligată să elaboreze planuri de gestionare și planuri financiare și să le prezinte organizației IRIS spre aprobare (a se vedea articolul 135d din Legea CPAS). Asociațiile spitalicești locale trebuie, de asemenea, să solicite autorizarea IRIS înainte de a lua anumite decizii majore (a se vedea articolul 135e) și fac obiectul unei verificări trimestriale exercitate de IRIS (a se vedea articolul 135g). De asemenea, IRIS desemnează un comisar în cadrul fiecărei asociații spitalicești locale; acesta participă la reuniunile organelor de decizie ale asociațiilor respective și dispune de un drept de veto asupra deciziilor care nu sunt conforme cu deciziile luate de IRIS (a se vedea articolul 135h). |
| --- | --- |

(30)

Capitolul XIIa din Legea CPAS precizează, printre altele, normele privind controlul și tutela administrativă care se aplică asociațiilor spitalicești locale. Mai exact, organizația centrală IRIS este obligată să elaboreze un plan strategic care angajează asociațiile locale care fac obiectul capitolului XII. Pe baza acestui plan, fiecare asociație spitalicească locală este obligată să elaboreze planuri de gestionare și planuri financiare și să le prezinte organizației IRIS spre aprobare (a se vedea articolul 135d din Legea CPAS). Asociațiile spitalicești locale trebuie, de asemenea, să solicite autorizarea IRIS înainte de a lua anumite decizii majore (a se vedea articolul 135e) și fac obiectul unei verificări trimestriale exercitate de IRIS (a se vedea articolul 135g). De asemenea, IRIS desemnează un comisar în cadrul fiecărei asociații spitalicești locale; acesta participă la reuniunile organelor de decizie ale asociațiilor respective și dispune de un drept de veto asupra deciziilor care nu sunt conforme cu deciziile luate de IRIS (a se vedea articolul 135h).

| (31) | În cele din urmă, astfel cum se explică în considerentele 31 și 32 din decizia de inițiere a procedurii, restructurarea spitalelor publice bruxelleze supervizate și conduse de către CPAS cuprindea, de asemenea, o componentă financiară. Mai precis, prin intermediul Fondului regional bruxellez de refinanțare a trezoreriilor comunale (denumit în continuare „FRBRTC”), regiunea Bruxelles-Capitală a acordat un împrumut de 4 miliarde de franci belgieni (aproximativ 100 de milioane EUR) pe o perioadă de 20 de ani comunelor care exploatează un spital public (prin intermediul CPAS-urilor lor respective) (29). Ulterior, aceste comune au dirijat fondurile către spitalele lor publice pentru a acoperi o parte din datoriile financiare ale acestora (30). La 6 iunie 1996, regiunea Bruxelles-Capitală a decis să nu solicite rambursarea împrumutului și a dobânzilor, cu condiția ca respectivele acorduri privind restructurarea să fie puse în aplicare pe deplin, iar planurile financiare să fie respectate. |
| --- | --- |

(31)

În cele din urmă, astfel cum se explică în considerentele 31 și 32 din decizia de inițiere a procedurii, restructurarea spitalelor publice bruxelleze supervizate și conduse de către CPAS cuprindea, de asemenea, o componentă financiară. Mai precis, prin intermediul Fondului regional bruxellez de refinanțare a trezoreriilor comunale (denumit în continuare „FRBRTC”), regiunea Bruxelles-Capitală a acordat un împrumut de 4 miliarde de franci belgieni (aproximativ 100 de milioane EUR) pe o perioadă de 20 de ani comunelor care exploatează un spital public (prin intermediul CPAS-urilor lor respective) (29). Ulterior, aceste comune au dirijat fondurile către spitalele lor publice pentru a acoperi o parte din datoriile financiare ale acestora (30). La 6 iunie 1996, regiunea Bruxelles-Capitală a decis să nu solicite rambursarea împrumutului și a dobânzilor, cu condiția ca respectivele acorduri privind restructurarea să fie puse în aplicare pe deplin, iar planurile financiare să fie respectate.

29

30

2.3.   Cadrul de reglementare aplicabil spitalelor IRIS

Cadrul de reglementare aplicabil spitalelor IRIS

| (32) | Din secțiunea anterioară, rezultă în mod clar că spitalele IRIS au fost create pe baza Legii CPAS pentru a permite CPAS să își respecte obligațiile în ceea ce privește asistența socială. Prin urmare, astfel de spitale sunt reglementate, în primul rând, de Legea CPAS. Cu toate acestea, ca spitale, acestea fac, de asemenea, obiectul Legii coordonate privind spitalele (LCH) (31) din 7 august 1987, al cărei articol 147 (în prezent articolul 163 din LCH, în versiunea din 10 iulie 2008) (32) prevede următoarele:

  „În ceea ce privește spitalele gestionate de un Centru public de asistență socială și medicii care lucrează în spitalele respective, dispozițiile cuprinse în prezenta Lege coordonată completează Legea organică din 8 iulie 1976 privind Centrele publice de asistență socială și, în special, articolele 48, 51, 52, 53, 54, 55, 56 și 94 din legea respectivă.” |
| --- | --- |

(32)

Din secțiunea anterioară, rezultă în mod clar că spitalele IRIS au fost create pe baza Legii CPAS pentru a permite CPAS să își respecte obligațiile în ceea ce privește asistența socială. Prin urmare, astfel de spitale sunt reglementate, în primul rând, de Legea CPAS. Cu toate acestea, ca spitale, acestea fac, de asemenea, obiectul Legii coordonate privind spitalele (LCH) (31) din 7 august 1987, al cărei articol 147 (în prezent articolul 163 din LCH, în versiunea din 10 iulie 2008) (32) prevede următoarele:

31

32

„În ceea ce privește spitalele gestionate de un Centru public de asistență socială și medicii care lucrează în spitalele respective, dispozițiile cuprinse în prezenta Lege coordonată completează Legea organică din 8 iulie 1976 privind Centrele publice de asistență socială și, în special, articolele 48, 51, 52, 53, 54, 55, 56 și 94 din legea respectivă.”

| (33) | LCH definește, printre altele, tipurile de spitale care pot fi agreate oficial (33); condițiile privind administrarea unui spital și structura activității medicale (34); programarea spitalicească (35); normele și condițiile de autorizare a spitalelor și a serviciilor spitalicești (36); raporturile juridice dintre un spital și medicii din spital, statutul pecuniar al medicilor din spital, cuprinzând, în special, perceperea și fixarea onorariilor, cuprinsul onorariilor și acordarea onorariilor percepute în mod central (37). |
| --- | --- |

(33)

LCH definește, printre altele, tipurile de spitale care pot fi agreate oficial (33); condițiile privind administrarea unui spital și structura activității medicale (34); programarea spitalicească (35); normele și condițiile de autorizare a spitalelor și a serviciilor spitalicești (36); raporturile juridice dintre un spital și medicii din spital, statutul pecuniar al medicilor din spital, cuprinzând, în special, perceperea și fixarea onorariilor, cuprinsul onorariilor și acordarea onorariilor percepute în mod central (37).

33

34

35

36

37

| (34) | În plus, spitalele IRIS fac, de asemenea, obiectul normelor stabilite prin statutul asociațiilor spitalicești locale, care specifică, printre altele, scopul spitalelor IRIS, precum și drepturile și atribuțiile membrilor asociației (a se vedea, de asemenea, considerentul 29). |
| --- | --- |

(34)

În plus, spitalele IRIS fac, de asemenea, obiectul normelor stabilite prin statutul asociațiilor spitalicești locale, care specifică, printre altele, scopul spitalelor IRIS, precum și drepturile și atribuțiile membrilor asociației (a se vedea, de asemenea, considerentul 29).

| (35) | În cele din urmă, asociațiile spitalicești locale își desfășoară activitatea sub tutela organizației centrale IRIS, ceea ce limitează capacitatea acestora de a lua, în mod independent, anumite decizii financiare și de gestionare (a se vedea considerentul 30). Este important de menționat faptul că organizația centrală IRIS adoptă planuri strategice multianuale care implică asociațiile spitalicești locale, astfel cum prevede articolul 135d din Legea CPAS. |
| --- | --- |

(35)

În cele din urmă, asociațiile spitalicești locale își desfășoară activitatea sub tutela organizației centrale IRIS, ceea ce limitează capacitatea acestora de a lua, în mod independent, anumite decizii financiare și de gestionare (a se vedea considerentul 30). Este important de menționat faptul că organizația centrală IRIS adoptă planuri strategice multianuale care implică asociațiile spitalicești locale, astfel cum prevede articolul 135d din Legea CPAS.

| (36) | În concluzie, cadrul normativ în care operează spitalele IRIS este compus din Legea CPAS, LCH, statutele asociațiilor spitalicești locale și planurile strategice obligatorii adoptate de organizația centrală IRIS. |
| --- | --- |

(36)

În concluzie, cadrul normativ în care operează spitalele IRIS este compus din Legea CPAS, LCH, statutele asociațiilor spitalicești locale și planurile strategice obligatorii adoptate de organizația centrală IRIS.

2.4.   Principalele activități ale spitalelor IRIS

Principalele activități ale spitalelor IRIS

| (37) | Activitatea principală a spitalelor IRIS este de a oferi servicii spitalicești pacienților din regiunea Bruxelles-Capitală. Spitalele IRIS au, în total, un număr de aproape 10 000 de angajați, asigură mai mult de un milion de consultații pe an și constituie cea mai mare unitate de urgențe din Belgia. Acestea oferă servicii medicale complete în toate principalele domenii medicale. Două dintre acestea sunt specializate în anumite domenii (Spitalul universitar pentru copii Reine Fabiola este specializat în pediatrie, în timp ce Institutul Bordet este specializat în oncologie). |
| --- | --- |

(37)

Activitatea principală a spitalelor IRIS este de a oferi servicii spitalicești pacienților din regiunea Bruxelles-Capitală. Spitalele IRIS au, în total, un număr de aproape 10 000 de angajați, asigură mai mult de un milion de consultații pe an și constituie cea mai mare unitate de urgențe din Belgia. Acestea oferă servicii medicale complete în toate principalele domenii medicale. Două dintre acestea sunt specializate în anumite domenii (Spitalul universitar pentru copii Reine Fabiola este specializat în pediatrie, în timp ce Institutul Bordet este specializat în oncologie).

| (38) | Pe lângă serviciile medicale, spitalele IRIS asigură, de asemenea, o serie de activități sociale conexe. În special, asistenții sociali din spitalele IRIS oferă ajutor pacienților defavorizați și familiilor acestora pentru a soluționa și a gestiona dificultăți administrative, financiare, relaționale și sociale. |
| --- | --- |

(38)

Pe lângă serviciile medicale, spitalele IRIS asigură, de asemenea, o serie de activități sociale conexe. În special, asistenții sociali din spitalele IRIS oferă ajutor pacienților defavorizați și familiilor acestora pentru a soluționa și a gestiona dificultăți administrative, financiare, relaționale și sociale.

| (39) | Cele cinci spitale IRIS furnizează, în prezent, serviciile medicale și serviciile sociale conexe prin intermediul unei rețele de 11 locații în Bruxelles. Aceste locații sunt repartizate în șase comune (și anume, Anderlecht, orașul Bruxelles, Etterbeek, Forest, Ixelles și Schaerbeek). |
| --- | --- |

(39)

Cele cinci spitale IRIS furnizează, în prezent, serviciile medicale și serviciile sociale conexe prin intermediul unei rețele de 11 locații în Bruxelles. Aceste locații sunt repartizate în șase comune (și anume, Anderlecht, orașul Bruxelles, Etterbeek, Forest, Ixelles și Schaerbeek).

| (40) | Spitalele IRIS descriu sarcinile lor după cum urmează: „[d]e la naștere și până la sfârșitul vieții, spitalele noastre sunt în slujba tuturor, în orice moment al existenței, indiferent de problemele medicale” (38). Zece dintre cele 11 locații ale spitalelor IRIS sunt situate în localități în care venitul mediu nu depășește venitul mediu (39) din regiunea Bruxelles-Capitală. Pe baza unei clasificări realizate de către serviciul public federal pentru sănătate publică (a se vedea tabelul care reia această clasificare la considerentul 185), principalele trei spitale IRIS care oferă servicii complete [CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann și spitalele Iris Sud (HIS)] sunt cele trei spitale ai căror pacienți au cel mai vulnerabil profil socio-economic din Belgia. Această situație este confirmată, de asemenea, de faptul că, în 2012, aproape 11 % din toți pacienții internați în CHU Saint-Pierre și în CHU Brugmann nu dețineau asigurarea obligatorie de sănătate în Belgia și nu erau în măsură să își plătească tratamentul, precum și că 15 % din pacienții acestor spitale erau (de asemenea) dependenți de asistența CPAS. |
| --- | --- |

(40)

Spitalele IRIS descriu sarcinile lor după cum urmează: „[d]e la naștere și până la sfârșitul vieții, spitalele noastre sunt în slujba tuturor, în orice moment al existenței, indiferent de problemele medicale” (38). Zece dintre cele 11 locații ale spitalelor IRIS sunt situate în localități în care venitul mediu nu depășește venitul mediu (39) din regiunea Bruxelles-Capitală. Pe baza unei clasificări realizate de către serviciul public federal pentru sănătate publică (a se vedea tabelul care reia această clasificare la considerentul 185), principalele trei spitale IRIS care oferă servicii complete [CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann și spitalele Iris Sud (HIS)] sunt cele trei spitale ai căror pacienți au cel mai vulnerabil profil socio-economic din Belgia. Această situație este confirmată, de asemenea, de faptul că, în 2012, aproape 11 % din toți pacienții internați în CHU Saint-Pierre și în CHU Brugmann nu dețineau asigurarea obligatorie de sănătate în Belgia și nu erau în măsură să își plătească tratamentul, precum și că 15 % din pacienții acestor spitale erau (de asemenea) dependenți de asistența CPAS.

38

39

| (41) | În cele din urmă, spitalele IRIS asigură, de asemenea, o serie de activități conexe (de exemplu, transportul pacienților cu ambulanța între spitale, o creșă-centru de îngrijire pentru copiii membrilor personalului, centre de îngrijire și de odihnă pentru persoanele în vârstă, școli de infirmiere, cercetare, spații de cazare cu servicii, instituții de îngrijire psihiatrică, un magazin pentru pacienți și vizitatori, închiriere de televizoare pentru pacienți, închiriere de camere pentru terți, o cantină și spații de parcare). Aceste activități conexe nu reprezintă decât un procent foarte redus al tuturor activităților spitalelor IRIS, astfel cum reiese din contribuția lor scăzută (în medie sub 2 %) la veniturile totale ale spitalelor IRIS. |
| --- | --- |

(41)

În cele din urmă, spitalele IRIS asigură, de asemenea, o serie de activități conexe (de exemplu, transportul pacienților cu ambulanța între spitale, o creșă-centru de îngrijire pentru copiii membrilor personalului, centre de îngrijire și de odihnă pentru persoanele în vârstă, școli de infirmiere, cercetare, spații de cazare cu servicii, instituții de îngrijire psihiatrică, un magazin pentru pacienți și vizitatori, închiriere de televizoare pentru pacienți, închiriere de camere pentru terți, o cantină și spații de parcare). Aceste activități conexe nu reprezintă decât un procent foarte redus al tuturor activităților spitalelor IRIS, astfel cum reiese din contribuția lor scăzută (în medie sub 2 %) la veniturile totale ale spitalelor IRIS.

| (42) | Toate aceste activități reprezintă costurile și veniturile spitalelor IRIS. Costurile suportate de acestea sunt determinate, de asemenea, în plus față de activitățile lor specifice, de statutul lor de spitale publice, care le impune un anumit număr de obligații pe care spitalele private nu le au. Costurile operaționale suportate de spitalele IRIS în cadrul serviciilor lor de interes economic general (denumite în continuare „SIEG”) și al activităților lor conexe sunt majorate, în special, de anumiți factori cum ar fi:






  — | obligația de a plăti prime pentru competențe lingvistice (40) angajaților bilingvi, ceea ce reprezintă un cost anual estimat (41) la [...] (42) milioane EUR suportat de spitalele IRIS; |
| --- | --- | --- |

(42)

Toate aceste activități reprezintă costurile și veniturile spitalelor IRIS. Costurile suportate de acestea sunt determinate, de asemenea, în plus față de activitățile lor specifice, de statutul lor de spitale publice, care le impune un anumit număr de obligații pe care spitalele private nu le au. Costurile operaționale suportate de spitalele IRIS în cadrul serviciilor lor de interes economic general (denumite în continuare „SIEG”) și al activităților lor conexe sunt majorate, în special, de anumiți factori cum ar fi:

—

obligația de a plăti prime pentru competențe lingvistice (40) angajaților bilingvi, ceea ce reprezintă un cost anual estimat (41) la [...] (42) milioane EUR suportat de spitalele IRIS;

40

41

42

| — | sistemul de pensii aplicabil personalului statutar (43) (funcționari numiți), mai generos decât sistemul aplicabil angajaților din sectorul privat și la care spitalele IRIS trebuie să contribuie cu aproximativ [...] milioane EUR pe an; |
| --- | --- |

—

sistemul de pensii aplicabil personalului statutar (43) (funcționari numiți), mai generos decât sistemul aplicabil angajaților din sectorul privat și la care spitalele IRIS trebuie să contribuie cu aproximativ [...] milioane EUR pe an;

43

| — | costurile legate de bolile cronice ale personalului statutar (44), care trebuie suportate de spitalele IRIS (și nu de sistemul de securitate socială), pentru o sumă anuală estimată la [...] milioane EUR; |
| --- | --- |

—

costurile legate de bolile cronice ale personalului statutar (44), care trebuie suportate de spitalele IRIS (și nu de sistemul de securitate socială), pentru o sumă anuală estimată la [...] milioane EUR;

44

| — | creșterile salariale impuse spitalelor IRIS de către regiunea BruxellesCapitală (45), care definește limitele salariale aplicabile în cazul angajaților locali, al CPAS și al spitalelor IRIS și care acoperă doar 60 % din majorări, ceea ce înseamnă un cost anual de aproximativ [...] milioane EUR suportat de spitalele IRIS; |
| --- | --- |

—

creșterile salariale impuse spitalelor IRIS de către regiunea BruxellesCapitală (45), care definește limitele salariale aplicabile în cazul angajaților locali, al CPAS și al spitalelor IRIS și care acoperă doar 60 % din majorări, ceea ce înseamnă un cost anual de aproximativ [...] milioane EUR suportat de spitalele IRIS;

45

| — | contribuțiile obligatorii ale spitalelor IRIS la costurile organizației centrale IRIS (46), estimate la un cost anual de [...] milioane EUR. |
| --- | --- |

—

contribuțiile obligatorii ale spitalelor IRIS la costurile organizației centrale IRIS (46), estimate la un cost anual de [...] milioane EUR.

46

| (43) | Aceste costuri reziduale trebuie să fie suportate de spitalele IRIS și nu sunt acoperite de alte surse de finanțare publică [de exemplu, BMF, a se vedea considerentul 46 litera (a)]. |
| --- | --- |

(43)

Aceste costuri reziduale trebuie să fie suportate de spitalele IRIS și nu sunt acoperite de alte surse de finanțare publică [de exemplu, BMF, a se vedea considerentul 46 litera (a)].

2.5.   Mecanismele de finanțare și mecanismele de contabilitate ale spitalelor IRIS

Mecanismele de finanțare și mecanismele de contabilitate ale spitalelor IRIS

2.5.1.   Mecanisme de finanțare

Mecanisme de finanțare

| (44) | Principiul de bază al finanțării spitalelor IRIS este prevăzut la articolul 46 (47) din statutele fiecăreia dintre cele cinci asociații spitalicești locale (a se vedea considerentele 28-29), care prevăd următoarele:

  „Fără a aduce atingere articolului o sută nouă din Legea din 7 august 1987 privind spitalele, rezultatul exercițiului este atribuit asociaților care dispun de cel puțin o cincime din numărul total de voturi în cadrul Adunării generale, prin hotărâre a Adunării generale.”
   (48)

  Pe această bază, comunele și CPAS sunt obligate să absoarbă în întregime orice deficit suferit de spitalele IRIS și declarat în conturile lor financiare. În plus, în temeiul articolului 106 din Legea CPAS, comunele sunt obligate să acopere orice deficit generat de CPAS (a se vedea considerentul 22). Prin urmare, comunele (în mod direct și ca urmare a obligației de finanțare față de CPAS-urile lor respective) asigură, în cele din urmă, perenitatea spitalelor IRIS acoperind în întregime orice deficit pe care aceste spitale sunt susceptibile de a îl genera. |
| --- | --- |

(44)

Principiul de bază al finanțării spitalelor IRIS este prevăzut la articolul 46 (47) din statutele fiecăreia dintre cele cinci asociații spitalicești locale (a se vedea considerentele 28-29), care prevăd următoarele:

47

„Fără a aduce atingere articolului o sută nouă din Legea din 7 august 1987 privind spitalele, rezultatul exercițiului este atribuit asociaților care dispun de cel puțin o cincime din numărul total de voturi în cadrul Adunării generale, prin hotărâre a Adunării generale.”
   (48)

48

Pe această bază, comunele și CPAS sunt obligate să absoarbă în întregime orice deficit suferit de spitalele IRIS și declarat în conturile lor financiare. În plus, în temeiul articolului 106 din Legea CPAS, comunele sunt obligate să acopere orice deficit generat de CPAS (a se vedea considerentul 22). Prin urmare, comunele (în mod direct și ca urmare a obligației de finanțare față de CPAS-urile lor respective) asigură, în cele din urmă, perenitatea spitalelor IRIS acoperind în întregime orice deficit pe care aceste spitale sunt susceptibile de a îl genera.

| (45) | Este de la sine înțeles că măsura în care comunele și CPAS trebuie să intervină pentru a acoperi eventualele deficite generate de spitalele IRIS în temeiul articolului 46 din statutele lor respective depinde de măsura în care spitalele IRIS sunt capabile să își acopere costurile prin alte surse de finanțare. |
| --- | --- |

(45)

Este de la sine înțeles că măsura în care comunele și CPAS trebuie să intervină pentru a acoperi eventualele deficite generate de spitalele IRIS în temeiul articolului 46 din statutele lor respective depinde de măsura în care spitalele IRIS sunt capabile să își acopere costurile prin alte surse de finanțare.

| (46) | LCH descrie cinci surse de finanțare accesibile în mod egal spitalelor publice și celor private. Costurile de funcționare ale spitalelor belgiene sunt reglementate, în principal, de primele trei (49), în timp ce al patrulea și al cincilea se referă la costurile de investiție ale spitalelor.






  (a) | Prima sursă de finanțare este bugetul pentru mijloacele financiare (denumit în continuare „BMF”) (50), care este stabilit de ministrul federal pentru sănătatea publică și care ia în considerare numai asistența medicală spitalicească care duce la o rambursare de către securitatea socială. BMF este stabilit pentru fiecare spital în limitele bugetului global al statului federal. Bugetul federal disponibil se distribuie între toate spitalele și nu acoperă în mod obligatoriu toate costurile eligibile. Începând din 2002, bugetul pentru fiecare spital este determinat, în principal, ținând cont de numărul de zile în care au fost acordate îngrijiri în cursul anului precedent. Această sumă specifică este plătită ulterior fiecărui spital în două moduri diferite. Mai exact, aproximativ 85 % (partea fixă) din această sumă este plătită spitalelor lunar, în timp ce restul de 15 % (partea variabilă) este plătită pe baza internărilor efective și a zilelor de îngrijire acordată în spital în cursul anului. La sfârșitul fiecărui an, BMF este recalculat în funcție de cifrele reale pentru anul respectiv și, în funcție de rezultatul acestui calcul, spitalul primește sau trebuie să ramburseze o anumită sumă. BMF este reglementat mai în detaliu prin Decretul regal din 25 aprilie 2002, care definește condițiile și normele de stabilire a BMF acordat spitalelor. În special, Decretul regal precizează modalitățile de stabilire a BMF, tipurile de costuri care pot fi acoperite de stat și criteriile care trebuie aplicate în această privință (51). Trebuie menționat faptul că BMF nu a fost stabilit pentru a acoperi costurile reale suportate de fiecare spital, ci, dimpotrivă, este stabilit sub forma unei finanțări forfetare bazate pe costurile istorice reale ale spitalelor. Prin urmare, este posibil ca BMF să nu fie suficient în cazul unei creșteri semnificative a costurilor sau a altor evoluții în organizarea și structura de costuri a unui spital. |
| --- | --- | --- |

(46)

LCH descrie cinci surse de finanțare accesibile în mod egal spitalelor publice și celor private. Costurile de funcționare ale spitalelor belgiene sunt reglementate, în principal, de primele trei (49), în timp ce al patrulea și al cincilea se referă la costurile de investiție ale spitalelor.

49

(a)

Prima sursă de finanțare este bugetul pentru mijloacele financiare (denumit în continuare „BMF”) (50), care este stabilit de ministrul federal pentru sănătatea publică și care ia în considerare numai asistența medicală spitalicească care duce la o rambursare de către securitatea socială. BMF este stabilit pentru fiecare spital în limitele bugetului global al statului federal. Bugetul federal disponibil se distribuie între toate spitalele și nu acoperă în mod obligatoriu toate costurile eligibile. Începând din 2002, bugetul pentru fiecare spital este determinat, în principal, ținând cont de numărul de zile în care au fost acordate îngrijiri în cursul anului precedent. Această sumă specifică este plătită ulterior fiecărui spital în două moduri diferite. Mai exact, aproximativ 85 % (partea fixă) din această sumă este plătită spitalelor lunar, în timp ce restul de 15 % (partea variabilă) este plătită pe baza internărilor efective și a zilelor de îngrijire acordată în spital în cursul anului. La sfârșitul fiecărui an, BMF este recalculat în funcție de cifrele reale pentru anul respectiv și, în funcție de rezultatul acestui calcul, spitalul primește sau trebuie să ramburseze o anumită sumă. BMF este reglementat mai în detaliu prin Decretul regal din 25 aprilie 2002, care definește condițiile și normele de stabilire a BMF acordat spitalelor. În special, Decretul regal precizează modalitățile de stabilire a BMF, tipurile de costuri care pot fi acoperite de stat și criteriile care trebuie aplicate în această privință (51). Trebuie menționat faptul că BMF nu a fost stabilit pentru a acoperi costurile reale suportate de fiecare spital, ci, dimpotrivă, este stabilit sub forma unei finanțări forfetare bazate pe costurile istorice reale ale spitalelor. Prin urmare, este posibil ca BMF să nu fie suficient în cazul unei creșteri semnificative a costurilor sau a altor evoluții în organizarea și structura de costuri a unui spital.

50

51

| (b) | A doua sursă de finanțare provine din sumele primite în temeiul securității sociale, și anume plătite de către Institutul național de asigurare pentru boli și invaliditate (Institut national d'assurance maladie-invalidité, denumit în continuare „INAMI”) spitalelor pentru îngrijirile pe care le oferă pacienților lor. Această finanțare se bazează pe Legea Assurance Maladie-Invalidité (52), sau versiunea consolidată a acesteia care figurează în Legea din 14 iulie 1994 (53), care definește sistemul belgian de asigurări sociale în ceea ce privește bolile și invaliditatea și care precizează serviciile medicale și medicamentele care pot beneficia de compensație în cadrul sistemului de asigurări sociale. Spitalele facturează direct către INAMI o parte din onorariile medicilor și din cheltuielile legate de medicamentele furnizate pacienților. Sumele plătite de INAMI nu acoperă, totuși, costurile totale suportate de către spitale pentru furnizarea serviciilor lor spitalicești. Astfel, spitalele care nu dispun de suficiente surse alternative de finanțare riscă să devină deficitare. |
| --- | --- |

(b)

A doua sursă de finanțare provine din sumele primite în temeiul securității sociale, și anume plătite de către Institutul național de asigurare pentru boli și invaliditate (Institut national d'assurance maladie-invalidité, denumit în continuare „INAMI”) spitalelor pentru îngrijirile pe care le oferă pacienților lor. Această finanțare se bazează pe Legea Assurance Maladie-Invalidité (52), sau versiunea consolidată a acesteia care figurează în Legea din 14 iulie 1994 (53), care definește sistemul belgian de asigurări sociale în ceea ce privește bolile și invaliditatea și care precizează serviciile medicale și medicamentele care pot beneficia de compensație în cadrul sistemului de asigurări sociale. Spitalele facturează direct către INAMI o parte din onorariile medicilor și din cheltuielile legate de medicamentele furnizate pacienților. Sumele plătite de INAMI nu acoperă, totuși, costurile totale suportate de către spitale pentru furnizarea serviciilor lor spitalicești. Astfel, spitalele care nu dispun de suficiente surse alternative de finanțare riscă să devină deficitare.

Institut national d'assurance maladie-invalidité

52

53

| (c) | Cea de a treia sursă de finanțare este compusă din plățile efectuate direct către spitale de pacienți sau de organismul privat de asigurări de sănătate al acestora. Aceste plăți sunt necesare deoarece securitatea socială nu acoperă în întregime onorariile medicilor, nici prețul medicamentelor și al altor produse (de exemplu, implanturi). În plus, în cazul în care pacienții aleg o cameră individuală, pot fi percepute suprataxe pe lângă prețul normal de spitalizare și onorariile normale ale medicilor (tarifele standard percepute pentru fiecare tratament sunt majorate). În cele din urmă, este posibil ca pacienții să plătească, de asemenea, suprataxe pentru utilizarea anumitor servicii suplimentare (de exemplu, închirierea unui televizor, utilizarea parcării spitalului etc.).
  Toate plățile efectuate de pacienți sau de părți terțe destinate să remunereze serviciile medicilor din spital acordate pacienților spitalizați trebuie colectate în mod centralizat de spital (54). Spitalele și medicii acestora încheie acorduri care determină procentul de deduceri pe care spitalele le pot aplica pentru a acoperi costurile de percepere a onorariilor și celelalte costuri care nu sunt finanțate de BMF (55). La fel ca în cazul onorariilor normale ale medicilor, spitalele pot aplica deduceri la o parte din suprataxele menționate anterior pentru a acoperi o parte din cheltuielile lor (din nou în conformitate cu acordul încheiat între spital și medicii acestuia). Prin urmare, o parte din onorariile medicilor nu este utilizată pentru a îi plăti pe aceștia, ci pentru a acoperi cheltuielile de funcționare ale spitalelor. |
| --- | --- |

(c)

Cea de a treia sursă de finanțare este compusă din plățile efectuate direct către spitale de pacienți sau de organismul privat de asigurări de sănătate al acestora. Aceste plăți sunt necesare deoarece securitatea socială nu acoperă în întregime onorariile medicilor, nici prețul medicamentelor și al altor produse (de exemplu, implanturi). În plus, în cazul în care pacienții aleg o cameră individuală, pot fi percepute suprataxe pe lângă prețul normal de spitalizare și onorariile normale ale medicilor (tarifele standard percepute pentru fiecare tratament sunt majorate). În cele din urmă, este posibil ca pacienții să plătească, de asemenea, suprataxe pentru utilizarea anumitor servicii suplimentare (de exemplu, închirierea unui televizor, utilizarea parcării spitalului etc.).

Toate plățile efectuate de pacienți sau de părți terțe destinate să remunereze serviciile medicilor din spital acordate pacienților spitalizați trebuie colectate în mod centralizat de spital (54). Spitalele și medicii acestora încheie acorduri care determină procentul de deduceri pe care spitalele le pot aplica pentru a acoperi costurile de percepere a onorariilor și celelalte costuri care nu sunt finanțate de BMF (55). La fel ca în cazul onorariilor normale ale medicilor, spitalele pot aplica deduceri la o parte din suprataxele menționate anterior pentru a acoperi o parte din cheltuielile lor (din nou în conformitate cu acordul încheiat între spital și medicii acestuia). Prin urmare, o parte din onorariile medicilor nu este utilizată pentru a îi plăti pe aceștia, ci pentru a acoperi cheltuielile de funcționare ale spitalelor.

54

55

| (d) | Cea de a patra sursă de finanțare este destinată în mod specific să acopere costurile de investiție suportate de către spitale. Investițiile spitalelor sunt, în principal, acoperite de stat (guvernul federal și regiunile în cauză plătesc, fiecare, o parte), iar partea rămasă este finanțată din fondurile proprii ale spitalelor combinate cu împrumuturi bancare. Finanțarea acordată de autoritățile publice este destinată să acopere costurile de construcție și de renovare a unui spital sau a unui serviciu, precum și costurile legate de prima achiziție de echipamente și dispozitive medicale (56). Subvențiile pentru investiții sunt limitate (de exemplu, la o sumă fixă pe metru pătrat sau pe unitate). |
| --- | --- |

(d)

Cea de a patra sursă de finanțare este destinată în mod specific să acopere costurile de investiție suportate de către spitale. Investițiile spitalelor sunt, în principal, acoperite de stat (guvernul federal și regiunile în cauză plătesc, fiecare, o parte), iar partea rămasă este finanțată din fondurile proprii ale spitalelor combinate cu împrumuturi bancare. Finanțarea acordată de autoritățile publice este destinată să acopere costurile de construcție și de renovare a unui spital sau a unui serviciu, precum și costurile legate de prima achiziție de echipamente și dispozitive medicale (56). Subvențiile pentru investiții sunt limitate (de exemplu, la o sumă fixă pe metru pătrat sau pe unitate).

56

| (e) | Cea de a cincea și ultima sursă de finanțare publică este legată de investiții și se referă la cheltuielile pentru studiul și elaborarea unor proiecte de construcție, dar și la costurile de închidere sau de nefuncționare a unui spital sau a unei clinici (57). În practică, acest tip de finanțare nu este foarte frecvent. |
| --- | --- |

(e)

Cea de a cincea și ultima sursă de finanțare publică este legată de investiții și se referă la cheltuielile pentru studiul și elaborarea unor proiecte de construcție, dar și la costurile de închidere sau de nefuncționare a unui spital sau a unei clinici (57). În practică, acest tip de finanțare nu este foarte frecvent.

57

| (47) | Articolul 109 din LCH [devenit articolul 125 din LCH, în versiunea din 10 iulie 2008 (58)] prevede un mecanism de finanțare suplimentară de care pot beneficia numai spitalele publice (cum ar fi spitalele IRIS). În temeiul acestei dispoziții, deficitele spitalelor publice care decurg din activitățile lor spitalicești trebuie să fie acoperite de comunele care le controlează (prin intermediul CPAS-urilor lor sau al unei structuri centrale, cum ar fi IRIS). Principiul acoperirii (parțiale) a deficitelor de către comune era deja inclus în legea care a precedat LCH, și anume Legea din 23 decembrie 1963 (59), și a fost confirmat prin articolul 34 din Legea din 28 decembrie 1973 (60). Criteriile care trebuie luate în considerare pentru determinarea deficitelor pe care comunele sunt obligate să le acopere sunt definite prin decret regal (61). Pe această bază, ministrul federal pentru sănătatea publică determină în fiecare an cuantumul deficitelor pentru fiecare spital public. În practică, deficitul care trebuie să fie acoperit, astfel cum este stabilit de ministru, nu este perfect echivalent cu deficitul constatat în conturile de gestiune ale spitalului, dat fiind că anumite elemente de cost (de exemplu, rezultatul activităților nespitalicești care, astfel cum s-a explicat în considerentul 155) (62), sunt pur conexe activităților spitalicești, în cazul spitalelor IRIS] cuprinse în acestea din urmă sunt excluse din deficitul acoperit de articolul 109 din LCH. |
| --- | --- |

(47)

Articolul 109 din LCH [devenit articolul 125 din LCH, în versiunea din 10 iulie 2008 (58)] prevede un mecanism de finanțare suplimentară de care pot beneficia numai spitalele publice (cum ar fi spitalele IRIS). În temeiul acestei dispoziții, deficitele spitalelor publice care decurg din activitățile lor spitalicești trebuie să fie acoperite de comunele care le controlează (prin intermediul CPAS-urilor lor sau al unei structuri centrale, cum ar fi IRIS). Principiul acoperirii (parțiale) a deficitelor de către comune era deja inclus în legea care a precedat LCH, și anume Legea din 23 decembrie 1963 (59), și a fost confirmat prin articolul 34 din Legea din 28 decembrie 1973 (60). Criteriile care trebuie luate în considerare pentru determinarea deficitelor pe care comunele sunt obligate să le acopere sunt definite prin decret regal (61). Pe această bază, ministrul federal pentru sănătatea publică determină în fiecare an cuantumul deficitelor pentru fiecare spital public. În practică, deficitul care trebuie să fie acoperit, astfel cum este stabilit de ministru, nu este perfect echivalent cu deficitul constatat în conturile de gestiune ale spitalului, dat fiind că anumite elemente de cost (de exemplu, rezultatul activităților nespitalicești care, astfel cum s-a explicat în considerentul 155) (62), sunt pur conexe activităților spitalicești, în cazul spitalelor IRIS] cuprinse în acestea din urmă sunt excluse din deficitul acoperit de articolul 109 din LCH.

58

59

60

61

62

| (48) | În concluzie, rezultă că spitalele IRIS beneficiază de un mecanism de finanțare complet care asigură acoperirea oricărui deficit pe care acestea le-ar putea genera. Cele cinci măsuri generale de finanțare prevăzute de LCH (a se vedea considerentul 46) acoperă cea mai mare parte a costurilor de funcționare și de investiție ale spitalelor. În măsura în care aceste surse nu sunt suficiente pentru a acoperi costurile legate de activitățile spitalelor în cauză, articolul 46 din statutele spitalelor IRIS obligă comunele să acopere integral orice deficit generat de spitalele IRIS (a se vedea considerentele 44-45). Deficitul contabil acoperit de articolul 46 din statute include obligatoriu „deficitul acoperit de articolul 109 din LCH” (63) (a se vedea considerentul 47). Acoperind integral deficitul contabil, comunele își respectă și obligația prevăzută la articolul 109 din LCH. Modalitățile de plată a mecanismului de compensare a deficitelor vor fi descrise mai jos (a se vedea secțiunea 7.3.5). |
| --- | --- |

(48)

În concluzie, rezultă că spitalele IRIS beneficiază de un mecanism de finanțare complet care asigură acoperirea oricărui deficit pe care acestea le-ar putea genera. Cele cinci măsuri generale de finanțare prevăzute de LCH (a se vedea considerentul 46) acoperă cea mai mare parte a costurilor de funcționare și de investiție ale spitalelor. În măsura în care aceste surse nu sunt suficiente pentru a acoperi costurile legate de activitățile spitalelor în cauză, articolul 46 din statutele spitalelor IRIS obligă comunele să acopere integral orice deficit generat de spitalele IRIS (a se vedea considerentele 44-45). Deficitul contabil acoperit de articolul 46 din statute include obligatoriu „deficitul acoperit de articolul 109 din LCH” (63) (a se vedea considerentul 47). Acoperind integral deficitul contabil, comunele își respectă și obligația prevăzută la articolul 109 din LCH. Modalitățile de plată a mecanismului de compensare a deficitelor vor fi descrise mai jos (a se vedea secțiunea 7.3.5).

63

2.5.2.   Obligații contabile

Obligații contabile

| (49) | Toate spitalele (atât publice, cât și private) sunt supuse unor obligații în materie de contabilitate și de transparență. În special, fiecare spital trebuie să țină o evidență contabilă separată care identifică costul fiecărui serviciu și care respectă anumite cerințe din Legea din 17 iulie 1975 (64) privind contabilitatea și conturile anuale ale întreprinderilor (65). Activitățile nespitalicești trebuie să fie înregistrate în conturi separate. Spitalele sunt obligate, de asemenea, să numească un auditor al întreprinderii care să certifice contabilitatea și conturile anuale ale acestora (66). În cele din urmă, spitalele sunt obligate să transmită anumite informații (financiare) ministrului federal pentru sănătatea publică (67), iar serviciul public federal pentru sănătate publică este responsabil, de asemenea, să verifice respectarea dispozițiilor din LCH (68). |
| --- | --- |

(49)

Toate spitalele (atât publice, cât și private) sunt supuse unor obligații în materie de contabilitate și de transparență. În special, fiecare spital trebuie să țină o evidență contabilă separată care identifică costul fiecărui serviciu și care respectă anumite cerințe din Legea din 17 iulie 1975 (64) privind contabilitatea și conturile anuale ale întreprinderilor (65). Activitățile nespitalicești trebuie să fie înregistrate în conturi separate. Spitalele sunt obligate, de asemenea, să numească un auditor al întreprinderii care să certifice contabilitatea și conturile anuale ale acestora (66). În cele din urmă, spitalele sunt obligate să transmită anumite informații (financiare) ministrului federal pentru sănătatea publică (67), iar serviciul public federal pentru sănătate publică este responsabil, de asemenea, să verifice respectarea dispozițiilor din LCH (68).

64

65

66

67

68

3.   DESCRIEREA MĂSURILOR CARE FAC OBIECTUL PLÂNGERII

DESCRIEREA MĂSURILOR CARE FAC OBIECTUL PLÂNGERII

| (50) | Potrivit reclamanților, regiunea Bruxelles-Capitală a ales de facto să preia rolul comunelor bruxelleze în cauză în ceea ce privește compensarea deficitului spitalelor IRIS. În special, reclamanții se referă în mod specific la intervențiile fondului regional bruxellez de refinanțare a trezoreriilor comunale (denumit în continuare „FRBRTC”), creat de regiunea Bruxelles-Capitală (69). Aceștia susțin, în plus, că însăși regiunea Bruxelles-Capitală ar fi acordat comunelor, de asemenea, subvenții speciale (70) (de până la 10 milioane EUR pe an începând cu 2003), care, potrivit acestora, ar fi fost plătite spitalelor IRIS drept ajutor. |
| --- | --- |

(50)

Potrivit reclamanților, regiunea Bruxelles-Capitală a ales de facto să preia rolul comunelor bruxelleze în cauză în ceea ce privește compensarea deficitului spitalelor IRIS. În special, reclamanții se referă în mod specific la intervențiile fondului regional bruxellez de refinanțare a trezoreriilor comunale (denumit în continuare „FRBRTC”), creat de regiunea Bruxelles-Capitală (69). Aceștia susțin, în plus, că însăși regiunea Bruxelles-Capitală ar fi acordat comunelor, de asemenea, subvenții speciale (70) (de până la 10 milioane EUR pe an începând cu 2003), care, potrivit acestora, ar fi fost plătite spitalelor IRIS drept ajutor.

de facto

69

70

| (51) | Deși reclamanții nu pun sub semnul întrebării competența regiunii Bruxelles-Capitală în privința acestor comune, aceștia consideră totuși că ceea ce este calificat drept finanțare regională a spitalelor IRIS depășește ceea ce prevede acoperirea deficitelor, astfel cum a fost instituită prin articolul 109 din LCH (a se vedea, de asemenea, considerentul 47). Reclamanții afirmă că spitalele IRIS au beneficiat în mod semnificativ de finanțările regionale acordate comunelor în care își au sediul și că aceste finanțări nu pot fi justificate pe baza dispozițiilor din LCH. Reclamanții nu se referă la obligația de a acoperi deficitele prevăzută la articolul 46 din statutele spitalelor IRIS. |
| --- | --- |

(51)

Deși reclamanții nu pun sub semnul întrebării competența regiunii Bruxelles-Capitală în privința acestor comune, aceștia consideră totuși că ceea ce este calificat drept finanțare regională a spitalelor IRIS depășește ceea ce prevede acoperirea deficitelor, astfel cum a fost instituită prin articolul 109 din LCH (a se vedea, de asemenea, considerentul 47). Reclamanții afirmă că spitalele IRIS au beneficiat în mod semnificativ de finanțările regionale acordate comunelor în care își au sediul și că aceste finanțări nu pot fi justificate pe baza dispozițiilor din LCH. Reclamanții nu se referă la obligația de a acoperi deficitele prevăzută la articolul 46 din statutele spitalelor IRIS.

| (52) | În cele din urmă, reclamanții se referă la acordarea a aproximativ 100 de milioane EUR prin intermediul FRBRTC, în contextul restructurării spitalelor publice bruxelleze care a condus la crearea spitalelor IRIS (a se vedea, de asemenea, secțiunea 2.2). Reclamanții susțin că această operațiune a condus la o supracompensare a spitalelor IRIS. |
| --- | --- |

(52)

În cele din urmă, reclamanții se referă la acordarea a aproximativ 100 de milioane EUR prin intermediul FRBRTC, în contextul restructurării spitalelor publice bruxelleze care a condus la crearea spitalelor IRIS (a se vedea, de asemenea, secțiunea 2.2). Reclamanții susțin că această operațiune a condus la o supracompensare a spitalelor IRIS.

4.   MOTIVE CARE JUSTIFICĂ INIȚIEREA PROCEDURII

MOTIVE CARE JUSTIFICĂ INIȚIEREA PROCEDURII

4.1.   Decizia Comisiei din 2009

Decizia Comisiei din 2009

| (53) | Astfel cum s-a arătat mai sus (a se vedea considerentul 5), la 28 octombrie 2009, Comisia a adoptat o decizie de a nu ridica obiecții (71), concluzionând că finanțarea publică a spitalelor IRIS în regiunea Bruxelles-Capitală constituia un ajutor de stat compatibil cu piața internă, sub formă de compensație pentru prestarea de servicii de interes economic general. Comisia și-a întemeiat această decizie pe Decizia privind SIEG din 2005, precum și, în mod direct, pe articolul 86 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent articolul 106 alineatul (2) din TFUE]. |
| --- | --- |

(53)

Astfel cum s-a arătat mai sus (a se vedea considerentul 5), la 28 octombrie 2009, Comisia a adoptat o decizie de a nu ridica obiecții (71), concluzionând că finanțarea publică a spitalelor IRIS în regiunea Bruxelles-Capitală constituia un ajutor de stat compatibil cu piața internă, sub formă de compensație pentru prestarea de servicii de interes economic general. Comisia și-a întemeiat această decizie pe Decizia privind SIEG din 2005, precum și, în mod direct, pe articolul 86 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent articolul 106 alineatul (2) din TFUE].

71

| (54) | În decizia sa, Comisia a considerat că spitalele IRIS aveau trei misiuni spitalicești de serviciu public: în primul rând, misiunea spitalicească generală a oricărui spital (public sau privat) în temeiul LCH (72); în al doilea rând, obligația de a trata toți pacienții în toate împrejurările, inclusiv în afara situațiilor de urgență (73); și, în al treilea rând, obligația de furniza îngrijiri spitalicești complete în mai multe locații (74). În plus, Comisia a concluzionat că spitalelor IRIS le era încredințată misiunea de serviciu public nespitalicească de a furniza asistență socială în plus față de îngrijirile medicale (75). În cele din urmă, decizia se referă, de asemenea, la obligația referitoare la bilingvism (76). S-a considerat că aceste misiuni au fost încredințate spitalelor IRIS în temeiul LCH, al Legii CPAS, al planurilor strategice IRIS și, în cele din urmă, în temeiul unei convenții semnate de spitalele IRIS și de CPAS. De asemenea, Comisia a considerat că parametrii de compensare au fost stabiliți ex ante (77) și că au fost instituite proceduri adecvate pentru a evita și corecta supracompensațiile (78). În cele din urmă, Comisia a constatat, de asemenea, cu satisfacție că spitalele IRIS țineau evidențe contabile separate pentru activitățile spitalicești și cele nespitalicești (79), garantând astfel absența subvenționării încrucișate a activităților comerciale (altele decât SIEG) a spitalelor IRIS (80). |
| --- | --- |

(54)

În decizia sa, Comisia a considerat că spitalele IRIS aveau trei misiuni spitalicești de serviciu public: în primul rând, misiunea spitalicească generală a oricărui spital (public sau privat) în temeiul LCH (72); în al doilea rând, obligația de a trata toți pacienții în toate împrejurările, inclusiv în afara situațiilor de urgență (73); și, în al treilea rând, obligația de furniza îngrijiri spitalicești complete în mai multe locații (74). În plus, Comisia a concluzionat că spitalelor IRIS le era încredințată misiunea de serviciu public nespitalicească de a furniza asistență socială în plus față de îngrijirile medicale (75). În cele din urmă, decizia se referă, de asemenea, la obligația referitoare la bilingvism (76). S-a considerat că aceste misiuni au fost încredințate spitalelor IRIS în temeiul LCH, al Legii CPAS, al planurilor strategice IRIS și, în cele din urmă, în temeiul unei convenții semnate de spitalele IRIS și de CPAS. De asemenea, Comisia a considerat că parametrii de compensare au fost stabiliți ex ante (77) și că au fost instituite proceduri adecvate pentru a evita și corecta supracompensațiile (78). În cele din urmă, Comisia a constatat, de asemenea, cu satisfacție că spitalele IRIS țineau evidențe contabile separate pentru activitățile spitalicești și cele nespitalicești (79), garantând astfel absența subvenționării încrucișate a activităților comerciale (altele decât SIEG) a spitalelor IRIS (80).

72

73

74

75

76

ex ante

77

78

79

80

| (55) | De asemenea, Comisia a examinat dacă spitalele IRIS beneficiaseră de supracompensări în trecut (și anume, între 1996 și 2007) (81) și a concluzionat că acest lucru nu s-a întâmplat (82). În plus față de evaluarea măsurilor de finanțare în ansamblu, Comisia a examinat, de asemenea, un mecanism presupus de plăți în avans. Întrucât se întâmpla în mod regulat ca suma reprezentând compensația prevăzută la articolul 109 din LCH să nu fie plătită decât cu o întârziere semnificativă, de până la 10 ani, spitalele IRIS ar fi beneficiat de un avans la aceste plăți restante prin intermediul FRBRTC. Comisia a concluzionat că, în măsura în care avansurile menționate trebuiau, în orice caz, să fie rambursate după efectuarea plății aferente compensării deficitului în temeiul articolului 109 din LCH, acestea nu puteau conduce la o supracompensare a spitalelor IRIS (83). |
| --- | --- |

(55)

De asemenea, Comisia a examinat dacă spitalele IRIS beneficiaseră de supracompensări în trecut (și anume, între 1996 și 2007) (81) și a concluzionat că acest lucru nu s-a întâmplat (82). În plus față de evaluarea măsurilor de finanțare în ansamblu, Comisia a examinat, de asemenea, un mecanism presupus de plăți în avans. Întrucât se întâmpla în mod regulat ca suma reprezentând compensația prevăzută la articolul 109 din LCH să nu fie plătită decât cu o întârziere semnificativă, de până la 10 ani, spitalele IRIS ar fi beneficiat de un avans la aceste plăți restante prin intermediul FRBRTC. Comisia a concluzionat că, în măsura în care avansurile menționate trebuiau, în orice caz, să fie rambursate după efectuarea plății aferente compensării deficitului în temeiul articolului 109 din LCH, acestea nu puteau conduce la o supracompensare a spitalelor IRIS (83).

81

82

83

4.2.   Hotărârea de anulare a Tribunalului din 2012

Hotărârea de anulare a Tribunalului din 2012

| (56) | Ca răspuns la decizia Comisiei din 2009, reclamanții au introdus o acțiune în anulare în fața Tribunalului împotriva deciziei respective (84). Reclamanții au afirmat că drepturile lor procedurale au fost încălcate de către Comisie prin faptul că aceasta nu a inițiat procedura oficială de investigare, întrucât Comisia ar fi trebuit să constate existența unor dificultăți serioase în cadrul examinării în cauză (85). |
| --- | --- |

(56)

Ca răspuns la decizia Comisiei din 2009, reclamanții au introdus o acțiune în anulare în fața Tribunalului împotriva deciziei respective (84). Reclamanții au afirmat că drepturile lor procedurale au fost încălcate de către Comisie prin faptul că aceasta nu a inițiat procedura oficială de investigare, întrucât Comisia ar fi trebuit să constate existența unor dificultăți serioase în cadrul examinării în cauză (85).

84

85

| (57) | În hotărârea sa din 7 noiembrie 2012 în cauza T-137/10, Tribunalul a anulat decizia din 2009 a Comisiei și a concluzionat că Comisia era obligată să inițieze procedura oficială de investigare (86). |
| --- | --- |

(57)

În hotărârea sa din 7 noiembrie 2012 în cauza T-137/10, Tribunalul a anulat decizia din 2009 a Comisiei și a concluzionat că Comisia era obligată să inițieze procedura oficială de investigare (86).

86

| (58) | În primul rând, Tribunalul a examinat dacă spitalele IRIS au fost însărcinate cu misiuni de serviciu public definite în mod clar (87). De la început, acesta a precizat că toate părțile au fost de opinie că LCH acorda tuturor spitalelor, publice și private, o misiune spitalicească generală de serviciu public (88). Prin urmare, singura îndoială era dacă s-a săvârșit o eroare atunci când Comisia a concluzionat, în examinarea preliminară, că spitalelor IRIS li se încredințează misiuni de serviciu public spitalicești și nespitalicești suplimentare (89). Tribunalul a concluzionat că există încă îndoieli cu privire la faptul dacă dispozițiile pe care Comisia și-a întemeiat decizia au fost suficiente pentru a încredința spitalelor IRIS misiuni suplimentare constând în a trata orice pacient în orice împrejurare (90), a acorda îngrijiri spitalicești în mai multe locații (91) și a asigura servicii sociale suplimentare (92). În plus, în ceea ce privește misiunea menționată de a furniza îngrijiri spitalicești în mai multe locații, Tribunalul a arătat că era dificil să se discearnă modul în care această misiune diferă de cerințele generale de programare și de funcționare aplicabile tuturor spitalelor supuse LCH (93). |
| --- | --- |

(58)

În primul rând, Tribunalul a examinat dacă spitalele IRIS au fost însărcinate cu misiuni de serviciu public definite în mod clar (87). De la început, acesta a precizat că toate părțile au fost de opinie că LCH acorda tuturor spitalelor, publice și private, o misiune spitalicească generală de serviciu public (88). Prin urmare, singura îndoială era dacă s-a săvârșit o eroare atunci când Comisia a concluzionat, în examinarea preliminară, că spitalelor IRIS li se încredințează misiuni de serviciu public spitalicești și nespitalicești suplimentare (89). Tribunalul a concluzionat că există încă îndoieli cu privire la faptul dacă dispozițiile pe care Comisia și-a întemeiat decizia au fost suficiente pentru a încredința spitalelor IRIS misiuni suplimentare constând în a trata orice pacient în orice împrejurare (90), a acorda îngrijiri spitalicești în mai multe locații (91) și a asigura servicii sociale suplimentare (92). În plus, în ceea ce privește misiunea menționată de a furniza îngrijiri spitalicești în mai multe locații, Tribunalul a arătat că era dificil să se discearnă modul în care această misiune diferă de cerințele generale de programare și de funcționare aplicabile tuturor spitalelor supuse LCH (93).

87

88

89

90

91

92

93

| (59) | În continuare, Tribunalul a examinat dacă existența unor parametri clari de compensare a fost demonstrată de către Comisie (94). În ceea ce privește misiunile spitalicești, Tribunalul a examinat mecanismul de compensare a deficitelor bazat pe articolul 109 din LCH (95), remarcând, în același timp, că reclamanții nu au contestat acest mecanism (96) și nici presupusul mecanism de finanțare regională, prin intermediul FRBRTC, instituit pentru a plăti temporar sumele necesare pentru a acoperi deficitele spitalelor IRIS înainte de data efectivă a acoperirii deficitelor prevăzută la articolul 109 din LCH (97). În ceea ce privește articolul 109, Tribunalul a statuat că reclamanții nu au invocat niciun argument care să afecteze evaluarea pozitivă a acestui articol de către Comisie (98). În schimb, în ceea ce privește avansurile menționate plătite prin intermediul mecanismului FRBRTC, Tribunalul a concluzionat că Comisia nu a stabilit parametrii pentru calculul acestor avansuri (99) și, prin urmare, nu a realizat o examinare completă a acestor avansuri (100). Tribunalul a adăugat că Comisia ar fi contrazis propria decizie, susținând, în cursul audierilor, că FRBRTC nu era decât un mecanism prin care regiunea Bruxelles-Capitală finanța comunele bruxelleze și nu spitalele IRIS (101). |
| --- | --- |

(59)

În continuare, Tribunalul a examinat dacă existența unor parametri clari de compensare a fost demonstrată de către Comisie (94). În ceea ce privește misiunile spitalicești, Tribunalul a examinat mecanismul de compensare a deficitelor bazat pe articolul 109 din LCH (95), remarcând, în același timp, că reclamanții nu au contestat acest mecanism (96) și nici presupusul mecanism de finanțare regională, prin intermediul FRBRTC, instituit pentru a plăti temporar sumele necesare pentru a acoperi deficitele spitalelor IRIS înainte de data efectivă a acoperirii deficitelor prevăzută la articolul 109 din LCH (97). În ceea ce privește articolul 109, Tribunalul a statuat că reclamanții nu au invocat niciun argument care să afecteze evaluarea pozitivă a acestui articol de către Comisie (98). În schimb, în ceea ce privește avansurile menționate plătite prin intermediul mecanismului FRBRTC, Tribunalul a concluzionat că Comisia nu a stabilit parametrii pentru calculul acestor avansuri (99) și, prin urmare, nu a realizat o examinare completă a acestor avansuri (100). Tribunalul a adăugat că Comisia ar fi contrazis propria decizie, susținând, în cursul audierilor, că FRBRTC nu era decât un mecanism prin care regiunea Bruxelles-Capitală finanța comunele bruxelleze și nu spitalele IRIS (101).

94

95

96

97

98

99

100

101

| (60) | În ceea ce privește finanțarea publică pentru misiunea socială suplimentară atribuită spitalelor IRIS (102), Tribunalul a subliniat că, și în acest caz, finanțarea provenea, aparent, din FRBRTC, care încheiase un acord cu comunele bruxelleze în cauză în vederea acordării unei subvenții speciale pentru a le permite să finanțeze misiunile sociale asigurate de spitalele IRIS (103). Tribunalul a concluzionat că acordul respectiv nu preciza parametrii de compensare prealabili aferenți misiunilor sociale suplimentare invocate ale spitalelor IRIS (104). |
| --- | --- |

(60)

În ceea ce privește finanțarea publică pentru misiunea socială suplimentară atribuită spitalelor IRIS (102), Tribunalul a subliniat că, și în acest caz, finanțarea provenea, aparent, din FRBRTC, care încheiase un acord cu comunele bruxelleze în cauză în vederea acordării unei subvenții speciale pentru a le permite să finanțeze misiunile sociale asigurate de spitalele IRIS (103). Tribunalul a concluzionat că acordul respectiv nu preciza parametrii de compensare prealabili aferenți misiunilor sociale suplimentare invocate ale spitalelor IRIS (104).

102

103

104

| (61) | În continuare, Tribunalul a examinat dacă Comisia a demonstrat existența unei proceduri pentru a evita supracompensările, precum și absența supracompensărilor (105). Tribunalul a concluzionat, mai întâi, că LCH oferea suficiente garanții pentru a asigura că procedura prevăzută la articolul 109 nu conduce la supracompensare (106). Tribunalul a concluzionat, de asemenea, că Comisia nu a demonstrat existența unui mecanism similar privind presupusa plată a unor avansuri de către comune (107) și a atras atenția, în special, asupra aparentei lipse a unei obligații legale impuse spitalelor IRIS de a rambursa avansurile respective în momentul în care au primit finanțarea deficitelor în temeiul articolului 109 din LCH (108). În ceea ce privește subvențiile speciale despre care Comisia afirmă că finanțează misiunea socială suplimentară, Tribunalul a concluzionat că aprecierile Comisiei cu privire la modalitățile care permit evitarea supracompensării în cadrul finanțării misiunilor sociale sunt insuficiente (109). |
| --- | --- |

(61)

În continuare, Tribunalul a examinat dacă Comisia a demonstrat existența unei proceduri pentru a evita supracompensările, precum și absența supracompensărilor (105). Tribunalul a concluzionat, mai întâi, că LCH oferea suficiente garanții pentru a asigura că procedura prevăzută la articolul 109 nu conduce la supracompensare (106). Tribunalul a concluzionat, de asemenea, că Comisia nu a demonstrat existența unui mecanism similar privind presupusa plată a unor avansuri de către comune (107) și a atras atenția, în special, asupra aparentei lipse a unei obligații legale impuse spitalelor IRIS de a rambursa avansurile respective în momentul în care au primit finanțarea deficitelor în temeiul articolului 109 din LCH (108). În ceea ce privește subvențiile speciale despre care Comisia afirmă că finanțează misiunea socială suplimentară, Tribunalul a concluzionat că aprecierile Comisiei cu privire la modalitățile care permit evitarea supracompensării în cadrul finanțării misiunilor sociale sunt insuficiente (109).

105

106

107

108

109

| (62) | În ceea ce privește aspectul dacă spitalele IRIS au beneficiat de o supracompensare în practică (110), Tribunalul s-a limitat să constate că amploarea analizei era foarte importantă și acoperea totalitatea rezultatelor financiare ale spitalelor IRIS, pe o perioadă de mai mult de 10 ani (111). Fără a se pronunța în mod special cu privire la concluzia Comisiei conform căreia nu a existat nicio supracompensare, Tribunalul a statuat că amploarea și complexitatea evaluării efectuate de Comisie constituiau, prin ele însele, elemente de probă de natură să susțină argumentul reclamanților întemeiat pe existența unor dificultăți serioase (112). |
| --- | --- |

(62)

În ceea ce privește aspectul dacă spitalele IRIS au beneficiat de o supracompensare în practică (110), Tribunalul s-a limitat să constate că amploarea analizei era foarte importantă și acoperea totalitatea rezultatelor financiare ale spitalelor IRIS, pe o perioadă de mai mult de 10 ani (111). Fără a se pronunța în mod special cu privire la concluzia Comisiei conform căreia nu a existat nicio supracompensare, Tribunalul a statuat că amploarea și complexitatea evaluării efectuate de Comisie constituiau, prin ele însele, elemente de probă de natură să susțină argumentul reclamanților întemeiat pe existența unor dificultăți serioase (112).

110

111

112

| (63) | În cele din urmă, reclamanții au invocat argumentul potrivit căruia Comisia ar fi trebuit să țină seama, în aprecierea sa, de criteriul eficienței economice a furnizorului de SIEG (113). Tribunalul a respins însă acest argument și a concluzionat următoarele:

  „Criteriul legat de eficiența economică a unei întreprinderi în prestarea SIEG nu face parte din aprecierea compatibilității unui ajutor de stat prin prisma articolului 86 alineatul (2) CE [devenit articolul 106 alineatul (2) din TFUE], întrucât alegerea vizând eficiența economică a furnizorului de serviciu public realizată de autoritățile naționale nu poate, așadar, să fie criticată cu privire la acest aspect”
   (114). |
| --- | --- |

(63)

În cele din urmă, reclamanții au invocat argumentul potrivit căruia Comisia ar fi trebuit să țină seama, în aprecierea sa, de criteriul eficienței economice a furnizorului de SIEG (113). Tribunalul a respins însă acest argument și a concluzionat următoarele:

113

„Criteriul legat de eficiența economică a unei întreprinderi în prestarea SIEG nu face parte din aprecierea compatibilității unui ajutor de stat prin prisma articolului 86 alineatul (2) CE [devenit articolul 106 alineatul (2) din TFUE], întrucât alegerea vizând eficiența economică a furnizorului de serviciu public realizată de autoritățile naționale nu poate, așadar, să fie criticată cu privire la acest aspect”
   (114).

114

| (64) | Rezumând concluziile sale, Tribunalul a statuat după cum urmează:

  „[Reclamantul] a subliniat un ansamblu de indicii concordante care demonstrează existența unor îndoieli serioase cu privire la compatibilitatea măsurilor examinate prin prisma criteriilor referitoare la aplicarea articolului 86 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent articolul 106 alineatul (2) din TFUE], în ceea ce privește, în primul rând, existența unui mandat clar definit referitor la misiunile de serviciu public spitalicești și sociale, specifice spitalelor IRIS, în al doilea rând, existența parametrilor de compensare stabiliți în prealabil și, în al treilea rând, existența modalităților care permit evitarea supracompensării în cadrul finanțării acestor misiuni de serviciu public [...]”
   (115). |
| --- | --- |

(64)

Rezumând concluziile sale, Tribunalul a statuat după cum urmează:

„[Reclamantul] a subliniat un ansamblu de indicii concordante care demonstrează existența unor îndoieli serioase cu privire la compatibilitatea măsurilor examinate prin prisma criteriilor referitoare la aplicarea articolului 86 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent articolul 106 alineatul (2) din TFUE], în ceea ce privește, în primul rând, existența unui mandat clar definit referitor la misiunile de serviciu public spitalicești și sociale, specifice spitalelor IRIS, în al doilea rând, existența parametrilor de compensare stabiliți în prealabil și, în al treilea rând, existența modalităților care permit evitarea supracompensării în cadrul finanțării acestor misiuni de serviciu public [...]”
   (115).

115

4.3.   Decizia Comisiei de inițiere a procedurii din 1 octombrie 2014
   (116)

Decizia Comisiei de inițiere a procedurii din 1 octombrie 2014

116

| (65) | Având în vedere concluziile Tribunalului (117) conform cărora Comisia ar fi trebuit să aibă îndoieli cu privire la compatibilitatea cu piața internă a finanțării publice în cauză a spitalelor IRIS în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE, Comisia ar fi trebuit să inițieze procedura oficială de investigare, ceea ce a făcut prin decizia din 1 octombrie 2014. În decizia sa de inițiere a procedurii, Comisia a constatat că, potrivit autorităților belgiene, comunele și CPAS-urile în cauză din Bruxelles au ales să impună spitalelor IRIS, dar nu și spitalelor private, următoarele obligații suplimentare (118) care justifică măsurile de compensare a deficitelor instituite în favoarea spitalelor IRIS:






  (a) | obligația de a acorda îngrijiri oricărui pacient în orice împrejurare: spitalele IRIS nu pot refuza îngrijirea pacienților care nu sunt în măsură să plătească serviciile și/sau care nu sunt asigurați, chiar dacă acești pacienți nu necesită îngrijiri medicale de urgență. Spitalele private nu ar fi obligate să acorde îngrijiri decât pacienților care au nevoie de îngrijiri medicale de urgență, dar nu ar avea o astfel de obligație în cazurile care nu sunt urgente; |
| --- | --- | --- |

(65)

Având în vedere concluziile Tribunalului (117) conform cărora Comisia ar fi trebuit să aibă îndoieli cu privire la compatibilitatea cu piața internă a finanțării publice în cauză a spitalelor IRIS în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE, Comisia ar fi trebuit să inițieze procedura oficială de investigare, ceea ce a făcut prin decizia din 1 octombrie 2014. În decizia sa de inițiere a procedurii, Comisia a constatat că, potrivit autorităților belgiene, comunele și CPAS-urile în cauză din Bruxelles au ales să impună spitalelor IRIS, dar nu și spitalelor private, următoarele obligații suplimentare (118) care justifică măsurile de compensare a deficitelor instituite în favoarea spitalelor IRIS:

117

118

(a)

obligația de a acorda îngrijiri oricărui pacient în orice împrejurare: spitalele IRIS nu pot refuza îngrijirea pacienților care nu sunt în măsură să plătească serviciile și/sau care nu sunt asigurați, chiar dacă acești pacienți nu necesită îngrijiri medicale de urgență. Spitalele private nu ar fi obligate să acorde îngrijiri decât pacienților care au nevoie de îngrijiri medicale de urgență, dar nu ar avea o astfel de obligație în cazurile care nu sunt urgente;

| (b) | obligația de a furniza o gamă completă de servicii medicale spitalicești în mai multe locații: comunele și CPAS au făcut alegerea strategică de a menține mai multe unități spitalicești care oferă o gamă completă de îngrijiri, pentru a asigura accesul la îngrijiri medicale pentru toți pacienții. Alternativa care constă în gruparea paturilor și a serviciilor asociate într-un număr mai restrâns de locații și, prin urmare, reducerea costurilor a fost în mod expres respinsă. Această alegere este relevantă în mod special pentru pacienții defavorizați și familiile acestora, dat fiind că spitalele IRIS sunt, cu precădere, situate în apropierea sau în cadrul cartierelor în care există un număr mare de persoane defavorizate; |
| --- | --- |

(b)

obligația de a furniza o gamă completă de servicii medicale spitalicești în mai multe locații: comunele și CPAS au făcut alegerea strategică de a menține mai multe unități spitalicești care oferă o gamă completă de îngrijiri, pentru a asigura accesul la îngrijiri medicale pentru toți pacienții. Alternativa care constă în gruparea paturilor și a serviciilor asociate într-un număr mai restrâns de locații și, prin urmare, reducerea costurilor a fost în mod expres respinsă. Această alegere este relevantă în mod special pentru pacienții defavorizați și familiile acestora, dat fiind că spitalele IRIS sunt, cu precădere, situate în apropierea sau în cadrul cartierelor în care există un număr mare de persoane defavorizate;

| (c) | obligația de a furniza servicii sociale pacienților și familiilor acestora: asistenții sociali oferă sprijin pacienților defavorizați și familiilor acestora pentru a soluționa și gestiona anumite dificultăți administrative, financiare, relaționale și sociale. În plus, aceștia elaborează, în prealabil, rapoarte sociale pentru a facilita intervenția financiară a CPAS. În timp ce toate spitalele publice și private sunt obligate să angajeze asistenți sociali în anumite servicii spitalicești (în geriatrie și în psihiatrie, de exemplu), autoritățile belgiene afirmă că spitalele IRIS au o misiune suplimentară specifică care implică recurgerea la servicii sociale mult mai extinse și care antrenează costuri mai ridicate care conferă dreptul la compensații în temeiul LCH. |
| --- | --- |

(c)

obligația de a furniza servicii sociale pacienților și familiilor acestora: asistenții sociali oferă sprijin pacienților defavorizați și familiilor acestora pentru a soluționa și gestiona anumite dificultăți administrative, financiare, relaționale și sociale. În plus, aceștia elaborează, în prealabil, rapoarte sociale pentru a facilita intervenția financiară a CPAS. În timp ce toate spitalele publice și private sunt obligate să angajeze asistenți sociali în anumite servicii spitalicești (în geriatrie și în psihiatrie, de exemplu), autoritățile belgiene afirmă că spitalele IRIS au o misiune suplimentară specifică care implică recurgerea la servicii sociale mult mai extinse și care antrenează costuri mai ridicate care conferă dreptul la compensații în temeiul LCH.

| (66) | Având în vedere îndoielile exprimate de Tribunal (119), Comisia a invitat autoritățile belgiene, reclamanții și orice alte părți interesate să furnizeze toate informațiile relevante pentru verificarea compatibilității cu piața internă a finanțării publice în cauză, în special în ceea ce privește următoarele aspecte:






  — | definirea exactă a misiunilor suplimentare menționate ale spitalelor IRIS și documentele pe care se întemeiază mandatele acestor misiuni (a se vedea considerentele 87-89 din decizia de inițiere a procedurii); |
| --- | --- | --- |

(66)

Având în vedere îndoielile exprimate de Tribunal (119), Comisia a invitat autoritățile belgiene, reclamanții și orice alte părți interesate să furnizeze toate informațiile relevante pentru verificarea compatibilității cu piața internă a finanțării publice în cauză, în special în ceea ce privește următoarele aspecte:

119

—

definirea exactă a misiunilor suplimentare menționate ale spitalelor IRIS și documentele pe care se întemeiază mandatele acestor misiuni (a se vedea considerentele 87-89 din decizia de inițiere a procedurii);

| — | temeiul juridic aplicabil compensării deficitelor spitalelor IRIS (la care contribuie costurile fiecărei misiuni suplimentare menționate) (a se vedea considerentul 91 din decizia de inițiere a procedurii); |
| --- | --- |

—

temeiul juridic aplicabil compensării deficitelor spitalelor IRIS (la care contribuie costurile fiecărei misiuni suplimentare menționate) (a se vedea considerentul 91 din decizia de inițiere a procedurii);

| — | chestiunea dacă există sau nu măsuri (suficiente) pentru a se evita orice supracompensare a misiunilor suplimentare menționate, în special prin intermediul mecanismului de compensare a deficitelor în combinație cu avansurile rambursabile (dacă există) și dacă spitalele IRIS au sau nu obligația legală de a rambursa orice plăți în avans pe care le-ar fi primit în scopul de a evita supracompensarea (a se vedea considerentul 95 din decizia de inițiere a procedurii); |
| --- | --- |

—

chestiunea dacă există sau nu măsuri (suficiente) pentru a se evita orice supracompensare a misiunilor suplimentare menționate, în special prin intermediul mecanismului de compensare a deficitelor în combinație cu avansurile rambursabile (dacă există) și dacă spitalele IRIS au sau nu obligația legală de a rambursa orice plăți în avans pe care le-ar fi primit în scopul de a evita supracompensarea (a se vedea considerentul 95 din decizia de inițiere a procedurii);

| — | în cazul în care plățile unor subvenții speciale pentru o sumă maximă de 10 milioane EUR pe an (a se vedea considerentul 50 de mai sus) trebuie să fie considerate ca o operațiune distinctă de compensare a deficitelor spitalelor IRIS, chestiunea dacă au fost sau nu instituite suficiente măsuri pentru a garanta faptul că compensația nu depășește ceea ce este necesar pentru a acoperi costurile ocazionate de îndeplinirea obligațiilor de serviciu public (a se vedea considerentul 96 din decizia de inițiere a procedurii); |
| --- | --- |

—

în cazul în care plățile unor subvenții speciale pentru o sumă maximă de 10 milioane EUR pe an (a se vedea considerentul 50 de mai sus) trebuie să fie considerate ca o operațiune distinctă de compensare a deficitelor spitalelor IRIS, chestiunea dacă au fost sau nu instituite suficiente măsuri pentru a garanta faptul că compensația nu depășește ceea ce este necesar pentru a acoperi costurile ocazionate de îndeplinirea obligațiilor de serviciu public (a se vedea considerentul 96 din decizia de inițiere a procedurii);

| — | chestiunea dacă o anumită supracompensare a fost acordată, în realitate, spitalelor IRIS din momentul în care acestea au început să funcționeze ca structuri juridice independente (a se vedea considerentul 97 din decizia de inițiere a procedurii); |
| --- | --- |

—

chestiunea dacă o anumită supracompensare a fost acordată, în realitate, spitalelor IRIS din momentul în care acestea au început să funcționeze ca structuri juridice independente (a se vedea considerentul 97 din decizia de inițiere a procedurii);

| — | orice argument util, însoțit de documente specifice și detaliate care explică dacă, pentru ce motiv și în ce măsură finanțarea publică a spitalelor IRIS intră în domeniul de aplicare a Deciziei privind SIEG din 2012 sau a Cadrului privind SIEG din 2012 (a se vedea considerentul 98 din decizia de inițiere a procedurii) sau a Deciziei privind SIEG din 2005 (a se vedea considerentul 100 din decizia de inițiere a procedurii) și dacă, pentru ce motiv și în ce măsură criteriile prevăzute de acestea sunt îndeplinite. |
| --- | --- |

—

orice argument util, însoțit de documente specifice și detaliate care explică dacă, pentru ce motiv și în ce măsură finanțarea publică a spitalelor IRIS intră în domeniul de aplicare a Deciziei privind SIEG din 2012 sau a Cadrului privind SIEG din 2012 (a se vedea considerentul 98 din decizia de inițiere a procedurii) sau a Deciziei privind SIEG din 2005 (a se vedea considerentul 100 din decizia de inițiere a procedurii) și dacă, pentru ce motiv și în ce măsură criteriile prevăzute de acestea sunt îndeplinite.

| (67) | Comisia s-a referit, de asemenea, la adoptarea deciziei de inițiere a procedurii pentru a încerca să obțină clarificări în ceea ce privește următoarele puncte factuale suplimentare:






  — | chestiunes dacă anumite fonduri din FRBRTC (a se vedea considerentul 50 de mai sus), în speță subvențiile speciale, au fost sau nu transferate în mod direct spitalelor IRIS, sau dacă FRBRTC și subvențiile speciale constituie sau nu simple mecanisme de finanțare între regiunea Bruxelles-Capitală și comunele bruxelleze (a se vedea considerentul 17 din decizia de inițiere a procedurii); |
| --- | --- | --- |

(67)

Comisia s-a referit, de asemenea, la adoptarea deciziei de inițiere a procedurii pentru a încerca să obțină clarificări în ceea ce privește următoarele puncte factuale suplimentare:

—

chestiunes dacă anumite fonduri din FRBRTC (a se vedea considerentul 50 de mai sus), în speță subvențiile speciale, au fost sau nu transferate în mod direct spitalelor IRIS, sau dacă FRBRTC și subvențiile speciale constituie sau nu simple mecanisme de finanțare între regiunea Bruxelles-Capitală și comunele bruxelleze (a se vedea considerentul 17 din decizia de inițiere a procedurii);

| — | natura exactă a obligației prevăzute la articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS (a se vedea considerentul 19 de mai sus), posibilitățile de a închide un spital public, precum și diferența față de mecanismul de programare spitalicească (a se vedea considerentul 26 din decizia de inițiere a procedurii); |
| --- | --- |

—

natura exactă a obligației prevăzute la articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS (a se vedea considerentul 19 de mai sus), posibilitățile de a închide un spital public, precum și diferența față de mecanismul de programare spitalicească (a se vedea considerentul 26 din decizia de inițiere a procedurii);

| — | chestiunea dacă serviciile sociale suplimentare furnizate de spitalele IRIS sunt sau nu de natură economică (a se vedea considerentul 48 din decizia de inițiere a procedurii); |
| --- | --- |

—

chestiunea dacă serviciile sociale suplimentare furnizate de spitalele IRIS sunt sau nu de natură economică (a se vedea considerentul 48 din decizia de inițiere a procedurii);

| — | chestiunea dacă transferul subvențiilor speciale (de la regiunea Bruxelles-Capitală către comune) ale comunelor către spitalele IRIS poate sau nu să fie considerat ca o operațiune distinctă de mecanismul de acoperire a deficitelor (a se vedea considerentul 92 din decizia de inițiere a procedurii) și, după caz, temeiul juridic aplicabil care stabilește norme precise pentru acesta; |
| --- | --- |

—

chestiunea dacă transferul subvențiilor speciale (de la regiunea Bruxelles-Capitală către comune) ale comunelor către spitalele IRIS poate sau nu să fie considerat ca o operațiune distinctă de mecanismul de acoperire a deficitelor (a se vedea considerentul 92 din decizia de inițiere a procedurii) și, după caz, temeiul juridic aplicabil care stabilește norme precise pentru acesta;

| — | chestiunea dacă există sau nu un mecanism de plăți în avans, temeiul juridic al acestui mecanism și modul în care sunt efectuate plățile (dacă este cazul) și chestiunea dacă aceste avansuri sunt sau nu considerate ca o măsură de ajutor separată de mecanismul de acoperire a deficitelor, precum și clarificări cu privire la posibila finanțare a acestor avansuri (dacă este cazul) prin intermediul FRBRTC (a se vedea considerentul 93 din decizia de inițiere a procedurii); |
| --- | --- |

—

chestiunea dacă există sau nu un mecanism de plăți în avans, temeiul juridic al acestui mecanism și modul în care sunt efectuate plățile (dacă este cazul) și chestiunea dacă aceste avansuri sunt sau nu considerate ca o măsură de ajutor separată de mecanismul de acoperire a deficitelor, precum și clarificări cu privire la posibila finanțare a acestor avansuri (dacă este cazul) prin intermediul FRBRTC (a se vedea considerentul 93 din decizia de inițiere a procedurii);

| — | clarificări suplimentare privind noțiunea de perenitate (și anume, continuitatea și viabilitatea pe termen lung a spitalelor publice, a se vedea, de asemenea, considerentul 91 de mai jos), temeiul juridic al acesteia (în special la nivelul IRIS și al spitalelor IRIS), implicațiile sale și modul în care perenitatea justifică mecanismele de compensare a deficitelor de care beneficiază aceste spitale (a se vedea considerentele 102 și 103 din decizia de inițiere a procedurii); |
| --- | --- |

—

clarificări suplimentare privind noțiunea de perenitate (și anume, continuitatea și viabilitatea pe termen lung a spitalelor publice, a se vedea, de asemenea, considerentul 91 de mai jos), temeiul juridic al acesteia (în special la nivelul IRIS și al spitalelor IRIS), implicațiile sale și modul în care perenitatea justifică mecanismele de compensare a deficitelor de care beneficiază aceste spitale (a se vedea considerentele 102 și 103 din decizia de inițiere a procedurii);

| — | chestiunea dacă există sau nu alte motive decât cele menționate în mod explicit în decizia de inițiere a procedurii (de exemplu, existența unor misiuni SIEG suplimentare și perenitatea spitalelor publice) care pot justifica o finanțare suplimentară pentru spitalele IRIS (a se vedea considerentul 103 din decizia de inițiere a procedurii). |
| --- | --- |

—

chestiunea dacă există sau nu alte motive decât cele menționate în mod explicit în decizia de inițiere a procedurii (de exemplu, existența unor misiuni SIEG suplimentare și perenitatea spitalelor publice) care pot justifica o finanțare suplimentară pentru spitalele IRIS (a se vedea considerentul 103 din decizia de inițiere a procedurii).

5.   OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE

OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE

| (68) | Comisia a primit observații de la patru părți interesate (CBI, ABISP, Zorgnet Vlaanderen și UNCPSY), rezumate mai jos: |
| --- | --- |

(68)

Comisia a primit observații de la patru părți interesate (CBI, ABISP, Zorgnet Vlaanderen și UNCPSY), rezumate mai jos:

5.1.   CBI

CBI

| (69) | Ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii, CBI, reclamantă, notează că, în opinia sa, decizia nu conține niciun element sau argument nou, nici vreo explicație nouă de natură să stabilească existența unei misiuni specifice încredințate spitalelor IRIS sau în ceea ce privește mecanismele de compensare pentru această misiune menționată sau controalele care urmau să fie puse în aplicare în acest sens. Prin urmare, reclamanta se referă, în principal, la argumentele prezentate în observațiile sale anterioare. |
| --- | --- |

(69)

Ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii, CBI, reclamantă, notează că, în opinia sa, decizia nu conține niciun element sau argument nou, nici vreo explicație nouă de natură să stabilească existența unei misiuni specifice încredințate spitalelor IRIS sau în ceea ce privește mecanismele de compensare pentru această misiune menționată sau controalele care urmau să fie puse în aplicare în acest sens. Prin urmare, reclamanta se referă, în principal, la argumentele prezentate în observațiile sale anterioare.

| (70) | CBI își confirmă opinia potrivit căreia: 1. spitalele IRIS nu sunt însărcinate cu SIEG specifice care se adaugă misiunilor impuse tuturor spitalelor belgiene (publice sau private); și 2. chiar dacă Comisia ar ajunge la concluzia existenței unor misiuni suplimentare de acest tip, aceste misiuni nu sunt definite suficient de clar pentru a îndeplini cerințele legislației UE relevante. CBI subliniază, de asemenea, faptul că propunerea de program politic a noului guvern de la Bruxelles (publicată în iulie 2014) prevede „anularea ordonanței din 13 februarie 2003 pentru a specifica misiunile de interes comunal care justifică anumite subvenții acordate comunelor”. Reclamanții consideră că această formulare indică faptul că, în prezent, nu există nicio astfel de misiune, dar că acestea ar fi prevăzute în viitor. |
| --- | --- |

(70)

CBI își confirmă opinia potrivit căreia: 1. spitalele IRIS nu sunt însărcinate cu SIEG specifice care se adaugă misiunilor impuse tuturor spitalelor belgiene (publice sau private); și 2. chiar dacă Comisia ar ajunge la concluzia existenței unor misiuni suplimentare de acest tip, aceste misiuni nu sunt definite suficient de clar pentru a îndeplini cerințele legislației UE relevante. CBI subliniază, de asemenea, faptul că propunerea de program politic a noului guvern de la Bruxelles (publicată în iulie 2014) prevede „anularea ordonanței din 13 februarie 2003 pentru a specifica misiunile de interes comunal care justifică anumite subvenții acordate comunelor”. Reclamanții consideră că această formulare indică faptul că, în prezent, nu există nicio astfel de misiune, dar că acestea ar fi prevăzute în viitor.

| (71) | În ceea ce privește cerințele prevăzute la articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS, CBI consideră că acestea nu adaugă nimic la LCH în ceea ce privește definițiile SIEG suplimentare sau specifice care s-ar aplica numai unor spitale publice precum spitalele IRIS. De asemenea, reclamanta susține că misiunea socială suplimentară pare să cuprindă doar un volum mai mare de servicii sociale decât cel asigurat de alte spitale, pe care îl califică drept „misiunea socială de bază (comună spitalelor publice și private)”. CBI consideră că acest lucru nu este suficient pentru a considera că spitalele IRIS au o misiune socială suplimentară. În plus, în ceea ce privește problema dacă aceste servicii au un caracter economic, CBI susține că simplul fapt că aceste servicii sunt furnizate cu titlu gratuit nu le privează de caracterul lor economic. În cele din urmă, CBI consideră că serviciile sociale suplimentare nu pot fi disociate de un serviciu vast de acordare de îngrijiri medicale, care are în mod clar un caracter economic intrinsec, întrucât acesta nu a fost niciodată pus sub semnul îndoielii. |
| --- | --- |

(71)

În ceea ce privește cerințele prevăzute la articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS, CBI consideră că acestea nu adaugă nimic la LCH în ceea ce privește definițiile SIEG suplimentare sau specifice care s-ar aplica numai unor spitale publice precum spitalele IRIS. De asemenea, reclamanta susține că misiunea socială suplimentară pare să cuprindă doar un volum mai mare de servicii sociale decât cel asigurat de alte spitale, pe care îl califică drept „misiunea socială de bază (comună spitalelor publice și private)”. CBI consideră că acest lucru nu este suficient pentru a considera că spitalele IRIS au o misiune socială suplimentară. În plus, în ceea ce privește problema dacă aceste servicii au un caracter economic, CBI susține că simplul fapt că aceste servicii sunt furnizate cu titlu gratuit nu le privează de caracterul lor economic. În cele din urmă, CBI consideră că serviciile sociale suplimentare nu pot fi disociate de un serviciu vast de acordare de îngrijiri medicale, care are în mod clar un caracter economic intrinsec, întrucât acesta nu a fost niciodată pus sub semnul îndoielii.

| (72) | Potrivit CBI, misiunea universală de a acorda îngrijiri medicale se aplică atât spitalelor private, cât și spitalelor publice. În opinia sa, nu ar trebui să existe nicio diferență între spitalele publice și cele private în ceea ce privește tratarea „pacienților sociali”, indiferent dacă este vorba de situații de urgență sau de „post-urgență”. În acest context, CBI face referire la o hotărâre a Tribunalului de Primă Instanță din Bruxelles (120) privind ajutorul medical de urgență (121) acordat străinilor aflați în situație de ședere ilegală în Belgia (denumiți în continuare „migranții fără acte de identitate”), care ar demonstra că, în acest context, un astfel de ajutor poate fi acordat atât de spitalele publice, cât și de cele private. CBI adaugă că, în conformitate cu un document (122) din 2004 al Mutualités Chrétiennes (123), spitalele private acordă îngrijiri medicale la mai mult de 60 % din „pacienții sociali” din regiunea Bruxelles-Capitală. De asemenea, reclamanta consideră că nicio misiune suplimentară nu este impusă de Legea CPAS, de planurile strategice ale IRIS sau de convențiile referitoare la „domiciliul de sprijin” (124). |
| --- | --- |

(72)

Potrivit CBI, misiunea universală de a acorda îngrijiri medicale se aplică atât spitalelor private, cât și spitalelor publice. În opinia sa, nu ar trebui să existe nicio diferență între spitalele publice și cele private în ceea ce privește tratarea „pacienților sociali”, indiferent dacă este vorba de situații de urgență sau de „post-urgență”. În acest context, CBI face referire la o hotărâre a Tribunalului de Primă Instanță din Bruxelles (120) privind ajutorul medical de urgență (121) acordat străinilor aflați în situație de ședere ilegală în Belgia (denumiți în continuare „migranții fără acte de identitate”), care ar demonstra că, în acest context, un astfel de ajutor poate fi acordat atât de spitalele publice, cât și de cele private. CBI adaugă că, în conformitate cu un document (122) din 2004 al Mutualités Chrétiennes (123), spitalele private acordă îngrijiri medicale la mai mult de 60 % din „pacienții sociali” din regiunea Bruxelles-Capitală. De asemenea, reclamanta consideră că nicio misiune suplimentară nu este impusă de Legea CPAS, de planurile strategice ale IRIS sau de convențiile referitoare la „domiciliul de sprijin” (124).

120

121

122

123

124

| (73) | În ceea ce privește „misiunea de a acorda îngrijiri în locații multiple”, CBI consideră că formularea exactă a obligației de a oferi îngrijiri spitalicești complete „în locații multiple” nu a fost încă explicată, nici măsura în care această obligație impune costuri suplimentare spitalelor IRIS. În ceea ce privește misiunea socială suplimentară, CBI este de opinie că articolul 57 din Legea CPAS nu impune obligații suplimentare spitalelor IRIS și că, în orice caz, acestea nu sunt definite în mod inteligibil (nu mai mult decât planurile strategice ale IRIS sau convențiile referitoare la „domiciliul de sprijin”). |
| --- | --- |

(73)

În ceea ce privește „misiunea de a acorda îngrijiri în locații multiple”, CBI consideră că formularea exactă a obligației de a oferi îngrijiri spitalicești complete „în locații multiple” nu a fost încă explicată, nici măsura în care această obligație impune costuri suplimentare spitalelor IRIS. În ceea ce privește misiunea socială suplimentară, CBI este de opinie că articolul 57 din Legea CPAS nu impune obligații suplimentare spitalelor IRIS și că, în orice caz, acestea nu sunt definite în mod inteligibil (nu mai mult decât planurile strategice ale IRIS sau convențiile referitoare la „domiciliul de sprijin”).

| (74) | În ceea ce privește problema unei definiri precise a parametrilor de compensare, CBI subliniază că, potrivit autorităților belgiene, spitalele IRIS îndeplinesc o misiune specifică distinctă de cea a spitalelor private, și că această misiune specifică nu este definită în LCH, ci se bazează pe un temei juridic diferit. Potrivit CBI, este exclus în mod explicit faptul că LCH ar putea defini parametrii de compensare aferenți uneia sau mai multor misiuni de serviciu public pe care nu le prevede. În plus, CBI observă că nu există nicio corelare între temeiurile juridice menționate pentru misiunile specifice în cauză și mecanismele de compensare. Reclamanta observă că, aparent, nu se face nicio distincție între deficitele care rezultă din costurile misiunilor specifice menționate și cele care decurg din costurile misiunii de bază. În cele din urmă, CBI se referă la o serie de avize date de Inspection belge des finances, care concluzionează că este imposibil să se monitorizeze modul de utilizare a subvențiilor speciale acordate în temeiul Ordonanței din 13 februarie 2003, deoarece această ordonanță nu precizează sarcinile de interes comunal pentru care aceste subvenții sunt acordate. |
| --- | --- |

(74)

În ceea ce privește problema unei definiri precise a parametrilor de compensare, CBI subliniază că, potrivit autorităților belgiene, spitalele IRIS îndeplinesc o misiune specifică distinctă de cea a spitalelor private, și că această misiune specifică nu este definită în LCH, ci se bazează pe un temei juridic diferit. Potrivit CBI, este exclus în mod explicit faptul că LCH ar putea defini parametrii de compensare aferenți uneia sau mai multor misiuni de serviciu public pe care nu le prevede. În plus, CBI observă că nu există nicio corelare între temeiurile juridice menționate pentru misiunile specifice în cauză și mecanismele de compensare. Reclamanta observă că, aparent, nu se face nicio distincție între deficitele care rezultă din costurile misiunilor specifice menționate și cele care decurg din costurile misiunii de bază. În cele din urmă, CBI se referă la o serie de avize date de Inspection belge des finances, care concluzionează că este imposibil să se monitorizeze modul de utilizare a subvențiilor speciale acordate în temeiul Ordonanței din 13 februarie 2003, deoarece această ordonanță nu precizează sarcinile de interes comunal pentru care aceste subvenții sunt acordate.

| (75) | De asemenea, CBI repetă afirmațiile formulate anterior potrivit cărora nu s-a luat nicio măsură pentru a evita supracompensarea. Aceasta adaugă că, în lipsa unei definiri precise a misiunilor specifice efectuate de spitalele IRIS, este imposibil să se determine care activități ar trebui sau nu să facă obiectul unei compensări. Prin urmare, în opinia CBI, este imposibil să se verifice existența unui mecanism de monitorizare care să permită evitarea supracompensărilor. |
| --- | --- |

(75)

De asemenea, CBI repetă afirmațiile formulate anterior potrivit cărora nu s-a luat nicio măsură pentru a evita supracompensarea. Aceasta adaugă că, în lipsa unei definiri precise a misiunilor specifice efectuate de spitalele IRIS, este imposibil să se determine care activități ar trebui sau nu să facă obiectul unei compensări. Prin urmare, în opinia CBI, este imposibil să se verifice existența unui mecanism de monitorizare care să permită evitarea supracompensărilor.

| (76) | În cele din urmă, CBI constată că, deși perenitatea spitalelor publice este evocată în acordul de cooperare din 19 mai 1994, documentul nu prevede o astfel de misiune și nu reprezintă o mandatare. În special, CBI consideră că acest acord nu cuprinde niciun indiciu că o comună sau un oraș trebuie să dispună de un spital public pe teritoriul său și că acesta nu prevede norme privind programarea serviciilor spitalicești în Belgia care implică prestarea unui serviciu în cadrul unui spital public. |
| --- | --- |

(76)

În cele din urmă, CBI constată că, deși perenitatea spitalelor publice este evocată în acordul de cooperare din 19 mai 1994, documentul nu prevede o astfel de misiune și nu reprezintă o mandatare. În special, CBI consideră că acest acord nu cuprinde niciun indiciu că o comună sau un oraș trebuie să dispună de un spital public pe teritoriul său și că acesta nu prevede norme privind programarea serviciilor spitalicești în Belgia care implică prestarea unui serviciu în cadrul unui spital public.

5.2.   ABISP

ABISP

| (77) | Association bruxelloise des institutions de soins privées (ABISP), unul din reclamanții inițiali (a se vedea considerentul 1), precizează în observațiile sale cu privire la decizia de inițiere a procedurii că toate spitalele belgiene, indiferent de statutele sau de proprietarii acestora, sunt obligate prin lege să exercite o misiune de interes general. În acest context, ABISP se referă la articolul 2 din LCH (125). În cele din urmă, ABISP reamintește că și-a retras plângerea. |
| --- | --- |

(77)

Association bruxelloise des institutions de soins privées (ABISP), unul din reclamanții inițiali (a se vedea considerentul 1), precizează în observațiile sale cu privire la decizia de inițiere a procedurii că toate spitalele belgiene, indiferent de statutele sau de proprietarii acestora, sunt obligate prin lege să exercite o misiune de interes general. În acest context, ABISP se referă la articolul 2 din LCH (125). În cele din urmă, ABISP reamintește că și-a retras plângerea.

125

5.3.   Zorgnet Vlaanderen

Zorgnet Vlaanderen

| (78) | Zorgnet Vlaanderen reprezintă peste 500 de furnizori de servicii de îngrijire flamanzi (cum ar fi spitale generale, instituții de îngrijiri psihiatrice și cămine pentru pensionari). În observațiile sale privind decizia de inițiere a procedurii, Zorgnet Vlaanderen subliniază faptul că toate spitalele belgiene, indiferent dacă sunt publice sau private, sunt supuse acelorași obligații de serviciu public în temeiul LCH. Mai mult, aceasta observă faptul că LCH nu definește condițiile referitoare la forma juridică (organism public sau privat) necesară pentru ca o instituție să fie recunoscută ca spital. În plus, Zorgnet Vlaanderen observă că definiția obligațiilor de serviciu public a spitalelor nu face referire la o specificitate regională. În sfârșit, aceasta susține că spitalele din Flandra și din regiunea Bruxelles-Capitală nu îndeplinesc o misiune socială diferită. |
| --- | --- |

(78)

Zorgnet Vlaanderen reprezintă peste 500 de furnizori de servicii de îngrijire flamanzi (cum ar fi spitale generale, instituții de îngrijiri psihiatrice și cămine pentru pensionari). În observațiile sale privind decizia de inițiere a procedurii, Zorgnet Vlaanderen subliniază faptul că toate spitalele belgiene, indiferent dacă sunt publice sau private, sunt supuse acelorași obligații de serviciu public în temeiul LCH. Mai mult, aceasta observă faptul că LCH nu definește condițiile referitoare la forma juridică (organism public sau privat) necesară pentru ca o instituție să fie recunoscută ca spital. În plus, Zorgnet Vlaanderen observă că definiția obligațiilor de serviciu public a spitalelor nu face referire la o specificitate regională. În sfârșit, aceasta susține că spitalele din Flandra și din regiunea Bruxelles-Capitală nu îndeplinesc o misiune socială diferită.

Zorgnet Vlaanderen

Zorgnet Vlaanderen

Zorgnet Vlaanderen

5.4.   UNCPSY

UNCPSY

| (79) | Union nationale des cliniques psychiatriques privées (UNCPSY) este federația clinicilor de psihiatrie private din Franța. În observațiile sale privind decizia de inițiere a procedurii, UNCPSY susține că, pentru a stabili dacă finanțarea publică nu depășește costul net al serviciului public, acest cost net nu poate fi nelimitat. Mai mult, în opinia sa, o astfel de evaluare trebuie să țină cont de calitatea gestionării prestatorului de servicii. În acest context, UNCPSY este de opinie că Comisia ar trebui să compare spitalele publice și private pentru a stabili dacă ajutorul este proporțional în sensul articolului 106 alineatul (2) din TFUE. |
| --- | --- |

(79)

Union nationale des cliniques psychiatriques privées (UNCPSY) este federația clinicilor de psihiatrie private din Franța. În observațiile sale privind decizia de inițiere a procedurii, UNCPSY susține că, pentru a stabili dacă finanțarea publică nu depășește costul net al serviciului public, acest cost net nu poate fi nelimitat. Mai mult, în opinia sa, o astfel de evaluare trebuie să țină cont de calitatea gestionării prestatorului de servicii. În acest context, UNCPSY este de opinie că Comisia ar trebui să compare spitalele publice și private pentru a stabili dacă ajutorul este proporțional în sensul articolului 106 alineatul (2) din TFUE.

| (80) | În acest context, Comisia remarcă faptul că observațiile UNCPSY sunt în contradicție cu concluzia la care a ajuns Tribunalul la punctul 300 din hotărârea sa din 7 noiembrie 2012 (T-137/10), conform căreia eficiența economică a unei întreprinderi în prestarea SIEG nu face parte din evaluarea efectuată în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE cu privire la compatibilitatea finanțării publice primite de societate în conformitate cu normele privind ajutoarele de stat (a se vedea, în acest sens, considerentul 63). |
| --- | --- |

(80)

În acest context, Comisia remarcă faptul că observațiile UNCPSY sunt în contradicție cu concluzia la care a ajuns Tribunalul la punctul 300 din hotărârea sa din 7 noiembrie 2012 (T-137/10), conform căreia eficiența economică a unei întreprinderi în prestarea SIEG nu face parte din evaluarea efectuată în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE cu privire la compatibilitatea finanțării publice primite de societate în conformitate cu normele privind ajutoarele de stat (a se vedea, în acest sens, considerentul 63).

6.   OBSERVAȚII PREZENTATE DE REGATUL BELGIEI

OBSERVAȚII PREZENTATE DE REGATUL BELGIEI

6.1.   Observațiile Belgiei privind decizia de inițiere a procedurii

Observațiile Belgiei privind decizia de inițiere a procedurii

| (81) | În răspunsul la decizia Comisiei din 1 octombrie 2014, în special cu privire la considerentul 17 din decizia respectivă, autoritățile belgiene menționează că intervențiile financiare ale regiunii Bruxelles-Capitală (și anume, subvențiile speciale pentru o sumă maximă de 10 milioane EUR pe an) și ale FRBRTC au constituit transferuri financiare acordate numai comunelor, nu și spitalelor IRIS. Drept urmare, autoritățile belgiene consideră că este vorba despre transferuri financiare între autorități publice care nu intră în domeniul de aplicare a articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Potrivit autorităților belgiene, nici regiunea Bruxelles-Capitală, nici FRBRTC nu au acordat ajutor spitalelor IRIS. Acestea consideră că transferurile au avut loc în cadrul sferelor de competență ale regiunii în ceea ce privește finanțarea generală a comunelor, destinate să le permită acestora din urmă să își îndeplinească misiunile de interes general, în special misiunile CPAS. În acest context, trimiterile reclamanților la avizele Inspectoratului finanțelor se referă numai la regiunea Bruxelles-Capitală și la comune, dar nu și la spitalele IRIS. În cele din urmă, autoritățile belgiene susțin că, în temeiul Legii speciale din 8 august 1980 privind reformele instituționale și al avizului Consiliului de Stat belgian (126), regiunea Bruxelles-Capitală poate finanța doar comunele, nu și spitalele IRIS, întrucât finanțarea unor misiuni spitalicești specifice nu intră în sfera de competență a regiunii. |
| --- | --- |

(81)

În răspunsul la decizia Comisiei din 1 octombrie 2014, în special cu privire la considerentul 17 din decizia respectivă, autoritățile belgiene menționează că intervențiile financiare ale regiunii Bruxelles-Capitală (și anume, subvențiile speciale pentru o sumă maximă de 10 milioane EUR pe an) și ale FRBRTC au constituit transferuri financiare acordate numai comunelor, nu și spitalelor IRIS. Drept urmare, autoritățile belgiene consideră că este vorba despre transferuri financiare între autorități publice care nu intră în domeniul de aplicare a articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Potrivit autorităților belgiene, nici regiunea Bruxelles-Capitală, nici FRBRTC nu au acordat ajutor spitalelor IRIS. Acestea consideră că transferurile au avut loc în cadrul sferelor de competență ale regiunii în ceea ce privește finanțarea generală a comunelor, destinate să le permită acestora din urmă să își îndeplinească misiunile de interes general, în special misiunile CPAS. În acest context, trimiterile reclamanților la avizele Inspectoratului finanțelor se referă numai la regiunea Bruxelles-Capitală și la comune, dar nu și la spitalele IRIS. În cele din urmă, autoritățile belgiene susțin că, în temeiul Legii speciale din 8 august 1980 privind reformele instituționale și al avizului Consiliului de Stat belgian (126), regiunea Bruxelles-Capitală poate finanța doar comunele, nu și spitalele IRIS, întrucât finanțarea unor misiuni spitalicești specifice nu intră în sfera de competență a regiunii.

126

| (82) | În ceea ce privește îndoielile exprimate în considerentul 26 din decizia de inițiere a procedurii, autoritățile belgiene explică diferența dintre cerința de la articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS, pe de o parte, și posibilitățile de a închide un spital public prin mecanismul de programare spitalicească, pe de altă parte. În opinia acestora, articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS (127) stabilește condițiile care trebuie respectate pentru a permite unui CPAS să fondeze un spital. Un CPAS trebuie să verifice, în special, dacă un astfel de spital este cu adevărat necesar, având în vedere necesitățile regiunii, în special nevoile medico-sociale, și prezența unor infrastructuri similare. Autoritățile belgiene subliniază, de asemenea, că mecanismul de programare spitalicească constă în stabilirea, de către guvernul federal, a numărului maxim de paturi de spital pe regiune. Guvernul federal își întemeiază decizia exclusiv pe nevoile spitalicești identificate fără a lua în considerare nivelul nevoilor sociale din fiecare regiune (128). Autoritățile belgiene explică faptul că, în regiunea Bruxelles-Capitală, numărul maxim de paturi de spital se stabilește pentru întreaga regiune și nu în mod individual, pentru fiecare dintre cele 19 comune. În schimb, fiecare dintre cele 19 CPAS-uri din regiunea Bruxelles-Capitală decide în mod autonom dacă să fondeze sau nu un spital pe teritoriul comunei sale, în funcție de nevoile locale. |
| --- | --- |

(82)

În ceea ce privește îndoielile exprimate în considerentul 26 din decizia de inițiere a procedurii, autoritățile belgiene explică diferența dintre cerința de la articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS, pe de o parte, și posibilitățile de a închide un spital public prin mecanismul de programare spitalicească, pe de altă parte. În opinia acestora, articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS (127) stabilește condițiile care trebuie respectate pentru a permite unui CPAS să fondeze un spital. Un CPAS trebuie să verifice, în special, dacă un astfel de spital este cu adevărat necesar, având în vedere necesitățile regiunii, în special nevoile medico-sociale, și prezența unor infrastructuri similare. Autoritățile belgiene subliniază, de asemenea, că mecanismul de programare spitalicească constă în stabilirea, de către guvernul federal, a numărului maxim de paturi de spital pe regiune. Guvernul federal își întemeiază decizia exclusiv pe nevoile spitalicești identificate fără a lua în considerare nivelul nevoilor sociale din fiecare regiune (128). Autoritățile belgiene explică faptul că, în regiunea Bruxelles-Capitală, numărul maxim de paturi de spital se stabilește pentru întreaga regiune și nu în mod individual, pentru fiecare dintre cele 19 comune. În schimb, fiecare dintre cele 19 CPAS-uri din regiunea Bruxelles-Capitală decide în mod autonom dacă să fondeze sau nu un spital pe teritoriul comunei sale, în funcție de nevoile locale.

127

128

| (83) | Autoritățile belgiene au explicat, de asemenea, că închiderea unui spital public sau transferul acestuia către un partener din sectorul privat nu sunt, în mod oficial sau specific, reglementate de LCH sau de Legea CPAS (129). Cu toate acestea, potrivit autorităților belgiene, jurisprudența Consiliului de Stat belgian a clarificat modalitățile și condițiile de închidere și/sau de transfer al unor unități create de un CPAS. În hotărârea nr. 113.428 din 9 decembrie 2002, Consiliul de Stat a dispus anularea transferului unui centru de recuperare care aparținea unui CPAS către un operator privat. Acesta a considerat, în special, că era necesar, de asemenea, să se evalueze necesitatea de a furniza servicii medico-sociale înainte de a lua decizia de a închide sau de a transfera o unitate. Această evaluare trebuie să ia în considerare în mod corespunzător evaluarea efectuată în momentul creării unității, precum și toate modificările apărute de la luarea deciziei de creare a unității. În plus, autoritățile belgiene menționează că evaluarea nu se poate baza numai pe situația financiară a unității, nici pe costurile suportate pentru întreținerea acesteia. Pe această bază, autoritățile belgiene concluzionează că un CPAS nu își poate închide spitalul fără a fi stabilit mai întâi că nevoile medicale și sociale pentru care spitalul a fost înființat nu mai există. |
| --- | --- |

(83)

Autoritățile belgiene au explicat, de asemenea, că închiderea unui spital public sau transferul acestuia către un partener din sectorul privat nu sunt, în mod oficial sau specific, reglementate de LCH sau de Legea CPAS (129). Cu toate acestea, potrivit autorităților belgiene, jurisprudența Consiliului de Stat belgian a clarificat modalitățile și condițiile de închidere și/sau de transfer al unor unități create de un CPAS. În hotărârea nr. 113.428 din 9 decembrie 2002, Consiliul de Stat a dispus anularea transferului unui centru de recuperare care aparținea unui CPAS către un operator privat. Acesta a considerat, în special, că era necesar, de asemenea, să se evalueze necesitatea de a furniza servicii medico-sociale înainte de a lua decizia de a închide sau de a transfera o unitate. Această evaluare trebuie să ia în considerare în mod corespunzător evaluarea efectuată în momentul creării unității, precum și toate modificările apărute de la luarea deciziei de creare a unității. În plus, autoritățile belgiene menționează că evaluarea nu se poate baza numai pe situația financiară a unității, nici pe costurile suportate pentru întreținerea acesteia. Pe această bază, autoritățile belgiene concluzionează că un CPAS nu își poate închide spitalul fără a fi stabilit mai întâi că nevoile medicale și sociale pentru care spitalul a fost înființat nu mai există.

129

| (84) | Potrivit autorităților belgiene, înființarea unui spital public necesită respectarea atât a obligațiilor care decurg din articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS, cât și a programării spitalicești a autorităților publice, în timp ce, în cazul spitalelor private, numai programarea este relevantă. În temeiul articolului 60 alineatul (6) din Legea CPAS, deschiderea unui nou spital public trebuie să fie justificată de existența unei nevoi reale. În plus, autoritățile belgiene menționează că, în cazul în care un spital public este deschis cu o capacitate egală cu numărul de paturi prevăzut de programarea spitalicească, nu mai există loc pentru un alt spital (public sau privat) în zona respectivă în cadrul acestui program, situație în care nu există niciun alt mijloc de a răspunde nevoilor populației. Autoritățile belgiene constată că, în cazul în care, la un moment dat, un CPAS dorește să își închidă spitalul public, acesta trebuie, în primul rând, să se asigure că spitalul nu mai este necesar, având în vedere jurisprudența Consiliului de Stat. Spre deosebire de un CPAS, un operator privat care decide să își închidă spitalul nu este obligat prin lege să se asigure de faptul că populația continuă să beneficieze de asistență medicală. Potrivit autorităților belgiene, un spital privat rămâne deschis doar prin propria decizie, o decizie care se poate schimba în orice moment. Drept exemplu, autoritățile belgiene menționează închiderea subită a Hôpital français, un spital privat din Berchem-Sainte-Agathe (Bruxelles) în 2008 (130). În concluzie, autoritățile belgiene explică faptul că mecanismul de programare spitalicească limitează libertatea atât a operatorilor publici, cît și a celor privați de a crea un spital (crearea unui spital este posibilă numai dacă numărul maxim de paturi într-o zonă nu a fost încă atins). Or, în opinia acestora, obligațiile care decurg din Legea CPAS impun restricții suplimentare pentru CPAS în ceea ce privește deschiderea și închiderea unui spital public, în timp ce spitalele private pot fi închise în orice moment. |
| --- | --- |

(84)

Potrivit autorităților belgiene, înființarea unui spital public necesită respectarea atât a obligațiilor care decurg din articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS, cât și a programării spitalicești a autorităților publice, în timp ce, în cazul spitalelor private, numai programarea este relevantă. În temeiul articolului 60 alineatul (6) din Legea CPAS, deschiderea unui nou spital public trebuie să fie justificată de existența unei nevoi reale. În plus, autoritățile belgiene menționează că, în cazul în care un spital public este deschis cu o capacitate egală cu numărul de paturi prevăzut de programarea spitalicească, nu mai există loc pentru un alt spital (public sau privat) în zona respectivă în cadrul acestui program, situație în care nu există niciun alt mijloc de a răspunde nevoilor populației. Autoritățile belgiene constată că, în cazul în care, la un moment dat, un CPAS dorește să își închidă spitalul public, acesta trebuie, în primul rând, să se asigure că spitalul nu mai este necesar, având în vedere jurisprudența Consiliului de Stat. Spre deosebire de un CPAS, un operator privat care decide să își închidă spitalul nu este obligat prin lege să se asigure de faptul că populația continuă să beneficieze de asistență medicală. Potrivit autorităților belgiene, un spital privat rămâne deschis doar prin propria decizie, o decizie care se poate schimba în orice moment. Drept exemplu, autoritățile belgiene menționează închiderea subită a Hôpital français, un spital privat din Berchem-Sainte-Agathe (Bruxelles) în 2008 (130). În concluzie, autoritățile belgiene explică faptul că mecanismul de programare spitalicească limitează libertatea atât a operatorilor publici, cît și a celor privați de a crea un spital (crearea unui spital este posibilă numai dacă numărul maxim de paturi într-o zonă nu a fost încă atins). Or, în opinia acestora, obligațiile care decurg din Legea CPAS impun restricții suplimentare pentru CPAS în ceea ce privește deschiderea și închiderea unui spital public, în timp ce spitalele private pot fi închise în orice moment.

130

| (85) | În ceea ce privește obligațiile care se pretinde că s-ar aplica numai spitalelor IRIS (a se vedea considerentele 87-89 din decizia de inițiere a procedurii), autoritățile belgiene susțin că aceste obligații sunt consecința directă a faptului că spitalele IRIS au fost create cu scopul de a contribui la furnizarea unui ajutor social de către CPAS (a se vedea secțiunea 2.2). Autoritățile belgiene consideră că aceste obligații decurg din Legea CPAS, în temeiul căreia au fost create spitalele IRIS, și că sunt impuse spitalelor IRIS prin statutul acestora și prin planurile strategice ale IRIS. De asemenea, autoritățile belgiene se referă la aceste documente pentru definirea exactă a acestor obligații. Din motive de simplificare și pentru a se evita repetarea, Comisia va cita doar fragmentele relevante în cadrul evaluării sale (a se vedea secțiunea 7.3.4.1). |
| --- | --- |

(85)

În ceea ce privește obligațiile care se pretinde că s-ar aplica numai spitalelor IRIS (a se vedea considerentele 87-89 din decizia de inițiere a procedurii), autoritățile belgiene susțin că aceste obligații sunt consecința directă a faptului că spitalele IRIS au fost create cu scopul de a contribui la furnizarea unui ajutor social de către CPAS (a se vedea secțiunea 2.2). Autoritățile belgiene consideră că aceste obligații decurg din Legea CPAS, în temeiul căreia au fost create spitalele IRIS, și că sunt impuse spitalelor IRIS prin statutul acestora și prin planurile strategice ale IRIS. De asemenea, autoritățile belgiene se referă la aceste documente pentru definirea exactă a acestor obligații. Din motive de simplificare și pentru a se evita repetarea, Comisia va cita doar fragmentele relevante în cadrul evaluării sale (a se vedea secțiunea 7.3.4.1).

| (86) | În decizia de inițiere a procedurii (a se vedea considerentul 48), Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la caracterul economic sau neeconomic al serviciilor sociale suplimentare furnizate de spitalele IRIS. În răspunsul lor la decizia de inițiere a procedurii, autoritățile belgiene consideră că aceste servicii sociale nu sunt de natură economică. Acestea susțin, în esență, că asistența socială acordată de CPAS din Bruxelles sub formă de ajutor material, social, medical, medico-social sau psihologic nu se înscrie într-o piață concurențială și că acest lucru este valabil chiar dacă o parte din asistența socială (și anume, serviciile sociale suplimentare) este asigurată de spitalele IRIS în baza unui mandat. |
| --- | --- |

(86)

În decizia de inițiere a procedurii (a se vedea considerentul 48), Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la caracterul economic sau neeconomic al serviciilor sociale suplimentare furnizate de spitalele IRIS. În răspunsul lor la decizia de inițiere a procedurii, autoritățile belgiene consideră că aceste servicii sociale nu sunt de natură economică. Acestea susțin, în esență, că asistența socială acordată de CPAS din Bruxelles sub formă de ajutor material, social, medical, medico-social sau psihologic nu se înscrie într-o piață concurențială și că acest lucru este valabil chiar dacă o parte din asistența socială (și anume, serviciile sociale suplimentare) este asigurată de spitalele IRIS în baza unui mandat.

| (87) | În ceea ce privește temeiul juridic pentru compensarea deficitelor (a se vedea considerentul 91 din decizia de inițiere a procedurii), autoritățile belgiene consideră că obligația impusă comunelor de a acoperi deficitul spitalelor lor publice este prevăzută la articolul 46 din statutele spitalelor IRIS, precum și la articolul 109 din LCH. Acestea explică faptul că articolul 109 din LCH prevede un principiu general aplicabil tuturor spitalelor publice belgiene și care stabilește obligația minimă impusă comunelor (întrucât acestea sunt obligate să acopere doar o parte a deficitului, a se vedea, de asemenea, considerentul 47). Autoritățile belgiene subliniază, de asemenea, că articolul 46 din statutele spitalelor IRIS definește o obligație specifică, care se aplică doar celor șase comune care au creat spitale IRIS și care au decis să depășească minimul impus prin articolul 109 din LCH, acoperind întregul deficit contabil al spitalelor IRIS. |
| --- | --- |

(87)

În ceea ce privește temeiul juridic pentru compensarea deficitelor (a se vedea considerentul 91 din decizia de inițiere a procedurii), autoritățile belgiene consideră că obligația impusă comunelor de a acoperi deficitul spitalelor lor publice este prevăzută la articolul 46 din statutele spitalelor IRIS, precum și la articolul 109 din LCH. Acestea explică faptul că articolul 109 din LCH prevede un principiu general aplicabil tuturor spitalelor publice belgiene și care stabilește obligația minimă impusă comunelor (întrucât acestea sunt obligate să acopere doar o parte a deficitului, a se vedea, de asemenea, considerentul 47). Autoritățile belgiene subliniază, de asemenea, că articolul 46 din statutele spitalelor IRIS definește o obligație specifică, care se aplică doar celor șase comune care au creat spitale IRIS și care au decis să depășească minimul impus prin articolul 109 din LCH, acoperind întregul deficit contabil al spitalelor IRIS.

| (88) | În considerentul 92 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a pus sub semnul întrebării dacă transferul subvențiilor speciale (pe care regiunea Bruxelles-Capitală le acordă comunelor) ale comunelor către spitalele IRIS poate sau nu să fie considerat ca o operațiune separată de mecanismul de acoperire a deficitelor. În răspunsul lor, autoritățile belgiene afirmă că comunele bruxelleze utilizează numai subvențiile speciale pentru a răspunde (parțial) obligației de a acoperi deficitele spitalelor IRIS. Astfel cum se explică în detaliu mai jos (a se vedea secțiunea 7.3.5), compensarea deficitelor este plătită în mai multe etape, printre care transferul subvențiilor speciale ale comunei către spitalul IRIS, dar toate aceste plăți se efectuează pe aceeași bază, și anume obligația impusă comunelor de a acoperi deficitul. |
| --- | --- |

(88)

În considerentul 92 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a pus sub semnul întrebării dacă transferul subvențiilor speciale (pe care regiunea Bruxelles-Capitală le acordă comunelor) ale comunelor către spitalele IRIS poate sau nu să fie considerat ca o operațiune separată de mecanismul de acoperire a deficitelor. În răspunsul lor, autoritățile belgiene afirmă că comunele bruxelleze utilizează numai subvențiile speciale pentru a răspunde (parțial) obligației de a acoperi deficitele spitalelor IRIS. Astfel cum se explică în detaliu mai jos (a se vedea secțiunea 7.3.5), compensarea deficitelor este plătită în mai multe etape, printre care transferul subvențiilor speciale ale comunei către spitalul IRIS, dar toate aceste plăți se efectuează pe aceeași bază, și anume obligația impusă comunelor de a acoperi deficitul.

| (89) | De asemenea, Comisia a solicitat clarificări cu privire la un eventual mecanism de plăți în avans (dacă este cazul), temeiul juridic al mecanismului respectiv și modul de funcționare a acestuia, diferența față de mecanismul de acoperire a deficitelor și rolul jucat de FRBRTC în finanțarea acestuia (a se vedea considerentul 93 din decizia de inițiere a procedurii). Autoritățile belgiene consideră că nu există niciun mecanism de plată a avansurilor. Mai precis, acestea au explicat că obligația de a acoperi deficitul spitalelor IRIS intră în vigoare încă de la apariția deficitului. Într-adevăr, potrivit autorităților belgiene, articolul 46 din statutul spitalelor IRIS se referă la deficitul contabil, care figurează în situațiile financiare ale spitalelor cel târziu la șase luni după încheierea exercițiului financiar. Cu toate acestea, calcularea deficitului în temeiul articolului 109 din LCH de către serviciul public federal pentru sănătate publică necesită mult mai mult timp (până la 10 ani). Autoritățile belgiene susțin, cu toate acestea, că, dat fiind că deficitul conform articolului 109 din LCH este doar o parte din deficitul contabil acoperit imediat în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS, acestea din urmă nu beneficiază de avansuri care pot fi considerate ca ajutoare diferite de mecanismul de recuperare a deficitelor. În cele din urmă, autoritățile belgiene reiterează faptul că FRBRTC a furnizat comunelor o finanțare care le-a ajutat să își îndeplinească obligația de a acoperi deficitele care, astfel cum s-a explicat mai sus, nu constituie un mecanism de plată a avansurilor. |
| --- | --- |

(89)

De asemenea, Comisia a solicitat clarificări cu privire la un eventual mecanism de plăți în avans (dacă este cazul), temeiul juridic al mecanismului respectiv și modul de funcționare a acestuia, diferența față de mecanismul de acoperire a deficitelor și rolul jucat de FRBRTC în finanțarea acestuia (a se vedea considerentul 93 din decizia de inițiere a procedurii). Autoritățile belgiene consideră că nu există niciun mecanism de plată a avansurilor. Mai precis, acestea au explicat că obligația de a acoperi deficitul spitalelor IRIS intră în vigoare încă de la apariția deficitului. Într-adevăr, potrivit autorităților belgiene, articolul 46 din statutul spitalelor IRIS se referă la deficitul contabil, care figurează în situațiile financiare ale spitalelor cel târziu la șase luni după încheierea exercițiului financiar. Cu toate acestea, calcularea deficitului în temeiul articolului 109 din LCH de către serviciul public federal pentru sănătate publică necesită mult mai mult timp (până la 10 ani). Autoritățile belgiene susțin, cu toate acestea, că, dat fiind că deficitul conform articolului 109 din LCH este doar o parte din deficitul contabil acoperit imediat în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS, acestea din urmă nu beneficiază de avansuri care pot fi considerate ca ajutoare diferite de mecanismul de recuperare a deficitelor. În cele din urmă, autoritățile belgiene reiterează faptul că FRBRTC a furnizat comunelor o finanțare care le-a ajutat să își îndeplinească obligația de a acoperi deficitele care, astfel cum s-a explicat mai sus, nu constituie un mecanism de plată a avansurilor.

| (90) | În ceea ce privește măsurile pentru evitarea supracompensării și absența unei supracompensări efective (a se vedea considerentele 95-97 din decizia de inițiere a procedurii), autoritățile belgiene invocă următoarele argumente. Acestea explică, în primul rând, că deciziile de a compensa deficitul sunt luate anual după ce deficitul estimat pentru anul în cauză este cunoscut, astfel încât nu există niciun risc de supracompensare. Acestea adaugă că actualul cadru juridic belgian (în special, Legea din 14 noiembrie 1983 și Legea CPAS) permite comunelor să se asigure că spitalele IRIS folosesc ajutoarele de stat în mod corespunzător și să recupereze acest ajutor în caz de nerespectare a condițiilor sau a supracompensării. În plus, pentru a demonstra absența unei supracompensări, autoritățile belgiene se referă la diferite tabele transmise Comisiei, care indică deficitul și intervențiile comunelor pentru fiecare dintre cele cinci spitale IRIS pentru perioada 1996-2014 (a se vedea, de asemenea, secțiunea 7.3.5 pentru aceste cifre). |
| --- | --- |

(90)

În ceea ce privește măsurile pentru evitarea supracompensării și absența unei supracompensări efective (a se vedea considerentele 95-97 din decizia de inițiere a procedurii), autoritățile belgiene invocă următoarele argumente. Acestea explică, în primul rând, că deciziile de a compensa deficitul sunt luate anual după ce deficitul estimat pentru anul în cauză este cunoscut, astfel încât nu există niciun risc de supracompensare. Acestea adaugă că actualul cadru juridic belgian (în special, Legea din 14 noiembrie 1983 și Legea CPAS) permite comunelor să se asigure că spitalele IRIS folosesc ajutoarele de stat în mod corespunzător și să recupereze acest ajutor în caz de nerespectare a condițiilor sau a supracompensării. În plus, pentru a demonstra absența unei supracompensări, autoritățile belgiene se referă la diferite tabele transmise Comisiei, care indică deficitul și intervențiile comunelor pentru fiecare dintre cele cinci spitale IRIS pentru perioada 1996-2014 (a se vedea, de asemenea, secțiunea 7.3.5 pentru aceste cifre).

| (91) | Astfel cum s-a solicitat, autoritățile belgiene oferă, de asemenea, în răspunsul lor clarificări suplimentare privind noțiunea de „perenitate” (a se vedea considerentele 102-103 din decizia de inițiere a procedurii). În opinia acestora, obligația de a asigura perenitatea spitalelor IRIS se întemeiază direct pe Legea CPAS. Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea secțiunea 2.1), fiecare CPAS poate crea instituții responsabile de furnizarea de asistență socială, inclusiv asistență medicală și medico-socială, dacă poate demonstra că acest lucru este necesar pentru a răspunde unei nevoi reale, în conformitate cu articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS. Acestea explică faptul că, în trecut, șase din cele 19 CPAS din regiunea Bruxelles-Capitală au creat spitale (fără personalitate juridică distinctă) pentru a furniza asistență socială, și au gestionat ele însele aceste spitale până la sfârșitul anului 1995. În opinia acestora, restructurarea acestor spitale publice care a condus la crearea spitalelor publice IRIS, devenite independente din punct de vedere legal de CPAS la 1 ianuarie 1996 (a se vedea, de asemenea, secțiunea 2.2), nu a modificat cu nimic obligația impusă CPAS de a furniza asistență socială, fie direct, fie prin intermediul spitalelor IRIS. În acest context, autoritățile belgiene subliniază că obiectivul principal al restructurării și al creării rețelei IRIS și a spitalelor IRIS era de a asigura continuitatea serviciilor spitalicești publice din regiunea Bruxelles-Capitală (a se vedea, de asemenea, considerentul 27). Prin urmare, acestea observă că, pentru a asigura perenitatea spitalelor IRIS și a garanta, astfel, satisfacerea nevoilor sociale ale populației, comunele și CPAS sunt obligate să absoarbă orice deficit al acestor spitale pe baza articolului 46 din statutul spitalelor IRIS. Autoritățile belgiene concluzionează, în plus, că, atât timp cât această nevoie reală există, în conformitate cu jurisprudența Consiliului de Stat (a se vedea considerentul 83), autoritățile publice nu pot să închidă spitalele IRIS, nici să le cedeze unui proprietar din sectorul privat. |
| --- | --- |

(91)

Astfel cum s-a solicitat, autoritățile belgiene oferă, de asemenea, în răspunsul lor clarificări suplimentare privind noțiunea de „perenitate” (a se vedea considerentele 102-103 din decizia de inițiere a procedurii). În opinia acestora, obligația de a asigura perenitatea spitalelor IRIS se întemeiază direct pe Legea CPAS. Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea secțiunea 2.1), fiecare CPAS poate crea instituții responsabile de furnizarea de asistență socială, inclusiv asistență medicală și medico-socială, dacă poate demonstra că acest lucru este necesar pentru a răspunde unei nevoi reale, în conformitate cu articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS. Acestea explică faptul că, în trecut, șase din cele 19 CPAS din regiunea Bruxelles-Capitală au creat spitale (fără personalitate juridică distinctă) pentru a furniza asistență socială, și au gestionat ele însele aceste spitale până la sfârșitul anului 1995. În opinia acestora, restructurarea acestor spitale publice care a condus la crearea spitalelor publice IRIS, devenite independente din punct de vedere legal de CPAS la 1 ianuarie 1996 (a se vedea, de asemenea, secțiunea 2.2), nu a modificat cu nimic obligația impusă CPAS de a furniza asistență socială, fie direct, fie prin intermediul spitalelor IRIS. În acest context, autoritățile belgiene subliniază că obiectivul principal al restructurării și al creării rețelei IRIS și a spitalelor IRIS era de a asigura continuitatea serviciilor spitalicești publice din regiunea Bruxelles-Capitală (a se vedea, de asemenea, considerentul 27). Prin urmare, acestea observă că, pentru a asigura perenitatea spitalelor IRIS și a garanta, astfel, satisfacerea nevoilor sociale ale populației, comunele și CPAS sunt obligate să absoarbă orice deficit al acestor spitale pe baza articolului 46 din statutul spitalelor IRIS. Autoritățile belgiene concluzionează, în plus, că, atât timp cât această nevoie reală există, în conformitate cu jurisprudența Consiliului de Stat (a se vedea considerentul 83), autoritățile publice nu pot să închidă spitalele IRIS, nici să le cedeze unui proprietar din sectorul privat.

| (92) | În sfârșit, în considerentul 103 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia întreabă dacă există alte motive care ar putea justifica finanțarea suplimentară a spitalelor IRIS. În această privință, autoritățile belgiene menționează că spitalele IRIS nu au drept unic obiectiv să creeze servicii, misiuni și programe spitalicești „viabile”, astfel cum ar putea face spitalele private belgiene. Dimpotrivă, potrivit autorităților belgiene, spitalele IRIS trebuie să asigure cea mai largă gamă posibilă de îngrijiri medicale, în special în scopul de a garanta accesul tuturor și mai ales al celor mai săraci membri ai societății, la orice tratament pe care îl impune patologia lor, chiar dacă tratamentul respectiv depășește cu mult standardele de planificare și de autorizare aplicabile tuturor spitalelor în temeiul LCH. În acest context, autoritățile belgiene se referă, de asemenea, la punctul 162 din hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2012, conform căruia „compensarea deficitelor spitalelor publice se poate dovedi necesară din motive de ordin sanitar și social pentru a asigura continuitatea și viabilitatea sistemului spitalicesc”. Autoritățile belgiene amintesc, de asemenea, că statutul unui spital public implică anumite costuri care nu sunt pe deplin compensate prin măsuri federale de finanțare. Acestea subliniază că respectivele costuri includ, printre altele, plata primelor pentru competențe lingvistice acordate membrilor bilingvi ai personalului, cheltuielile cu pensia și cu asigurarea de sănătate mai mari pentru personalul statutar (funcționari) și creșterile salariale impuse (însă plătite doar parțial) de către regiunea Bruxelles-Capitală. |
| --- | --- |

(92)

În sfârșit, în considerentul 103 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia întreabă dacă există alte motive care ar putea justifica finanțarea suplimentară a spitalelor IRIS. În această privință, autoritățile belgiene menționează că spitalele IRIS nu au drept unic obiectiv să creeze servicii, misiuni și programe spitalicești „viabile”, astfel cum ar putea face spitalele private belgiene. Dimpotrivă, potrivit autorităților belgiene, spitalele IRIS trebuie să asigure cea mai largă gamă posibilă de îngrijiri medicale, în special în scopul de a garanta accesul tuturor și mai ales al celor mai săraci membri ai societății, la orice tratament pe care îl impune patologia lor, chiar dacă tratamentul respectiv depășește cu mult standardele de planificare și de autorizare aplicabile tuturor spitalelor în temeiul LCH. În acest context, autoritățile belgiene se referă, de asemenea, la punctul 162 din hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2012, conform căruia „compensarea deficitelor spitalelor publice se poate dovedi necesară din motive de ordin sanitar și social pentru a asigura continuitatea și viabilitatea sistemului spitalicesc”. Autoritățile belgiene amintesc, de asemenea, că statutul unui spital public implică anumite costuri care nu sunt pe deplin compensate prin măsuri federale de finanțare. Acestea subliniază că respectivele costuri includ, printre altele, plata primelor pentru competențe lingvistice acordate membrilor bilingvi ai personalului, cheltuielile cu pensia și cu asigurarea de sănătate mai mari pentru personalul statutar (funcționari) și creșterile salariale impuse (însă plătite doar parțial) de către regiunea Bruxelles-Capitală.

6.2.   Comentariile Belgiei cu privire la observațiile părților terțe

Comentariile Belgiei cu privire la observațiile părților terțe

| (93) | Autoritățile belgiene încep prin a sublinia că observațiile formulate de către CBI, ABISP și Zorgnet Vlaanderen cu privire la decizia Comisiei de inițiere a procedurii se întemeiază pe același argument, și anume că, în opinia acestor organizații, spitalele IRIS nu sunt însărcinate cu SIEG suplimentare față de SIEG impuse oricărui spital (public sau privat) în Belgia. În opinia lor, această afirmație se sprijină pe aceeași bază, și anume că LCH impune spitalelor private și celor publice aceeași obligație de serviciu public, indiferent de orice considerație regională. Cu toate acestea, potrivit autorităților belgiene, intervenienții nu explică modul în care Legea CPAS nu s-ar aplica spitalelor IRIS, în timp ce, potrivit Belgiei, această lege este temeiul juridic însuși al existenței spitalelor IRIS. Autoritățile belgiene subliniază că articolul 147 din LCH admite în mod explicit că, în cazul spitalelor gestionate de un CPAS [cum ar fi spitalele IRIS (131)], LCH completează Legea CPAS, ceea ce confirmă că LCH nu este singurul temei juridic relevant aplicabil spitalelor gestionate de un CPAS. |
| --- | --- |

(93)

Autoritățile belgiene încep prin a sublinia că observațiile formulate de către CBI, ABISP și Zorgnet Vlaanderen cu privire la decizia Comisiei de inițiere a procedurii se întemeiază pe același argument, și anume că, în opinia acestor organizații, spitalele IRIS nu sunt însărcinate cu SIEG suplimentare față de SIEG impuse oricărui spital (public sau privat) în Belgia. În opinia lor, această afirmație se sprijină pe aceeași bază, și anume că LCH impune spitalelor private și celor publice aceeași obligație de serviciu public, indiferent de orice considerație regională. Cu toate acestea, potrivit autorităților belgiene, intervenienții nu explică modul în care Legea CPAS nu s-ar aplica spitalelor IRIS, în timp ce, potrivit Belgiei, această lege este temeiul juridic însuși al existenței spitalelor IRIS. Autoritățile belgiene subliniază că articolul 147 din LCH admite în mod explicit că, în cazul spitalelor gestionate de un CPAS [cum ar fi spitalele IRIS (131)], LCH completează Legea CPAS, ceea ce confirmă că LCH nu este singurul temei juridic relevant aplicabil spitalelor gestionate de un CPAS.

Zorgnet Vlaanderen

131

| (94) | Autoritățile belgiene consideră eronată afirmația CBI potrivit căreia intenția anunțată de guvernul bruxellez de a reformula ordonanța din 13 februarie 2003, astfel încât să precizeze misiunile de interes general care ar justifica plata unor subvenții speciale comunelor (a se vedea considerentul 70) ar indica faptul că în prezent nu există nicio misiune specifică (aplicabilă numai spitalelor IRIS). Autoritățile belgiene amintesc, în special, că subvențiile speciale prevăzute de prezenta ordonanță sunt acordate numai comunelor, nu și spitalelor IRIS. Belgia confirmă, de asemenea, că intervențiile FRBRTC și ale regiunii Bruxelles-Capitală [pentru o sumă maximă de 10 milioane EUR pe an (132)] pentru a sprijini comunele constituie transferuri financiare între autorități publice care nu intră în domeniul de aplicare a articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Autoritățile belgiene reiterează că niciuna dintre aceste sume nu a fost acordată de regiune, nici de FRBRTC spitalelor IRIS. Dimpotrivă, potrivit Belgiei, acestea sunt, pur și simplu, transferuri între regiune și comune care intră în domeniul de competență al finanțării generale a comunelor de către regiune. Această finanțare globală este concepută pentru a permite comunelor să își îndeplinească misiunile de interes comunal, care includ misiunile CPAS-urilor. Potrivit autorităților belgiene, reforma anunțată de ordonanța din 13 februarie 2003 nu constituie în niciun caz o acceptare a absenței unor SIEG suplimentare încredințate spitalelor IRIS. Comunelor le revine responsabilitatea de a specifica SIEG încredințate spitalelor pe care le fondează, iar ordonanța în cauză nu este relevantă în acest context, întrucât se referă numai la finanțarea națională. |
| --- | --- |

(94)

Autoritățile belgiene consideră eronată afirmația CBI potrivit căreia intenția anunțată de guvernul bruxellez de a reformula ordonanța din 13 februarie 2003, astfel încât să precizeze misiunile de interes general care ar justifica plata unor subvenții speciale comunelor (a se vedea considerentul 70) ar indica faptul că în prezent nu există nicio misiune specifică (aplicabilă numai spitalelor IRIS). Autoritățile belgiene amintesc, în special, că subvențiile speciale prevăzute de prezenta ordonanță sunt acordate numai comunelor, nu și spitalelor IRIS. Belgia confirmă, de asemenea, că intervențiile FRBRTC și ale regiunii Bruxelles-Capitală [pentru o sumă maximă de 10 milioane EUR pe an (132)] pentru a sprijini comunele constituie transferuri financiare între autorități publice care nu intră în domeniul de aplicare a articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Autoritățile belgiene reiterează că niciuna dintre aceste sume nu a fost acordată de regiune, nici de FRBRTC spitalelor IRIS. Dimpotrivă, potrivit Belgiei, acestea sunt, pur și simplu, transferuri între regiune și comune care intră în domeniul de competență al finanțării generale a comunelor de către regiune. Această finanțare globală este concepută pentru a permite comunelor să își îndeplinească misiunile de interes comunal, care includ misiunile CPAS-urilor. Potrivit autorităților belgiene, reforma anunțată de ordonanța din 13 februarie 2003 nu constituie în niciun caz o acceptare a absenței unor SIEG suplimentare încredințate spitalelor IRIS. Comunelor le revine responsabilitatea de a specifica SIEG încredințate spitalelor pe care le fondează, iar ordonanța în cauză nu este relevantă în acest context, întrucât se referă numai la finanțarea națională.

132

| (95) | De asemenea, autoritățile belgiene resping descrierea misiunilor sociale, eronată în opinia lor, pe care CBI o prezintă în observațiile sale. CBI afirmă, în special, că LCH definește o „misiune socială de bază” comună spitalelor publice și private, dar pe care numai spitalele IRIS ar îndeplini-o mai intens. Din acest punct de vedere, misiunile sociale „suplimentare” ale spitalelor IRIS nu ar putea fi separate de serviciile spitalicești și ar face parte integrantă din acestea. Autoritățile belgiene nu împărtășesc acest punct de vedere. Acestea consideră că, pe lângă faptul că CBI admite în mod expres existența unei diferențe intrinseci între spitalele publice și cele private (și anume, volumul mai mare de servicii sociale furnizate de spitalele IRIS), CBI nu definește ce se înțelege exact prin „misiune socială de bază”, pe care o consideră ca fiind un SIEG spitalicesc, și nu definește nici temeiul juridic pe care s-ar sprijini această misiune, nici mandatul specific care o impune. Autoritățile belgiene consideră că numai Legea CPAS poate încredința „misiuni sociale de bază” spitalelor publice. Într-adevăr, în opinia acestora, în ceea ce privește numai spitalele publice, LCH nu face decât să completeze Legea CPAS (a se vedea articolul 147 din LCH). Misiunea esențială, sau „misiunea de bază”, a spitalelor IRIS este definită prin Legea CPAS sau în temeiul acesteia și, prin urmare, nu este „comună” tuturor spitalelor. Potrivit autorităților belgiene, această misiune nu este de natură economică. Spitalele IRIS sunt înființate, prin urmare, în conformitate cu Legea CPAS și, odată create, sunt obligate să respecte normele suplimentare prevăzute de LCH (133). |
| --- | --- |

(95)

De asemenea, autoritățile belgiene resping descrierea misiunilor sociale, eronată în opinia lor, pe care CBI o prezintă în observațiile sale. CBI afirmă, în special, că LCH definește o „misiune socială de bază” comună spitalelor publice și private, dar pe care numai spitalele IRIS ar îndeplini-o mai intens. Din acest punct de vedere, misiunile sociale „suplimentare” ale spitalelor IRIS nu ar putea fi separate de serviciile spitalicești și ar face parte integrantă din acestea. Autoritățile belgiene nu împărtășesc acest punct de vedere. Acestea consideră că, pe lângă faptul că CBI admite în mod expres existența unei diferențe intrinseci între spitalele publice și cele private (și anume, volumul mai mare de servicii sociale furnizate de spitalele IRIS), CBI nu definește ce se înțelege exact prin „misiune socială de bază”, pe care o consideră ca fiind un SIEG spitalicesc, și nu definește nici temeiul juridic pe care s-ar sprijini această misiune, nici mandatul specific care o impune. Autoritățile belgiene consideră că numai Legea CPAS poate încredința „misiuni sociale de bază” spitalelor publice. Într-adevăr, în opinia acestora, în ceea ce privește numai spitalele publice, LCH nu face decât să completeze Legea CPAS (a se vedea articolul 147 din LCH). Misiunea esențială, sau „misiunea de bază”, a spitalelor IRIS este definită prin Legea CPAS sau în temeiul acesteia și, prin urmare, nu este „comună” tuturor spitalelor. Potrivit autorităților belgiene, această misiune nu este de natură economică. Spitalele IRIS sunt înființate, prin urmare, în conformitate cu Legea CPAS și, odată create, sunt obligate să respecte normele suplimentare prevăzute de LCH (133).

133

| (96) | În ceea ce privește observațiile CBI privind misiunea de asigurare a accesului universal la îngrijiri medicale, autoritățile belgiene subliniază că CBI limitează misiunea de asigurare a accesului universal la îngrijiri medicale care, în opinia sa, este comună tuturor spitalelor, exclusiv la situațiile de urgență și post-urgență. Astfel, autoritățile belgiene consideră că CBI recunoaște implicit că spitalele private din Bruxelles nu au nicio obligație de a trata pacienți în afara situațiilor de urgență și post-urgență, care, cu toate acestea, reprezintă cea mai mare parte a îngrijirilor acordate persoanelor defavorizate. În plus, autoritățile belgiene susțin că trimiterea făcută de către CBI la misiunea de interes public descrisă la articolul 2 din LCH nu constituie temeiul pentru o astfel de obligație. În opinia acestora, faptul de a fi responsabil de o misiune spitalicească de bază nu implică, în mod similar, responsabilitatea unei misiuni de a furniza îngrijiri pentru orice persoană, în orice împrejurare, indiferent de capacitatea de plată a persoanei respective. Însăși existența unor norme specifice care reglementează situațiile de urgență oferă dovezi ample în acest sens. Autoritățile belgiene susțin că misiunea de interes general nu poate fi implicită, ci este impusă în mod explicit. Acestea consideră că a fost necesar să se stabilească cerințe specifice pentru situațiile de urgență, deoarece definiția misiunii spitalicești de bază prevăzute de LCH nu face referire la situațiile de urgență. Autoritățile belgiene invocă argumentul potrivit căruia Legea din 8 iulie 1964 (134) și decretele sale de punere în aplicare acoperă asistența medicală de urgență (135) și serviciile de urgență (inclusiv ambulanțele). Pe această bază, anumite spitale, atât publice, cât și private, îndeplinesc anumite sarcini în domeniul asistenței medicale de urgență. |
| --- | --- |

(96)

În ceea ce privește observațiile CBI privind misiunea de asigurare a accesului universal la îngrijiri medicale, autoritățile belgiene subliniază că CBI limitează misiunea de asigurare a accesului universal la îngrijiri medicale care, în opinia sa, este comună tuturor spitalelor, exclusiv la situațiile de urgență și post-urgență. Astfel, autoritățile belgiene consideră că CBI recunoaște implicit că spitalele private din Bruxelles nu au nicio obligație de a trata pacienți în afara situațiilor de urgență și post-urgență, care, cu toate acestea, reprezintă cea mai mare parte a îngrijirilor acordate persoanelor defavorizate. În plus, autoritățile belgiene susțin că trimiterea făcută de către CBI la misiunea de interes public descrisă la articolul 2 din LCH nu constituie temeiul pentru o astfel de obligație. În opinia acestora, faptul de a fi responsabil de o misiune spitalicească de bază nu implică, în mod similar, responsabilitatea unei misiuni de a furniza îngrijiri pentru orice persoană, în orice împrejurare, indiferent de capacitatea de plată a persoanei respective. Însăși existența unor norme specifice care reglementează situațiile de urgență oferă dovezi ample în acest sens. Autoritățile belgiene susțin că misiunea de interes general nu poate fi implicită, ci este impusă în mod explicit. Acestea consideră că a fost necesar să se stabilească cerințe specifice pentru situațiile de urgență, deoarece definiția misiunii spitalicești de bază prevăzute de LCH nu face referire la situațiile de urgență. Autoritățile belgiene invocă argumentul potrivit căruia Legea din 8 iulie 1964 (134) și decretele sale de punere în aplicare acoperă asistența medicală de urgență (135) și serviciile de urgență (inclusiv ambulanțele). Pe această bază, anumite spitale, atât publice, cât și private, îndeplinesc anumite sarcini în domeniul asistenței medicale de urgență.

134

135

| (97) | Autoritățile belgiene susțin, cu toate acestea, că obligația de a acorda îngrijiri de urgență în spitalele publice și în cele private nu este conferită de LCH. Aceasta decurge, în schimb, din obligația generală de a acorda asistență oricărei persoane aflate în pericol. Potrivit autorităților belgiene, spitalele sunt obligate să ofere asistență în situațiile de urgență medicală, în funcție de structura lor și de expertiza disponibilă (136). Această obligație se aplică atât spitalelor publice, cât și spitalelor private, și oricărei alte persoane, ca urmare a obligației de a ajuta persoanele aflate în pericol. Autoritățile belgiene explică, de asemenea, că, în temeiul articolul 422b din Codul penal belgian, această obligație nu se aplică decât în situațiile de urgență, și în special în cazurile de urgență medicală care pun viața în pericol. Autoritățile belgiene subliniază, cu toate acestea, că în toate celelalte situații (și anume, alte situații decât cele de urgență), spitalele nu au responsabilitatea unei misiuni de asigurare a accesului universal la îngrijiri medicale și nu sunt obligate să trateze pacienții care nu sunt în măsură să își plătească tratamentul. În cele din urmă, autoritățile belgiene observă că, deși este evident că spitalele belgiene nu au dreptul de a face discriminări fondate pe situația financiară a pacienților (și, prin urmare, pe simplul fapt că o persoană este săracă), ele nu pot fi obligate să ofere servicii de îngrijire în afara situațiilor de urgență dacă un pacient se află în incapacitatea de a plăti sau nu vrea să plătească. |
| --- | --- |

(97)

Autoritățile belgiene susțin, cu toate acestea, că obligația de a acorda îngrijiri de urgență în spitalele publice și în cele private nu este conferită de LCH. Aceasta decurge, în schimb, din obligația generală de a acorda asistență oricărei persoane aflate în pericol. Potrivit autorităților belgiene, spitalele sunt obligate să ofere asistență în situațiile de urgență medicală, în funcție de structura lor și de expertiza disponibilă (136). Această obligație se aplică atât spitalelor publice, cât și spitalelor private, și oricărei alte persoane, ca urmare a obligației de a ajuta persoanele aflate în pericol. Autoritățile belgiene explică, de asemenea, că, în temeiul articolul 422b din Codul penal belgian, această obligație nu se aplică decât în situațiile de urgență, și în special în cazurile de urgență medicală care pun viața în pericol. Autoritățile belgiene subliniază, cu toate acestea, că în toate celelalte situații (și anume, alte situații decât cele de urgență), spitalele nu au responsabilitatea unei misiuni de asigurare a accesului universal la îngrijiri medicale și nu sunt obligate să trateze pacienții care nu sunt în măsură să își plătească tratamentul. În cele din urmă, autoritățile belgiene observă că, deși este evident că spitalele belgiene nu au dreptul de a face discriminări fondate pe situația financiară a pacienților (și, prin urmare, pe simplul fapt că o persoană este săracă), ele nu pot fi obligate să ofere servicii de îngrijire în afara situațiilor de urgență dacă un pacient se află în incapacitatea de a plăti sau nu vrea să plătească.

136

| (98) | În observațiile lor ca răspuns la observațiile CBI, autoritățile belgiene menționează, de asemenea, trimiterea făcută de CBI la o hotărâre pronunțată de Tribunalul de Primă Instanță din Bruxelles (a se vedea considerentul 72). Potrivit autorităților belgiene, hotărârea menționată de CBI se referă doar la un caz foarte special de ajutor medical de urgență (137) pentru un migrant fără acte de identitate care necesita îngrijiri psihiatrice. Acestea subliniază faptul că spitalele IRIS nu furnizează îngrijiri medicale de acest tip. În opinia lor, această hotărâre confirmă faptul că asistența medicală de urgență pentru migranții fără acte de identitate este în mod normal asigurată fie de către un CPAS, fie de către spitale cu care CPAS au încheiat o convenție (138). În sfârșit, autoritățile belgiene subliniază că CBI nu justifică, și nici nu încearcă să justifice, o pretinsă obligație impusă spitalelor private de a trata toți pacienții în situațiile „post-urgență”. Potrivit autorităților belgiene, nu există o astfel de obligație impusă spitalelor private pentru situațiile „post-urgență”, în timp ce spitalele IRIS sunt obligate să acorde îngrijiri tuturor pacienților în orice împrejurare, chiar în absența unei urgențe medicale. |
| --- | --- |

(98)

În observațiile lor ca răspuns la observațiile CBI, autoritățile belgiene menționează, de asemenea, trimiterea făcută de CBI la o hotărâre pronunțată de Tribunalul de Primă Instanță din Bruxelles (a se vedea considerentul 72). Potrivit autorităților belgiene, hotărârea menționată de CBI se referă doar la un caz foarte special de ajutor medical de urgență (137) pentru un migrant fără acte de identitate care necesita îngrijiri psihiatrice. Acestea subliniază faptul că spitalele IRIS nu furnizează îngrijiri medicale de acest tip. În opinia lor, această hotărâre confirmă faptul că asistența medicală de urgență pentru migranții fără acte de identitate este în mod normal asigurată fie de către un CPAS, fie de către spitale cu care CPAS au încheiat o convenție (138). În sfârșit, autoritățile belgiene subliniază că CBI nu justifică, și nici nu încearcă să justifice, o pretinsă obligație impusă spitalelor private de a trata toți pacienții în situațiile „post-urgență”. Potrivit autorităților belgiene, nu există o astfel de obligație impusă spitalelor private pentru situațiile „post-urgență”, în timp ce spitalele IRIS sunt obligate să acorde îngrijiri tuturor pacienților în orice împrejurare, chiar în absența unei urgențe medicale.

137

138

7.   EVALUAREA MĂSURILOR

EVALUAREA MĂSURILOR

7.1.   Obiectul prezentei decizii

Obiectul prezentei decizii

| (99) | Plângerea a făcut referire la o măsură de ajutor de aproximativ 100 de milioane EUR acordată în contextul restructurării care a condus la crearea spitalelor IRIS (a se vedea secțiunea 2.2). Cu toate acestea, astfel cum s-a explicat în secțiunea 3.1 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a întreprins o măsură în ceea ce privește ajutorul în cauză abia după expirarea termenului de prescripție aplicabil recuperării ajutorului de restructurare. Prin urmare, această măsură de ajutor nu a fost inclusă în procedura oficială de investigare inițiată de Comisie și, în consecință, nu va fi abordată în prezenta decizie. |
| --- | --- |

(99)

Plângerea a făcut referire la o măsură de ajutor de aproximativ 100 de milioane EUR acordată în contextul restructurării care a condus la crearea spitalelor IRIS (a se vedea secțiunea 2.2). Cu toate acestea, astfel cum s-a explicat în secțiunea 3.1 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia a întreprins o măsură în ceea ce privește ajutorul în cauză abia după expirarea termenului de prescripție aplicabil recuperării ajutorului de restructurare. Prin urmare, această măsură de ajutor nu a fost inclusă în procedura oficială de investigare inițiată de Comisie și, în consecință, nu va fi abordată în prezenta decizie.

| (100) | Pe lângă măsura supusă termenului de prescripție, plângerea a vizat oficial: (i) fondurile plătite prin intermediul FRBRTC comunelor responsabile de spitalele IRIS; și (ii) subvențiile speciale (de până la 10 milioane EUR pe an) acordate acestor comune de către regiunea Bruxelles-Capitală în temeiul ordonanței din 13 februarie 2003. |
| --- | --- |

(100)

Pe lângă măsura supusă termenului de prescripție, plângerea a vizat oficial: (i) fondurile plătite prin intermediul FRBRTC comunelor responsabile de spitalele IRIS; și (ii) subvențiile speciale (de până la 10 milioane EUR pe an) acordate acestor comune de către regiunea Bruxelles-Capitală în temeiul ordonanței din 13 februarie 2003.

| (101) | Cu toate acestea, cele două tipuri de fonduri nu sunt acordate decât comunelor responsabile de spitalele IRIS, și nu spitalelor IRIS însele. Acestea nu constituie, în realitate, decât fluxuri financiare între regiunea Bruxelles-Capitală și cele șase comune bruxelleze responsabile de spitalele IRIS și, prin urmare, nu constituie ajutor de stat în favoarea spitalelor IRIS. |
| --- | --- |

(101)

Cu toate acestea, cele două tipuri de fonduri nu sunt acordate decât comunelor responsabile de spitalele IRIS, și nu spitalelor IRIS însele. Acestea nu constituie, în realitate, decât fluxuri financiare între regiunea Bruxelles-Capitală și cele șase comune bruxelleze responsabile de spitalele IRIS și, prin urmare, nu constituie ajutor de stat în favoarea spitalelor IRIS.

| (102) | Este adevărat că, în decizia anulată din 2009, Comisia a avut tendința de a confunda plățile în cadrul FRBRTC cu mecanismul de compensare a deficitelor prevăzut la articolul 109 din LCH și că aceasta a omis să realizeze o evaluare distinctă a parametrilor de compensare a acestor două măsuri (139). În plus, fondurile FRBRTC sunt utilizate de către comune pentru a compensa deficitul spitalelor IRIS (140), iar comunele aveau obligația de a plăti fondurile FRBRTC spitalelor IRIS într-un termen maxim de șapte zile lucrătoare (141). |
| --- | --- |

(102)

Este adevărat că, în decizia anulată din 2009, Comisia a avut tendința de a confunda plățile în cadrul FRBRTC cu mecanismul de compensare a deficitelor prevăzut la articolul 109 din LCH și că aceasta a omis să realizeze o evaluare distinctă a parametrilor de compensare a acestor două măsuri (139). În plus, fondurile FRBRTC sunt utilizate de către comune pentru a compensa deficitul spitalelor IRIS (140), iar comunele aveau obligația de a plăti fondurile FRBRTC spitalelor IRIS într-un termen maxim de șapte zile lucrătoare (141).

139

140

141

| (103) | Cu toate acestea, astfel cum este confirmat de informațiile primite ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii și după cum se explică mai jos (a se vedea considerentul 230), transferurile financiare ale FRBRTC și ale regiunii BruxellesCapitală către comunele responsabile de spitalele IRIS sunt necesare deoarece resursele proprii de care dispun aceste comune sunt insuficiente pentru îndeplinirea obligației de compensare a deficitului comunal în ceea ce privește spitalele IRIS. În acest context, FRBRTC și regiunea Bruxelles-Capitală au solicitat comunelor bruxelleze să pună fondurile FRBRTC și subvențiile speciale la dispoziția spitalelor IRIS, aproape imediat după primirea acestor plăți. Independent de această obligație de transfer, obligația de a compensa deficitele spitalelor IRIS le revine exclusiv comunelor în cauză și aceste spitale nu au dreptul la nicio compensație din partea regiunii Bruxelles-Capitală sau a FRBRTC. În mod similar, spitalelor IRIS le-au fost impuse anumite obligații numai de către comune, și nu de către regiunea Bruxelles-Capitală (a se vedea secțiunea 7.3.4.1). Prin urmare, doar plățile efectuate de comune în favoarea spitalelor IRIS pentru a compensa deficitele acestora, indiferent dacă sunt finanțate prin intermediul resurselor proprii ale comunelor sau al fondurilor acordate comunelor de către regiunea BruxellesCapitală, ar putea fi considerate ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(103)

Cu toate acestea, astfel cum este confirmat de informațiile primite ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii și după cum se explică mai jos (a se vedea considerentul 230), transferurile financiare ale FRBRTC și ale regiunii BruxellesCapitală către comunele responsabile de spitalele IRIS sunt necesare deoarece resursele proprii de care dispun aceste comune sunt insuficiente pentru îndeplinirea obligației de compensare a deficitului comunal în ceea ce privește spitalele IRIS. În acest context, FRBRTC și regiunea Bruxelles-Capitală au solicitat comunelor bruxelleze să pună fondurile FRBRTC și subvențiile speciale la dispoziția spitalelor IRIS, aproape imediat după primirea acestor plăți. Independent de această obligație de transfer, obligația de a compensa deficitele spitalelor IRIS le revine exclusiv comunelor în cauză și aceste spitale nu au dreptul la nicio compensație din partea regiunii Bruxelles-Capitală sau a FRBRTC. În mod similar, spitalelor IRIS le-au fost impuse anumite obligații numai de către comune, și nu de către regiunea Bruxelles-Capitală (a se vedea secțiunea 7.3.4.1). Prin urmare, doar plățile efectuate de comune în favoarea spitalelor IRIS pentru a compensa deficitele acestora, indiferent dacă sunt finanțate prin intermediul resurselor proprii ale comunelor sau al fondurilor acordate comunelor de către regiunea BruxellesCapitală, ar putea fi considerate ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

| (104) | Comisia concluzionează că finanțarea națională (de la regiunea Bruxelles-Capitală către comune, fie direct, fie indirect prin intermediul FRBRTC) nu constituie decât o sursă de finanțare a plăților efectuate de comune pentru a compensa deficitele și nu o măsură de care spitalele IRIS pot beneficia în plus față de această compensare a deficitului. Prin urmare, fluxurile financiare care intervin între regiunea BruxellesCapitală și comunele bruxelleze în cauză, precum și temeiurile lor juridice (printre altele, ordonanța din 13 februarie 2003) nu vor fi evaluate ca atare în prezenta decizie. Prezenta decizie a Comisiei va aborda mai degrabă plățile efectuate de comune în favoarea spitalelor IRIS pentru a compensa deficitele lor și pentru care comunele depind în mare măsură de finanțarea națională acordată de regiunea Bruxelles-Capitală (142). Cu toate acestea, deși nu mai examinează măsurile care sunt menționate oficial de reclamanți, evaluarea în temeiul normelor privind ajutoarele de stat referitoare la compensarea deficitelor spitalelor de către comune, în esență, va răspunde integral preocupărilor reclamanților care invocă existența unui ajutor de stat, întrucât acesta va acoperi, de asemenea, de facto, fondurile furnizate de regiunea Bruxelles-Capitală, direct sau prin intermediul FRBRTC, comunele utilizându-le integral pentru a compensa deficitele spitalelor IRIS. Prin urmare, analiza cu privire la existența unei supracompensări descrisă mai jos (a se vedea tabelele 9 și 13 din secțiunea 7.3.5) identifică, de asemenea, plățile efectuate cu titlul de compensare a deficitelor care au fost finanțate prin intermediul fondurilor FRBRTC și al subvențiilor speciale care provin din regiunea Bruxelles-Capitală. În cele din urmă, ar trebui subliniat faptul că partea din plățile efectuate de către comune cu titlul de compensație aferentă deficitelor care a fost finanțată de regiunea Bruxelles-Capitală sau prin intermediul FRBRTC (143) nu era suficientă pentru a acoperi în întregime deficitele suportate de spitalele IRIS și că, în niciun moment în perioada 1996-2014, aceste plăți nu au condus la o situație în care un spital IRIS ar fi fost, în realitate, supracompensat și ar fi trebuit să ramburseze (parțial) compensația aferentă deficitului său (a se vedea, de asemenea, considerentele 234 și 238). |
| --- | --- |

(104)

Comisia concluzionează că finanțarea națională (de la regiunea Bruxelles-Capitală către comune, fie direct, fie indirect prin intermediul FRBRTC) nu constituie decât o sursă de finanțare a plăților efectuate de comune pentru a compensa deficitele și nu o măsură de care spitalele IRIS pot beneficia în plus față de această compensare a deficitului. Prin urmare, fluxurile financiare care intervin între regiunea BruxellesCapitală și comunele bruxelleze în cauză, precum și temeiurile lor juridice (printre altele, ordonanța din 13 februarie 2003) nu vor fi evaluate ca atare în prezenta decizie. Prezenta decizie a Comisiei va aborda mai degrabă plățile efectuate de comune în favoarea spitalelor IRIS pentru a compensa deficitele lor și pentru care comunele depind în mare măsură de finanțarea națională acordată de regiunea Bruxelles-Capitală (142). Cu toate acestea, deși nu mai examinează măsurile care sunt menționate oficial de reclamanți, evaluarea în temeiul normelor privind ajutoarele de stat referitoare la compensarea deficitelor spitalelor de către comune, în esență, va răspunde integral preocupărilor reclamanților care invocă existența unui ajutor de stat, întrucât acesta va acoperi, de asemenea, de facto, fondurile furnizate de regiunea Bruxelles-Capitală, direct sau prin intermediul FRBRTC, comunele utilizându-le integral pentru a compensa deficitele spitalelor IRIS. Prin urmare, analiza cu privire la existența unei supracompensări descrisă mai jos (a se vedea tabelele 9 și 13 din secțiunea 7.3.5) identifică, de asemenea, plățile efectuate cu titlul de compensare a deficitelor care au fost finanțate prin intermediul fondurilor FRBRTC și al subvențiilor speciale care provin din regiunea Bruxelles-Capitală. În cele din urmă, ar trebui subliniat faptul că partea din plățile efectuate de către comune cu titlul de compensație aferentă deficitelor care a fost finanțată de regiunea Bruxelles-Capitală sau prin intermediul FRBRTC (143) nu era suficientă pentru a acoperi în întregime deficitele suportate de spitalele IRIS și că, în niciun moment în perioada 1996-2014, aceste plăți nu au condus la o situație în care un spital IRIS ar fi fost, în realitate, supracompensat și ar fi trebuit să ramburseze (parțial) compensația aferentă deficitului său (a se vedea, de asemenea, considerentele 234 și 238).

142

de facto

143

| (105) | Prin urmare, Comisia va evalua compensațiile plătite de comune din 1996 pentru a acoperi deficitele spitalelor IRIS (144). Pe această bază, graficul 1 de mai jos rezumă finanțările publice care fac obiectul prezentei decizii (în chenarul cu contur continuu) și indică, de asemenea, măsurile de finanțare naționale menționate de reclamanți (în chenarul cu contur punctat). Mai multe informații vor fi furnizate cu privire la aceste măsuri în secțiunea 7.3.5 de mai jos.

  Graficul 1


  Fluxuri financiare și obiectul prezentei decizii




  Finanțate prin intermediul FRBRTC (1)
  Cinci spitale IRIS (4)
  Acoperire parțială a deficiențelor (art. 109 LCH) dar rambursare imediată
  Șase comune (2) și CPAS (3) bruxelleze
  Vizate în mod official în plângere
  Acoperire integrală a deficiențelor (art. 46 din statutele spitalelor IRIS)
  Subvenții speciale (10 milioane/an max.)
  Regiunea Bruxelles Capitală
  Obiectul deciziei
  (1) Fondul regional bruxellez de refinanțare a trezoreriilor comunale.
  (2) Orașul Bruxelles, Anderlecht, Etterbeek, Ixelles, Saint-Gilles și Schaerbeek (până la sfârșitul anului 2013).
  (3) Centre Publice de Acțiune Socială (aferente comunelor).
  (4) CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann, Institut Bordet, Spitalul Universitar pentru copii Reine Fabiola (HUDERF) și spitalele IRIS Sud. |
| --- | --- |

(105)

Prin urmare, Comisia va evalua compensațiile plătite de comune din 1996 pentru a acoperi deficitele spitalelor IRIS (144). Pe această bază, graficul 1 de mai jos rezumă finanțările publice care fac obiectul prezentei decizii (în chenarul cu contur continuu) și indică, de asemenea, măsurile de finanțare naționale menționate de reclamanți (în chenarul cu contur punctat). Mai multe informații vor fi furnizate cu privire la aceste măsuri în secțiunea 7.3.5 de mai jos.

144

Graficul 1

Graficul 1

Fluxuri financiare și obiectul prezentei decizii

Fluxuri financiare și obiectul prezentei decizii

Finanțate prin intermediul FRBRTC (1)

Cinci spitale IRIS (4)

Acoperire parțială a deficiențelor (art. 109 LCH) dar rambursare imediată

Șase comune (2) și CPAS (3) bruxelleze

Vizate în mod official în plângere

Acoperire integrală a deficiențelor (art. 46 din statutele spitalelor IRIS)

Subvenții speciale (10 milioane/an max.)

Regiunea Bruxelles Capitală

Obiectul deciziei

(1) Fondul regional bruxellez de refinanțare a trezoreriilor comunale.

(2) Orașul Bruxelles, Anderlecht, Etterbeek, Ixelles, Saint-Gilles și Schaerbeek (până la sfârșitul anului 2013).

(3) Centre Publice de Acțiune Socială (aferente comunelor).

(4) CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann, Institut Bordet, Spitalul Universitar pentru copii Reine Fabiola (HUDERF) și spitalele IRIS Sud.

7.2.   Ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE

Ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE

| (106) | Articolul 107 alineatul (1) din TFUE prevede că „sunt incompatibile cu piața internă, în măsura în care afectează schimburile comerciale dintre statele membre, ajutoarele acordate de stat sau prin intermediul unor resurse de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri”. În consecință, o măsură constituie ajutor de stat dacă sunt îndeplinite următoarele patru condiții cumulative (145):






  (a) | măsura trebuie să confere un avantaj economic selectiv unei întreprinderi; |
| --- | --- | --- |

(106)

Articolul 107 alineatul (1) din TFUE prevede că „sunt incompatibile cu piața internă, în măsura în care afectează schimburile comerciale dintre statele membre, ajutoarele acordate de stat sau prin intermediul unor resurse de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri”. În consecință, o măsură constituie ajutor de stat dacă sunt îndeplinite următoarele patru condiții cumulative (145):

145

(a)

măsura trebuie să confere un avantaj economic selectiv unei întreprinderi;

| (b) | măsura trebuie să fie finanțată prin intermediul resurselor de stat; |
| --- | --- |

(b)

măsura trebuie să fie finanțată prin intermediul resurselor de stat;

| (c) | măsura trebuie să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența; |
| --- | --- |

(c)

măsura trebuie să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența;

| (d) | măsura trebuie să aibă capacitatea de a afecta schimburile comerciale între statele membre. |
| --- | --- |

(d)

măsura trebuie să aibă capacitatea de a afecta schimburile comerciale între statele membre.

7.2.1.   Avantaj economic selectiv acordat unei întreprinderi

Avantaj economic selectiv acordat unei întreprinderi

7.2.1.1.   Noțiunea de întreprindere

Noțiunea de întreprindere

Principii generale

| (107) | Acordarea de fonduri publice unei entități poate fi calificată drept ajutor de stat numai în cazul în care respectiva entitate este o „întreprindere” în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. În conformitate cu o jurisprudență constantă a Curții de Justiție, reprezintă o întreprindere orice entitate care exercită o activitate economică (146). Prin urmare, clasificarea unei entități ca întreprindere depinde de natura activității acesteia, indiferent de statutul juridic al acestei entități și de modul în care este finanțată (147). O activitate trebuie, în principiu, să fie considerată ca având un caracter economic atunci când aceasta constă în oferirea de bunuri și servicii pe o piață (148). O entitate care desfășoară atât activități economice, cât și activități neeconomice trebuie considerată ca fiind o întreprindere numai în ceea ce privește prima categorie de activități (149). Simplul fapt că o entitate nu urmărește un scop lucrativ nu înseamnă neapărat că activitățile sale nu sunt de natură economică (150). |
| --- | --- |

(107)

Acordarea de fonduri publice unei entități poate fi calificată drept ajutor de stat numai în cazul în care respectiva entitate este o „întreprindere” în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. În conformitate cu o jurisprudență constantă a Curții de Justiție, reprezintă o întreprindere orice entitate care exercită o activitate economică (146). Prin urmare, clasificarea unei entități ca întreprindere depinde de natura activității acesteia, indiferent de statutul juridic al acestei entități și de modul în care este finanțată (147). O activitate trebuie, în principiu, să fie considerată ca având un caracter economic atunci când aceasta constă în oferirea de bunuri și servicii pe o piață (148). O entitate care desfășoară atât activități economice, cât și activități neeconomice trebuie considerată ca fiind o întreprindere numai în ceea ce privește prima categorie de activități (149). Simplul fapt că o entitate nu urmărește un scop lucrativ nu înseamnă neapărat că activitățile sale nu sunt de natură economică (150).

146

147

148

149

150

Servicii medicale

| (108) | În cazul în care îngrijirile medicale sunt asigurate de spitale și de alți furnizori de servicii medicale contra unei remunerații (151), indiferent dacă aceasta este plătită direct de pacienți sau dacă vine din alte surse, aceste îngrijiri trebuie, în general, să fie considerate o activitate economică (152). Finanțarea de care beneficiază spitalele IRIS prin intermediul diverselor subvenții ale autorităților federale sau federate [a se vedea, de exemplu, considerentul 46 literele (a), (d) și (e) în ceea ce privește finanțarea publică acordată tuturor spitalelor și considerentul 44 în ceea ce privește compensarea deficitului acordat spitalelor IRIS], la care se adaugă plățile directe ale pacienților [a se vedea considerentul 46 litera (c)] și plățile efectuate de INAMI [a se vedea considerentul 46 litera (b)], remunerează spitalele IRIS pentru serviciile medicale prestate și, prin urmare, poate, în acest context, să fie considerată contrapartida economică a serviciilor spitalicești furnizate. Un astfel de sistem presupune un anumit grad de concurență între spitale în ceea ce privește prestarea serviciilor medicale. Faptul că un spital care furnizează astfel de servicii contra unei remunerații este un spital public, nu elimină natura economică a activităților respective (153). |
| --- | --- |

(108)

În cazul în care îngrijirile medicale sunt asigurate de spitale și de alți furnizori de servicii medicale contra unei remunerații (151), indiferent dacă aceasta este plătită direct de pacienți sau dacă vine din alte surse, aceste îngrijiri trebuie, în general, să fie considerate o activitate economică (152). Finanțarea de care beneficiază spitalele IRIS prin intermediul diverselor subvenții ale autorităților federale sau federate [a se vedea, de exemplu, considerentul 46 literele (a), (d) și (e) în ceea ce privește finanțarea publică acordată tuturor spitalelor și considerentul 44 în ceea ce privește compensarea deficitului acordat spitalelor IRIS], la care se adaugă plățile directe ale pacienților [a se vedea considerentul 46 litera (c)] și plățile efectuate de INAMI [a se vedea considerentul 46 litera (b)], remunerează spitalele IRIS pentru serviciile medicale prestate și, prin urmare, poate, în acest context, să fie considerată contrapartida economică a serviciilor spitalicești furnizate. Un astfel de sistem presupune un anumit grad de concurență între spitale în ceea ce privește prestarea serviciilor medicale. Faptul că un spital care furnizează astfel de servicii contra unei remunerații este un spital public, nu elimină natura economică a activităților respective (153).

151

152

153

| (109) | În speță, principalele activități ale spitalelor IRIS sunt activități spitalicești care constau în furnizarea de servicii de îngrijiri medicale. Astfel de activități sunt efectuate, de asemenea, de alte tipuri de entități, în special clinici, spitale private și alte centre specializate, dintre care spitalele private ale reclamanților. Prin urmare, activitățile spitalicești efectuate de spitalele IRIS contra unei remunerații și într-un mediu competitiv trebuie să fie considerate ca având un caracter economic. |
| --- | --- |

(109)

În speță, principalele activități ale spitalelor IRIS sunt activități spitalicești care constau în furnizarea de servicii de îngrijiri medicale. Astfel de activități sunt efectuate, de asemenea, de alte tipuri de entități, în special clinici, spitale private și alte centre specializate, dintre care spitalele private ale reclamanților. Prin urmare, activitățile spitalicești efectuate de spitalele IRIS contra unei remunerații și într-un mediu competitiv trebuie să fie considerate ca având un caracter economic.

| (110) | Elementele de solidaritate care stau la baza sistemului național de asistență medicală din Belgia nu pun sub semnul întrebării caracterul economic al acestor activități spitalicești. Trebuie reamintit, într-adevăr, că Tribunalul a constatat, în ceea ce privește un sistem național de sănătate gestionat de ministere și de alte organisme și care funcționează „conform principiului solidarității în modul său de finanțare prin cotizații sociale și alte contribuții de stat și în prestarea gratuită de servicii către persoanele afiliate pe baza unei acoperiri universale”, că organele de conducere în cauză nu acționau în calitate de întreprinderi în cadrul activității lor de gestionare a sistemului național de sănătate (154). Cu toate acestea, Comisia consideră că este necesar să se facă o distincție între gestionarea sistemului național de sănătate, efectuată de organisme publice care pun în aplicare, în acest scop, prerogative de autoritate publică, și prestarea de îngrijiri spitalicești în schimbul unei remunerații într-un mediu competitiv (care este în discuție în cazul de față, astfel cum se explică în considerentele 108 și 109). |
| --- | --- |

(110)

Elementele de solidaritate care stau la baza sistemului național de asistență medicală din Belgia nu pun sub semnul întrebării caracterul economic al acestor activități spitalicești. Trebuie reamintit, într-adevăr, că Tribunalul a constatat, în ceea ce privește un sistem național de sănătate gestionat de ministere și de alte organisme și care funcționează „conform principiului solidarității în modul său de finanțare prin cotizații sociale și alte contribuții de stat și în prestarea gratuită de servicii către persoanele afiliate pe baza unei acoperiri universale”, că organele de conducere în cauză nu acționau în calitate de întreprinderi în cadrul activității lor de gestionare a sistemului național de sănătate (154). Cu toate acestea, Comisia consideră că este necesar să se facă o distincție între gestionarea sistemului național de sănătate, efectuată de organisme publice care pun în aplicare, în acest scop, prerogative de autoritate publică, și prestarea de îngrijiri spitalicești în schimbul unei remunerații într-un mediu competitiv (care este în discuție în cazul de față, astfel cum se explică în considerentele 108 și 109).

154

| (111) | În consecință, în ceea ce privește furnizarea de servicii de asistență medicală, spitalele IRIS trebuie să fie considerate întreprinderi în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(111)

În consecință, în ceea ce privește furnizarea de servicii de asistență medicală, spitalele IRIS trebuie să fie considerate întreprinderi în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

Servicii sociale

| (112) | Astfel cum se explică în considerentul 38, spitalele IRIS oferă un pachet de servicii sociale pacienților lor defavorizați din punct de vedere social și familiilor acestora. Aceste servicii includ, în funcție de nevoile pacienților, asistență psiho-socială, socio-administrativă sau socio-materială. Caracterul specific al acestor servicii sociale implică faptul că persoanele autorizate să le ofere dispun de resurse specifice, cum ar fi un personal care a fost format în mod special în acest scop. |
| --- | --- |

(112)

Astfel cum se explică în considerentul 38, spitalele IRIS oferă un pachet de servicii sociale pacienților lor defavorizați din punct de vedere social și familiilor acestora. Aceste servicii includ, în funcție de nevoile pacienților, asistență psiho-socială, socio-administrativă sau socio-materială. Caracterul specific al acestor servicii sociale implică faptul că persoanele autorizate să le ofere dispun de resurse specifice, cum ar fi un personal care a fost format în mod special în acest scop.

| (113) | Este de netăgăduit faptul că activitățile sociale suplimentare pe care spitalele IRIS se presupune că au obligația de a le efectua urmăresc un obiectiv exclusiv social. Cu toate acestea, după cum reiese din jurisprudența Curții de Justiție, funcția pur socială a unui sistem în cadrul căruia unei entități îi sunt încredințate sarcini specifice nu este, în general, suficientă, în sine, pentru a exclude natura economică a sarcinilor respective (155). |
| --- | --- |

(113)

Este de netăgăduit faptul că activitățile sociale suplimentare pe care spitalele IRIS se presupune că au obligația de a le efectua urmăresc un obiectiv exclusiv social. Cu toate acestea, după cum reiese din jurisprudența Curții de Justiție, funcția pur socială a unui sistem în cadrul căruia unei entități îi sunt încredințate sarcini specifice nu este, în general, suficientă, în sine, pentru a exclude natura economică a sarcinilor respective (155).

155

| (114) | În decizia sa de inițiere a procedurii, Comisia a analizat dacă activitățile sociale suplimentare care se susține că sunt efectuate de spitalele IRIS constituie sau nu o activitate economică. În răspunsul lor la decizia Comisiei de inițiere a procedurii, autoritățile belgiene susțin că activitățile sociale nu sunt de natură economică, deoarece nu fac parte dintr-o piață competitivă. Reclamanții susțin, cu toate acestea, că nu este posibil să se facă distincție între activitățile sociale și activitățile spitalicești care au caracter economic. Deși Comisia a examinat cu atenție argumentele prezentate de autoritățile belgiene, aceasta nu poate exclude faptul că exercitarea activităților sociale suplimentare constituie o activitate economică. În plus, astfel cum se explică mai jos (a se vedea considerentul 165), Comisia consideră că activitățile sociale suplimentare nu pot, în realitate, să fie diferențiate de activitățile spitalicești care sunt de natură economică. |
| --- | --- |

(114)

În decizia sa de inițiere a procedurii, Comisia a analizat dacă activitățile sociale suplimentare care se susține că sunt efectuate de spitalele IRIS constituie sau nu o activitate economică. În răspunsul lor la decizia Comisiei de inițiere a procedurii, autoritățile belgiene susțin că activitățile sociale nu sunt de natură economică, deoarece nu fac parte dintr-o piață competitivă. Reclamanții susțin, cu toate acestea, că nu este posibil să se facă distincție între activitățile sociale și activitățile spitalicești care au caracter economic. Deși Comisia a examinat cu atenție argumentele prezentate de autoritățile belgiene, aceasta nu poate exclude faptul că exercitarea activităților sociale suplimentare constituie o activitate economică. În plus, astfel cum se explică mai jos (a se vedea considerentul 165), Comisia consideră că activitățile sociale suplimentare nu pot, în realitate, să fie diferențiate de activitățile spitalicești care sunt de natură economică.

| (115) | Prin urmare, pentru a continua evaluarea, restul dispozițiilor din prezenta decizie presupun, ipotetic, că furnizarea de servicii sociale suplimentare are, într-adevăr, un caracter economic. |
| --- | --- |

(115)

Prin urmare, pentru a continua evaluarea, restul dispozițiilor din prezenta decizie presupun, ipotetic, că furnizarea de servicii sociale suplimentare are, într-adevăr, un caracter economic.

Activități conexe

| (116) | Astfel cum s-a menționat în considerentul 41, spitalele IRIS sunt implicate, de asemenea, într-o varietate de activități conexe. Comisia remarcă faptul că unele dintre aceste activități, atunci când sunt evaluate separat de activitățile principale ale spitalelor IRIS, nu par să prezinte un caracter economic (de exemplu, activitățile de cercetare), în timp ce altele par să constituie, la prima vedere, activități economice (de exemplu, cantină sau magazin pentru pacienți și vizitatori). Cu toate acestea, se poate argumenta că, din cauza legăturii strânse cu principalele activități (economice) ale spitalelor IRIS, toate activitățile conexe menționate trebuie să fie considerate, de asemenea, drept activități economice. |
| --- | --- |

(116)

Astfel cum s-a menționat în considerentul 41, spitalele IRIS sunt implicate, de asemenea, într-o varietate de activități conexe. Comisia remarcă faptul că unele dintre aceste activități, atunci când sunt evaluate separat de activitățile principale ale spitalelor IRIS, nu par să prezinte un caracter economic (de exemplu, activitățile de cercetare), în timp ce altele par să constituie, la prima vedere, activități economice (de exemplu, cantină sau magazin pentru pacienți și vizitatori). Cu toate acestea, se poate argumenta că, din cauza legăturii strânse cu principalele activități (economice) ale spitalelor IRIS, toate activitățile conexe menționate trebuie să fie considerate, de asemenea, drept activități economice.

| (117) | Prin urmare, pentru a continua evaluarea, restul dispozițiilor din prezenta decizie presupun, ipotetic, că activitățile conexe sunt, într-adevăr, de natură economică. |
| --- | --- |

(117)

Prin urmare, pentru a continua evaluarea, restul dispozițiilor din prezenta decizie presupun, ipotetic, că activitățile conexe sunt, într-adevăr, de natură economică.

7.2.1.2.   Avantaj economic

Avantaj economic

Evaluare generală

| (118) | Un avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE corespunde oricărui avantaj economic pe care o întreprindere nu l-ar fi obținut în condiții normale de piață, și anume în absența intervenției statului (156). Doar efectul măsurii asupra întreprinderii este relevant, și nu cauza sau obiectivul intervenției statului (157). Ori de câte ori situația financiară a unei întreprinderi este îmbunătățită ca urmare a intervenției statului, este prezent un avantaj. |
| --- | --- |

(118)

Un avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE corespunde oricărui avantaj economic pe care o întreprindere nu l-ar fi obținut în condiții normale de piață, și anume în absența intervenției statului (156). Doar efectul măsurii asupra întreprinderii este relevant, și nu cauza sau obiectivul intervenției statului (157). Ori de câte ori situația financiară a unei întreprinderi este îmbunătățită ca urmare a intervenției statului, este prezent un avantaj.

156

157

| (119) | În speță, trebuie să se menționeze că diferitele sisteme de finanțare publică (astfel cum sunt descrise în secțiunea 2.5.1) care acoperă activitățile spitalicești generale și suplimentare, printre care compensarea deficitelor, au permis spitalelor IRIS să beneficieze de un pachet de măsuri menite să reducă sarcinile suportate în mod normal de furnizorii acestui tip de activități. În consecință, sub rezerva examinării din perspectiva principiilor hotărârii Altmark efectuată în considerentele următoare, se poate considera că mecanismul de compensare a deficitelor care face obiectul prezentei decizii conferă spitalelor IRIS un avantaj economic pe care acestea nu l-ar fi obținut în condiții normale de piață, și anume în absența intervenției statului. |
| --- | --- |

(119)

În speță, trebuie să se menționeze că diferitele sisteme de finanțare publică (astfel cum sunt descrise în secțiunea 2.5.1) care acoperă activitățile spitalicești generale și suplimentare, printre care compensarea deficitelor, au permis spitalelor IRIS să beneficieze de un pachet de măsuri menite să reducă sarcinile suportate în mod normal de furnizorii acestui tip de activități. În consecință, sub rezerva examinării din perspectiva principiilor hotărârii Altmark efectuată în considerentele următoare, se poate considera că mecanismul de compensare a deficitelor care face obiectul prezentei decizii conferă spitalelor IRIS un avantaj economic pe care acestea nu l-ar fi obținut în condiții normale de piață, și anume în absența intervenției statului.

Hotărârea Altmark

| (120) | Comisia ia act de faptul că s-ar putea considera că finanțarea publică a spitalelor IRIS nu le-a conferit niciun avantaj acestora, în măsura în care aceasta a constat, pur și simplu, în acordarea unei compensații pentru serviciile furnizate de spitalele respective în conformitate cu obligațiile de serviciu public care le revin, sub rezerva respectării condițiilor prevăzute în hotărârea Altmark. |
| --- | --- |

(120)

Comisia ia act de faptul că s-ar putea considera că finanțarea publică a spitalelor IRIS nu le-a conferit niciun avantaj acestora, în măsura în care aceasta a constat, pur și simplu, în acordarea unei compensații pentru serviciile furnizate de spitalele respective în conformitate cu obligațiile de serviciu public care le revin, sub rezerva respectării condițiilor prevăzute în hotărârea Altmark.

| (121) | În această hotărâre, Curtea de Justiție a precizat faptul că respectiva compensație, prin intermediul unor resurse de stat, a costurilor suportate pentru furnizarea unui serviciu de interes economic general nu constituie un avantaj, cu condiția îndeplinirii a patru condiții cumulative (158):






  (a) | întreprinderea beneficiară trebuie să fie, efectiv, responsabilă de îndeplinirea unor obligații de serviciu public, iar aceste obligații trebuie să fie definite în mod clar; |
| --- | --- | --- |

(121)

În această hotărâre, Curtea de Justiție a precizat faptul că respectiva compensație, prin intermediul unor resurse de stat, a costurilor suportate pentru furnizarea unui serviciu de interes economic general nu constituie un avantaj, cu condiția îndeplinirii a patru condiții cumulative (158):

158

(a)

întreprinderea beneficiară trebuie să fie, efectiv, responsabilă de îndeplinirea unor obligații de serviciu public, iar aceste obligații trebuie să fie definite în mod clar;

| (b) | parametrii pe baza cărora se calculează compensația trebuie stabiliți în prealabil, în mod obiectiv și transparent; |
| --- | --- |

(b)

parametrii pe baza cărora se calculează compensația trebuie stabiliți în prealabil, în mod obiectiv și transparent;

| (c) | compensația nu poate depăși ceea ce este necesar pentru acoperirea integrală sau parțială a costurilor ocazionate de îndeplinirea obligațiilor de serviciu public, ținând seama de venitul generat prin aceasta, precum și de un profit rezonabil pentru îndeplinirea obligațiilor în cauză; |
| --- | --- |

(c)

compensația nu poate depăși ceea ce este necesar pentru acoperirea integrală sau parțială a costurilor ocazionate de îndeplinirea obligațiilor de serviciu public, ținând seama de venitul generat prin aceasta, precum și de un profit rezonabil pentru îndeplinirea obligațiilor în cauză;

| (d) | atunci când alegerea întreprinderii căreia i s-a încredințat îndeplinirea unor obligații de serviciu public nu se face în cadrul unei proceduri de achiziții publice care permite selectarea ofertantului care este capabil să furnizeze aceste servicii la cel mai mic cost pentru comunitate, nivelul compensației necesare trebuie să fie determinat pe baza unei analize a costurilor pe care o întreprindere tipică, bine gestionată și echipată în mod adecvat le-ar fi suportat pentru îndeplinirea obligațiilor respective. |
| --- | --- |

(d)

atunci când alegerea întreprinderii căreia i s-a încredințat îndeplinirea unor obligații de serviciu public nu se face în cadrul unei proceduri de achiziții publice care permite selectarea ofertantului care este capabil să furnizeze aceste servicii la cel mai mic cost pentru comunitate, nivelul compensației necesare trebuie să fie determinat pe baza unei analize a costurilor pe care o întreprindere tipică, bine gestionată și echipată în mod adecvat le-ar fi suportat pentru îndeplinirea obligațiilor respective.

| (122) | Principiile și considerațiile prevăzute în hotărârea Altmark se aplică ex tunc, însemnând că aceasta se aplică, de asemenea, în cazul raporturilor juridice care existau înainte de hotărârea în cauză (159). Prin urmare, criteriile de evaluare stabilite în hotărârea Altmark sunt pe deplin aplicabile situației de fapt și de drept din prezenta cauză, inclusiv în ceea ce privește ajutorul acordat spitalelor IRIS înainte de data hotărârii Altmark (160). |
| --- | --- |

(122)

Principiile și considerațiile prevăzute în hotărârea Altmark se aplică ex tunc, însemnând că aceasta se aplică, de asemenea, în cazul raporturilor juridice care existau înainte de hotărârea în cauză (159). Prin urmare, criteriile de evaluare stabilite în hotărârea Altmark sunt pe deplin aplicabile situației de fapt și de drept din prezenta cauză, inclusiv în ceea ce privește ajutorul acordat spitalelor IRIS înainte de data hotărârii Altmark (160).

ex tunc

159

160

| (123) | În sensul prezentei decizii, Comisia a decis să examineze mai întâi cel de al patrulea criteriu Altmark (pentru care trebuie să se stabilească dacă alegerea întreprinderii care furnizează un SIEG s-a făcut în cadrul unei proceduri de achiziții publice sau, în lipsa acesteia, dacă compensația plătită pentru respectivul SIEG a fost determinată pe baza unei analize a costurilor suportate de o întreprindere tipică, bine gestionată). Comisia constată că spitalele IRIS nu au fost selectate în cadrul unei proceduri de achiziții publice pentru obligațiile de serviciu public încredințate de autoritățile belgiene. Prin urmare, se poate concluziona că prima parte a criteriului în cauză nu este îndeplinită în speță. |
| --- | --- |

(123)

În sensul prezentei decizii, Comisia a decis să examineze mai întâi cel de al patrulea criteriu Altmark (pentru care trebuie să se stabilească dacă alegerea întreprinderii care furnizează un SIEG s-a făcut în cadrul unei proceduri de achiziții publice sau, în lipsa acesteia, dacă compensația plătită pentru respectivul SIEG a fost determinată pe baza unei analize a costurilor suportate de o întreprindere tipică, bine gestionată). Comisia constată că spitalele IRIS nu au fost selectate în cadrul unei proceduri de achiziții publice pentru obligațiile de serviciu public încredințate de autoritățile belgiene. Prin urmare, se poate concluziona că prima parte a criteriului în cauză nu este îndeplinită în speță.

| (124) | În ceea ce privește cea de a doua parte a criteriului examinat, Comisia observă, în primul rând, că autoritățile belgiene nu au susținut că spitalele IRIS constituie întreprinderi eficiente în acest sens. Comisia constată, în al doilea rând, că informațiile furnizate atât de autoritățile belgiene, cât și de reclamanți nu sunt suficiente pentru a stabili dacă mecanismele de compensare pentru obligațiile de serviciu public încredințate spitalelor IRIS respectă criteriul operatorului eficient în sensul celei de-a patra condiții enunțate în hotărârea Altmark. Nu există niciun indiciu că valoarea compensației plătite are la bază o analiză a costurilor unei întreprinderi tipice, care prezintă caracteristicile impuse de jurisprudența relevantă a instanțelor Uniunii. În plus, nu există suficiente elemente de probă care să demonstreze că spitalele IRIS însele pot fi considerate întreprinderi tipice, bine gestionate și echipate în mod corespunzător. Se pare că, în scopul stabilirii compensației acordate, nu s-a ținut cont de considerațiile referitoare la buna administrare sau la caracterul adecvat al echipamentelor. În cele din urmă, trebuie să se constate că un mecanism de compensare care acoperă deficitul spitalelor IRIS care rezultă din executarea unui SIEG și a unor activități conexe, fără a se ține seama de eficiența cu care aceste spitale sunt gestionate, nu ar putea îndeplini cel de al patrulea criteriu Altmark. |
| --- | --- |

(124)

În ceea ce privește cea de a doua parte a criteriului examinat, Comisia observă, în primul rând, că autoritățile belgiene nu au susținut că spitalele IRIS constituie întreprinderi eficiente în acest sens. Comisia constată, în al doilea rând, că informațiile furnizate atât de autoritățile belgiene, cât și de reclamanți nu sunt suficiente pentru a stabili dacă mecanismele de compensare pentru obligațiile de serviciu public încredințate spitalelor IRIS respectă criteriul operatorului eficient în sensul celei de-a patra condiții enunțate în hotărârea Altmark. Nu există niciun indiciu că valoarea compensației plătite are la bază o analiză a costurilor unei întreprinderi tipice, care prezintă caracteristicile impuse de jurisprudența relevantă a instanțelor Uniunii. În plus, nu există suficiente elemente de probă care să demonstreze că spitalele IRIS însele pot fi considerate întreprinderi tipice, bine gestionate și echipate în mod corespunzător. Se pare că, în scopul stabilirii compensației acordate, nu s-a ținut cont de considerațiile referitoare la buna administrare sau la caracterul adecvat al echipamentelor. În cele din urmă, trebuie să se constate că un mecanism de compensare care acoperă deficitul spitalelor IRIS care rezultă din executarea unui SIEG și a unor activități conexe, fără a se ține seama de eficiența cu care aceste spitale sunt gestionate, nu ar putea îndeplini cel de al patrulea criteriu Altmark.

| (125) | Prin urmare, Comisia consideră că cel de al patrulea criteriu menționat în hotărârea Altmark nu este îndeplinit în cazul de față. Condițiile enunțate în hotărârea Altmark fiind cumulative, nerespectarea uneia dintre cele patru condiții conduce, în mod necesar, la concluzia că mecanismul de compensare a deficitelor examinat în prezenta decizie conferă un avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(125)

Prin urmare, Comisia consideră că cel de al patrulea criteriu menționat în hotărârea Altmark nu este îndeplinit în cazul de față. Condițiile enunțate în hotărârea Altmark fiind cumulative, nerespectarea uneia dintre cele patru condiții conduce, în mod necesar, la concluzia că mecanismul de compensare a deficitelor examinat în prezenta decizie conferă un avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

7.2.1.3.   Selectivitate

Selectivitate

| (126) | Pentru a se încadra în domeniul de aplicare al articolului 107 alineatul (1) din TFUE, o măsură de stat trebuie să favorizeze „anumite întreprinderi sau producerea anumitor bunuri”. Prin urmare, doar măsurile care favorizează întreprinderi conferindu-le un avantaj selectiv se încadrează în noțiunea de ajutor de stat. |
| --- | --- |

(126)

Pentru a se încadra în domeniul de aplicare al articolului 107 alineatul (1) din TFUE, o măsură de stat trebuie să favorizeze „anumite întreprinderi sau producerea anumitor bunuri”. Prin urmare, doar măsurile care favorizează întreprinderi conferindu-le un avantaj selectiv se încadrează în noțiunea de ajutor de stat.

| (127) | Comisia subliniază faptul că mecanismul de compensare instituit pentru a acoperi deficitele spitalelor publice din Bruxelles (a se vedea considerentul 44), însă nu și pe cele ale spitalelor private, trebuie să fie considerat selectiv, întrucât acesta exclude spitalele private și orice alți furnizori de servicii medicale, precum și operatorii din alte sectoare de activitate. |
| --- | --- |

(127)

Comisia subliniază faptul că mecanismul de compensare instituit pentru a acoperi deficitele spitalelor publice din Bruxelles (a se vedea considerentul 44), însă nu și pe cele ale spitalelor private, trebuie să fie considerat selectiv, întrucât acesta exclude spitalele private și orice alți furnizori de servicii medicale, precum și operatorii din alte sectoare de activitate.

7.2.2.   Resurse de stat

Resurse de stat

| (128) | Pentru ca o măsură să constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, aceasta trebuie să fie acordată de către stat sau prin intermediul unor resurse de stat. Resursele de stat includ toate resursele din sectorul public (161), inclusiv resursele entităților intrastatale (descentralizate, federate, regionale sau de altă natură) (162). |
| --- | --- |

(128)

Pentru ca o măsură să constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, aceasta trebuie să fie acordată de către stat sau prin intermediul unor resurse de stat. Resursele de stat includ toate resursele din sectorul public (161), inclusiv resursele entităților intrastatale (descentralizate, federate, regionale sau de altă natură) (162).

161

162

| (129) | În cazul de față, compensațiile pentru deficite, pe care spitalele IRIS le primesc de la comunele lor respective pentru prestarea unui SIEG și a unor activități conexe, provin din resurse de stat și sunt imputabile statului. |
| --- | --- |

(129)

În cazul de față, compensațiile pentru deficite, pe care spitalele IRIS le primesc de la comunele lor respective pentru prestarea unui SIEG și a unor activități conexe, provin din resurse de stat și sunt imputabile statului.

7.2.3.   Denaturarea concurenței și efectele asupra schimburilor comerciale

Denaturarea concurenței și efectele asupra schimburilor comerciale

| (130) | Ajutorul public pentru întreprinderi constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE numai dacă „denaturează sau amenință să denatureze concurența” și numai în măsura în care „afectează schimburile comerciale dintre statele membre”. |
| --- | --- |

(130)

Ajutorul public pentru întreprinderi constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE numai dacă „denaturează sau amenință să denatureze concurența” și numai în măsura în care „afectează schimburile comerciale dintre statele membre”.

7.2.3.1.   Denaturarea concurenței

Denaturarea concurenței

| (131) | Se consideră că o măsură de ajutor acordată de un stat denaturează sau amenință să denatureze concurența în cazul în care aceasta este susceptibilă să amelioreze poziția concurențială a beneficiarului în comparație cu celelalte întreprinderi cu care acesta concurează (163). În practică, o denaturare a concurenței are loc, prin urmare, de îndată ce statul acordă un avantaj financiar unei întreprinderi într-un sector liberalizat în care există sau ar putea exista concurență. |
| --- | --- |

(131)

Se consideră că o măsură de ajutor acordată de un stat denaturează sau amenință să denatureze concurența în cazul în care aceasta este susceptibilă să amelioreze poziția concurențială a beneficiarului în comparație cu celelalte întreprinderi cu care acesta concurează (163). În practică, o denaturare a concurenței are loc, prin urmare, de îndată ce statul acordă un avantaj financiar unei întreprinderi într-un sector liberalizat în care există sau ar putea exista concurență.

163

| (132) | Având în vedere faptul că există un anumit grad de concurență între spitalele publice, spitalele private și alte instituții din domeniul sănătății, finanțarea publică acordată anumitor instituții de asistență medicală (printre care spitalele IRIS), în scopul finanțării activităților spitalicești pe care le efectuează, este susceptibilă să denatureze concurența. Același lucru este valabil și pentru activitățile sociale suplimentare ale spitalelor IRIS. |
| --- | --- |

(132)

Având în vedere faptul că există un anumit grad de concurență între spitalele publice, spitalele private și alte instituții din domeniul sănătății, finanțarea publică acordată anumitor instituții de asistență medicală (printre care spitalele IRIS), în scopul finanțării activităților spitalicești pe care le efectuează, este susceptibilă să denatureze concurența. Același lucru este valabil și pentru activitățile sociale suplimentare ale spitalelor IRIS.

7.2.3.2.   Efectele asupra schimburilor comerciale dintre statele membre

Efectele asupra schimburilor comerciale dintre statele membre

Principii generale

| (133) | Instanțele Uniunii au considerat că „atunci când un ajutor financiar acordat de către stat consolidează poziția unei întreprinderi în raport cu alte întreprinderi concurente în cadrul comerțului intracomunitar, acestea din urmă trebuie considerate ca fiind afectate de ajutorul respectiv” (164). |
| --- | --- |

(133)

Instanțele Uniunii au considerat că „atunci când un ajutor financiar acordat de către stat consolidează poziția unei întreprinderi în raport cu alte întreprinderi concurente în cadrul comerțului intracomunitar, acestea din urmă trebuie considerate ca fiind afectate de ajutorul respectiv” (164).

164

| (134) | Ajutorul public poate fi considerat în măsură să afecteze schimburile comerciale din cadrul UE chiar dacă beneficiarii nu participă în mod direct la schimburile transfrontaliere. De exemplu, subvenția poate îngreuna intrarea pe piață a operatorilor din alte state membre prin menținerea sau creșterea ofertei locale (165), sau prin exercitarea dreptului lor de stabilire. |
| --- | --- |

(134)

Ajutorul public poate fi considerat în măsură să afecteze schimburile comerciale din cadrul UE chiar dacă beneficiarii nu participă în mod direct la schimburile transfrontaliere. De exemplu, subvenția poate îngreuna intrarea pe piață a operatorilor din alte state membre prin menținerea sau creșterea ofertei locale (165), sau prin exercitarea dreptului lor de stabilire.

165

| (135) | Conform unei jurisprudențe constante, Comisia nu este obligată să efectueze o analiză economică a situației reale a piețelor în cauză, a cotei de piață a întreprinderilor beneficiare de ajutor, a poziției întreprinderilor concurente sau a schimburilor comerciale între statele membre (166). În cazul ajutorului de stat acordat în mod ilegal, Comisia nu este obligată să demonstreze efectul real pe care aceste ajutoare l-au avut asupra concurenței și asupra schimburilor comerciale. |
| --- | --- |

(135)

Conform unei jurisprudențe constante, Comisia nu este obligată să efectueze o analiză economică a situației reale a piețelor în cauză, a cotei de piață a întreprinderilor beneficiare de ajutor, a poziției întreprinderilor concurente sau a schimburilor comerciale între statele membre (166). În cazul ajutorului de stat acordat în mod ilegal, Comisia nu este obligată să demonstreze efectul real pe care aceste ajutoare l-au avut asupra concurenței și asupra schimburilor comerciale.

166

| (136) | Cu toate acestea, un efect asupra schimburilor comerciale în interiorul Uniunii nu poate fi doar ipotetic sau presupus. Este necesar să se demonstreze motivul pentru care măsura denaturează sau amenință să denatureze concurența și este susceptibilă să aibă un efect asupra schimburilor comerciale dintre statele membre, pe baza efectelor previzibile ale măsurii (167). |
| --- | --- |

(136)

Cu toate acestea, un efect asupra schimburilor comerciale în interiorul Uniunii nu poate fi doar ipotetic sau presupus. Este necesar să se demonstreze motivul pentru care măsura denaturează sau amenință să denatureze concurența și este susceptibilă să aibă un efect asupra schimburilor comerciale dintre statele membre, pe baza efectelor previzibile ale măsurii (167).

167

| (137) | În acest sens, în repetate rânduri (168), Comisia a luat în considerare faptul că anumite activități au un caracter pur local și nu produc un astfel de efect. Pare oportun să se verifice, în special, dacă beneficiarul furnizează bunuri sau servicii pe un teritoriu limitat al unui stat membru și nu este susceptibil să atragă clienți din alte state membre, și dacă se poate prevedea că măsura nu va avea decât un efect marginal asupra condițiilor de investiție sau de stabilire transfrontaliere. |
| --- | --- |

(137)

În acest sens, în repetate rânduri (168), Comisia a luat în considerare faptul că anumite activități au un caracter pur local și nu produc un astfel de efect. Pare oportun să se verifice, în special, dacă beneficiarul furnizează bunuri sau servicii pe un teritoriu limitat al unui stat membru și nu este susceptibil să atragă clienți din alte state membre, și dacă se poate prevedea că măsura nu va avea decât un efect marginal asupra condițiilor de investiție sau de stabilire transfrontaliere.

168

Evaluare

| (138) | În conformitate cu principiile menționate mai sus, Comisia ia act de faptul că efectul asupra schimburilor comerciale poate fi stabilit în funcție de o serie de factori, în special partea reprezentând „clientul” (legată de teritoriul în care produsele și serviciile sunt furnizate și teritoriul de unde provin clienții) și partea reprezentând „furnizorul” (problema fiind să se știe dacă o măsură creează obstacole în calea investiției și a instituției transfrontaliere pentru furnizori care exercită o concurență reală sau potențială). Pentru a stabili dacă o măsură afectează schimburile comerciale dintre statele membre, este suficient să se stabilească existența unui efect asupra schimburilor comerciale, care rezultă din cel puțin unul dintre acești factori. |
| --- | --- |

(138)

În conformitate cu principiile menționate mai sus, Comisia ia act de faptul că efectul asupra schimburilor comerciale poate fi stabilit în funcție de o serie de factori, în special partea reprezentând „clientul” (legată de teritoriul în care produsele și serviciile sunt furnizate și teritoriul de unde provin clienții) și partea reprezentând „furnizorul” (problema fiind să se știe dacă o măsură creează obstacole în calea investiției și a instituției transfrontaliere pentru furnizori care exercită o concurență reală sau potențială). Pentru a stabili dacă o măsură afectează schimburile comerciale dintre statele membre, este suficient să se stabilească existența unui efect asupra schimburilor comerciale, care rezultă din cel puțin unul dintre acești factori.

| (139) | În ceea ce privește efectul măsurilor asupra părții reprezentând „clientul”, Comisia observă, în speță, că sectorul asistenței medicale, în general, și al asistenței medicale furnizate de spitale, în special, face obiectul unor schimburi comerciale în interiorul Uniunii. Comisia observă, de asemenea, că mobilitatea transfrontalieră a pacienților este în creștere. Este adevărat că îngrijirile medicale rămân în sfera de competență a statelor membre, iar mobilitatea pacienților face obiectul unor dispoziții stricte care reglementează intervențiile sistemelor naționale de securitate socială. Într-adevăr, în practică, tratamentul în regim de spitalizare se efectuează, în general, în apropierea reședinței pacientului, într-un mediu cultural care îi este familiar și care îi permite să stabilească o relație de încredere cu medicii curanți. Deplasările transfrontaliere au loc, în special, în regiunile de frontieră sau atunci când pacienții doresc să beneficieze de un tratament foarte specializat pentru o problemă de sănătate specifică. |
| --- | --- |

(139)

În ceea ce privește efectul măsurilor asupra părții reprezentând „clientul”, Comisia observă, în speță, că sectorul asistenței medicale, în general, și al asistenței medicale furnizate de spitale, în special, face obiectul unor schimburi comerciale în interiorul Uniunii. Comisia observă, de asemenea, că mobilitatea transfrontalieră a pacienților este în creștere. Este adevărat că îngrijirile medicale rămân în sfera de competență a statelor membre, iar mobilitatea pacienților face obiectul unor dispoziții stricte care reglementează intervențiile sistemelor naționale de securitate socială. Într-adevăr, în practică, tratamentul în regim de spitalizare se efectuează, în general, în apropierea reședinței pacientului, într-un mediu cultural care îi este familiar și care îi permite să stabilească o relație de încredere cu medicii curanți. Deplasările transfrontaliere au loc, în special, în regiunile de frontieră sau atunci când pacienții doresc să beneficieze de un tratament foarte specializat pentru o problemă de sănătate specifică.

| (140) | În cazul de față, Comisia consideră că măsurile în cauză sunt susceptibile să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre. În special, specificitățile acestui caz îl disting de cazurile în care s-a considerat că ajutoarele publice acordate spitalelor nu afectează schimburile comerciale între statele membre (169). Pentru a ajunge la această concluzie, Comisia se sprijină în special pe următoarele elemente:






  (a) | Spitalele IRIS includ spitale foarte specializate cu o reputație la nivel internațional. Spitalul Universitar pentru copii — Reine Fabiola și Institut Bordet, specializate în pediatrie și, respectiv, în tratarea cancerului, precum și spitalele universitare CHU Saint-Pierre și CHU Brugmann, oferă o gamă largă de îngrijiri medicale foarte specializate și se bucură de o reputație internațională. Spitalele cu o astfel de reputație pot să atragă pacienți internaționali, în special din celelalte state membre, indiferent de faptul că misiunea spitalelor IRIS este de a oferi asistență medicală socială comunității locale din Bruxelles (a se vedea secțiunea 7.3.4.1). |
| --- | --- | --- |

(140)

În cazul de față, Comisia consideră că măsurile în cauză sunt susceptibile să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre. În special, specificitățile acestui caz îl disting de cazurile în care s-a considerat că ajutoarele publice acordate spitalelor nu afectează schimburile comerciale între statele membre (169). Pentru a ajunge la această concluzie, Comisia se sprijină în special pe următoarele elemente:

169

(a)

Spitalele IRIS includ spitale foarte specializate cu o reputație la nivel internațional. Spitalul Universitar pentru copii — Reine Fabiola și Institut Bordet, specializate în pediatrie și, respectiv, în tratarea cancerului, precum și spitalele universitare CHU Saint-Pierre și CHU Brugmann, oferă o gamă largă de îngrijiri medicale foarte specializate și se bucură de o reputație internațională. Spitalele cu o astfel de reputație pot să atragă pacienți internaționali, în special din celelalte state membre, indiferent de faptul că misiunea spitalelor IRIS este de a oferi asistență medicală socială comunității locale din Bruxelles (a se vedea secțiunea 7.3.4.1).

| (b) | Spitalele IRIS din Bruxelles sunt relativ apropiate de orașele mari din Franța, Țările de Jos și Germania. De exemplu, orașele Aix-la-Chapelle, Lille, Eindhoven și Rotterdam sunt toate situate la mai puțin de 150 km. În plus, orașul Bruxelles este direct legat de principalele orașe europene precum Paris, Londra, Amsterdam și Köln prin legături feroviare de mare viteză care permit deplasările în aceste orașe în maximum două ore. În cele din urmă, Bruxelles are un aeroport internațional care propune conexiuni către toate marile centre europene și internaționale. Datorită situației geografice a orașului Bruxelles și numeroaselor conexiuni de care acesta beneficiază, pacienții internaționali atrași de spitalele IRIS pot ajunge aici cu ușurință, în special dacă locuiesc în apropiere de frontiera cu Belgia sau în unul dintre orașele conectate la Bruxelles printr-o legătură feroviară de mare viteză. |
| --- | --- |

(b)

Spitalele IRIS din Bruxelles sunt relativ apropiate de orașele mari din Franța, Țările de Jos și Germania. De exemplu, orașele Aix-la-Chapelle, Lille, Eindhoven și Rotterdam sunt toate situate la mai puțin de 150 km. În plus, orașul Bruxelles este direct legat de principalele orașe europene precum Paris, Londra, Amsterdam și Köln prin legături feroviare de mare viteză care permit deplasările în aceste orașe în maximum două ore. În cele din urmă, Bruxelles are un aeroport internațional care propune conexiuni către toate marile centre europene și internaționale. Datorită situației geografice a orașului Bruxelles și numeroaselor conexiuni de care acesta beneficiază, pacienții internaționali atrași de spitalele IRIS pot ajunge aici cu ușurință, în special dacă locuiesc în apropiere de frontiera cu Belgia sau în unul dintre orașele conectate la Bruxelles printr-o legătură feroviară de mare viteză.

| (c) | Regiunea Bruxelles-Capitală în general și spitalele IRIS sunt plurilingve. Franceza și neerlandeza sunt limbile oficiale, iar spitalele IRIS sunt obligate să furnizeze servicii în ambele limbi. Prin urmare, aceste spitale sunt deosebit de atractive pentru cetățenii francezi și olandezi. În plus, limba engleză este foarte răspândită în regiunea Bruxelles-Capitală, ceea ce facilitează accesul pacienților care provin din medii foarte diferite. |
| --- | --- |

(c)

Regiunea Bruxelles-Capitală în general și spitalele IRIS sunt plurilingve. Franceza și neerlandeza sunt limbile oficiale, iar spitalele IRIS sunt obligate să furnizeze servicii în ambele limbi. Prin urmare, aceste spitale sunt deosebit de atractive pentru cetățenii francezi și olandezi. În plus, limba engleză este foarte răspândită în regiunea Bruxelles-Capitală, ceea ce facilitează accesul pacienților care provin din medii foarte diferite.

| (d) | Regiunea Bruxelles-Capitală găzduiește un număr mare de cetățeni din alte state membre. Astfel, din cele 321 de orașe europene incluse în „Auditul urban” al Eurostat, Bruxelles avea al doilea cel mai mare procent de rezidenți străini (33,8 % în 2012) și al doilea cel mai mare procent de rezidenți străini proveniți din alte state membre ale Uniunii Europene (20,3 % în 2012) (170). Adesea, rezidenții din celelalte state membre ale UE pot alege locul în care doresc să obțină servicii medicale, în general fie în țara lor de origine, fie în țara lor de reședință. |
| --- | --- |

(d)

Regiunea Bruxelles-Capitală găzduiește un număr mare de cetățeni din alte state membre. Astfel, din cele 321 de orașe europene incluse în „Auditul urban” al Eurostat, Bruxelles avea al doilea cel mai mare procent de rezidenți străini (33,8 % în 2012) și al doilea cel mai mare procent de rezidenți străini proveniți din alte state membre ale Uniunii Europene (20,3 % în 2012) (170). Adesea, rezidenții din celelalte state membre ale UE pot alege locul în care doresc să obțină servicii medicale, în general fie în țara lor de origine, fie în țara lor de reședință.

170

| (141) | În ceea ce privește activitățile sociale suplimentare ale spitalelor IRIS, Comisia observă că, în măsura în care nu poate fi exclus faptul că desfășurarea respectivelor activități reprezintă o activitate economică, și având în vedere legăturile strânse care există între acestea și activitățile spitalicești generale ale spitalelor IRIS, raționamentul dezvoltat mai sus poate fi, de asemenea, aplicat în acest sens. Cu toate acestea, având în vedere considerațiile prezentate în continuare (a se vedea secțiunea 7.3), Comisia consideră că, chiar dacă finanțarea publică a serviciilor sociale suplimentare ar afecta schimburile comerciale dintre statele membre, finanțarea publică de care ar beneficia această activitate ar constitui un ajutor de stat compatibil cu piața internă. Din motive de economie de procedură, nu este necesar, prin urmare, să se stabilească, în ultimă instanță, dacă finanțarea publică a activităților sociale suplimentare afectează sau nu schimburile comerciale dintre statele membre. |
| --- | --- |

(141)

În ceea ce privește activitățile sociale suplimentare ale spitalelor IRIS, Comisia observă că, în măsura în care nu poate fi exclus faptul că desfășurarea respectivelor activități reprezintă o activitate economică, și având în vedere legăturile strânse care există între acestea și activitățile spitalicești generale ale spitalelor IRIS, raționamentul dezvoltat mai sus poate fi, de asemenea, aplicat în acest sens. Cu toate acestea, având în vedere considerațiile prezentate în continuare (a se vedea secțiunea 7.3), Comisia consideră că, chiar dacă finanțarea publică a serviciilor sociale suplimentare ar afecta schimburile comerciale dintre statele membre, finanțarea publică de care ar beneficia această activitate ar constitui un ajutor de stat compatibil cu piața internă. Din motive de economie de procedură, nu este necesar, prin urmare, să se stabilească, în ultimă instanță, dacă finanțarea publică a activităților sociale suplimentare afectează sau nu schimburile comerciale dintre statele membre.

| (142) | Aceleași considerații se aplică activităților conexe ale spitalelor IRIS (a se vedea considerentele 41, 116 și 117). În opinia Comisiei, în cazul în care finanțarea publică (dacă este cazul) a majorității activităților conexe ale spitalele IRIS (de exemplu, o creșă pentru copiii membrilor personalului, închirierea de camere, un mic magazin pentru pacienți și vizitatori, cantina și o parcare, închirierea de televizoare pacienților) a făcut obiectul unei evaluări separate, ar fi posibil să se susțină că aceasta nu ar avea nici un efect asupra schimburilor comerciale dintre statele membre. Cu toate acestea, având în vedere legătura strânsă dintre activitățile conexe și activitățile principale ale spitalelor IRIS, se poate presupune că finanțarea publică (dacă este cazul) a acestor activități conexe afectează, de asemenea, schimburile comerciale dintre statele membre. În orice caz, întrucât finanțarea publică de care beneficiază activitățile conexe ar constitui un ajutor de stat compatibil cu piața internă (a se vedea secțiunea 7.3), Comisia nu consideră că este necesar să se pronunțe în mod definitiv cu privire la acest aspect. |
| --- | --- |

(142)

Aceleași considerații se aplică activităților conexe ale spitalelor IRIS (a se vedea considerentele 41, 116 și 117). În opinia Comisiei, în cazul în care finanțarea publică (dacă este cazul) a majorității activităților conexe ale spitalele IRIS (de exemplu, o creșă pentru copiii membrilor personalului, închirierea de camere, un mic magazin pentru pacienți și vizitatori, cantina și o parcare, închirierea de televizoare pacienților) a făcut obiectul unei evaluări separate, ar fi posibil să se susțină că aceasta nu ar avea nici un efect asupra schimburilor comerciale dintre statele membre. Cu toate acestea, având în vedere legătura strânsă dintre activitățile conexe și activitățile principale ale spitalelor IRIS, se poate presupune că finanțarea publică (dacă este cazul) a acestor activități conexe afectează, de asemenea, schimburile comerciale dintre statele membre. În orice caz, întrucât finanțarea publică de care beneficiază activitățile conexe ar constitui un ajutor de stat compatibil cu piața internă (a se vedea secțiunea 7.3), Comisia nu consideră că este necesar să se pronunțe în mod definitiv cu privire la acest aspect.

| (143) | Pentru a continua evaluarea, restul dispozițiilor din prezenta decizie se bazează pe ipoteza că finanțarea publică a activităților sociale suplimentare și a activităților conexe poate afecta schimburile comerciale dintre statele membre. |
| --- | --- |

(143)

Pentru a continua evaluarea, restul dispozițiilor din prezenta decizie se bazează pe ipoteza că finanțarea publică a activităților sociale suplimentare și a activităților conexe poate afecta schimburile comerciale dintre statele membre.

| (144) | După ce a concluzionat astfel că măsurile examinate în cazul de față sunt susceptibile să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre în cel puțin o privință (partea reprezentând „clientul”), Comisia nu consideră că este necesar să determine dacă acestea sunt, de asemenea, susceptibile să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre în ceea ce privește investițiile transfrontaliere și dreptul de stabilire (a se vedea considerentul 138). |
| --- | --- |

(144)

După ce a concluzionat astfel că măsurile examinate în cazul de față sunt susceptibile să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre în cel puțin o privință (partea reprezentând „clientul”), Comisia nu consideră că este necesar să determine dacă acestea sunt, de asemenea, susceptibile să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre în ceea ce privește investițiile transfrontaliere și dreptul de stabilire (a se vedea considerentul 138).

7.2.4.   Concluzie

Concluzie

| (145) | Având în vedere cele de mai sus, Comisia consideră că, în ceea ce privește măsurile examinate în speță, condițiile cumulative pentru existența unui ajutor de stat sunt îndeplinite și că, prin urmare, măsurile respective constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. |
| --- | --- |

(145)

Având în vedere cele de mai sus, Comisia consideră că, în ceea ce privește măsurile examinate în speță, condițiile cumulative pentru existența unui ajutor de stat sunt îndeplinite și că, prin urmare, măsurile respective constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.

7.3.   Compatibilitatea cu piața internă

Compatibilitatea cu piața internă

7.3.1.   Temei juridic

Temei juridic

7.3.1.1.   Principii generale

Principii generale

| (146) | Întrucât compensarea deficitelor care se aplică spitalelor IRIS constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, este necesar să se evalueze compatibilitatea acestuia cu piața internă. Motivele pentru care o măsură de ajutor de stat poate sau trebuie să fie declarată compatibilă cu piața internă sunt prevăzute la articolul 106 alineatul (2) și la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE. |
| --- | --- |

(146)

Întrucât compensarea deficitelor care se aplică spitalelor IRIS constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, este necesar să se evalueze compatibilitatea acestuia cu piața internă. Motivele pentru care o măsură de ajutor de stat poate sau trebuie să fie declarată compatibilă cu piața internă sunt prevăzute la articolul 106 alineatul (2) și la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE.

| (147) | Având în vedere că autoritățile belgiene au susținut în mod constant că finanțarea publică a spitalelor IRIS constituie o compensație pentru prestarea unui SIEG, compatibilitatea compensării deficitului cu piața internă trebuie evaluată, în primul rând, în lumina articolului 106 alineatul (2) din TFUE. Acesta prevede că:

  „întreprinderile care au sarcina de a gestiona serviciile de interes economic general sau care prezintă caracter de monopol fiscal se supun normelor tratatelor și, în special, regulilor de concurență, în măsura în care aplicarea acestor norme nu împiedică, în drept sau în fapt, îndeplinirea sarcinilor specifice care le-au fost atribuite. Dezvoltarea schimburilor comerciale nu trebuie să fie afectată într-o măsură care contravine intereselor Uniunii.” |
| --- | --- |

(147)

Având în vedere că autoritățile belgiene au susținut în mod constant că finanțarea publică a spitalelor IRIS constituie o compensație pentru prestarea unui SIEG, compatibilitatea compensării deficitului cu piața internă trebuie evaluată, în primul rând, în lumina articolului 106 alineatul (2) din TFUE. Acesta prevede că:

„întreprinderile care au sarcina de a gestiona serviciile de interes economic general sau care prezintă caracter de monopol fiscal se supun normelor tratatelor și, în special, regulilor de concurență, în măsura în care aplicarea acestor norme nu împiedică, în drept sau în fapt, îndeplinirea sarcinilor specifice care le-au fost atribuite. Dezvoltarea schimburilor comerciale nu trebuie să fie afectată într-o măsură care contravine intereselor Uniunii.”

7.3.1.2.   Aplicarea articolului 106 alineatul (2) din TFUE în timp: observații preliminare

Aplicarea articolului 106 alineatul (2) din TFUE în timp: observații preliminare

| (148) | Comisia a stabilit condițiile precise în care se aplică articolul 106 alineatul (2) din TFUE într-o serie de instrumente juridice, cel mai recent, printre altele, în Cadrul privind SIEG din 2012 (171) și în Decizia privind SIEG din 2012 (172) (denumite în continuare, împreună, „pachetul SIEG din 2012”); anterior, Comisia publicase și aplicase Cadrul privind SIEG din 2005 (173) și Decizia privind SIEG din 2005 (174). Orice măsură de ajutor care îndeplinește criteriile prevăzute în Decizia privind SIEG din 2012 este considerată compatibilă cu piața internă și nu trebuie să fie notificată. Măsurile de ajutor care nu intră în domeniul de aplicare a Deciziei privind SIEG din 2012 deoarece nu îndeplinesc toate criteriile prevăzute de articolul menționat trebuie să fie evaluate în temeiul Cadrului privind SIEG din 2012, după ce au fost notificate. |
| --- | --- |

(148)

Comisia a stabilit condițiile precise în care se aplică articolul 106 alineatul (2) din TFUE într-o serie de instrumente juridice, cel mai recent, printre altele, în Cadrul privind SIEG din 2012 (171) și în Decizia privind SIEG din 2012 (172) (denumite în continuare, împreună, „pachetul SIEG din 2012”); anterior, Comisia publicase și aplicase Cadrul privind SIEG din 2005 (173) și Decizia privind SIEG din 2005 (174). Orice măsură de ajutor care îndeplinește criteriile prevăzute în Decizia privind SIEG din 2012 este considerată compatibilă cu piața internă și nu trebuie să fie notificată. Măsurile de ajutor care nu intră în domeniul de aplicare a Deciziei privind SIEG din 2012 deoarece nu îndeplinesc toate criteriile prevăzute de articolul menționat trebuie să fie evaluate în temeiul Cadrului privind SIEG din 2012, după ce au fost notificate.

171

172

173

174

| (149) | În cazul de față, compensarea deficitelor spitalelor IRIS care este examinată datează din 1996 și, prin urmare, este anterioară Deciziei și Cadrului privind SIEG din 2012. Cu toate acestea, pachetul SIEG din 2012 stabilește – la articolul 10 din Decizia privind SIEG din 2012 și la punctul 69 din Cadrul privind SIEG din 2012 — reguli pentru aplicarea acestuia, de asemenea, în cazul ajutoarelor acordate înainte de intrarea sa în vigoare, care a avut loc la 31 ianuarie 2012. În special, articolul 10 litera (b) din Decizia privind SIEG din 2012 prevede că

  „orice ajutor acordat înainte de intrarea în vigoare a prezentei decizii [și anume, înainte de 31 ianuarie 2012] care nu era compatibil cu piața internă și nici exceptat de la obligația de notificare în conformitate cu Decizia 2005/842/CE, dar care îndeplinește condițiile stabilite de prezenta decizie, este compatibil cu piața internă și este exceptat de la obligația de notificare prealabilă”.
  În ceea ce privește Cadrul privind SIEG din 2012, punctele 68 și 69 precizează că Comisia va aplica principiile prevăzute de respectivul cadru tuturor proiectelor de ajutor care îi vor fi notificate, indiferent dacă această notificare a avut loc înainte sau după începerea aplicării cadrului respectiv, și anume la 31 ianuarie 2012, precum și oricărui ajutor ilegal cu privire la care aceasta va lua o decizie după data de 31 ianuarie 2012, chiar dacă ajutorul a fost acordat înainte de 31 ianuarie 2012. |
| --- | --- |

(149)

În cazul de față, compensarea deficitelor spitalelor IRIS care este examinată datează din 1996 și, prin urmare, este anterioară Deciziei și Cadrului privind SIEG din 2012. Cu toate acestea, pachetul SIEG din 2012 stabilește – la articolul 10 din Decizia privind SIEG din 2012 și la punctul 69 din Cadrul privind SIEG din 2012 — reguli pentru aplicarea acestuia, de asemenea, în cazul ajutoarelor acordate înainte de intrarea sa în vigoare, care a avut loc la 31 ianuarie 2012. În special, articolul 10 litera (b) din Decizia privind SIEG din 2012 prevede că

„orice ajutor acordat înainte de intrarea în vigoare a prezentei decizii [și anume, înainte de 31 ianuarie 2012] care nu era compatibil cu piața internă și nici exceptat de la obligația de notificare în conformitate cu Decizia 2005/842/CE, dar care îndeplinește condițiile stabilite de prezenta decizie, este compatibil cu piața internă și este exceptat de la obligația de notificare prealabilă”.

În ceea ce privește Cadrul privind SIEG din 2012, punctele 68 și 69 precizează că Comisia va aplica principiile prevăzute de respectivul cadru tuturor proiectelor de ajutor care îi vor fi notificate, indiferent dacă această notificare a avut loc înainte sau după începerea aplicării cadrului respectiv, și anume la 31 ianuarie 2012, precum și oricărui ajutor ilegal cu privire la care aceasta va lua o decizie după data de 31 ianuarie 2012, chiar dacă ajutorul a fost acordat înainte de 31 ianuarie 2012.

| (150) | În consecință, normele referitoare la aplicarea Deciziei privind SIEG din 2012 și a Cadrului privind SIEG din 2012, astfel cum au fost descrise mai sus, implică faptul că finanțarea publică a spitalelor IRIS începând cu 1996 poate fi evaluată pe baza pachetului SIEG din 2012. În cazul în care mecanismul de compensare a deficitelor îndeplinește condițiile Deciziei privind SIEG din 2012 sau ale Cadrului privind SIEG din 2012, acesta este compatibil cu piața internă pentru întreaga perioadă începând cu anul 1996. |
| --- | --- |

(150)

În consecință, normele referitoare la aplicarea Deciziei privind SIEG din 2012 și a Cadrului privind SIEG din 2012, astfel cum au fost descrise mai sus, implică faptul că finanțarea publică a spitalelor IRIS începând cu 1996 poate fi evaluată pe baza pachetului SIEG din 2012. În cazul în care mecanismul de compensare a deficitelor îndeplinește condițiile Deciziei privind SIEG din 2012 sau ale Cadrului privind SIEG din 2012, acesta este compatibil cu piața internă pentru întreaga perioadă începând cu anul 1996.

| (151) | În sfârșit, trebuie atrasă atenția asupra dispoziției tranzitorii cuprinse la articolul 10 litera (a) din Decizia privind SIEG din 2012, conform căreia orice schemă de ajutor pusă în aplicare înainte de intrarea în vigoare a deciziei menționate (și anume, înainte de 31 ianuarie 2012), care era compatibilă cu piața internă și exceptată de la obligația de notificare în conformitate cu Decizia 2005/842/CE, își menține compatibilitatea cu piața internă și este exceptată de la obligația de notificare pentru o perioadă suplimentară de doi ani (și anume, până la 30 ianuarie 2014 inclusiv). Aceasta înseamnă că ajutorul care a fost acordat în temeiul schemei în cauză în cursul perioadei cuprinse între intrarea în vigoare a Deciziei privind SIEG din 2005, la 19 decembrie 2005, și intrarea în vigoare a Deciziei privind SIEG din 2012, la 31 ianuarie 2012, va fi considerat compatibil cu piața internă, dar numai de la data la care a fost acordat și până la 30 ianuarie 2014 inclusiv. În orice caz, pentru ajutoarele care au fost acordate începând cu data de 31 ianuarie 2012, dispoziția tranzitorie de la articolul 10 litera (a) din Decizia privind SIEG din 2012 nu se aplică, iar evaluarea compatibilității trebuie efectuată pe baza Deciziei privind SIEG din 2012. |
| --- | --- |

(151)

În sfârșit, trebuie atrasă atenția asupra dispoziției tranzitorii cuprinse la articolul 10 litera (a) din Decizia privind SIEG din 2012, conform căreia orice schemă de ajutor pusă în aplicare înainte de intrarea în vigoare a deciziei menționate (și anume, înainte de 31 ianuarie 2012), care era compatibilă cu piața internă și exceptată de la obligația de notificare în conformitate cu Decizia 2005/842/CE, își menține compatibilitatea cu piața internă și este exceptată de la obligația de notificare pentru o perioadă suplimentară de doi ani (și anume, până la 30 ianuarie 2014 inclusiv). Aceasta înseamnă că ajutorul care a fost acordat în temeiul schemei în cauză în cursul perioadei cuprinse între intrarea în vigoare a Deciziei privind SIEG din 2005, la 19 decembrie 2005, și intrarea în vigoare a Deciziei privind SIEG din 2012, la 31 ianuarie 2012, va fi considerat compatibil cu piața internă, dar numai de la data la care a fost acordat și până la 30 ianuarie 2014 inclusiv. În orice caz, pentru ajutoarele care au fost acordate începând cu data de 31 ianuarie 2012, dispoziția tranzitorie de la articolul 10 litera (a) din Decizia privind SIEG din 2012 nu se aplică, iar evaluarea compatibilității trebuie efectuată pe baza Deciziei privind SIEG din 2012.

| (152) | În consecință, Comisia va evalua mai întâi dacă finanțarea publică care face obiectul prezentei decizii acordată spitalelor IRIS începând din 1996 îndeplinește condițiile prevăzute în Decizia privind SIEG din 2012. Numai în caz contrar, Comisia va evalua aceeași finanțare pe baza Deciziei privind SIEG din 2005 (în ceea ce privește ajutoarele care au fost acordate între 19 decembrie 2005 și 31 ianuarie 2012) și a Cadrului privind SIEG din 2012. |
| --- | --- |

(152)

În consecință, Comisia va evalua mai întâi dacă finanțarea publică care face obiectul prezentei decizii acordată spitalelor IRIS începând din 1996 îndeplinește condițiile prevăzute în Decizia privind SIEG din 2012. Numai în caz contrar, Comisia va evalua aceeași finanțare pe baza Deciziei privind SIEG din 2005 (în ceea ce privește ajutoarele care au fost acordate între 19 decembrie 2005 și 31 ianuarie 2012) și a Cadrului privind SIEG din 2012.

7.3.2.   Aplicabilitatea articolului 106 alineatul (2) din TFUE: SIEG autentic

Aplicabilitatea articolului 106 alineatul (2) din TFUE: SIEG autentic

| (153) | Articolul 106 alineatul (2) din TFUE și Decizia privind SIEG din 2012 întemeiată pe acesta se aplică doar compensațiilor plătite unei întreprinderi care are sarcina de a gestiona un
  „serviciu de interes economic general autentic”
   (175). Curtea de Justiție a stabilit că SIEG se definesc ca servicii care prezintă caracteristici speciale comparativ cu cele ale altor activități economice (176). În plus, este bine stabilit faptul că, în absența unor norme specifice la nivelul Uniunii care să definească criteriile pe baza cărora se stabilește existența unui SIEG, statele membre dispun de o marjă de apreciere largă în ceea ce privește definirea unui anumit serviciu ca SIEG și în ceea ce privește acordarea de compensații prestatorului serviciului respectiv (177). Competența Comisiei în această privință este limitată la a verifica dacă statul membru nu a făcut o eroare vădită atunci când a definit serviciul respectiv ca SIEG. |
| --- | --- |

(153)

Articolul 106 alineatul (2) din TFUE și Decizia privind SIEG din 2012 întemeiată pe acesta se aplică doar compensațiilor plătite unei întreprinderi care are sarcina de a gestiona un
  „serviciu de interes economic general autentic”
   (175). Curtea de Justiție a stabilit că SIEG se definesc ca servicii care prezintă caracteristici speciale comparativ cu cele ale altor activități economice (176). În plus, este bine stabilit faptul că, în absența unor norme specifice la nivelul Uniunii care să definească criteriile pe baza cărora se stabilește existența unui SIEG, statele membre dispun de o marjă de apreciere largă în ceea ce privește definirea unui anumit serviciu ca SIEG și în ceea ce privește acordarea de compensații prestatorului serviciului respectiv (177). Competența Comisiei în această privință este limitată la a verifica dacă statul membru nu a făcut o eroare vădită atunci când a definit serviciul respectiv ca SIEG.

„serviciu de interes economic general autentic”

175

176

177

| (154) | Comisia consideră că toate activitățile economice ale spitalelor IRIS care beneficiază de finanțări publice (și anume, gama sarcinilor sociale și spitalicești efectuate de aceste spitale) constituie fie servicii de interes economic general autentice, astfel cum susțin autoritățile belgiene, fie activități pur conexe, în legătură cu acestea. În special, toate serviciile medicale și sociale în cauză prezintă caracteristici specifice comparativ cu cele ale celorlalte activități economice, și anume, în esență, importanța acestora pentru bunăstarea medicală și socială a societății. Prin urmare, autoritățile belgiene nu au comis nicio eroare vădită considerând aceste servicii ca SIEG. |
| --- | --- |

(154)

Comisia consideră că toate activitățile economice ale spitalelor IRIS care beneficiază de finanțări publice (și anume, gama sarcinilor sociale și spitalicești efectuate de aceste spitale) constituie fie servicii de interes economic general autentice, astfel cum susțin autoritățile belgiene, fie activități pur conexe, în legătură cu acestea. În special, toate serviciile medicale și sociale în cauză prezintă caracteristici specifice comparativ cu cele ale celorlalte activități economice, și anume, în esență, importanța acestora pentru bunăstarea medicală și socială a societății. Prin urmare, autoritățile belgiene nu au comis nicio eroare vădită considerând aceste servicii ca SIEG.

| (155) | În ceea ce privește activitățile conexe prezentate detaliat în considerentul 41, Comisia remarcă faptul că o activitate poate fi considerată conexă unui SIEG dacă este direct asociată și necesară pentru prestarea respectivului SIEG, sau este în mod intrinsec legată de acesta. În acest din urmă caz, activitățile în cauză consumă aceleași resurse ca și respectivul SIEG, de exemplu, materiale, echipamente, forță de muncă, capital fix. Activitățile conexe trebuie, de asemenea, să rămână limitate în ceea ce privește domeniul lor de aplicare. Comisia consideră că toate activitățile descrise în considerentul 41 pot fi considerate conexe activității SIEG principale a spitalelor IRIS. Într-adevăr, activitățile considerate ca fiind conexe: 1. sunt direct asociate și necesare pentru prestarea activității SIEG a spitalelor IRIS, întrucât acestea sunt activități pe care un spital modern trebuie să le exercite, pe lângă furnizarea de servicii medicale și sociale; și/sau 2. sunt legate în mod intrinsec de activitatea SIEG deoarece utilizează infrastructurile spitalelor (clădirile și terenurile). Dată fiind ponderea limitată pe care o reprezintă activitățile conexe în veniturile totale ale spitalelor IRIS (în medie, mai puțin de 2 %), Comisia consideră, de asemenea, că toate activitățile conexe rămân foarte limitate ca domeniu de aplicare. |
| --- | --- |

(155)

În ceea ce privește activitățile conexe prezentate detaliat în considerentul 41, Comisia remarcă faptul că o activitate poate fi considerată conexă unui SIEG dacă este direct asociată și necesară pentru prestarea respectivului SIEG, sau este în mod intrinsec legată de acesta. În acest din urmă caz, activitățile în cauză consumă aceleași resurse ca și respectivul SIEG, de exemplu, materiale, echipamente, forță de muncă, capital fix. Activitățile conexe trebuie, de asemenea, să rămână limitate în ceea ce privește domeniul lor de aplicare. Comisia consideră că toate activitățile descrise în considerentul 41 pot fi considerate conexe activității SIEG principale a spitalelor IRIS. Într-adevăr, activitățile considerate ca fiind conexe: 1. sunt direct asociate și necesare pentru prestarea activității SIEG a spitalelor IRIS, întrucât acestea sunt activități pe care un spital modern trebuie să le exercite, pe lângă furnizarea de servicii medicale și sociale; și/sau 2. sunt legate în mod intrinsec de activitatea SIEG deoarece utilizează infrastructurile spitalelor (clădirile și terenurile). Dată fiind ponderea limitată pe care o reprezintă activitățile conexe în veniturile totale ale spitalelor IRIS (în medie, mai puțin de 2 %), Comisia consideră, de asemenea, că toate activitățile conexe rămân foarte limitate ca domeniu de aplicare.

7.3.3.   Aplicabilitatea Deciziei privind SIEG din 2012

Aplicabilitatea Deciziei privind SIEG din 2012

| (156) | În plus, Comisia consideră că acordarea de fonduri publice spitalelor IRIS pentru prestarea unui SIEG se încadrează în domeniul de aplicare material al Deciziei privind SIEG din 2012, astfel cum se prevede la articolul 2. După cum se specifică la articolul 2 alineatul (1) literele (b) și (c), Decizia privind SIEG din 2012 se aplică ajutoarelor de stat acordate sub formă de compensații pentru SIEG spitalelor care furnizează asistență medicală (inclusiv desfășurarea unor activități conexe direct legate de activitățile principale, în special, dar nu exclusiv, în domeniul cercetării) și întreprinderilor furnizoare de SIEG care îndeplinesc nevoile sociale în ceea ce privește, printre altele, sănătatea și incluziunea socială a grupurilor vulnerabile. Având în vedere că SIEG și activitățile conexe care primesc finanțare publică efectuate de spitalele IRIS pot fi incluse în aceste categorii de activități, Comisia concluzionează că mecanismul de compensare a deficitelor în discuție intră în domeniul de aplicare material al Deciziei privind SIEG din 2012. În consecință, costurile tuturor activităților spitalelor IRIS (SIEG și activități conexe) pot fi acoperite de compensațiile acordate în conformitate cu Decizia privind SIEG din 2012. |
| --- | --- |

(156)

În plus, Comisia consideră că acordarea de fonduri publice spitalelor IRIS pentru prestarea unui SIEG se încadrează în domeniul de aplicare material al Deciziei privind SIEG din 2012, astfel cum se prevede la articolul 2. După cum se specifică la articolul 2 alineatul (1) literele (b) și (c), Decizia privind SIEG din 2012 se aplică ajutoarelor de stat acordate sub formă de compensații pentru SIEG spitalelor care furnizează asistență medicală (inclusiv desfășurarea unor activități conexe direct legate de activitățile principale, în special, dar nu exclusiv, în domeniul cercetării) și întreprinderilor furnizoare de SIEG care îndeplinesc nevoile sociale în ceea ce privește, printre altele, sănătatea și incluziunea socială a grupurilor vulnerabile. Având în vedere că SIEG și activitățile conexe care primesc finanțare publică efectuate de spitalele IRIS pot fi incluse în aceste categorii de activități, Comisia concluzionează că mecanismul de compensare a deficitelor în discuție intră în domeniul de aplicare material al Deciziei privind SIEG din 2012. În consecință, costurile tuturor activităților spitalelor IRIS (SIEG și activități conexe) pot fi acoperite de compensațiile acordate în conformitate cu Decizia privind SIEG din 2012.

7.3.4.   Actul de încredințare

Actul de încredințare

| (157) | Prima condiție esențială de compatibilitate prevăzută în Decizia privind SIEG din 2012 este că prestarea SIEG trebuie să fie încredințată întreprinderii în cauză prin unul sau mai multe acte, a căror formă poate fi stabilită de fiecare stat membru (178). Actul sau actele trebuie să menționeze în mod clar:






  — | natura și durata obligațiilor de serviciu public (179); |
| --- | --- | --- |

(157)

Prima condiție esențială de compatibilitate prevăzută în Decizia privind SIEG din 2012 este că prestarea SIEG trebuie să fie încredințată întreprinderii în cauză prin unul sau mai multe acte, a căror formă poate fi stabilită de fiecare stat membru (178). Actul sau actele trebuie să menționeze în mod clar:

178

—

natura și durata obligațiilor de serviciu public (179);

179

| — | întreprinderea căreia îi revin aceste obligații și, dacă este cazul, teritoriul în cauză (180); |
| --- | --- |

—

întreprinderea căreia îi revin aceste obligații și, dacă este cazul, teritoriul în cauză (180);

180

| — | natura drepturilor exclusive sau speciale acordate întreprinderii de către autoritatea care acordă ajutorul (181); |
| --- | --- |

—

natura drepturilor exclusive sau speciale acordate întreprinderii de către autoritatea care acordă ajutorul (181);

181

| — | descrierea mecanismului de compensare și parametrii de calcul, de control și de revizuire a compensației (182); |
| --- | --- |

—

descrierea mecanismului de compensare și parametrii de calcul, de control și de revizuire a compensației (182);

182

| — | modalitățile de recuperare a eventualelor supracompensații și mijloacele de a evita aceste supracompensații (183). |
| --- | --- |

—

modalitățile de recuperare a eventualelor supracompensații și mijloacele de a evita aceste supracompensații (183).

183

| (158) | În plus, Decizia din 2012 privind SIEG prevede că mandatul trebuie să conțină o trimitere la această decizie (184). |
| --- | --- |

(158)

În plus, Decizia din 2012 privind SIEG prevede că mandatul trebuie să conțină o trimitere la această decizie (184).

184

7.3.4.1.   Natura și sarcina obligațiilor de serviciu public impuse spitalelor IRIS

Natura și sarcina obligațiilor de serviciu public impuse spitalelor IRIS

| (159) | În hotărârea sa de anulare din 7 noiembrie 2012, Tribunalul a arătat, cu titlu preliminar, că, „atunci când organismelor publice și private însărcinate cu același serviciu public le revin obligații diferite, ceea ce presupune un nivel diferit al costurilor și al compensației, aceste diferențe trebuie să reiasă în mod clar din mandatele lor, în special pentru a permite să se verifice compatibilitatea subvenției cu principiul egalității de tratament. Astfel, un ajutor de stat care, prin unele dintre modalitățile sale, încalcă principiile generale ale dreptului Uniunii, precum principiul egalității de tratament, nu poate fi declarat compatibil cu piața internă de către Comisie (Hotărârea Curții din 15 aprilie 2008, Nuova Agricast, C-390/06, Rep., p. I-2577, punctul 51)” (185). |
| --- | --- |

(159)

În hotărârea sa de anulare din 7 noiembrie 2012, Tribunalul a arătat, cu titlu preliminar, că, „atunci când organismelor publice și private însărcinate cu același serviciu public le revin obligații diferite, ceea ce presupune un nivel diferit al costurilor și al compensației, aceste diferențe trebuie să reiasă în mod clar din mandatele lor, în special pentru a permite să se verifice compatibilitatea subvenției cu principiul egalității de tratament. Astfel, un ajutor de stat care, prin unele dintre modalitățile sale, încalcă principiile generale ale dreptului Uniunii, precum principiul egalității de tratament, nu poate fi declarat compatibil cu piața internă de către Comisie (Hotărârea Curții din 15 aprilie 2008, Nuova Agricast, C-390/06, Rep., p. I-2577, punctul 51)” (185).

185

| (160) | Punctul 66 din hotărârea Nuova Agricast (186) precizează că „respectarea principiului egalității de tratament impune ca situații comparabile să nu fie tratate în mod diferit și ca situații diferite să nu fie tratate în același mod, cu excepția cazului în care un astfel de tratament este justificat în mod obiectiv (a se vedea, în special, hotărârea din 26 octombrie 2006, Koninklijke Coöperatie Cosun, C-248/04, Rec. p. I-10211, punctul 72 și jurisprudența citată)”. |
| --- | --- |

(160)

Punctul 66 din hotărârea Nuova Agricast (186) precizează că „respectarea principiului egalității de tratament impune ca situații comparabile să nu fie tratate în mod diferit și ca situații diferite să nu fie tratate în același mod, cu excepția cazului în care un astfel de tratament este justificat în mod obiectiv (a se vedea, în special, hotărârea din 26 octombrie 2006, Koninklijke Coöperatie Cosun, C-248/04, Rec. p. I-10211, punctul 72 și jurisprudența citată)”.

186

| (161) | Cu toate acestea, Comisia subliniază că principiul nediscriminării nu este menționat ca un criteriu de compatibilitate în Decizia privind SIEG din 2012. Cu toate acestea, Comisia intenționează să examineze dacă spitalele publice IRIS și spitalele private din Bruxelles se află într-o situație de drept și de fapt comparabilă sau diferită. În acest context, descriind natura obligațiilor de serviciu public încredințate spitalelor IRIS, Comisia va indica dacă o obligație comparabilă a fost impusă sau nu spitalelor private din Bruxelles. |
| --- | --- |

(161)

Cu toate acestea, Comisia subliniază că principiul nediscriminării nu este menționat ca un criteriu de compatibilitate în Decizia privind SIEG din 2012. Cu toate acestea, Comisia intenționează să examineze dacă spitalele publice IRIS și spitalele private din Bruxelles se află într-o situație de drept și de fapt comparabilă sau diferită. În acest context, descriind natura obligațiilor de serviciu public încredințate spitalelor IRIS, Comisia va indica dacă o obligație comparabilă a fost impusă sau nu spitalelor private din Bruxelles.

| (162) | Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea secțiunea 2.3), spitalele IRIS sunt supuse unui cadru de reglementare care constă în Legea CPAS (pe baza căreia au fost create spitalele IRIS), LCH, statutele asociațiilor spitalicești locale și planurile strategice adoptate de organizația centrală IRIS. Întrucât autoritățile publice (și anume, comunele și CPAS) au controlul majoritar asupra asociațiilor locale care fac obiectul capitolului XII din Legea CPAS și asupra organizației centrale IRIS, statutele și planurile strategice sunt obligatorii pentru spitalele IRIS și, prin urmare, pot fi considerate acte de încredințare valide, a căror natură va fi specificată mai jos (a se vedea considerentele 164, 170 și următoarele). În acest context, trebuie remarcat, de asemenea, că autoritățile publice pot monitoriza în mod direct activitățile zilnice ale spitalelor IRIS și pot furniza instrucțiuni suplimentare, dacă este necesar. |
| --- | --- |

(162)

Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea secțiunea 2.3), spitalele IRIS sunt supuse unui cadru de reglementare care constă în Legea CPAS (pe baza căreia au fost create spitalele IRIS), LCH, statutele asociațiilor spitalicești locale și planurile strategice adoptate de organizația centrală IRIS. Întrucât autoritățile publice (și anume, comunele și CPAS) au controlul majoritar asupra asociațiilor locale care fac obiectul capitolului XII din Legea CPAS și asupra organizației centrale IRIS, statutele și planurile strategice sunt obligatorii pentru spitalele IRIS și, prin urmare, pot fi considerate acte de încredințare valide, a căror natură va fi specificată mai jos (a se vedea considerentele 164, 170 și următoarele). În acest context, trebuie remarcat, de asemenea, că autoritățile publice pot monitoriza în mod direct activitățile zilnice ale spitalelor IRIS și pot furniza instrucțiuni suplimentare, dacă este necesar.

| (163) | S-a remarcat, de asemenea, (a se vedea considerentul 24) că, inițial, spitalele IRIS erau gestionate și controlate în mod direct de către CPAS care le crease, astfel încât obligația acestora de a furniza asistență socială să fie îndeplinită în conformitate cu Legea CPAS. Pentru a garanta perenitatea și viabilitatea spitalelor publice bruxelleze (a se vedea considerentul 24), o restructurare a fost necesară și a dus la crearea spitalelor IRIS (care au luat forma unor asociații locale care intră în sfera de aplicare a capitolului XII din Legea CPAS, dotate cu independență financiară și juridică). Cu toate acestea, această restructurare nu a modificat misiunea de bază a spitalelor publice IRIS din Bruxelles (187), care este de a asigura servicii de îngrijire medicală și sociomedicală și, prin urmare, de a contribui la obligația de a furniza asistență socială a CPAS care le-a creat. |
| --- | --- |

(163)

S-a remarcat, de asemenea, (a se vedea considerentul 24) că, inițial, spitalele IRIS erau gestionate și controlate în mod direct de către CPAS care le crease, astfel încât obligația acestora de a furniza asistență socială să fie îndeplinită în conformitate cu Legea CPAS. Pentru a garanta perenitatea și viabilitatea spitalelor publice bruxelleze (a se vedea considerentul 24), o restructurare a fost necesară și a dus la crearea spitalelor IRIS (care au luat forma unor asociații locale care intră în sfera de aplicare a capitolului XII din Legea CPAS, dotate cu independență financiară și juridică). Cu toate acestea, această restructurare nu a modificat misiunea de bază a spitalelor publice IRIS din Bruxelles (187), care este de a asigura servicii de îngrijire medicală și sociomedicală și, prin urmare, de a contribui la obligația de a furniza asistență socială a CPAS care le-a creat.

187

| (164) | Îngrijirile medicale acordate de spitalele IRIS sunt, de asemenea, definite de LCH, care stabilește cadrul relevant aplicabil pentru organizarea sectorului spitalicesc belgian în ansamblu. Pe această bază, LCH încredințează o misiune spitalicească de bază tuturor spitalelor belgiene, indiferent dacă sunt publice sau private, inclusiv spitalelor IRIS. În special, articolul 2 din LCH definește unitățile care pot fi considerate spitale, în timp ce articolele 68-76e definesc condițiile de autorizare a spitalelor și a serviciilor spitalicești (care sunt detaliate în decrete de punere în aplicare care definesc condițiile în ceea ce privește calitatea, cerințele pentru personal etc.). Articolele 23-45 din LCH stabilesc cerințele privind mecanismul de programare spitalicească, care stabilește limite cu privire la numărul de paturi de spital, de servicii spitalicești și de dispozitive medicale (precum scanerele) care pot fi puse în funcțiune și folosite. Numai serviciile spitalicești autorizate care îndeplinesc condițiile programării sunt eligibile pentru finanțare publică. Astfel cum se menționează în decizia de inițiere (188) și cum s-a confirmat prin absența oricăror observații din partea părților terțe în acest sens, nu au existat și nu există îndoieli cu privire la claritatea misiunii spitalicești de bază, astfel cum este definită de LCH. De asemenea, este clar că spitalele IRIS îndeplinesc aceste cerințe, deoarece au toate aprobările necesare, iar funcționarea acestora este autorizată în conformitate cu mecanismul de programare. |
| --- | --- |

(164)

Îngrijirile medicale acordate de spitalele IRIS sunt, de asemenea, definite de LCH, care stabilește cadrul relevant aplicabil pentru organizarea sectorului spitalicesc belgian în ansamblu. Pe această bază, LCH încredințează o misiune spitalicească de bază tuturor spitalelor belgiene, indiferent dacă sunt publice sau private, inclusiv spitalelor IRIS. În special, articolul 2 din LCH definește unitățile care pot fi considerate spitale, în timp ce articolele 68-76e definesc condițiile de autorizare a spitalelor și a serviciilor spitalicești (care sunt detaliate în decrete de punere în aplicare care definesc condițiile în ceea ce privește calitatea, cerințele pentru personal etc.). Articolele 23-45 din LCH stabilesc cerințele privind mecanismul de programare spitalicească, care stabilește limite cu privire la numărul de paturi de spital, de servicii spitalicești și de dispozitive medicale (precum scanerele) care pot fi puse în funcțiune și folosite. Numai serviciile spitalicești autorizate care îndeplinesc condițiile programării sunt eligibile pentru finanțare publică. Astfel cum se menționează în decizia de inițiere (188) și cum s-a confirmat prin absența oricăror observații din partea părților terțe în acest sens, nu au existat și nu există îndoieli cu privire la claritatea misiunii spitalicești de bază, astfel cum este definită de LCH. De asemenea, este clar că spitalele IRIS îndeplinesc aceste cerințe, deoarece au toate aprobările necesare, iar funcționarea acestora este autorizată în conformitate cu mecanismul de programare.

188

| (165) | Dincolo de misiunea spitalicească de bază care este încredințată tuturor spitalelor publice și private belgiene, Decizia Comisiei din 28 octombrie 2009 (a se vedea secțiunea 4.1 de mai sus), hotărârea de anulare a Tribunalului din 7 noiembrie 2012 (a se vedea secțiunea 4.2 de mai sus) și Decizia Comisiei de inițiere a procedurii din 1 octombrie 2014 (a se vedea secțiunea 4.3 de mai sus), făceau referire la trei SIEG suplimentare (sau specifice), privind, în special: 1. accesul universal la asistență medicală; 2. obligația de furnizare de îngrijiri în locații multiple; și 3. servicii sociale suplimentare, care au fost încredințate exclusiv spitalelor IRIS. Cu toate acestea, acest lucru nu înseamnă că misiunea spitalicească de bază și SIEG suplimentare trebuie, în mod necesar, să fie evaluate independent unele față de altele. În această privință, s-a menționat în considerentul 23 din decizia de inițiere a procedurii că autoritățile belgiene susțin că misiunea spitalicească de bază face parte dintr-un SIEG mai amplu, și anume obligația de a furniza ajutor social în conformitate cu Legea CPAS, sau este complementară acestui SIEG. |
| --- | --- |

(165)

Dincolo de misiunea spitalicească de bază care este încredințată tuturor spitalelor publice și private belgiene, Decizia Comisiei din 28 octombrie 2009 (a se vedea secțiunea 4.1 de mai sus), hotărârea de anulare a Tribunalului din 7 noiembrie 2012 (a se vedea secțiunea 4.2 de mai sus) și Decizia Comisiei de inițiere a procedurii din 1 octombrie 2014 (a se vedea secțiunea 4.3 de mai sus), făceau referire la trei SIEG suplimentare (sau specifice), privind, în special: 1. accesul universal la asistență medicală; 2. obligația de furnizare de îngrijiri în locații multiple; și 3. servicii sociale suplimentare, care au fost încredințate exclusiv spitalelor IRIS. Cu toate acestea, acest lucru nu înseamnă că misiunea spitalicească de bază și SIEG suplimentare trebuie, în mod necesar, să fie evaluate independent unele față de altele. În această privință, s-a menționat în considerentul 23 din decizia de inițiere a procedurii că autoritățile belgiene susțin că misiunea spitalicească de bază face parte dintr-un SIEG mai amplu, și anume obligația de a furniza ajutor social în conformitate cu Legea CPAS, sau este complementară acestui SIEG.

| (166) | În acest context, Comisia consideră că asocierea misiunii spitalicești de bază încredințată tuturor spitalelor în temeiul LCH și a celor trei obligații SIEG suplimentare impuse (189) numai spitalelor IRIS constituie de facto un „SIEG privind îngrijiri medicale sociale” care este specific spitalelor IRIS și este exercitat numai de către acestea. Examinând realitatea tuturor oligațiilor SIEG impuse spitalelor IRIS și bazându-se pe analiza naturii și a caracteristicilor tuturor acestor obligații, Comisia este de părere că nu ar fi potrivit să se examineze cele trei obligații SIEG suplimentare impuse la nivel comunal independent de misiunea spitalicească de bază încredințată în temeiul LCH. Într-adevăr, obligațiile SIEG suplimentare, pe de o parte, se întemeiază și se bazează pe misiunea spitalicească de bază încredințată spitalelor IRIS în temeiul LCH și, pe de altă parte, trec dincolo de această obligație fundamentală, obligând spitalele IRIS: 1. să ofere o gamă largă de servicii de îngrijire medicală pentru toți pacienții, fără să se țină cont de capacitatea de plată a acestora (acces universal la asistență medicală) (a se vedea considerentele 170-190); 2. în mai multe locații spitalicești (care asigură asistență comunitară) (a se vedea considerentele 191-204); în timp ce 3. acordă o atenție deosebită nevoilor sociale ale pacienților (prin intermediul unor servicii sociale suplimentare) (a se vedea considerentele 205-214). În ceea ce privește misiunea spitalicească de bază încredințată în temeiul LCH (a se vedea considerentul 164), cele trei obligații suplimentare nu pot fi considerate drept activități independente, astfel cum reiese în mod clar din faptul că aceste obligații nu ar fi fost impuse niciodată fără obligația fundamentală de realizare a misiunii spitalicești de bază în temeiul LCH. În sfârșit, această abordare este, de asemenea, confirmată într-o anumită măsură de reclamanți atunci când aceștia susțin (a se vedea considerentul 71) că serviciile sociale suplimentare nu pot fi separate de un serviciu general de îngrijire medicală. |
| --- | --- |

(166)

În acest context, Comisia consideră că asocierea misiunii spitalicești de bază încredințată tuturor spitalelor în temeiul LCH și a celor trei obligații SIEG suplimentare impuse (189) numai spitalelor IRIS constituie de facto un „SIEG privind îngrijiri medicale sociale” care este specific spitalelor IRIS și este exercitat numai de către acestea. Examinând realitatea tuturor oligațiilor SIEG impuse spitalelor IRIS și bazându-se pe analiza naturii și a caracteristicilor tuturor acestor obligații, Comisia este de părere că nu ar fi potrivit să se examineze cele trei obligații SIEG suplimentare impuse la nivel comunal independent de misiunea spitalicească de bază încredințată în temeiul LCH. Într-adevăr, obligațiile SIEG suplimentare, pe de o parte, se întemeiază și se bazează pe misiunea spitalicească de bază încredințată spitalelor IRIS în temeiul LCH și, pe de altă parte, trec dincolo de această obligație fundamentală, obligând spitalele IRIS: 1. să ofere o gamă largă de servicii de îngrijire medicală pentru toți pacienții, fără să se țină cont de capacitatea de plată a acestora (acces universal la asistență medicală) (a se vedea considerentele 170-190); 2. în mai multe locații spitalicești (care asigură asistență comunitară) (a se vedea considerentele 191-204); în timp ce 3. acordă o atenție deosebită nevoilor sociale ale pacienților (prin intermediul unor servicii sociale suplimentare) (a se vedea considerentele 205-214). În ceea ce privește misiunea spitalicească de bază încredințată în temeiul LCH (a se vedea considerentul 164), cele trei obligații suplimentare nu pot fi considerate drept activități independente, astfel cum reiese în mod clar din faptul că aceste obligații nu ar fi fost impuse niciodată fără obligația fundamentală de realizare a misiunii spitalicești de bază în temeiul LCH. În sfârșit, această abordare este, de asemenea, confirmată într-o anumită măsură de reclamanți atunci când aceștia susțin (a se vedea considerentul 71) că serviciile sociale suplimentare nu pot fi separate de un serviciu general de îngrijire medicală.

189

de facto

| (167) | În ceea ce privește abordarea descrisă în considerentele anterioare (a se vedea considerentele 162-166), Comisia dorește să sublinieze următoarele trei aspecte. În primul rând, SIEG privind asistența medicală socială care este asigurată de spitalele IRIS este compus, nici mai mult, nici mai puțin, din misiunea spitalicească de bază care este impusă acestora (a se vedea considerentul 164) și din cele trei obligații SIEG suplimentare care le revin (a se vedea considerentul 170 și următoarele). În al doilea rând, astfel cum se va demonstra în continuare, spitalele IRIS și spitalele private din Bruxelles nu se găsesc într-o situație comparabilă, în special având în vedere faptul că spitalele IRIS sunt singurele cărora le revin cele trei obligații SIEG suplimentare (a se vedea considerentul 170 și următoarele) și sunt, prin urmare, singurele care exercită SIEG privind asistența medicală socială, astfel cum este definit mai sus (a se vedea considerentele 166-167). În al treilea rând, spitalele IRIS sunt, de asemenea, supuse unor constrângeri care au un impact asupra punerii în aplicare a SIEG privind asistența medicală socială, și anume statutul lor public (a se vedea considerentul 42) și necesitatea de a asigura perenitatea prestării acestui SIEG (a se vedea considerentele 91 și 168). Graficul 2 de mai jos ilustrează aceste două elemente.

  Graficul 2


  Obligațiile, constrângerile și mecanismele de finanțare publică aplicabile spitalelor publice IRIS în raport cu spitalele private




  Misiune spitalicească de bază (LCH)
  Spitale private
  Perenitate (servicii spitalicești publice)
  Finanțare federală (LCH)
  Finanțarea deficitelor de către comune (art. 46 din statutul spitalului IRIS)
  SIEG privind asistența medicală socială
  Statut public (bilingvism, funcționari, ...)
  Spitale publice IRIS
  Obligație universal de îngrijiri medicale
  Misiune spitalicească de bază (LCH)
  Obligație privind locații multiple
  Oblogație socială suplimentară |
| --- | --- |

(167)

În ceea ce privește abordarea descrisă în considerentele anterioare (a se vedea considerentele 162-166), Comisia dorește să sublinieze următoarele trei aspecte. În primul rând, SIEG privind asistența medicală socială care este asigurată de spitalele IRIS este compus, nici mai mult, nici mai puțin, din misiunea spitalicească de bază care este impusă acestora (a se vedea considerentul 164) și din cele trei obligații SIEG suplimentare care le revin (a se vedea considerentul 170 și următoarele). În al doilea rând, astfel cum se va demonstra în continuare, spitalele IRIS și spitalele private din Bruxelles nu se găsesc într-o situație comparabilă, în special având în vedere faptul că spitalele IRIS sunt singurele cărora le revin cele trei obligații SIEG suplimentare (a se vedea considerentul 170 și următoarele) și sunt, prin urmare, singurele care exercită SIEG privind asistența medicală socială, astfel cum este definit mai sus (a se vedea considerentele 166-167). În al treilea rând, spitalele IRIS sunt, de asemenea, supuse unor constrângeri care au un impact asupra punerii în aplicare a SIEG privind asistența medicală socială, și anume statutul lor public (a se vedea considerentul 42) și necesitatea de a asigura perenitatea prestării acestui SIEG (a se vedea considerentele 91 și 168). Graficul 2 de mai jos ilustrează aceste două elemente.

Graficul 2

Graficul 2

Obligațiile, constrângerile și mecanismele de finanțare publică aplicabile spitalelor publice IRIS în raport cu spitalele private

Obligațiile, constrângerile și mecanismele de finanțare publică aplicabile spitalelor publice IRIS în raport cu spitalele private

Misiune spitalicească de bază (LCH)

Spitale private

Perenitate (servicii spitalicești publice)

Finanțare federală (LCH)

Finanțarea deficitelor de către comune (art. 46 din statutul spitalului IRIS)

SIEG privind asistența medicală socială

Statut public (bilingvism, funcționari, ...)

Spitale publice IRIS

Obligație universal de îngrijiri medicale

Misiune spitalicească de bază (LCH)

Obligație privind locații multiple

Oblogație socială suplimentară

| (168) | Având în vedere că cele trei obligații SIEG suplimentare depășesc cerințele minime aplicabile tuturor spitalelor (publice sau private în Belgia), acestea presupun costuri care nu sunt sau sunt doar parțial acoperite de BMF (a se vedea secțiunea 2.5.1) și de sistemul de securitate socială. În cazul în care se adaugă costurile mai ridicate care decurg din statutul lor public (funcționari, bilingvism etc., a se vedea, de asemenea, considerentul 42), aceasta explică de ce spitalele IRIS au declarat deficite pentru majoritatea anilor din perioada cuprinsă între 1996 și 2014. În total, deficitele contabile ale spitalelor IRIS pentru perioada 1996-2014 se ridică la aproximativ 250 de milioane EUR (a se vedea considerentul 234). CPAS și comunele bruxelleze în cauză doresc și trebuie (190) să asigure perenitatea spitalelor IRIS pentru a se asigura că SIEG privind asistența medicală socială este exercitat și că obligația de furnizare de ajutor social a CPAS este îndeplinită (a se vedea, de asemenea, secțiunea 2.2). Este motivul pentru care acestea acoperă integral deficitele, ceea ce permite compensarea costurilor reziduale ale SIEG privind asistența medicală socială (compus din misiunea spitalicească de bază și cele trei obligații SIEG suplimentare) (191) și asigurarea perenității spitalelor IRIS (a se vedea considerentul 91). Astfel, compensarea deficitulului nu face nicio distincție între diferitele obligații SIEG. În acest context, este necesar să se verifice dacă se poate exclude orice supracompensație în mod global (de exemplu, pentru diferitele SIEG combinate), conform explicațiilor de mai jos (a se vedea tabelele 9-13 din secțiunea 7.3.5). |
| --- | --- |

(168)

Având în vedere că cele trei obligații SIEG suplimentare depășesc cerințele minime aplicabile tuturor spitalelor (publice sau private în Belgia), acestea presupun costuri care nu sunt sau sunt doar parțial acoperite de BMF (a se vedea secțiunea 2.5.1) și de sistemul de securitate socială. În cazul în care se adaugă costurile mai ridicate care decurg din statutul lor public (funcționari, bilingvism etc., a se vedea, de asemenea, considerentul 42), aceasta explică de ce spitalele IRIS au declarat deficite pentru majoritatea anilor din perioada cuprinsă între 1996 și 2014. În total, deficitele contabile ale spitalelor IRIS pentru perioada 1996-2014 se ridică la aproximativ 250 de milioane EUR (a se vedea considerentul 234). CPAS și comunele bruxelleze în cauză doresc și trebuie (190) să asigure perenitatea spitalelor IRIS pentru a se asigura că SIEG privind asistența medicală socială este exercitat și că obligația de furnizare de ajutor social a CPAS este îndeplinită (a se vedea, de asemenea, secțiunea 2.2). Este motivul pentru care acestea acoperă integral deficitele, ceea ce permite compensarea costurilor reziduale ale SIEG privind asistența medicală socială (compus din misiunea spitalicească de bază și cele trei obligații SIEG suplimentare) (191) și asigurarea perenității spitalelor IRIS (a se vedea considerentul 91). Astfel, compensarea deficitulului nu face nicio distincție între diferitele obligații SIEG. În acest context, este necesar să se verifice dacă se poate exclude orice supracompensație în mod global (de exemplu, pentru diferitele SIEG combinate), conform explicațiilor de mai jos (a se vedea tabelele 9-13 din secțiunea 7.3.5).

190

191

| (169) | Astfel cum s-a arătat în considerentele 165-167, Comisia a ajuns la concluzia că obligațiile suplimentare ale spitalelor IRIS și misiunea spitalicească de bază trebuie să fie considerate împreună, ca și cum ar constitui de facto un SIEG privind asistența medicală socială. În timp ce misiunea spitalicească de bază a fost definită mai sus (a se vedea considerentul 164), natura exactă a fiecărei obligații SIEG suplimentare este definită în continuare în cadrul acestei secțiuni. În plus, în această secțiune se explică, de asemenea, modul în care aceste obligații SIEG suplimentare sunt legate unele de altele și modul în care acestea contribuie la SIEG privind asistența medicală socială. |
| --- | --- |

(169)

Astfel cum s-a arătat în considerentele 165-167, Comisia a ajuns la concluzia că obligațiile suplimentare ale spitalelor IRIS și misiunea spitalicească de bază trebuie să fie considerate împreună, ca și cum ar constitui de facto un SIEG privind asistența medicală socială. În timp ce misiunea spitalicească de bază a fost definită mai sus (a se vedea considerentul 164), natura exactă a fiecărei obligații SIEG suplimentare este definită în continuare în cadrul acestei secțiuni. În plus, în această secțiune se explică, de asemenea, modul în care aceste obligații SIEG suplimentare sunt legate unele de altele și modul în care acestea contribuie la SIEG privind asistența medicală socială.

de facto

I.   Obligația de a trata orice pacient în orice împrejurare fără a ține seama de capacitatea de plată a acestuia (obligația de asigurare a accesului universal la îngrijire)

| (170) | Potrivit autorităților belgiene, spitalele IRIS sunt obligate să trateze toți pacienții, chiar și atunci când aceștia din urmă nu sunt în măsură să plătească și/sau nu sunt asigurați, în orice împrejurare, inclusiv în cazul în care acești pacienți nu necesită asistență medicală de urgență. Reclamanții se îndoiesc de faptul că această obligație se aplică spitalelor IRIS și afirmă că spitalele private bruxelleze nu pot refuza pacienții și, în realitate, tratează un număr mare de pacienți numiți „sociali”. Pentru a-și argumenta afirmațiile, reclamanții susțin că LCH conferă aceeași misiune spitalicească tuturor spitalelor și, după cum s-a indicat la punctul 150 din hotărârea de anulare din 7 noiembrie 2012, ei se referă de asemenea la principiul general al nediscriminării care ar împiedica spitalele să selecteze pacienții în funcție de convingerile ideologice, filosofice, religioase sau de situația materială precară a acestora. Potrivit acestora, spitalele publice și private sunt supuse aceleiași obligații de a trata pacienții atât în situațiile de urgență, cât și în situațiile de „post-urgență”. |
| --- | --- |

(170)

Potrivit autorităților belgiene, spitalele IRIS sunt obligate să trateze toți pacienții, chiar și atunci când aceștia din urmă nu sunt în măsură să plătească și/sau nu sunt asigurați, în orice împrejurare, inclusiv în cazul în care acești pacienți nu necesită asistență medicală de urgență. Reclamanții se îndoiesc de faptul că această obligație se aplică spitalelor IRIS și afirmă că spitalele private bruxelleze nu pot refuza pacienții și, în realitate, tratează un număr mare de pacienți numiți „sociali”. Pentru a-și argumenta afirmațiile, reclamanții susțin că LCH conferă aceeași misiune spitalicească tuturor spitalelor și, după cum s-a indicat la punctul 150 din hotărârea de anulare din 7 noiembrie 2012, ei se referă de asemenea la principiul general al nediscriminării care ar împiedica spitalele să selecteze pacienții în funcție de convingerile ideologice, filosofice, religioase sau de situația materială precară a acestora. Potrivit acestora, spitalele publice și private sunt supuse aceleiași obligații de a trata pacienții atât în situațiile de urgență, cât și în situațiile de „post-urgență”.

| (171) | În primul rând, Comisia subliniază că LCH nu conține nicio formulare care poate fi interpretată ca obligând spitalele (publice sau private) să trateze pacienții în orice împrejurare, indiferent de capacitatea de plată a acestora. Cu toate acestea, legislația belgiană prevede o obligație generală de a ajuta persoanele aflate în pericol. Astfel cum subliniază autoritățile belgiene, în conformitate cu articolul 422b din Codul penal belgian, această obligație se aplică în situații de urgență, în special în cazurile de urgență medicală care reprezintă o amenințare la adresa vieții. Prin urmare, spitalele sunt obligate să ofere asistență în cazurile de urgență medicală, în funcție de structura lor și de expertiza disponibilă. Atât spitalele publice, cât și spitalele private sunt supuse acestei obligații, astfel cum, de altfel, orice cetățean are obligația de a ajuta persoanele aflate în pericol. Nu există, în consecință, nicio îndoială că spitalele publice și cele private au obligația de a trata pacienții în situații de urgență, indiferent de capacitatea de plată a acestora. În mod similar, Codul de etică aplicabil medicilor le permite acestora, în mod explicit, să refuze pacienți, exceptând situațiile de urgență (192). |
| --- | --- |

(171)

În primul rând, Comisia subliniază că LCH nu conține nicio formulare care poate fi interpretată ca obligând spitalele (publice sau private) să trateze pacienții în orice împrejurare, indiferent de capacitatea de plată a acestora. Cu toate acestea, legislația belgiană prevede o obligație generală de a ajuta persoanele aflate în pericol. Astfel cum subliniază autoritățile belgiene, în conformitate cu articolul 422b din Codul penal belgian, această obligație se aplică în situații de urgență, în special în cazurile de urgență medicală care reprezintă o amenințare la adresa vieții. Prin urmare, spitalele sunt obligate să ofere asistență în cazurile de urgență medicală, în funcție de structura lor și de expertiza disponibilă. Atât spitalele publice, cât și spitalele private sunt supuse acestei obligații, astfel cum, de altfel, orice cetățean are obligația de a ajuta persoanele aflate în pericol. Nu există, în consecință, nicio îndoială că spitalele publice și cele private au obligația de a trata pacienții în situații de urgență, indiferent de capacitatea de plată a acestora. În mod similar, Codul de etică aplicabil medicilor le permite acestora, în mod explicit, să refuze pacienți, exceptând situațiile de urgență (192).

192

| (172) | În continuare, reclamanții invocă o hotărâre a Tribunalului de Primă Instanță din Bruxelles (193) pentru a justifica faptul că nu există nicio diferență între spitalele publice și spitalele private în ceea ce privește tratarea „pacienților sociali”, indiferent dacă este vorba de o situație de „urgență” sau de „post-urgență”. Această hotărâre se referă la un caz foarte special de ajutor medical de urgență pe care CPAS trebuie să îl furnizeze în temeiul articolului 57 alineatul (2) din Legea CPAS. Tribunalul de Primă Instanță din Bruxelles a constatat că asistența medicală de urgență nu este, de fapt, acordată niciodată de către CPAS însuși, ci mai degrabă de serviciile medicale de specialitate, și că nimic nu permite justificarea vreunei distincții între serviciul public și serviciul privat în această privință. Cu toate acestea, Comisia ia act de faptul că obligația de a furniza asistență medicală de urgență se aplică CPAS și nu spitalelor care acordă îngrijirile. În speță, un migrant fără acte de identitate a fost internat de urgență la un spital de psihiatrie privat din Bruxelles, care a solicitat CPAS să plătească pentru acest ajutor medical de urgență ca urmare a situației materiale extrem de precare a migrantului. Tribunalul din Bruxelles a concluzionat că dacă un CPAS nu oferă asistență medicală de urgență într-un spital pe care îl gestionează, acesta trebuie să plătească cheltuielile aferente îngrijirilor furnizate de un spital privat în care serviciile de urgență au decis să spitalizeze un pacient din cauza urgenței situației. În mod evident, hotărârea menționată se referă la o situație excepțională, care derogă de la cadrul normal de asistență socială în temeiul căruia CPAS se sprijină pe propriile sale spitale (publice). În speță, această derogare rezulta din faptul că spitalele publice nu oferă asistența psihiatrică care era necesară în această situație. În plus, Tribunalul din Bruxelles a subliniat că „în cazul în care asistența este, cel mai adesea, furnizată într-o unitate dependentă de CPAS-ul în cauză sau cu care aceasta a încheiat o convenție, se poate întâmpla ca spitalizarea să aibă loc într-o altă unitate, dat fiind caracterul urgent care rezultă din situația persoanei care trebuie să fie internată în spital”. Tribunalul a constatat, de asemenea, că, în cazul în care CPAS-ul în cauză (și anume, cel al Uccle) ar fi înființat propriul spital de psihiatrie sau ar fi încheiat un acord cu un astfel de spital, spitalul privat în cauză nu ar fi trebuit să ofere îngrijiri migrantului fără acte de identitate în discuție, ci ar fi putut solicita transferul acestuia către spitalul în cauză. Întrucât nu aceasta a fost situația, nu exista nicio soluție alternativă și, prin urmare, CPAS a fost somat să ramburseze spitalului privat costurile pentru îngrijirile acordate pacientului. Prin urmare, hotărârea Tribunalului din Bruxelles citată de reclamanți sugerează că, în anumite cazuri, din cauza caracterului urgent, spitalele private pot, de asemenea, să ofere asistență medicală de urgență pentru migranții fără acte de identitate și că CPAS-ul trebuie să ramburseze astfel de spitale private atunci când este eliberat de obligația sa de a furniza asistență medicală de urgență în acest mod. În consecință, faptul că spitalele private din Bruxelles pot furniza asistență medicală de urgență într-un număr limitat de cazuri (194) nu ar putea fi interpretat ca o obligație generală impusă acestor spitale de a trata toți pacienții, indiferent de capacitatea de plată a acestora. |
| --- | --- |

(172)

În continuare, reclamanții invocă o hotărâre a Tribunalului de Primă Instanță din Bruxelles (193) pentru a justifica faptul că nu există nicio diferență între spitalele publice și spitalele private în ceea ce privește tratarea „pacienților sociali”, indiferent dacă este vorba de o situație de „urgență” sau de „post-urgență”. Această hotărâre se referă la un caz foarte special de ajutor medical de urgență pe care CPAS trebuie să îl furnizeze în temeiul articolului 57 alineatul (2) din Legea CPAS. Tribunalul de Primă Instanță din Bruxelles a constatat că asistența medicală de urgență nu este, de fapt, acordată niciodată de către CPAS însuși, ci mai degrabă de serviciile medicale de specialitate, și că nimic nu permite justificarea vreunei distincții între serviciul public și serviciul privat în această privință. Cu toate acestea, Comisia ia act de faptul că obligația de a furniza asistență medicală de urgență se aplică CPAS și nu spitalelor care acordă îngrijirile. În speță, un migrant fără acte de identitate a fost internat de urgență la un spital de psihiatrie privat din Bruxelles, care a solicitat CPAS să plătească pentru acest ajutor medical de urgență ca urmare a situației materiale extrem de precare a migrantului. Tribunalul din Bruxelles a concluzionat că dacă un CPAS nu oferă asistență medicală de urgență într-un spital pe care îl gestionează, acesta trebuie să plătească cheltuielile aferente îngrijirilor furnizate de un spital privat în care serviciile de urgență au decis să spitalizeze un pacient din cauza urgenței situației. În mod evident, hotărârea menționată se referă la o situație excepțională, care derogă de la cadrul normal de asistență socială în temeiul căruia CPAS se sprijină pe propriile sale spitale (publice). În speță, această derogare rezulta din faptul că spitalele publice nu oferă asistența psihiatrică care era necesară în această situație. În plus, Tribunalul din Bruxelles a subliniat că „în cazul în care asistența este, cel mai adesea, furnizată într-o unitate dependentă de CPAS-ul în cauză sau cu care aceasta a încheiat o convenție, se poate întâmpla ca spitalizarea să aibă loc într-o altă unitate, dat fiind caracterul urgent care rezultă din situația persoanei care trebuie să fie internată în spital”. Tribunalul a constatat, de asemenea, că, în cazul în care CPAS-ul în cauză (și anume, cel al Uccle) ar fi înființat propriul spital de psihiatrie sau ar fi încheiat un acord cu un astfel de spital, spitalul privat în cauză nu ar fi trebuit să ofere îngrijiri migrantului fără acte de identitate în discuție, ci ar fi putut solicita transferul acestuia către spitalul în cauză. Întrucât nu aceasta a fost situația, nu exista nicio soluție alternativă și, prin urmare, CPAS a fost somat să ramburseze spitalului privat costurile pentru îngrijirile acordate pacientului. Prin urmare, hotărârea Tribunalului din Bruxelles citată de reclamanți sugerează că, în anumite cazuri, din cauza caracterului urgent, spitalele private pot, de asemenea, să ofere asistență medicală de urgență pentru migranții fără acte de identitate și că CPAS-ul trebuie să ramburseze astfel de spitale private atunci când este eliberat de obligația sa de a furniza asistență medicală de urgență în acest mod. În consecință, faptul că spitalele private din Bruxelles pot furniza asistență medicală de urgență într-un număr limitat de cazuri (194) nu ar putea fi interpretat ca o obligație generală impusă acestor spitale de a trata toți pacienții, indiferent de capacitatea de plată a acestora.

193

194

| (173) | În sfârșit, în ceea ce privește principiul nediscriminării (invocat de reclamanți, a se vedea considerentul 170), este evident că niciun spital din Belgia nu este autorizat să exercite o discriminare bazată pe situația financiară a unui pacient (și, prin urmare, pe simplul fapt că acesta este bogat sau sărac), sau pe orice alt criteriu personal (de exemplu, originea etnică sau religioasă). Cu toate acestea, în absența unei situații urgente, principiul nediscriminării nu poate obliga spitalele să ofere asistență gratuită dacă se preconizează în mod clar că un pacient nu va fi în măsură să plătească. Dacă aceste condiții sunt îndeplinite în situațiile care nu sunt urgente, spitalele dispun de o justificare obiectivă pentru stabilirea unei diferențe refuzând acești pacienți (195). Astfel cum s-a menționat anterior (a se vedea considerentul 171), codul de etică care se aplică medicilor belgieni le permite acestora în mod explicit să refuze pacienți în situațiile care nu sunt urgente. O anchetă adresată consilierilor în materie de datorii (196) indică, de asemenea, că medicii și spitalele refuză, uneori, pacienții care au întâmpinat dificultăți în a-și plăti tratamentul în trecut. În acest context, este interesant de subliniat că, în sine, spitalele nu refuză pacienții fără menajamente, ci le impun să plătească un avans, ceea ce poate descuraja, astfel, persoanele defavorizate. Anumite date empirice sugerează, de asemenea, că unele spitale private trimit, uneori, pacienții către un spital care depinde de un CPAS (197). Acesta este motivul pentru care o lege a fost propusă (dar nu a fost adoptată) în Senatul Belgiei în 2013, pentru a interzice refuzul de a furniza asistență medicală pacienților care se confruntă cu dificultăți financiare, precum și perceperea unor plăți în avans (198). Prin urmare, principiul nediscriminării nu poate fi invocat ca impunând tuturor spitalelor belgiene (publice și private) o obligație de a trata toți pacienții în toate împrejurările (și anume, în afara situațiilor de urgență), chiar și în cazul în care pacienții nu pot plăti tratamentul. |
| --- | --- |

(173)

În sfârșit, în ceea ce privește principiul nediscriminării (invocat de reclamanți, a se vedea considerentul 170), este evident că niciun spital din Belgia nu este autorizat să exercite o discriminare bazată pe situația financiară a unui pacient (și, prin urmare, pe simplul fapt că acesta este bogat sau sărac), sau pe orice alt criteriu personal (de exemplu, originea etnică sau religioasă). Cu toate acestea, în absența unei situații urgente, principiul nediscriminării nu poate obliga spitalele să ofere asistență gratuită dacă se preconizează în mod clar că un pacient nu va fi în măsură să plătească. Dacă aceste condiții sunt îndeplinite în situațiile care nu sunt urgente, spitalele dispun de o justificare obiectivă pentru stabilirea unei diferențe refuzând acești pacienți (195). Astfel cum s-a menționat anterior (a se vedea considerentul 171), codul de etică care se aplică medicilor belgieni le permite acestora în mod explicit să refuze pacienți în situațiile care nu sunt urgente. O anchetă adresată consilierilor în materie de datorii (196) indică, de asemenea, că medicii și spitalele refuză, uneori, pacienții care au întâmpinat dificultăți în a-și plăti tratamentul în trecut. În acest context, este interesant de subliniat că, în sine, spitalele nu refuză pacienții fără menajamente, ci le impun să plătească un avans, ceea ce poate descuraja, astfel, persoanele defavorizate. Anumite date empirice sugerează, de asemenea, că unele spitale private trimit, uneori, pacienții către un spital care depinde de un CPAS (197). Acesta este motivul pentru care o lege a fost propusă (dar nu a fost adoptată) în Senatul Belgiei în 2013, pentru a interzice refuzul de a furniza asistență medicală pacienților care se confruntă cu dificultăți financiare, precum și perceperea unor plăți în avans (198). Prin urmare, principiul nediscriminării nu poate fi invocat ca impunând tuturor spitalelor belgiene (publice și private) o obligație de a trata toți pacienții în toate împrejurările (și anume, în afara situațiilor de urgență), chiar și în cazul în care pacienții nu pot plăti tratamentul.

195

196

197

198

| (174) | Din cele de mai sus, Comisia concluzionează că este necesar să se stabilească o distincție între situațiile de urgență și cele care nu constituie urgențe. În caz de urgență, spitalele publice și private sunt supuse aceleiași obligații generale (întemeiată pe Codul penal belgian) de a trata pacienții care se află într-o situație de urgență medicală. Cu toate acestea, nu există niciun temei juridic care să confere spitalelor private sarcina sau să le impună obligația de a trata pacienții și în situațiile care nu sunt urgente și indiferent de capacitatea de plată a acestora. Într-adevăr, nici LCH, nici Codul penal nu prevăd o astfel de obligație și nici nu se poate considera că principiul nediscriminării impune o astfel de obligație. În cele din urmă, obligația de a furniza asistență medicală de urgență migranților fără acte de identitate se aplică CPAS-urilor, dar nu se aplică spitalelor care furnizează această asistență medicală. |
| --- | --- |

(174)

Din cele de mai sus, Comisia concluzionează că este necesar să se stabilească o distincție între situațiile de urgență și cele care nu constituie urgențe. În caz de urgență, spitalele publice și private sunt supuse aceleiași obligații generale (întemeiată pe Codul penal belgian) de a trata pacienții care se află într-o situație de urgență medicală. Cu toate acestea, nu există niciun temei juridic care să confere spitalelor private sarcina sau să le impună obligația de a trata pacienții și în situațiile care nu sunt urgente și indiferent de capacitatea de plată a acestora. Într-adevăr, nici LCH, nici Codul penal nu prevăd o astfel de obligație și nici nu se poate considera că principiul nediscriminării impune o astfel de obligație. În cele din urmă, obligația de a furniza asistență medicală de urgență migranților fără acte de identitate se aplică CPAS-urilor, dar nu se aplică spitalelor care furnizează această asistență medicală.

Obligația de asigurare a accesului universal la îngrijire care le revine spitalelor IRIS

Obligația de asigurare a accesului universal la îngrijire care le revine spitalelor IRIS

| (175) | Cu toate acestea, spre deosebire de spitalele private, spitalele IRIS sunt obligate (199) să trateze toți pacienții, în orice împrejurare, inclusiv în situațiile care nu sunt urgente, indiferent de capacitatea pacienților de a plăti și/sau de situația acestora în ceea ce privește asigurarea, pe baza dispozițiilor specifice care se aplică numai spitalelor IRIS, și anume statutele și planurile strategice IRIS, după cum se indică mai jos. Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 24), spitalele IRIS au fost create de către CPAS, pentru a le permite acestora să își îndeplinească sarcina de a furniza asistență socială tuturor celor care au nevoie de aceasta. CPAS-urile sunt obligate să furnizeze o astfel de asistență (inclusiv îngrijiri medicale și sociomedicale) oricărei persoane și oricărei familii care are nevoie de aceasta (200). CPAS-urile furnizează serviciile lor gratuit și au fost create, în special, pentru a ajuta persoanele defavorizate. În acest context, articolul 5 din statutele spitalelor IRIS prevede următoarele:






  „(1) | Fără a aduce atingere competențelor asociației centrale IRIS și competențelor Iris-achats, precum și altor organisme pe care asociația centrală IRIS le-ar putea crea în temeiul articolului 135j din Legea organică din 8 iulie 1976 a Centrelor publice de acțiune socială și în conformitate cu dispozițiile legale și de reglementare, asociația beneficiază de cele mai ample puteri în ceea ce privește exercitarea misiunii sale spitalicești.Asociația îndeplinește această misiune, pe de o parte, pentru a asigura servicii medicale de calitate, la cel mai bun preț, pentru orice persoană, indiferent de venituri, de condițiile de asigurare, de origini și de convingerile filosofice și, pe de altă parte, pentru a atinge echilibrul financiar durabil al asociației”
   (201). |
| --- | --- | --- |

(175)

Cu toate acestea, spre deosebire de spitalele private, spitalele IRIS sunt obligate (199) să trateze toți pacienții, în orice împrejurare, inclusiv în situațiile care nu sunt urgente, indiferent de capacitatea pacienților de a plăti și/sau de situația acestora în ceea ce privește asigurarea, pe baza dispozițiilor specifice care se aplică numai spitalelor IRIS, și anume statutele și planurile strategice IRIS, după cum se indică mai jos. Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 24), spitalele IRIS au fost create de către CPAS, pentru a le permite acestora să își îndeplinească sarcina de a furniza asistență socială tuturor celor care au nevoie de aceasta. CPAS-urile sunt obligate să furnizeze o astfel de asistență (inclusiv îngrijiri medicale și sociomedicale) oricărei persoane și oricărei familii care are nevoie de aceasta (200). CPAS-urile furnizează serviciile lor gratuit și au fost create, în special, pentru a ajuta persoanele defavorizate. În acest context, articolul 5 din statutele spitalelor IRIS prevede următoarele:

199

200

„(1)

exercitarea misiunii sale spitalicești

Asociația îndeplinește această misiune, pe de o parte, pentru a asigura servicii medicale de calitate, la cel mai bun preț, pentru orice persoană, indiferent de venituri, de condițiile de asigurare, de origini și de convingerile filosofice și, pe de altă parte, pentru a atinge echilibrul financiar durabil al asociației”
   (201).

a asigura servicii medicale de calitate, la cel mai bun preț, pentru orice persoană, indiferent de venituri, de condițiile de asigurare, de origini și de convingerile filosofice

201

| (176) | De asemenea, introducerea planului strategic IRIS 1996-2001 indică următoarele:

  „Pentru a-și îndeplini misiunea socială în orice moment, spitalul public din rețeaua IRIS va oferi gama de servicii care să garanteze fiecăruia îngrijiri de o calitate optimă în condiții financiare în general acceptabile pentru toți și va fi accesibil pentru orice pacient, indiferent de venituri, de condițiile de asigurare, de origine și de convingerile ideologice ale acestuia”
   (202). |
| --- | --- |

(176)

De asemenea, introducerea planului strategic IRIS 1996-2001 indică următoarele:

„Pentru a-și îndeplini misiunea socială în orice moment, spitalul public din rețeaua IRIS va oferi gama de servicii care să garanteze fiecăruia îngrijiri de o calitate optimă în condiții financiare în general acceptabile pentru toți și va fi accesibil pentru orice pacient, indiferent de venituri, de condițiile de asigurare, de origine și de convingerile ideologice ale acestuia”
   (202).

care să garanteze fiecăruia îngrijiri de o calitate optimă în condiții financiare în general acceptabile pentru toți

accesibil pentru orice pacient, indiferent de venituri, de condițiile de asigurare

202

| (177) | Aceeași introducere adaugă că:

  „
  Obiectivul principal al planuluui Iris este de a menține, la Bruxelles, o rețea de spitale publice puternică și accesibilă tuturor, indiferent de venituri, de condițiile de asigurare, de origini, de convingerile ideologice și filosofice”
   (203). |
| --- | --- |

(177)

Aceeași introducere adaugă că:

„
  Obiectivul principal al planuluui Iris este de a menține, la Bruxelles, o rețea de spitale publice puternică și accesibilă tuturor, indiferent de venituri, de condițiile de asigurare, de origini, de convingerile ideologice și filosofice”
   (203).

Obiectivul principal

accesibilă tuturor, indiferent de venituri, de condițiile de asigurare

203

| (178) | Într-o altă secțiune a planului, este menționat faptul că această Cartă a pacientului IRIS va garanta

  „
  accesul pentru toți pacienții, fără distincție cu privire la originile, veniturile, convingerile filosofice și ideologice, condițiile de asigurare
  ”
   (204). |
| --- | --- |

(178)

Într-o altă secțiune a planului, este menționat faptul că această Cartă a pacientului IRIS va garanta

„
  accesul pentru toți pacienții, fără distincție cu privire la originile, veniturile, convingerile filosofice și ideologice, condițiile de asigurare
  ”
   (204).

accesul pentru toți pacienții, fără distincție cu privire

veniturile

condițiile de asigurare

204

| (179) | În plus, planul strategic IRIS 1996-2001 cuprinde o sub-secțiune 2.5.4 intitulată „Îngrijirea și tratarea oricărei persoane care se prezintă în unul dintre spitalele din rețeaua Iris”, care conține următoarele cerințe:

  „Spitalele publice [și anume, spitalele IRIS] au misiunea principală de a asigura servicii medicale sociale; aceasta le impune să îndeplinească cerințele aferente misiunilor sociale, chiar dacă această funcție nu este recunoscută în arsenalul legislativ și normativ care reglementează sectorul spitalicesc.

  Spitalele publice sunt concepute pentru a primi și a furniza îngrijiri tuturor pacienților, indiferent de originile, condițiile, cultura, convingerile și patologiile acestora. Rezultă că, întrucât acestea sunt publice, spitalele noastre trebuie să respecte principiile universalității, egalității, continuității și schimbării.






  1. | Principiul universalității impune primirea tuturor pacienților, indiferent cine sunt aceștia. Prin urmare, spitalul trebuie să ofere servicii medicale la cel mai înalt nivel posibil pentru a putea răspunde nevoilor tuturor. |
| --- | --- | --- |

(179)

În plus, planul strategic IRIS 1996-2001 cuprinde o sub-secțiune 2.5.4 intitulată „Îngrijirea și tratarea oricărei persoane care se prezintă în unul dintre spitalele din rețeaua Iris”, care conține următoarele cerințe:

„Spitalele publice [și anume, spitalele IRIS] au misiunea principală de a asigura servicii medicale sociale; aceasta le impune să îndeplinească cerințele aferente misiunilor sociale, chiar dacă această funcție nu este recunoscută în arsenalul legislativ și normativ care reglementează sectorul spitalicesc.

a asigura servicii medicale sociale

chiar dacă această funcție nu este recunoscută în arsenalul legislativ și normativ care reglementează sectorul spitalicesc.

Spitalele publice sunt concepute pentru a primi și a furniza îngrijiri tuturor pacienților, indiferent de originile, condițiile, cultura, convingerile și patologiile acestora. Rezultă că, întrucât acestea sunt publice, spitalele noastre trebuie să respecte principiile universalității, egalității, continuității și schimbării.

a primi și a furniza îngrijiri tuturor pacienților

1.

Principiul universalității impune primirea tuturor pacienților, indiferent cine sunt aceștia. Prin urmare, spitalul trebuie să ofere servicii medicale la cel mai înalt nivel posibil pentru a putea răspunde nevoilor tuturor.

Principiul universalității impune primirea tuturor pacienților, indiferent cine sunt aceștia. Prin urmare, spitalul trebuie să ofere servicii medicale la cel mai înalt nivel posibil pentru a putea răspunde nevoilor tuturor.

| 2. | Principiul egalității, drept constituțional, prevede obligația de a primi toate persoanele, fără nicio discriminare. [...]” (205) |
| --- | --- |

2.

Principiul egalității, drept constituțional, prevede obligația de a primi toate persoanele, fără nicio discriminare. [...]” (205)

205

| (180) | Din cele de mai sus, reiese în mod clar că nu sunt luate în considerare capacitatea pacienților de a plăti și situația acestora în ceea ce privește asigurarea în momentul internării acestora în spitalele IRIS, astfel încât accesul la îngrijiri medicale este garantat pentru toți, inclusiv în situațiile care nu sunt urgente. Mai multe elemente ale planului strategic IRIS 1996-2001 demonstrează, de asemenea, natura socială a îngrijirilor spitalicești furnizate de spitalele IRIS [de exemplu, „pentru a putea continua furnizarea unor servicii medicale lipsite de orice logică comercială” (206)] și dorința puternică de a furniza îngrijiri medicale de calitate pentru toate categoriile de populație din Bruxelles, în special pentru cei mai defavorizați (207). |
| --- | --- |

(180)

Din cele de mai sus, reiese în mod clar că nu sunt luate în considerare capacitatea pacienților de a plăti și situația acestora în ceea ce privește asigurarea în momentul internării acestora în spitalele IRIS, astfel încât accesul la îngrijiri medicale este garantat pentru toți, inclusiv în situațiile care nu sunt urgente. Mai multe elemente ale planului strategic IRIS 1996-2001 demonstrează, de asemenea, natura socială a îngrijirilor spitalicești furnizate de spitalele IRIS [de exemplu, „pentru a putea continua furnizarea unor servicii medicale lipsite de orice logică comercială” (206)] și dorința puternică de a furniza îngrijiri medicale de calitate pentru toate categoriile de populație din Bruxelles, în special pentru cei mai defavorizați (207).

unor servicii medicale lipsite de orice logică comercială

206

207

| (181) | Planul strategic IRIS pentru perioada 2002-2014 reia unele dintre principiile esențiale (acces pentru toți pacienții, îmbunătățirea accesului pentru persoanele sărace), în special prin citarea articolului 5 din statutele spitalelor IRIS (208) (a se vedea, de asemenea, considerentul 175) și obiectivul principal al planului strategic IRIS pentru perioada 1996-2001 (209) (a se vedea considerentul 177), precum și prin trimiterea la Carta pacientului IRIS (210) (a se vedea considerentul 178), și adaugă următoarele:

  „Serviciile publice sunt definite în conformitate cu trei principii esențiale, și anume universalitatea, egalitatea și continuitatea. Conform acestor trei principii, și deoarece sunt publice, spitalele din rețeaua IRIS:






  — | primesc toți pacienții, indiferent cine ar fi aceștia; |
| --- | --- | --- |

(181)

Planul strategic IRIS pentru perioada 2002-2014 reia unele dintre principiile esențiale (acces pentru toți pacienții, îmbunătățirea accesului pentru persoanele sărace), în special prin citarea articolului 5 din statutele spitalelor IRIS (208) (a se vedea, de asemenea, considerentul 175) și obiectivul principal al planului strategic IRIS pentru perioada 1996-2001 (209) (a se vedea considerentul 177), precum și prin trimiterea la Carta pacientului IRIS (210) (a se vedea considerentul 178), și adaugă următoarele:

208

209

210

„Serviciile publice sunt definite în conformitate cu trei principii esențiale, și anume universalitatea, egalitatea și continuitatea. Conform acestor trei principii, și deoarece sunt publice, spitalele din rețeaua IRIS:

—

primesc toți pacienții, indiferent cine ar fi aceștia;

primesc toți pacienții

| — | tratează toți pacienții, fără nicio discriminare; |
| --- | --- |

—

tratează toți pacienții, fără nicio discriminare;

tratează toți pacienții,

| — | se angajează să organizeze îngrijirea pacienților și să garanteze toate posibilitățile de îngrijire pe care aceștia le solicită
  ”
   (211). |
| --- | --- |

—

se angajează să organizeze îngrijirea pacienților și să garanteze toate posibilitățile de îngrijire pe care aceștia le solicită
  ”
   (211).

se angajează să organizeze îngrijirea pacienților

să garanteze toate posibilitățile de îngrijire pe care aceștia le solicită

211

| (182) | Pe baza elementelor de mai sus, Comisia concluzionează că spitalele IRIS sunt obligate să trateze toți pacienții, în orice împrejurare (atât în situații de urgență, cât și în situații care nu constituie urgențe), chiar dacă aceștia nu pot sau probabil nu vor putea să achite costul tratamentului și/sau nu sunt asigurați. Această obligație este prevăzută și impusă spitalelor IRIS în statutele lor și în planurile strategice IRIS menționate anterior care sunt obligatorii pentru spitalele IRIS și care se bazează pe obligația de a furniza un ajutor social care decurge din Legea CPAS (o obligație care este delegată de către CPAS spitalelor IRIS prin intermediul acestor statute și planuri strategice). |
| --- | --- |

(182)

Pe baza elementelor de mai sus, Comisia concluzionează că spitalele IRIS sunt obligate să trateze toți pacienții, în orice împrejurare (atât în situații de urgență, cât și în situații care nu constituie urgențe), chiar dacă aceștia nu pot sau probabil nu vor putea să achite costul tratamentului și/sau nu sunt asigurați. Această obligație este prevăzută și impusă spitalelor IRIS în statutele lor și în planurile strategice IRIS menționate anterior care sunt obligatorii pentru spitalele IRIS și care se bazează pe obligația de a furniza un ajutor social care decurge din Legea CPAS (o obligație care este delegată de către CPAS spitalelor IRIS prin intermediul acestor statute și planuri strategice).

Impactul practic al obligației de asigurare a accesului universal la îngrijire care le revine spitalelor IRIS

Impactul practic al obligației de asigurare a accesului universal la îngrijire care le revine spitalelor IRIS

| (183) | De asemenea, Comisia constată că toate concluziile de mai sus, și anume faptul că spitalele IRIS sunt obligate să trateze toți pacienții în orice împrejurare (și anume, atât în situații de urgență, cât și în situațiile care nu sunt urgente) și indiferent de capacitatea pacienților de a plăti, în timp ce spitalele private nu sunt obligate să trateze toți pacienții decât în situații de urgență (de exemplu, atunci când îngrijirile sunt necesare imediat într-o situație care constituie o amenințare pentru viață), sunt confirmate, de asemenea, de profilurile diferite ale pacienților tratați de spitalele IRIS și de spitalele private din regiunea Bruxelles-Capitală și de politicile de stabilire a prețurilor ale spitalelor respective. |
| --- | --- |

(183)

De asemenea, Comisia constată că toate concluziile de mai sus, și anume faptul că spitalele IRIS sunt obligate să trateze toți pacienții în orice împrejurare (și anume, atât în situații de urgență, cât și în situațiile care nu sunt urgente) și indiferent de capacitatea pacienților de a plăti, în timp ce spitalele private nu sunt obligate să trateze toți pacienții decât în situații de urgență (de exemplu, atunci când îngrijirile sunt necesare imediat într-o situație care constituie o amenințare pentru viață), sunt confirmate, de asemenea, de profilurile diferite ale pacienților tratați de spitalele IRIS și de spitalele private din regiunea Bruxelles-Capitală și de politicile de stabilire a prețurilor ale spitalelor respective.

| (184) | În primul rând, trebuie remarcat faptul că planul strategic 2002-2014 menționează, de asemenea, veniturile mai scăzute (212) și costurile mai mari (213) aferente tratamentului pentru pacienții care se află într-o situație precară pe plan socio-economic, care constituie o parte importantă a pacienților spitalelor IRIS. În acest context, este interesant de subliniat că spitalele IRIS au convenit cu medicii lor că taxele suplimentare [a se vedea considerentul 46 litera (c) pentru mai multe informații] nu pot fi percepute pacienților CPAS, nici pacienților cu venituri mici (și anume celor care au dreptul la o rambursare mai mare din partea INAMI). În plus, procentul internărilor în camere individuale (și anume, singurele camere în care pot fi percepute taxe suplimentare) este cu mult sub media înregistrată pentru regiunea Bruxelles-Capitală (214). Cifrele disponibile furnizate de una dintre societățile mutuale (215) arată, în plus, că în cazul în care o taxă suplimentară este percepută de spitalele IRIS, valoarea acesteia este, de asemenea, mult mai scăzută decât media regiunii (și anume, cu 25 %-67 % mai mică). Prin comparație, pentru perioada în cauză, anumite spitale private bruxelleze au perceput de la pacienții lor o sumă mai mare, în medie, cu 180 % față de prețurile stabilite de sistemul de securitate socială. |
| --- | --- |

(184)

În primul rând, trebuie remarcat faptul că planul strategic 2002-2014 menționează, de asemenea, veniturile mai scăzute (212) și costurile mai mari (213) aferente tratamentului pentru pacienții care se află într-o situație precară pe plan socio-economic, care constituie o parte importantă a pacienților spitalelor IRIS. În acest context, este interesant de subliniat că spitalele IRIS au convenit cu medicii lor că taxele suplimentare [a se vedea considerentul 46 litera (c) pentru mai multe informații] nu pot fi percepute pacienților CPAS, nici pacienților cu venituri mici (și anume celor care au dreptul la o rambursare mai mare din partea INAMI). În plus, procentul internărilor în camere individuale (și anume, singurele camere în care pot fi percepute taxe suplimentare) este cu mult sub media înregistrată pentru regiunea Bruxelles-Capitală (214). Cifrele disponibile furnizate de una dintre societățile mutuale (215) arată, în plus, că în cazul în care o taxă suplimentară este percepută de spitalele IRIS, valoarea acesteia este, de asemenea, mult mai scăzută decât media regiunii (și anume, cu 25 %-67 % mai mică). Prin comparație, pentru perioada în cauză, anumite spitale private bruxelleze au perceput de la pacienții lor o sumă mai mare, în medie, cu 180 % față de prețurile stabilite de sistemul de securitate socială.

212

213

214

215

| (185) | Obligația de asigurare a accesului universal la îngrijire a fost încredințată spitalelor IRIS, pentru a se asigura că pacienții care nu își pot permite să plătească, care nu au o asigurare privată și care nu sunt eligibili pentru a beneficia de rambursare (chiar și parțială) a securității sociale, primesc îngrijirile medicale de care au nevoie. Un subgrup important al acestor pacienți cuprinde migranții fără acte de identitate, deoarece aceștia nu intră sub incidența regimului belgian de securitate socială și nu sunt, în general, în măsură să își plătească îngrijirile. În 85 % din cazurile din regiunea Bruxelles-Capitală, acești migranți primesc asistență medicală de urgență din partea spitalelor IRIS (a se vedea considerentul 172), deși aceste spitale utilizează numai 35 % din paturile de spital din această regiune. Un alt indicator important este clasificarea (216) serviciului public federal pentru sănătate publică, care clasifică toate spitalele belgiene pe baza profilului socio-economic al pacienților lor (a se vedea tabelul 1 și considerentul 40). Această clasificare reflectă, printre altele, proporția pacienților care nu pot să plătească și care nu sunt acoperiți de securitatea socială, și pentru care CPAS-urile (217) pot rambursa cheltuielile de tratament (a se vedea, de asemenea, considerentele 187-188) (218). Pentru perioada 2007-2013 și pentru tot teritoriul Belgiei, primele trei poziții în clasament sunt ocupate de spitalele IRIS (Institut Bordet și HUDERF fiind excepții datorită caracterului lor specializat). În aceeași perioadă, spitalele private din Bruxelles nu ocupă, dimpotrivă, niciuna din primele 20 de poziții, ceea ce indică faptul că profilul socio-economic mediu al pacienților lor este mult mai bun decât cel al pacienților spitalelor IRIS. Chiar dacă criteriile utilizate pentru a stabili această clasificare nu privesc numai pacienții care nu pot plăti sau care nu sunt asigurați, aceasta contrazice afirmația reclamanților, potrivit căreia spitalele private din Bruxelles au obligația de a trata toți pacienții în orice împrejurare și confirmă că o astfel de obligație le revine numai spitalelor IRIS. Într-adevăr, dacă o astfel de obligație le-ar fi revenit spitalelor private din Bruxelles, ar fi de așteptat ca acestea să ocupe o poziție mai bună în clasament.

  Tabelul 1


  Clasificarea spitalelor în funcție de profilul socio-economic al pacienților acestora, efectuată de serviciul public federal pentru sănătate publică (* = spitalele IRIS, + = spitalele private bruxelleze) | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| CHU Saint-Pierre* | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| CHU Brugmann* | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 |
| Spitalele IRIS Sud* | 5 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 |
| HUDERF* | 62 | 4 | 4 | 6 | Nu există statistici | 5 | Nu există statistici |
| Institut Bordet* | 23 | 16 | 31 | 34 | Nu există statistici | 18 | 35 |
| Clin. Ste Anne St Rémi+ | 52 | 42 | 52 | 62 | 40 | 32 | 28 |
| Clinique Saint Jean+ | 25 | 21 | 44 | 59 | 39 | 27 | Nu există statistici |
| Cliniques de l'Europe+ | 64 | 24 | 90 | 93 | 61 | 63 | 62 |
| CHIR Edith Cavell+ | 110 | 103 | 108 | 105 | Nu există statistici | 105 | 103 |
| Clinique Univ. Erasme+ | 49 | 41 | 48 | 58 | 51 | 41 | 36 |
| Clinique Univ. St Luc+ | 93 | 67 | 95 | 94 | 76 | Nu există statistici | Nu există statistici |
| UZ Brussel+ | 80 | 74 | 91 | 97 | 78 | Nu există statistici | Nu există statistici |

(185)

Obligația de asigurare a accesului universal la îngrijire a fost încredințată spitalelor IRIS, pentru a se asigura că pacienții care nu își pot permite să plătească, care nu au o asigurare privată și care nu sunt eligibili pentru a beneficia de rambursare (chiar și parțială) a securității sociale, primesc îngrijirile medicale de care au nevoie. Un subgrup important al acestor pacienți cuprinde migranții fără acte de identitate, deoarece aceștia nu intră sub incidența regimului belgian de securitate socială și nu sunt, în general, în măsură să își plătească îngrijirile. În 85 % din cazurile din regiunea Bruxelles-Capitală, acești migranți primesc asistență medicală de urgență din partea spitalelor IRIS (a se vedea considerentul 172), deși aceste spitale utilizează numai 35 % din paturile de spital din această regiune. Un alt indicator important este clasificarea (216) serviciului public federal pentru sănătate publică, care clasifică toate spitalele belgiene pe baza profilului socio-economic al pacienților lor (a se vedea tabelul 1 și considerentul 40). Această clasificare reflectă, printre altele, proporția pacienților care nu pot să plătească și care nu sunt acoperiți de securitatea socială, și pentru care CPAS-urile (217) pot rambursa cheltuielile de tratament (a se vedea, de asemenea, considerentele 187-188) (218). Pentru perioada 2007-2013 și pentru tot teritoriul Belgiei, primele trei poziții în clasament sunt ocupate de spitalele IRIS (Institut Bordet și HUDERF fiind excepții datorită caracterului lor specializat). În aceeași perioadă, spitalele private din Bruxelles nu ocupă, dimpotrivă, niciuna din primele 20 de poziții, ceea ce indică faptul că profilul socio-economic mediu al pacienților lor este mult mai bun decât cel al pacienților spitalelor IRIS. Chiar dacă criteriile utilizate pentru a stabili această clasificare nu privesc numai pacienții care nu pot plăti sau care nu sunt asigurați, aceasta contrazice afirmația reclamanților, potrivit căreia spitalele private din Bruxelles au obligația de a trata toți pacienții în orice împrejurare și confirmă că o astfel de obligație le revine numai spitalelor IRIS. Într-adevăr, dacă o astfel de obligație le-ar fi revenit spitalelor private din Bruxelles, ar fi de așteptat ca acestea să ocupe o poziție mai bună în clasament.

216

217

218

Tabelul 1

Tabelul 1

Clasificarea spitalelor în funcție de profilul socio-economic al pacienților acestora, efectuată de serviciul public federal pentru sănătate publică (* = spitalele IRIS, + = spitalele private bruxelleze)

Clasificarea spitalelor în funcție de profilul socio-economic al pacienților acestora, efectuată de serviciul public federal pentru sănătate publică (*

+

2007

2008

2009

2010

2011

2012

2013

CHU Saint-Pierre*

1

1

1

1

1

1

1

CHU Brugmann*

2

2

2

2

2

2

2

Spitalele IRIS Sud*

5

3

3

3

3

3

3

HUDERF*

62

4

4

6

Nu există statistici

5

Nu există statistici

Institut Bordet*

23

16

31

34

Nu există statistici

18

35

Clin. Ste Anne St Rémi+

+

52

42

52

62

40

32

28

Clinique Saint Jean+

+

25

21

44

59

39

27

Nu există statistici

Cliniques de l'Europe+

+

64

24

90

93

61

63

62

CHIR Edith Cavell+

+

110

103

108

105

Nu există statistici

105

103

Clinique Univ. Erasme+

+

49

41

48

58

51

41

36

Clinique Univ. St Luc+

+

93

67

95

94

76

Nu există statistici

Nu există statistici

UZ Brussel+

+

80

74

91

97

78

Nu există statistici

Nu există statistici

| (186) | Este necesar să se repună în context trimiterile reclamanților la o publicație a Mutualités Chrétiennes din februarie 2004 (a se vedea considerentul 72), care acoperă doar exercițiul 2001 și care ar demonstra că spitalele private tratează mai mult de 60 % din „pacienții sociali” din regiunea Bruxelles-Capitală. Termenul „pacienți sociali” ar putea crea impresia că include pacienții care nu pot plăti un tratament și care, prin urmare, s-ar încadra toți în obligația de asigurare a accesului universal la îngrijire. Cu toate acestea, acest lucru nu este valabil pentru următoarele motive:






  — | În primul rând, definiția noțiunii de „pacienți sociali”
   (219) care figurează în publicație vizează numai persoanele care sunt asigurate de securitatea socială din Belgia (220) și, prin urmare, nu include pacienții care nu pot plăti și care nu sunt acoperiți de sistemul de securitate socială. Cu toate acestea, chiar acest din urmă grup beneficiază cel mai mult de pe urma obligației de asigurare a accesului universal la îngrijire și reprezintă cea mai mare sarcină financiară pentru spitalele IRIS (a se vedea, de asemenea, considerentele 187-188). Pe baza definiției cuprinzătoare utilizate în publicație, aproape 20 % dintre internările în spitalele private (față de aproximativ 26 % în spitalele publice) bruxelleze ar fi fost „pacienți sociali”, iar spitalele private ar fi tratat aproape 66 % din numărul total al acestor pacienți în 2001. |
| --- | --- | --- |

(186)

Este necesar să se repună în context trimiterile reclamanților la o publicație a Mutualités Chrétiennes din februarie 2004 (a se vedea considerentul 72), care acoperă doar exercițiul 2001 și care ar demonstra că spitalele private tratează mai mult de 60 % din „pacienții sociali” din regiunea Bruxelles-Capitală. Termenul „pacienți sociali” ar putea crea impresia că include pacienții care nu pot plăti un tratament și care, prin urmare, s-ar încadra toți în obligația de asigurare a accesului universal la îngrijire. Cu toate acestea, acest lucru nu este valabil pentru următoarele motive:

—

În primul rând, definiția noțiunii de „pacienți sociali”
   (219) care figurează în publicație vizează numai persoanele care sunt asigurate de securitatea socială din Belgia (220) și, prin urmare, nu include pacienții care nu pot plăti și care nu sunt acoperiți de sistemul de securitate socială. Cu toate acestea, chiar acest din urmă grup beneficiază cel mai mult de pe urma obligației de asigurare a accesului universal la îngrijire și reprezintă cea mai mare sarcină financiară pentru spitalele IRIS (a se vedea, de asemenea, considerentele 187-188). Pe baza definiției cuprinzătoare utilizate în publicație, aproape 20 % dintre internările în spitalele private (față de aproximativ 26 % în spitalele publice) bruxelleze ar fi fost „pacienți sociali”, iar spitalele private ar fi tratat aproape 66 % din numărul total al acestor pacienți în 2001.

219

220

| — | În al doilea rând, chiar și „pacienții precari”
   (221), pe care publicația îi definește ca un subgrup al „pacienților sociali”, sunt acoperiți de sistemul de securitate socială și nu există niciun motiv să se presupună că aceștia nu pot să plătească suma care le revine. S-ar putea totuși susține că acești „pacienți precari” ar fi mai susceptibili să nu poată plăti spitalului suma care le revine. Publicația demonstrează că spitalele publice tratează în jur de 48 % dintre „pacienții precari”, față de 52 % pentru spitalele private bruxelleze. Cu toate acestea, în mod proporțional, spitalele publice tratează un număr mult mai mare dintre acești pacienți decât sugerează cota lor de piață (în termeni de paturi și de număr de internări). Astfel, „pacienții precari” ar reprezenta 9,5 % dintre internările în spitalele publice, față de numai 4,1 % în spitalele private. |
| --- | --- |

—

În al doilea rând, chiar și „pacienții precari”
   (221), pe care publicația îi definește ca un subgrup al „pacienților sociali”, sunt acoperiți de sistemul de securitate socială și nu există niciun motiv să se presupună că aceștia nu pot să plătească suma care le revine. S-ar putea totuși susține că acești „pacienți precari” ar fi mai susceptibili să nu poată plăti spitalului suma care le revine. Publicația demonstrează că spitalele publice tratează în jur de 48 % dintre „pacienții precari”, față de 52 % pentru spitalele private bruxelleze. Cu toate acestea, în mod proporțional, spitalele publice tratează un număr mult mai mare dintre acești pacienți decât sugerează cota lor de piață (în termeni de paturi și de număr de internări). Astfel, „pacienții precari” ar reprezenta 9,5 % dintre internările în spitalele publice, față de numai 4,1 % în spitalele private.

221

| — | În al treilea rând, în orice caz, observația potrivit căreia, în 2001, spitalele private bruxelleze ar fi tratat 52 % pacienți „precari” (față de 66 % pacienți „sociali”) nu este de natură să modifice concluzia conform căreia numai spitalele IRIS au obligația de a asigura accesul universal la îngrijire. Într-adevăr, în absența oricărei obligații legale care să impună spitalelor private să trateze toți pacienții, indiferent de capacitatea de plată a acestora și de situația lor în ceea ce privește asigurarea, spitalele private ar putea hotărî în mod liber să ofere îngrijiri medicale pacienților „precari” sau „sociali” în situații care nu sunt urgente, și ar putea, prin urmare, să își revizuiască decizia în orice moment. În plus, grupul de pacienți cel mai vulnerabil, și anume cei care nu sunt acoperiți de securitatea socială și nici de vreo altă asigurare, nu este inclus în statisticile publicației. De asemenea, aceasta explică și diferența evidentă dintre cifrele publicației pentru anul 2001 și clasificarea serviciului public federal pentru sănătate publică (a se vedea considerentul 185) pentru perioada 2007-2013. În timp ce clasificarea serviciului public federal ține cont de proporția pacienților care nu sunt acoperiți de securitatea socială, statisticile publicației se referă doar la pacienții care sunt acoperiți de aceasta. |
| --- | --- |

—

În al treilea rând, în orice caz, observația potrivit căreia, în 2001, spitalele private bruxelleze ar fi tratat 52 % pacienți „precari” (față de 66 % pacienți „sociali”) nu este de natură să modifice concluzia conform căreia numai spitalele IRIS au obligația de a asigura accesul universal la îngrijire. Într-adevăr, în absența oricărei obligații legale care să impună spitalelor private să trateze toți pacienții, indiferent de capacitatea de plată a acestora și de situația lor în ceea ce privește asigurarea, spitalele private ar putea hotărî în mod liber să ofere îngrijiri medicale pacienților „precari” sau „sociali” în situații care nu sunt urgente, și ar putea, prin urmare, să își revizuiască decizia în orice moment. În plus, grupul de pacienți cel mai vulnerabil, și anume cei care nu sunt acoperiți de securitatea socială și nici de vreo altă asigurare, nu este inclus în statisticile publicației. De asemenea, aceasta explică și diferența evidentă dintre cifrele publicației pentru anul 2001 și clasificarea serviciului public federal pentru sănătate publică (a se vedea considerentul 185) pentru perioada 2007-2013. În timp ce clasificarea serviciului public federal ține cont de proporția pacienților care nu sunt acoperiți de securitatea socială, statisticile publicației se referă doar la pacienții care sunt acoperiți de aceasta.

Pentru toate aceste motive, Comisia consideră că publicația Mutualités Chrétiennes care conține statistici pentru anul 2001 nu ar putea demonstra că spitalele IRIS nu au obligația de a asigura accesul universal la îngrijire sau că spitalele private din Bruxelles au o obligație similară.

| (187) | Obligația de a asigura accesul universal la îngrijire care le revine spitalelor IRIS garantează că pacienții care se confruntă cu dificultăți financiare extreme, refugiații politici, imigranții ilegali etc., beneficiază de tratament în orice împrejurare. În cazul în care acești pacienți nu pot plăti pentru tratamentul acordat și nu sunt acoperiți de nicio asigurare (și anume, nici de securitatea socială, nici de o asigurare de sănătate privată), CPAS vor acoperi costurile acestor pacienți doar sub rezerva respectării anumitor condiții. Pentru a determina normele aplicabile în cazul unei astfel de rambursări, spitalele IRIS și 17 dintre cele 19 CPAS din regiunea Bruxelles-Capitală au încheiat convenții multilaterale referitoare la „domiciliul de sprijin”. Pentru îngrijirile care nu sunt urgente, CPAS orientează persoanele interesate către spitalele IRIS și se angajează în scris (prin intermediul unui „rechizitoriu”) să acopere costul tratamentului. Dacă pacienții prezintă acest rechizitoriu, spitalele IRIS trimit factura direct la CPAS. Bineînțeles, pentru îngrijirile urgente, această procedură nu poate fi urmată. În schimb, rambursarea de către CPAS este condiționată de: (i) prezentarea unui certificat medical care să confirme necesitatea unei internări de urgență sau a unui tratament imediat administrat persoanei; și (ii) situația materială foarte precară a persoanei, astfel cum a fost confirmată de către CPAS, care utilizează informațiile colectate de spital pentru a completa o anchetă socială. Colectarea informațiilor necesare este o sarcină importantă pentru departamentele de servicii sociale ale spitalelor IRIS (a se vedea, de asemenea, considerentele 210-211) (222). |
| --- | --- |

(187)

Obligația de a asigura accesul universal la îngrijire care le revine spitalelor IRIS garantează că pacienții care se confruntă cu dificultăți financiare extreme, refugiații politici, imigranții ilegali etc., beneficiază de tratament în orice împrejurare. În cazul în care acești pacienți nu pot plăti pentru tratamentul acordat și nu sunt acoperiți de nicio asigurare (și anume, nici de securitatea socială, nici de o asigurare de sănătate privată), CPAS vor acoperi costurile acestor pacienți doar sub rezerva respectării anumitor condiții. Pentru a determina normele aplicabile în cazul unei astfel de rambursări, spitalele IRIS și 17 dintre cele 19 CPAS din regiunea Bruxelles-Capitală au încheiat convenții multilaterale referitoare la „domiciliul de sprijin”. Pentru îngrijirile care nu sunt urgente, CPAS orientează persoanele interesate către spitalele IRIS și se angajează în scris (prin intermediul unui „rechizitoriu”) să acopere costul tratamentului. Dacă pacienții prezintă acest rechizitoriu, spitalele IRIS trimit factura direct la CPAS. Bineînțeles, pentru îngrijirile urgente, această procedură nu poate fi urmată. În schimb, rambursarea de către CPAS este condiționată de: (i) prezentarea unui certificat medical care să confirme necesitatea unei internări de urgență sau a unui tratament imediat administrat persoanei; și (ii) situația materială foarte precară a persoanei, astfel cum a fost confirmată de către CPAS, care utilizează informațiile colectate de spital pentru a completa o anchetă socială. Colectarea informațiilor necesare este o sarcină importantă pentru departamentele de servicii sociale ale spitalelor IRIS (a se vedea, de asemenea, considerentele 210-211) (222).

222

| (188) | În cazul în care condițiile menționate anterior sunt îndeplinite (și anume, prezentarea unui rechizitoriu pentru îngrijirile care nu sunt urgente și a unui certificat medical și a anchetei sociale pentru asistența medicală de urgență), CPAS rambursează spitalelor IRIS costurile legate de tratamentul pacienților care nu pot plăti pentru tratamentul acordat și care nu sunt acoperiți de o asigurare. Totuși, acest lucru nu scutește în întregime spitalele IRIS de obligația de a asigura accesul universal la asistență medicală. Într-adevăr, pentru a obține rambursarea de către CPAS, spitalele IRIS trebuie să culeagă informații pentru ancheta socială (ceea ce au făcut pentru 25 749 de cazuri în 2012). Acesta este, de exemplu, unul dintre motivele pentru care spitalele IRIS utilizează mai mult de dublul asistenților sociali utilizați de spitalele universitare (a se vedea considerentul 213). Cu toate acestea, CPAS nu rambursează spitalelor IRIS costurile legate de colectarea de informații pentru anchetele sociale (223). În plus, CPAS au termene de plată mai lungi (uneori de peste un an) decât societățile mutuale și societățile de asigurare (care plătesc în termen de una până la două luni de la data primirii facturii). În consecință, spitalele IRIS trebuie să prefinanțeze aceste costuri pentru o perioadă mai lungă decât pentru pacienții „normali”. La 31 decembrie 2010, CPAS din Bruxelles datora spitalelor IRIS aproape 35 de milioane EUR (din care aproximativ 71 % se refereau la facturi din 2010, 12 % facturi din 2009 și aproximativ 13 % facturi din anii precedenți). Aplicând o rată a dobânzii nominală anuală de 2 %, spitalele IRIS au estimat că costul inerent termenelor de plată mai lungi se ridica, la această dată, la aproape 700 000 EUR (224). În cele din urmă, nu toate persoanele care pot avea dificultăți în a își plăti factura sunt eligibile pentru acoperirea respectivelor costuri de către CPAS (225). Pe baza obligației de asigurare a accesului universal la îngrijire, spitalele IRIS tratează, totuși, pacienții pentru care CPAS nu se angajează să acopere costurile. Într-o astfel de situație, spitalele IRIS trimit o factură pacienților, care, în unele cazuri, nu vor fi în măsură să plătească. Rezultă că spitalele IRIS se confruntă cu un nivel al datoriilor nerecuperabile care este mult mai mare decât cel al celorlalte spitale publice și al spitalelor private din Belgia (226). Spitalele IRIS au estimat că, în 2010, valoarea datoriei anulate depășea media spitalelor publice din Belgia de aproximativ [...] milioane EUR. |
| --- | --- |

(188)

În cazul în care condițiile menționate anterior sunt îndeplinite (și anume, prezentarea unui rechizitoriu pentru îngrijirile care nu sunt urgente și a unui certificat medical și a anchetei sociale pentru asistența medicală de urgență), CPAS rambursează spitalelor IRIS costurile legate de tratamentul pacienților care nu pot plăti pentru tratamentul acordat și care nu sunt acoperiți de o asigurare. Totuși, acest lucru nu scutește în întregime spitalele IRIS de obligația de a asigura accesul universal la asistență medicală. Într-adevăr, pentru a obține rambursarea de către CPAS, spitalele IRIS trebuie să culeagă informații pentru ancheta socială (ceea ce au făcut pentru 25 749 de cazuri în 2012). Acesta este, de exemplu, unul dintre motivele pentru care spitalele IRIS utilizează mai mult de dublul asistenților sociali utilizați de spitalele universitare (a se vedea considerentul 213). Cu toate acestea, CPAS nu rambursează spitalelor IRIS costurile legate de colectarea de informații pentru anchetele sociale (223). În plus, CPAS au termene de plată mai lungi (uneori de peste un an) decât societățile mutuale și societățile de asigurare (care plătesc în termen de una până la două luni de la data primirii facturii). În consecință, spitalele IRIS trebuie să prefinanțeze aceste costuri pentru o perioadă mai lungă decât pentru pacienții „normali”. La 31 decembrie 2010, CPAS din Bruxelles datora spitalelor IRIS aproape 35 de milioane EUR (din care aproximativ 71 % se refereau la facturi din 2010, 12 % facturi din 2009 și aproximativ 13 % facturi din anii precedenți). Aplicând o rată a dobânzii nominală anuală de 2 %, spitalele IRIS au estimat că costul inerent termenelor de plată mai lungi se ridica, la această dată, la aproape 700 000 EUR (224). În cele din urmă, nu toate persoanele care pot avea dificultăți în a își plăti factura sunt eligibile pentru acoperirea respectivelor costuri de către CPAS (225). Pe baza obligației de asigurare a accesului universal la îngrijire, spitalele IRIS tratează, totuși, pacienții pentru care CPAS nu se angajează să acopere costurile. Într-o astfel de situație, spitalele IRIS trimit o factură pacienților, care, în unele cazuri, nu vor fi în măsură să plătească. Rezultă că spitalele IRIS se confruntă cu un nivel al datoriilor nerecuperabile care este mult mai mare decât cel al celorlalte spitale publice și al spitalelor private din Belgia (226). Spitalele IRIS au estimat că, în 2010, valoarea datoriei anulate depășea media spitalelor publice din Belgia de aproximativ [...] milioane EUR.

223

224

225

226

| (189) | În cele din urmă, este important să se repună în context finanțarea prevăzută de secțiunea B8 din BMF care este acordată spitalelor ai căror pacienți prezintă un profil socio-economic scăzut. Această finanțare federală restrânsă este destinată compensării unei părți a costurilor sociale legate de „pacienții sociali” (de exemplu, din cauza faptului că, în medie, acești pacienți rămân mai mult timp în spital decât ceilalți), dar nu constituie o compensație pentru o obligație de asigurare a accesului universal la îngrijire. Finanțarea în temeiul secțiunii B8 nu compensează costurile reale suportate de către spitale pentru tratarea pacienților sociali (de exemplu, facturile neachitate de pacienții sociali, necesitatea de a dispune de asistenți sociali suplimentari). Un buget fix (și anume, aproximativ 25 de milioane EUR pe an pentru întreaga Belgie) este, cu toate acestea, alocat pe baza clasamentului spitalelor stabilit în conformitate cu profilul socio-economic al pacienților lor (a se vedea considerentul 185). Dat fiind că primele trei poziții din acest clasament sunt ocupate de spitalele IRIS, acestea din urmă primesc, de asemenea, o cotă mai mare din finanțarea în temeiul secțiunii B8 decât spitale mai rău clasate (cum ar fi spitalele private din Bruxelles). Motivul pentru care atât spitalele publice, cât și cele private sunt, în principiu, eligibile pentru o astfel de finanțare este că, chiar în lipsa unei obligații de asigurare a accesului universal la îngrijire precum cea care le revine spitalelor IRIS, spitalele pot alege în mod liber să trateze pacienții sociali. Ele pot face această alegere întrucât anumiți pacienți sociali sunt în măsură să plătească sau sunt asigurați. De fapt, în ceea ce privește pacienții sociali care sunt acoperiți de securitatea socială, sunt aplicate, adesea, tarife mai reduse și INAMI plătește o cotă mai mare din costuri, reducând astfel riscul financiar pentru spital. De asemenea, este clar că nu toate CPAS-urile au ales să își creeze propriul lor spital. Prin urmare, în vederea îndeplinirii obligației de asistență socială, CPAS-urile pot să se bazeze pe spitalele private. În astfel de situații, un spital privat ar trata, în mod logic, un anumit număr de pacienți sociali și ar putea, de asemenea, să beneficieze de o finanțare în temeiul secțiunii B8 prevăzută de BMF. Cu toate acestea, în regiunea Bruxelles-Capitală, CPAS-urile se pot baza pe spitalele publice IRIS, ceea ce explică de ce clasamentul prezentat în considerentul 185 arată că profilul socio-economic mediu al pacienților din spitalele private bruxelleze este mult mai bun decât cel al pacienților din spitalele IRIS. Pentru toate aceste motive, finanțarea în temeiul secțiunii B8 a BMF nu ar putea să fie considerată ca indicând existența unei obligații de a asigura accesul universal la îngrijire pentru toate spitalele belgiene. |
| --- | --- |

(189)

În cele din urmă, este important să se repună în context finanțarea prevăzută de secțiunea B8 din BMF care este acordată spitalelor ai căror pacienți prezintă un profil socio-economic scăzut. Această finanțare federală restrânsă este destinată compensării unei părți a costurilor sociale legate de „pacienții sociali” (de exemplu, din cauza faptului că, în medie, acești pacienți rămân mai mult timp în spital decât ceilalți), dar nu constituie o compensație pentru o obligație de asigurare a accesului universal la îngrijire. Finanțarea în temeiul secțiunii B8 nu compensează costurile reale suportate de către spitale pentru tratarea pacienților sociali (de exemplu, facturile neachitate de pacienții sociali, necesitatea de a dispune de asistenți sociali suplimentari). Un buget fix (și anume, aproximativ 25 de milioane EUR pe an pentru întreaga Belgie) este, cu toate acestea, alocat pe baza clasamentului spitalelor stabilit în conformitate cu profilul socio-economic al pacienților lor (a se vedea considerentul 185). Dat fiind că primele trei poziții din acest clasament sunt ocupate de spitalele IRIS, acestea din urmă primesc, de asemenea, o cotă mai mare din finanțarea în temeiul secțiunii B8 decât spitale mai rău clasate (cum ar fi spitalele private din Bruxelles). Motivul pentru care atât spitalele publice, cât și cele private sunt, în principiu, eligibile pentru o astfel de finanțare este că, chiar în lipsa unei obligații de asigurare a accesului universal la îngrijire precum cea care le revine spitalelor IRIS, spitalele pot alege în mod liber să trateze pacienții sociali. Ele pot face această alegere întrucât anumiți pacienți sociali sunt în măsură să plătească sau sunt asigurați. De fapt, în ceea ce privește pacienții sociali care sunt acoperiți de securitatea socială, sunt aplicate, adesea, tarife mai reduse și INAMI plătește o cotă mai mare din costuri, reducând astfel riscul financiar pentru spital. De asemenea, este clar că nu toate CPAS-urile au ales să își creeze propriul lor spital. Prin urmare, în vederea îndeplinirii obligației de asistență socială, CPAS-urile pot să se bazeze pe spitalele private. În astfel de situații, un spital privat ar trata, în mod logic, un anumit număr de pacienți sociali și ar putea, de asemenea, să beneficieze de o finanțare în temeiul secțiunii B8 prevăzută de BMF. Cu toate acestea, în regiunea Bruxelles-Capitală, CPAS-urile se pot baza pe spitalele publice IRIS, ceea ce explică de ce clasamentul prezentat în considerentul 185 arată că profilul socio-economic mediu al pacienților din spitalele private bruxelleze este mult mai bun decât cel al pacienților din spitalele IRIS. Pentru toate aceste motive, finanțarea în temeiul secțiunii B8 a BMF nu ar putea să fie considerată ca indicând existența unei obligații de a asigura accesul universal la îngrijire pentru toate spitalele belgiene.

Concluzie privind obligația de a asigura accesul universal la îngrijire a spitalelor IRIS

Concluzie privind obligația de a asigura accesul universal la îngrijire a spitalelor IRIS

| (190) | Pe baza elementelor de mai sus, Comisia concluzionează că obligația privind asigurarea accesului universal la îngrijire le revine numai spitalelor IRIS, face obiectul unui mandat clar stabilit și este definită în statutele spitalelor IRIS și în planurile strategice IRIS în conformitate cu cerințele Legii CPAS (a se vedea considerentele 29-30). De asemenea, aceasta figurează în clasamentul spitalelor întocmit în conformitate cu profilul socio-economic al pacienților acestora (a se vedea considerentul 185). Această obligație garantează că persoanele defavorizate din regiunea Bruxelles-Capitală beneficiază de un tratament medical adecvat, chiar dacă acestea nu pot plăti, inclusiv în situațiile care nu sunt urgente. Spitalele IRIS furnizează astfel asistență medicală socială care răspunde nevoilor populației locale. Astfel cum s-a explicat în considerentul precedent, doar o parte din sarcina asociată acestei obligații este acoperită în mod direct (de exemplu, prin rambursarea costurilor tratamentului de către CPAS). Acesta este motivul pentru care sarcina rămasă face obiectul compensării deficitelor care face obiectul prezentei decizii. |
| --- | --- |

(190)

Pe baza elementelor de mai sus, Comisia concluzionează că obligația privind asigurarea accesului universal la îngrijire le revine numai spitalelor IRIS, face obiectul unui mandat clar stabilit și este definită în statutele spitalelor IRIS și în planurile strategice IRIS în conformitate cu cerințele Legii CPAS (a se vedea considerentele 29-30). De asemenea, aceasta figurează în clasamentul spitalelor întocmit în conformitate cu profilul socio-economic al pacienților acestora (a se vedea considerentul 185). Această obligație garantează că persoanele defavorizate din regiunea Bruxelles-Capitală beneficiază de un tratament medical adecvat, chiar dacă acestea nu pot plăti, inclusiv în situațiile care nu sunt urgente. Spitalele IRIS furnizează astfel asistență medicală socială care răspunde nevoilor populației locale. Astfel cum s-a explicat în considerentul precedent, doar o parte din sarcina asociată acestei obligații este acoperită în mod direct (de exemplu, prin rambursarea costurilor tratamentului de către CPAS). Acesta este motivul pentru care sarcina rămasă face obiectul compensării deficitelor care face obiectul prezentei decizii.

II.   Obligația de a oferi o gamă completă de servicii medicale spitalicești de bază în mai multe locații

| (191) | Autoritățile belgiene consideră că spitalele IRIS au, de asemenea, obligația specifică de a oferi o gamă completă de servicii medicale spitalicești de bază în mai multe locații sau obligația „locații multiple” în regiunea Bruxelles-Capitală. Potrivit reclamanților, nu se știe, totuși, în mod clar ce acoperă obligația de a oferi o gamă completă de servicii medicale spitalicești de bază în mai multe locații, nici în ce măsură această obligație impune costuri suplimentare spitalelor IRIS. Reclamanții nu susțin totuși că spitalele private din Bruxelles au o astfel de obligație. |
| --- | --- |

(191)

Autoritățile belgiene consideră că spitalele IRIS au, de asemenea, obligația specifică de a oferi o gamă completă de servicii medicale spitalicești de bază în mai multe locații sau obligația „locații multiple” în regiunea Bruxelles-Capitală. Potrivit reclamanților, nu se știe, totuși, în mod clar ce acoperă obligația de a oferi o gamă completă de servicii medicale spitalicești de bază în mai multe locații, nici în ce măsură această obligație impune costuri suplimentare spitalelor IRIS. Reclamanții nu susțin totuși că spitalele private din Bruxelles au o astfel de obligație.

| (192) | Comisia observă că LCH nu impune spitalelor (publice sau private) să își desfășoare activitatea în mai multe locații. Dimpotrivă, mecanismul de programare spitalicească determină numărul maxim de paturi de spital care poate fi pus la dispoziție în fiecare regiune din Belgia. Pentru regiunea Bruxelles-Capitală, numărul de paturi de spital (general) este limitat la aproximativ 7 260 și fiecare spital din Bruxelles este autorizat să pună la dispoziție un anumit număr de paturi în această limită. În principiu, dacă capacitatea unui spital a fost aprobată în cadrul sistemului de programare, spitalul poate decide în mod liber să grupeze aceste paturi într-o singură locație sau să le distribuie în mai multe locații din această regiune specifică, în măsura în care dorește acest lucru. În mod similar, acesta poate decide să dubleze sau nu anumite servicii sau să nu ofere decât tipuri de asistență diferite în fiecare dintre aceste locații. În acest context, anumite spitale private din Bruxelles au ales în mod liber să își desfășoare activitatea în mai multe locații, în timp ce altele nu își desfășoară activitatea decât într-o singură locație (227). Cu toate acestea, spitalele private pot să decidă în orice moment să își grupeze paturile și serviciile într-o singură locație (228). Trebuie remarcat, de asemenea, că, în limitele stabilite de mecanismul de programare (229), spitalele private sunt, de asemenea, libere să aleagă care sunt tipurile de servicii pe care le oferă, oferind acestora posibilitatea de a se specializa în tipurile de asistență medicală cele mai rentabile (230). |
| --- | --- |

(192)

Comisia observă că LCH nu impune spitalelor (publice sau private) să își desfășoare activitatea în mai multe locații. Dimpotrivă, mecanismul de programare spitalicească determină numărul maxim de paturi de spital care poate fi pus la dispoziție în fiecare regiune din Belgia. Pentru regiunea Bruxelles-Capitală, numărul de paturi de spital (general) este limitat la aproximativ 7 260 și fiecare spital din Bruxelles este autorizat să pună la dispoziție un anumit număr de paturi în această limită. În principiu, dacă capacitatea unui spital a fost aprobată în cadrul sistemului de programare, spitalul poate decide în mod liber să grupeze aceste paturi într-o singură locație sau să le distribuie în mai multe locații din această regiune specifică, în măsura în care dorește acest lucru. În mod similar, acesta poate decide să dubleze sau nu anumite servicii sau să nu ofere decât tipuri de asistență diferite în fiecare dintre aceste locații. În acest context, anumite spitale private din Bruxelles au ales în mod liber să își desfășoare activitatea în mai multe locații, în timp ce altele nu își desfășoară activitatea decât într-o singură locație (227). Cu toate acestea, spitalele private pot să decidă în orice moment să își grupeze paturile și serviciile într-o singură locație (228). Trebuie remarcat, de asemenea, că, în limitele stabilite de mecanismul de programare (229), spitalele private sunt, de asemenea, libere să aleagă care sunt tipurile de servicii pe care le oferă, oferind acestora posibilitatea de a se specializa în tipurile de asistență medicală cele mai rentabile (230).

227

228

229

230

Obligația privind locațiile multiple care le revine spitalelor IRIS

Obligația privind locațiile multiple care le revine spitalelor IRIS

| (193) | În ceea ce privește spitalele IRIS, comunele și CPAS preferă menținerea unei oferte locale de îngrijire în raport cu concentrația de paturi de spital. Acestea au ales în mod deliberat să ofere o gamă completă de îngrijiri de bază în toate locațiile, ceea ce, din cauza dublării necesare a infrastructurii, echipamentului și activităților, duce la costuri suplimentare. Pe această bază, în momentul restructurării spitalelor din Bruxelles din 1995, CPAS și comunele au ales în mod deliberat să păstreze serviciile spitalicești locale existente în locații multiple, care oferă o gamă completă de îngrijiri medicale, având în vedere nevoile populației. Acestea au considerat că nevoile medico-sociale locale care au dus la crearea spitalelor publice nu au încetat să existe. În acest context, trebuie remarcat faptul că majoritatea locațiilor spitalelor IRIS se află în cele mai sărace comune din regiunea Bruxelles-Capitală (a se vedea, de asemenea, considerentul 202). Prin urmare, autoritățile publice au renunțat în mod voluntar la creșterile de eficiență, în detrimentul interesului lor pur financiar, și au ales să păstreze toate unitățile spitalicești existente, deși știau că măsurile federale de finanțare a spitalelor nu ar acoperi toate costurile (de exemplu, ca urmare a dublării infrastructurii și a cheltuielilor de exploatare, a se vedea, de asemenea, considerentul 203). Această alegere este confirmată în planurile strategice IRIS și, prin urmare, obligă spitalele IRIS să mențină toate unitățile spitalicești, astfel încât pacienții să poată beneficia de toate îngrijirile medicale de bază cât mai aproape posibil de domiciliul lor. |
| --- | --- |

(193)

În ceea ce privește spitalele IRIS, comunele și CPAS preferă menținerea unei oferte locale de îngrijire în raport cu concentrația de paturi de spital. Acestea au ales în mod deliberat să ofere o gamă completă de îngrijiri de bază în toate locațiile, ceea ce, din cauza dublării necesare a infrastructurii, echipamentului și activităților, duce la costuri suplimentare. Pe această bază, în momentul restructurării spitalelor din Bruxelles din 1995, CPAS și comunele au ales în mod deliberat să păstreze serviciile spitalicești locale existente în locații multiple, care oferă o gamă completă de îngrijiri medicale, având în vedere nevoile populației. Acestea au considerat că nevoile medico-sociale locale care au dus la crearea spitalelor publice nu au încetat să existe. În acest context, trebuie remarcat faptul că majoritatea locațiilor spitalelor IRIS se află în cele mai sărace comune din regiunea Bruxelles-Capitală (a se vedea, de asemenea, considerentul 202). Prin urmare, autoritățile publice au renunțat în mod voluntar la creșterile de eficiență, în detrimentul interesului lor pur financiar, și au ales să păstreze toate unitățile spitalicești existente, deși știau că măsurile federale de finanțare a spitalelor nu ar acoperi toate costurile (de exemplu, ca urmare a dublării infrastructurii și a cheltuielilor de exploatare, a se vedea, de asemenea, considerentul 203). Această alegere este confirmată în planurile strategice IRIS și, prin urmare, obligă spitalele IRIS să mențină toate unitățile spitalicești, astfel încât pacienții să poată beneficia de toate îngrijirile medicale de bază cât mai aproape posibil de domiciliul lor.

| (194) | În special, secțiunea „Axe de structurare” a planului strategic IRIS 1996-2001 se referă la:

  „
  Menținerea unei activități de spitalizare descentralizată și a unei acoperiri ambulatorii extinse. Activitatea va fi menținută în cele nouă locații
  ”
   (231), (232)

  [...]


  „Menținerea activității de bază în diversele locații. Pacienții, în special pacienții în vârstă, vor putea astfel continua să beneficieze de îngrijiri spitalicești la o distanță rezonabilă de domiciliul lor
  ”
   (233). |
| --- | --- |

(194)

În special, secțiunea „Axe de structurare” a planului strategic IRIS 1996-2001 se referă la:

„
  Menținerea unei activități de spitalizare descentralizată și a unei acoperiri ambulatorii extinse. Activitatea va fi menținută în cele nouă locații
  ”
   (231), (232)

Menținerea unei activități de spitalizare descentralizată

Activitatea va fi menținută în cele nouă locații

231

232

[...]

„Menținerea activității de bază în diversele locații. Pacienții, în special pacienții în vârstă, vor putea astfel continua să beneficieze de îngrijiri spitalicești la o distanță rezonabilă de domiciliul lor
  ”
   (233).

„Menținerea activității de bază în diversele locații.

continua să beneficieze de îngrijiri spitalicești la o distanță rezonabilă de domiciliul lor

233

| (195) | Planul strategic 1996-2001 subliniază, de asemenea, că spitalele IRIS tratează, în principal, pacienți care locuiesc în vecinătatea imediată și, prin urmare, sunt considerate „spitale de proximitate” (234). În plus, spitalele IRIS doresc „să crească gradul de adecvare a serviciilor [lor] la nevoile populației din Bruxelles, [...] și să consolideze accesibilitatea [lor] pentru toate categoriile sociale ale populației, în special pentru cele mai puțin favorizate” (235). |
| --- | --- |

(195)

Planul strategic 1996-2001 subliniază, de asemenea, că spitalele IRIS tratează, în principal, pacienți care locuiesc în vecinătatea imediată și, prin urmare, sunt considerate „spitale de proximitate” (234). În plus, spitalele IRIS doresc „să crească gradul de adecvare a serviciilor [lor] la nevoile populației din Bruxelles, [...] și să consolideze accesibilitatea [lor] pentru toate categoriile sociale ale populației, în special pentru cele mai puțin favorizate” (235).

234

nevoile populației din Bruxelles

să consolideze accesibilitatea

în special pentru cele mai puțin favorizate

235

| (196) | Planul strategic 2002-2014 adaugă:

  „IRIS adoptă principiul unei organizări centrate pe pacienți, înscrisă într-o rețea publică de instituții care colaborează între ele pentru a asigura o ofertă de îngrijiri medicale de proximitate și specializată
  ”
   (236). |
| --- | --- |

(196)

Planul strategic 2002-2014 adaugă:

„IRIS adoptă principiul unei organizări centrate pe pacienți, înscrisă într-o rețea publică de instituții care colaborează între ele pentru a asigura o ofertă de îngrijiri medicale de proximitate și specializată
  ”
   (236).

organizări centrate pe pacienți,

o ofertă de îngrijiri medicale de proximitate și specializată

236

| (197) | În ceea ce privește îngrijirile medicale de proximitate, acest plan strategic adaugă:

  „Luând în considerare răspândirea geografică a centrelor IRIS, impactul acestora asupra acoperirii unei populații generale, uneori aflată în suferință la nivel social, primul obiectiv dezvoltat este de a asigura în fiecare centru servicii medicale de proximitate, de calitate, performante și accesibile.

  Spitalele IRIS — cu excepția Institut Bordet și Spitalul pentru copii [HUDERF] (237) care sunt spitale mono-specializate de referință – au vocația primară de a oferi o medicină de proximitate, care răspunde unei cereri locale a unor pacienți care locuiesc în comunele învecinate
  ”
   (238). |
| --- | --- |

(197)

În ceea ce privește îngrijirile medicale de proximitate, acest plan strategic adaugă:

„Luând în considerare răspândirea geografică a centrelor IRIS, impactul acestora asupra acoperirii unei populații generale, uneori aflată în suferință la nivel social, primul obiectiv dezvoltat este de a asigura în fiecare centru servicii medicale de proximitate, de calitate, performante și accesibile.

răspândirea geografică a centrelor IRIS

de a asigura în fiecare centru servicii medicale de proximitate, de calitate, performante și accesibile.

Spitalele IRIS — cu excepția Institut Bordet și Spitalul pentru copii [HUDERF] (237) care sunt spitale mono-specializate de referință – au vocația primară de a oferi o medicină de proximitate, care răspunde unei cereri locale a unor pacienți care locuiesc în comunele învecinate
  ”
   (238).

237

de a oferi o medicină de proximitate, care răspunde unei cereri locale a unor pacienți care locuiesc în comunele învecinate

238

| (198) | Planul strategic IRIS 2002-2014 precizează, de asemenea, că, pe lângă medicina de proximitate referitoare la îngrijirile medicale de bază, spitalele IRIS propun îngrijiri specializate [altfel spus, o gamă de îngrijiri mai largă sau mai dezvoltată (239)]. Aceste servicii nu sunt propuse, totuși, în toate locațiile (deși sunt, în general, propuse în mai multe dintre acestea) și fac obiectul unei planificări la nivelul rețelei IRIS (240). Obiectivul este tot de a asigura populației din Bruxelles un acces universal la o gamă optimă de îngrijiri medicale (prin intermediul unor servicii medicale de proximitate sau unor îngrijiri specializate) (241). Acest plan strategic conține, de asemenea, tabele detaliate care precizează tipul de îngrijiri de bază și de îngrijiri specializate propuse în fiecare dintre locațiile spitalelor IRIS. Activitățile de îngrijire de bază sunt desemnate ca fiind de „nivelul 1 – nivel de proximitate”, în timp ce activitățile de îngrijire specializate sunt desemnate ca fiind de „nivelul 2 – nivel de specializare” și de „nivelul 3 – nivel de referință” (242). Spitalele IRIS știu, prin urmare, foarte clar ce tipuri de îngrijiri trebuie să furnizeze în fiecare din locațiile lor. |
| --- | --- |

(198)

Planul strategic IRIS 2002-2014 precizează, de asemenea, că, pe lângă medicina de proximitate referitoare la îngrijirile medicale de bază, spitalele IRIS propun îngrijiri specializate [altfel spus, o gamă de îngrijiri mai largă sau mai dezvoltată (239)]. Aceste servicii nu sunt propuse, totuși, în toate locațiile (deși sunt, în general, propuse în mai multe dintre acestea) și fac obiectul unei planificări la nivelul rețelei IRIS (240). Obiectivul este tot de a asigura populației din Bruxelles un acces universal la o gamă optimă de îngrijiri medicale (prin intermediul unor servicii medicale de proximitate sau unor îngrijiri specializate) (241). Acest plan strategic conține, de asemenea, tabele detaliate care precizează tipul de îngrijiri de bază și de îngrijiri specializate propuse în fiecare dintre locațiile spitalelor IRIS. Activitățile de îngrijire de bază sunt desemnate ca fiind de „nivelul 1 – nivel de proximitate”, în timp ce activitățile de îngrijire specializate sunt desemnate ca fiind de „nivelul 2 – nivel de specializare” și de „nivelul 3 – nivel de referință” (242). Spitalele IRIS știu, prin urmare, foarte clar ce tipuri de îngrijiri trebuie să furnizeze în fiecare din locațiile lor.

239

240

241

242

| (199) | Pentru a garanta că fiecare spital IRIS este pe deplin conștient de necesitățile medicosociale ale populației locale și este gestionat în consecință, crearea spitalelor IRIS a fost, de asemenea, în mod expres legată de menținerea unei „baze locale” pentru serviciile spitalicești publice. Dovadă stau acordul de restructurare confirmat de acordul de cooperare din 19 mai 1994 (243), precum și componența organelor de conducere ale spitalelor IRIS (244). În special, în conformitate cu articolul 11 din statut, majoritatea membrilor Adunării generale a asociațiilor spitalelor IRIS sunt aleși de către Consiliul comunal și Consiliul serviciilor sociale (organizat la nivel comunal), în timp ce primarul și președintele CPAS sunt numiți membri ex officio. În mod similar, 10 din cei 14 membri ai Consiliului de administrație sunt numiți de către membrii delegației autorităților publice în cadrul Adunării generale (astfel cum prevede articolul 27 din statut). |
| --- | --- |

(199)

Pentru a garanta că fiecare spital IRIS este pe deplin conștient de necesitățile medicosociale ale populației locale și este gestionat în consecință, crearea spitalelor IRIS a fost, de asemenea, în mod expres legată de menținerea unei „baze locale” pentru serviciile spitalicești publice. Dovadă stau acordul de restructurare confirmat de acordul de cooperare din 19 mai 1994 (243), precum și componența organelor de conducere ale spitalelor IRIS (244). În special, în conformitate cu articolul 11 din statut, majoritatea membrilor Adunării generale a asociațiilor spitalelor IRIS sunt aleși de către Consiliul comunal și Consiliul serviciilor sociale (organizat la nivel comunal), în timp ce primarul și președintele CPAS sunt numiți membri ex officio. În mod similar, 10 din cei 14 membri ai Consiliului de administrație sunt numiți de către membrii delegației autorităților publice în cadrul Adunării generale (astfel cum prevede articolul 27 din statut).

243

244

ex officio

| (200) | Intenția de a gestiona spitalele IRIS în funcție de nevoile medico-sociale ale populației locale a fost confirmată de reuniunea Consiliului de administrație al rețelei IRIS din 20 noiembrie 1996, în cadrul căreia a fost adoptată o modificare a planului strategic 1996-2001, care precizează clar, în acest sens:

  „Acest set de constrîngeri, care necesită o restructurare, trebuie îndeplinite în cadrul mai larg al obiectivelor noastre strategice. Acestea pot fi rezumate după cum urmează:






  — | Rețeaua IRIS a spitalelor publice trebuie să se afle în centrul viitorului sistemului de sănătate din Bruxelles; |
| --- | --- | --- |

(200)

Intenția de a gestiona spitalele IRIS în funcție de nevoile medico-sociale ale populației locale a fost confirmată de reuniunea Consiliului de administrație al rețelei IRIS din 20 noiembrie 1996, în cadrul căreia a fost adoptată o modificare a planului strategic 1996-2001, care precizează clar, în acest sens:

„Acest set de constrîngeri, care necesită o restructurare, trebuie îndeplinite în cadrul mai larg al obiectivelor noastre strategice. Acestea pot fi rezumate după cum urmează:

—

Rețeaua IRIS a spitalelor publice trebuie să se afle în centrul viitorului sistemului de sănătate din Bruxelles;

| — | spitalele noastre trebuie să se adapteze la schimbările nevoilor populației din Bruxelles; |
| --- | --- |

—

spitalele noastre trebuie să se adapteze la schimbările nevoilor populației din Bruxelles;

nevoilor populației din Bruxelles;

| — | restructurarea Rețelei trebuie să se facă pentru și în jurul bolnavului; |
| --- | --- |

—

restructurarea Rețelei trebuie să se facă pentru și în jurul bolnavului;

| — | modernizarea Rețelei trebuie să se bazeze pe un nou impuls al comunității spitalicești în general, al comunității medicale, în special.” |
| --- | --- |

—

modernizarea Rețelei trebuie să se bazeze pe un nou impuls al comunității spitalicești în general, al comunității medicale, în special.”

| (201) | Acest amendament mai adaugă:

  „În acest context, restructurarea trebuie să garanteze:






  — | continuarea unor activități medicale și de îngrijire în fiecare centru spitalicesc, în conformitate cu misiunea noastră privind serviciile medicale de proximitate; |
| --- | --- | --- |

(201)

Acest amendament mai adaugă:

„În acest context, restructurarea trebuie să garanteze:

—

continuarea unor activități medicale și de îngrijire în fiecare centru spitalicesc, în conformitate cu misiunea noastră privind serviciile medicale de proximitate;

continuarea unor activități medicale și de îngrijire în fiecare centru spitalicesc, în conformitate cu misiunea noastră privind serviciile medicale de proximitate;

| — | urmărirea obiectivelor privind echilibrul financiar; |
| --- | --- |

—

urmărirea obiectivelor privind echilibrul financiar;

| — | dezvoltarea corespunzătoare a Rețelei în vederea menținerii echilibrului între interesul general și interesul special al fiecărei entități; |
| --- | --- |

—

dezvoltarea corespunzătoare a Rețelei în vederea menținerii echilibrului între interesul general și interesul special al fiecărei entități;

| — | intensificarea coordonării și a colaborărilor între entitățile rețelei; |
| --- | --- |

—

intensificarea coordonării și a colaborărilor între entitățile rețelei;

| — | accesibilitatea Rețelei și menținerea caracterului public al acesteia; |
| --- | --- |

—

accesibilitatea Rețelei și menținerea caracterului public al acesteia;

accesibilitatea Rețelei și menținerea caracterului public al acesteia

| — | [...] (245).” |
| --- | --- |

—

[...] (245).”

245

Obligația privind locațiile multiple a spitalelor IRIS, o adevărată obligație de serviciu public (SIEG)

Obligația privind locațiile multiple a spitalelor IRIS, o adevărată obligație de serviciu public (SIEG)

| (202) | Comisia a analizat, de asemenea, argumentul reclamanților în contextul cauzei judecate de Tribunal (a se vedea secțiunea 4.2) potrivit căruia necesitățile în materie de îngrijiri de proximitate trebuie examinate din perspectiva numărului mare de spitale publice și private prezente în regiunea Bruxelles-Capitală. Astfel cum s-a explicat mai sus, mecanismul de programare spitalicească stabilește numărul maxim de paturi de spital general din regiunea Bruxelles-Capitală la 7 260, în scopul de a evita o ofertă excesivă de servicii medicale. Acest număr de paturi este pus la dispoziție în comun de către spitalele publice și spitalele private cu scopul de a răspunde nevoii de îngrijiri spitalicești din regiunea Bruxelles-Capitală. Mecanismul de programare nu ține însă seama decât de nevoile medicale la nivel regional și nu ține cont de nevoile sociale ale unei populații specifice, nici de situația socială specifică pentru o anumită zonă geografică. Aceste nevoi sociale sunt evaluate în cadrul politicii privind asistența socială a CPAS (altfel spus, la nivel comunal). Unitățile care au precedat spitalele IRIS au fost înființate pentru a satisface nevoile sociale și, în urma restructurării, diferitele locații IRIS au fost menținute, deoarece continuă să îndeplinească o reală necesitate socială (a se vedea considerentele 82-84 și 91). Într-adevăr, ca urmare a faptului că spitalele IRIS furnizează SIEG privind asistența medicală socială, există, de asemenea, o necesitate și o obligație de a dispune de mai multe locații. Pentru persoanele defavorizate din regiunea Bruxelles-Capitală, este important nu numai să se poată adresa unui spital aproape de domiciliul lor, ci și să se asigure că primesc îngrijiri chiar dacă nu sunt în măsură să le plătească și că pot să solicite sprijin din partea serviciilor sociale. Obligând spitalele IRIS să își mențină diferitele locații, regiunea Bruxelles-Capitală și CPAS doresc să garanteze că asistența medicală socială este furnizată cât mai aproape posibil de locul unde există o necesitate. În acest context, trebuie subliniat faptul că 10 dintre cele 11 locații ale spitalelor IRIS sunt situate în comune în care venitul mediu nu depășește mediana (246) pentru regiunea Bruxelles-Capitală. Cinci din cele 11 locații ale spitalelor private sunt, în schimb, în comune în care venitul mediu este mai mare decât această mediană (247). După cum se arată în harta de mai jos (248) (a se vedea graficul 3), se pare că nu există nicio suprapunere geografică semnificativă între spitalele publice (cercurile cu linie întreruptă) și spitalele private generale și universitare (cercurile cu linie continuă) din regiunea Bruxelles-Capitală. Acest lucru sugerează că simplul fapt că un număr mare de spitale își desfășoară activitatea în regiunea Bruxelles-Capitală nu este suficient pentru a garanta accesul tuturor cetățenilor la îngrijiri medicale spitalicești. În plus, astfel cum s-a explicat mai sus, spitalele IRIS sunt singurele spitale din regiunea Bruxelles-Capitală care furnizează un SIEG privind asistența medicală socială, prin urmare, spitalele private nu pot fi considerate ca un echivalent al acestora atunci când este vorba despre satisfacerea nevoilor sociale ale populației locale. Având în vedere considerațiile de mai sus, Comisia concluzionează că prezența mai multor spitale private în regiunea Bruxelles-Capitală nu constituie un motiv care să pună la îndoială caracterul autentic de obligație de serviciu public (SIEG) al obligației privind locațiile multiple care le revine spitalelor IRIS, însă nu și spitalelor private din Bruxelles, în special având în vedere SIEG privind asistența medicală socială.

  Graficul 3


  Hărți ale unităților spitalicești din regiunea Bruxelles-Capitală




  Hôpitaux généraux
  Hôpitaux à caractère universitaire
  Hôpitaux universitaires
  Hôpitaux gériatriques et spécialisés
  Hôpitaux spécialisés
  Hôpitaux psihiatriques
  Implantations hospitalières |
| --- | --- |

(202)

Comisia a analizat, de asemenea, argumentul reclamanților în contextul cauzei judecate de Tribunal (a se vedea secțiunea 4.2) potrivit căruia necesitățile în materie de îngrijiri de proximitate trebuie examinate din perspectiva numărului mare de spitale publice și private prezente în regiunea Bruxelles-Capitală. Astfel cum s-a explicat mai sus, mecanismul de programare spitalicească stabilește numărul maxim de paturi de spital general din regiunea Bruxelles-Capitală la 7 260, în scopul de a evita o ofertă excesivă de servicii medicale. Acest număr de paturi este pus la dispoziție în comun de către spitalele publice și spitalele private cu scopul de a răspunde nevoii de îngrijiri spitalicești din regiunea Bruxelles-Capitală. Mecanismul de programare nu ține însă seama decât de nevoile medicale la nivel regional și nu ține cont de nevoile sociale ale unei populații specifice, nici de situația socială specifică pentru o anumită zonă geografică. Aceste nevoi sociale sunt evaluate în cadrul politicii privind asistența socială a CPAS (altfel spus, la nivel comunal). Unitățile care au precedat spitalele IRIS au fost înființate pentru a satisface nevoile sociale și, în urma restructurării, diferitele locații IRIS au fost menținute, deoarece continuă să îndeplinească o reală necesitate socială (a se vedea considerentele 82-84 și 91). Într-adevăr, ca urmare a faptului că spitalele IRIS furnizează SIEG privind asistența medicală socială, există, de asemenea, o necesitate și o obligație de a dispune de mai multe locații. Pentru persoanele defavorizate din regiunea Bruxelles-Capitală, este important nu numai să se poată adresa unui spital aproape de domiciliul lor, ci și să se asigure că primesc îngrijiri chiar dacă nu sunt în măsură să le plătească și că pot să solicite sprijin din partea serviciilor sociale. Obligând spitalele IRIS să își mențină diferitele locații, regiunea Bruxelles-Capitală și CPAS doresc să garanteze că asistența medicală socială este furnizată cât mai aproape posibil de locul unde există o necesitate. În acest context, trebuie subliniat faptul că 10 dintre cele 11 locații ale spitalelor IRIS sunt situate în comune în care venitul mediu nu depășește mediana (246) pentru regiunea Bruxelles-Capitală. Cinci din cele 11 locații ale spitalelor private sunt, în schimb, în comune în care venitul mediu este mai mare decât această mediană (247). După cum se arată în harta de mai jos (248) (a se vedea graficul 3), se pare că nu există nicio suprapunere geografică semnificativă între spitalele publice (cercurile cu linie întreruptă) și spitalele private generale și universitare (cercurile cu linie continuă) din regiunea Bruxelles-Capitală. Acest lucru sugerează că simplul fapt că un număr mare de spitale își desfășoară activitatea în regiunea Bruxelles-Capitală nu este suficient pentru a garanta accesul tuturor cetățenilor la îngrijiri medicale spitalicești. În plus, astfel cum s-a explicat mai sus, spitalele IRIS sunt singurele spitale din regiunea Bruxelles-Capitală care furnizează un SIEG privind asistența medicală socială, prin urmare, spitalele private nu pot fi considerate ca un echivalent al acestora atunci când este vorba despre satisfacerea nevoilor sociale ale populației locale. Având în vedere considerațiile de mai sus, Comisia concluzionează că prezența mai multor spitale private în regiunea Bruxelles-Capitală nu constituie un motiv care să pună la îndoială caracterul autentic de obligație de serviciu public (SIEG) al obligației privind locațiile multiple care le revine spitalelor IRIS, însă nu și spitalelor private din Bruxelles, în special având în vedere SIEG privind asistența medicală socială.

246

247

248

Graficul 3

Graficul 3

Hărți ale unităților spitalicești din regiunea Bruxelles-Capitală

Hărți ale unităților spitalicești din regiunea Bruxelles-Capitală

Hôpitaux généraux

Hôpitaux à caractère universitaire

Hôpitaux universitaires

Hôpitaux gériatriques et spécialisés

Hôpitaux spécialisés

Hôpitaux psihiatriques

Implantations hospitalières

Implicațiile practice ale obligației privind locațiile multiple a spitalelor IRIS

Implicațiile practice ale obligației privind locațiile multiple a spitalelor IRIS

| (203) | Obligația privind locațiile multiple poate fi considerată, de asemenea, o povară pentru spitalele IRIS, întrucât aceasta le impune să dubleze anumite infrastructuri și duce la costuri de exploatare mai mari. Aceste cheltuieli sunt legate, în principal, de nevoia de a dota fiecare locație cu servicii precum un serviciu de urgență, un serviciu de sterilizare, un serviciu de supraveghere și securitate și cu propria administrație. De fapt, finanțarea BMF [a se vedea considerentul 46 litera (a)] se acordă numai pentru unul dintre aceste servicii pentru fiecare spital, indiferent de numărul de locații pe care le ocupă. Costurile de funcționare aferente diferitelor posturi (întreținere, încălzire, curățenie etc.) se adaugă costurilor privind infrastructura și echipamentele. Un studiu realizat de asociația centrală IRIS în 2009 a estimat că costurile aferente obligației privind locațiile multiple care nu erau acoperite de finanțarea BMF se ridicau la [...] milioane EUR în 2008 și la [...] milioane EUR în 2009 pentru cele cinci spitale IRIS considerate în mod global. |
| --- | --- |

(203)

Obligația privind locațiile multiple poate fi considerată, de asemenea, o povară pentru spitalele IRIS, întrucât aceasta le impune să dubleze anumite infrastructuri și duce la costuri de exploatare mai mari. Aceste cheltuieli sunt legate, în principal, de nevoia de a dota fiecare locație cu servicii precum un serviciu de urgență, un serviciu de sterilizare, un serviciu de supraveghere și securitate și cu propria administrație. De fapt, finanțarea BMF [a se vedea considerentul 46 litera (a)] se acordă numai pentru unul dintre aceste servicii pentru fiecare spital, indiferent de numărul de locații pe care le ocupă. Costurile de funcționare aferente diferitelor posturi (întreținere, încălzire, curățenie etc.) se adaugă costurilor privind infrastructura și echipamentele. Un studiu realizat de asociația centrală IRIS în 2009 a estimat că costurile aferente obligației privind locațiile multiple care nu erau acoperite de finanțarea BMF se ridicau la [...] milioane EUR în 2008 și la [...] milioane EUR în 2009 pentru cele cinci spitale IRIS considerate în mod global.

Concluzie privind obligația referitoare la locațiile multiple care le revine spitalelor IRIS

Concluzie privind obligația referitoare la locațiile multiple care le revine spitalelor IRIS

| (204) | Comisia concluzionează că, în conformitate cu planurile strategice IRIS, spitalele IRIS au obligația clară: 1. de a își menține toate unitățile spitalicești pentru a răspunde nevoilor medico-sociale ale populațiilor locale respective; și 2. de a furniza o gamă completă de îngrijiri medicale de bază în toate aceste locații. În special, planul strategic IRIS definește activitățile care sunt considerate ca fiind îngrijiri de bază și cele considerate îngrijiri specializate și indică, pentru fiecare unitate spitalicească IRIS, ce tipuri de îngrijiri trebuie să fie disponibile. În plus, dispozițiile din statutele spitalelor IRIS și din Legea CPAS garantează că spitalele IRIS sunt pe deplin conștiente de nevoile medico-sociale ale populației locale și sunt gestionate în consecință. În plus, obligația referitoare la locațiile multiple depășește cerințele LCH și ale mecanismului de programare, deoarece acesta din urmă nu ține seama de necesitățile sociale ale unei populații specifice, nici de situația socială specifică unei zone geografice. Spitalele private nu sunt, prin urmare, obligate să își desfășoare activitatea în mai multe locații, nici să ofere o gamă completă de îngrijiri de bază în fiecare locație (atunci când acestea aleg să ocupe mai multe locații). În cele din urmă, astfel cum se explică în considerentul precedent, obligația referitoare la locațiile multiple generează costuri substanțiale pentru spitalele IRIS, care nu sunt acoperite de BMF și care contribuie astfel la deficitul spitalelor IRIS. |
| --- | --- |

(204)

Comisia concluzionează că, în conformitate cu planurile strategice IRIS, spitalele IRIS au obligația clară: 1. de a își menține toate unitățile spitalicești pentru a răspunde nevoilor medico-sociale ale populațiilor locale respective; și 2. de a furniza o gamă completă de îngrijiri medicale de bază în toate aceste locații. În special, planul strategic IRIS definește activitățile care sunt considerate ca fiind îngrijiri de bază și cele considerate îngrijiri specializate și indică, pentru fiecare unitate spitalicească IRIS, ce tipuri de îngrijiri trebuie să fie disponibile. În plus, dispozițiile din statutele spitalelor IRIS și din Legea CPAS garantează că spitalele IRIS sunt pe deplin conștiente de nevoile medico-sociale ale populației locale și sunt gestionate în consecință. În plus, obligația referitoare la locațiile multiple depășește cerințele LCH și ale mecanismului de programare, deoarece acesta din urmă nu ține seama de necesitățile sociale ale unei populații specifice, nici de situația socială specifică unei zone geografice. Spitalele private nu sunt, prin urmare, obligate să își desfășoare activitatea în mai multe locații, nici să ofere o gamă completă de îngrijiri de bază în fiecare locație (atunci când acestea aleg să ocupe mai multe locații). În cele din urmă, astfel cum se explică în considerentul precedent, obligația referitoare la locațiile multiple generează costuri substanțiale pentru spitalele IRIS, care nu sunt acoperite de BMF și care contribuie astfel la deficitul spitalelor IRIS.

III.   Obligația de a furniza servicii sociale extinse

| (205) | În cele din urmă, autoritățile belgiene consideră că spitalele IRIS au obligația de a furniza servicii sociale extinse pacienților și familiilor acestora. Potrivit reclamanților, obligația pare să cuprindă doar un volum de servicii sociale mai mare decât cel oferit de celelalte spitale. În acest context, trebuie subliniat că nici LCH, nici condițiile de autorizare a spitalelor (pe baza Decretului regal din 23 octombrie 1964) nu impun o obligație generală de a furniza servicii sociale în cadrul unui spital. Doar câteva norme izolate privind anumite servicii spitalicești [serviciile geriatrice și psihiatrice (249)] prevăd intervenția asistenților sociali. În plus, o normă specifică spitalelor universitare prevede prezența unui singur asistent social pentru 2 000 de internări (250). În afara acestor situații specifice, spitalele private nu au nicio obligație de a furniza servicii sociale tuturor pacienților lor. Spitalele IRIS, în schimb, sunt obligate, pe baza planurilor strategice IRIS, să dispună de servicii sociale ce acordă sprijin tuturor pacienților care au nevoie de acesta. |
| --- | --- |

(205)

În cele din urmă, autoritățile belgiene consideră că spitalele IRIS au obligația de a furniza servicii sociale extinse pacienților și familiilor acestora. Potrivit reclamanților, obligația pare să cuprindă doar un volum de servicii sociale mai mare decât cel oferit de celelalte spitale. În acest context, trebuie subliniat că nici LCH, nici condițiile de autorizare a spitalelor (pe baza Decretului regal din 23 octombrie 1964) nu impun o obligație generală de a furniza servicii sociale în cadrul unui spital. Doar câteva norme izolate privind anumite servicii spitalicești [serviciile geriatrice și psihiatrice (249)] prevăd intervenția asistenților sociali. În plus, o normă specifică spitalelor universitare prevede prezența unui singur asistent social pentru 2 000 de internări (250). În afara acestor situații specifice, spitalele private nu au nicio obligație de a furniza servicii sociale tuturor pacienților lor. Spitalele IRIS, în schimb, sunt obligate, pe baza planurilor strategice IRIS, să dispună de servicii sociale ce acordă sprijin tuturor pacienților care au nevoie de acesta.

249

250

Obligația de a furniza servicii sociale extinse care le revine spitalelor IRIS

Obligația de a furniza servicii sociale extinse care le revine spitalelor IRIS

| (206) | Planul strategic IRIS 1996-2001 prezintă contextul general asistenței generale acordate pacienților în cadrul spitalelor IRIS, inclusiv în ceea ce privește aspectele psihosociale și de mediu:

  „Asistența generală acordată pacienților: Pacientul nu poate fi redus la patologia pentru care acesta solicită îngrijiri. În special anumite categorii de pacienți trebuie să beneficieze de acordarea unei asistențe generale, atât în ceea ce privește aspectele pur medicale, cât și cele psihosociale și de mediu: este vorba despre pacienții geriatrici, pacienții pediatrici, pacienții în fază terminală, pacienții psihiatrici, pacienții defavorizați din punct de vedere social etc. (251)
  ” |
| --- | --- |

(206)

Planul strategic IRIS 1996-2001 prezintă contextul general asistenței generale acordate pacienților în cadrul spitalelor IRIS, inclusiv în ceea ce privește aspectele psihosociale și de mediu:

„Asistența generală acordată pacienților: Pacientul nu poate fi redus la patologia pentru care acesta solicită îngrijiri. În special anumite categorii de pacienți trebuie să beneficieze de acordarea unei asistențe generale, atât în ceea ce privește aspectele pur medicale, cât și cele psihosociale și de mediu: este vorba despre pacienții geriatrici, pacienții pediatrici, pacienții în fază terminală, pacienții psihiatrici, pacienții defavorizați din punct de vedere social etc. (251)
  ”

de acordarea unei asistențe generale

cât și cele psihosociale și de mediu

pacienții defavorizați din punct de vedere social

251

| (207) | Rolul serviciilor sociale și principalele misiuni ale acestora sunt descrise în detaliu în acest plan:

  „
  Spitalele [IRIS] trebuie să dispună de servicii sociale, al căror rol esențial este de a contribui la bunăstarea pacienților, la calitatea medicală și la funcționarea optimă a instituției. Serviciul social este un colaborator al funcționarului responsabil și un partener al tuturor serviciilor spitalului. Acesta este responsabil de umanizarea condițiilor de ședere [a pacienților în spital]. Acesta trebuie să abordeze dificultățile de ordin social ale pacienților, în mod ideal înainte, dar și pe parcursul șederii și la ieșirea din spital. Acesta reprezintă legătura privilegiată dintre pacient, spital, familia și mediul acestuia. Pentru a face acest lucru, serviciul social trebuie:






  — | să dispună de timp, de capacitatea profesională de a evalua nevoile pacientului împreună cu acesta, cu anturajul acestuia și cu echipele de asistență medicală, și de a construi împreună cu acesta răspunsurile adecvate; |
| --- | --- | --- |

(207)

Rolul serviciilor sociale și principalele misiuni ale acestora sunt descrise în detaliu în acest plan:

„
  Spitalele [IRIS] trebuie să dispună de servicii sociale, al căror rol esențial este de a contribui la bunăstarea pacienților, la calitatea medicală și la funcționarea optimă a instituției. Serviciul social este un colaborator al funcționarului responsabil și un partener al tuturor serviciilor spitalului. Acesta este responsabil de umanizarea condițiilor de ședere [a pacienților în spital]. Acesta trebuie să abordeze dificultățile de ordin social ale pacienților, în mod ideal înainte, dar și pe parcursul șederii și la ieșirea din spital. Acesta reprezintă legătura privilegiată dintre pacient, spital, familia și mediul acestuia. Pentru a face acest lucru, serviciul social trebuie:

Spitalele [IRIS] trebuie să dispună de servicii sociale, al căror rol esențial este de a contribui la bunăstarea pacienților

să abordeze dificultățile de ordin social ale pacienților, în mod ideal înainte, dar și pe parcursul șederii și la ieșirea din spital.

—

să dispună de timp, de capacitatea profesională de a evalua nevoile pacientului împreună cu acesta, cu anturajul acestuia și cu echipele de asistență medicală, și de a construi împreună cu acesta răspunsurile adecvate;

| — | să aibă acces la dosarele de internare și medicale ale pacienților, în care poate menționa date sociale susceptibile să contribuie la calitatea asistenței medicale; |
| --- | --- |

—

să aibă acces la dosarele de internare și medicale ale pacienților, în care poate menționa date sociale susceptibile să contribuie la calitatea asistenței medicale;

| — | să fie informat în timp util cu privire la data transferului sau a externării pentru a pune în aplicare măsurile necesare; |
| --- | --- |

—

să fie informat în timp util cu privire la data transferului sau a externării pentru a pune în aplicare măsurile necesare;

| — | să exprime o părere cu privire la pacienții care prezintă profiluri și patologii complexe; |
| --- | --- |

—

să exprime o părere cu privire la pacienții care prezintă profiluri și patologii complexe;

| — | să instituie, împreună cu serviciile financiare, mecanismele legale, având în vedere faptul că limita intervenției sale este stabilită în conformitate cu etica profesională a relației centrată pe pacient în toate aspectele sale sociale; |
| --- | --- |

—

să instituie, împreună cu serviciile financiare, mecanismele legale, având în vedere faptul că limita intervenției sale este stabilită în conformitate cu etica profesională a relației centrată pe pacient în toate aspectele sale sociale;

| — | să asigure o coordonare cu CPAS; |
| --- | --- |

—

să asigure o coordonare cu CPAS;

să asigure o coordonare cu CPAS

| — | să cunoască rețelele sociale și sanitare existente; |
| --- | --- |

—

să cunoască rețelele sociale și sanitare existente;

| — | să propună îmbunătățiri ale funcționării spitalului; |
| --- | --- |

—

să propună îmbunătățiri ale funcționării spitalului;

| — | să dispună de o infrastructură care să asigure confidențialitatea schimburilor de informații și a datelor. |
| --- | --- |

—

să dispună de o infrastructură care să asigure confidențialitatea schimburilor de informații și a datelor.

Misiunea de medicină socială care reprezintă vocația spitalelor publice implică faptul ca acestea să îndeplinească o funcție de coordonare a actorilor din domeniul sănătății, să participe la rețelele sanitare și sociale sau chiar să le inițieze, și să participe în mod direct la crearea de servicii conexe IRIS necesare pentru satisfacerea nevoilor populației (hotel pentru îngrijiri medicale, hotel pentru familie, îngrijirile paliative la domiciliu, structuri de primire pentru persoane dependente de droguri, pentru persoane fără domiciliu, servicii de îngrijire la domiciliu etc.). Acestea vor realiza acreditarea organismelor cu care vor coopera (252).”

Misiunea de medicină socială

necesare pentru satisfacerea nevoilor populației

252

| (208) | În conformitate cu acest plan strategic, serviciul social poate juca, de asemenea, un rol important în momentul internării pacienților:

  „Primirea trebuie realizată în mod diferit, în funcție de faptul dacă pacientul sosește la urgențe, la consultație sau la internare; în orice caz, primirea trebuie să asigure pacientului discreție și confort, și să contribuie la calmarea pe cât posibil a îngrijorărilor sale și a celor ale familei. În această privință, serviciile sociale din spitalele noastre joacă un rol esențial
   (253).” |
| --- | --- |

(208)

În conformitate cu acest plan strategic, serviciul social poate juca, de asemenea, un rol important în momentul internării pacienților:

„Primirea trebuie realizată în mod diferit, în funcție de faptul dacă pacientul sosește la urgențe, la consultație sau la internare; în orice caz, primirea trebuie să asigure pacientului discreție și confort, și să contribuie la calmarea pe cât posibil a îngrijorărilor sale și a celor ale familei. În această privință, serviciile sociale din spitalele noastre joacă un rol esențial
   (253).”

În această privință, serviciile sociale din spitalele noastre joacă un rol esențial

253

| (209) | Planul strategis IRIS 2002-2014 adaugă:

  „
  Serviciul social este indispensabil în spitalul public, pentru însoțirea pacienților, atât a celor din ambulatoriu, cât și a celor spitalizați. Acesta constă în a asista pacienții și familiile acestora pentru a soluționa și a gestiona probleme și dificultăți administrative, financiare, relaționale și sociale legate de starea de sănătate, de ședere și de tratament în spital, precum și de noile perspective și situații.
  Serviciul social:






  — | însoțește pacienții respectându-le autonomia și independența; |
| --- | --- | --- |

(209)

Planul strategis IRIS 2002-2014 adaugă:

„
  Serviciul social este indispensabil în spitalul public, pentru însoțirea pacienților, atât a celor din ambulatoriu, cât și a celor spitalizați. Acesta constă în a asista pacienții și familiile acestora pentru a soluționa și a gestiona probleme și dificultăți administrative, financiare, relaționale și sociale legate de starea de sănătate, de ședere și de tratament în spital, precum și de noile perspective și situații.

Serviciul social este indispensabil în spitalul public

a asista pacienții și familiile acestora pentru a soluționa și a gestiona probleme și dificultăți administrative, financiare, relaționale și sociale legate de starea de sănătate, de ședere și de tratament în spital

Serviciul social:

—

însoțește pacienții respectându-le autonomia și independența;

| — | se asigură că includ în asistența medicală generală normele, valorile, cultura pacientului, prin urmare se articulează în jurul unui ajutor administrativ, a unui sprijin psihosocial, a unui rol de informare, de prevenire, de sensibilizare, de colaborare și de coordonare. Prin urmare, serviciul social se va face la niveluri diferite, în funcție de faptul dacă pacienții au nevoie de un ajutor socio-material, socio-administrativ sau psihosocial; |
| --- | --- |

—

se asigură că includ în asistența medicală generală normele, valorile, cultura pacientului, prin urmare se articulează în jurul unui ajutor administrativ, a unui sprijin psihosocial, a unui rol de informare, de prevenire, de sensibilizare, de colaborare și de coordonare. Prin urmare, serviciul social se va face la niveluri diferite, în funcție de faptul dacă pacienții au nevoie de un ajutor socio-material, socio-administrativ sau psihosocial;

Prin urmare, serviciul social se va face la niveluri diferite, în funcție de faptul dacă pacienții au nevoie de un ajutor socio-material, socio-administrativ sau psihosocial

| — | necesită competențe în ceea ce privește «priceperea» și «existența», atât teoretice, cât și tehnice, precum și calități personale și relaționale. |
| --- | --- |

—

necesită competențe în ceea ce privește «priceperea» și «existența», atât teoretice, cât și tehnice, precum și calități personale și relaționale.

[...]

În concluzie, sarcinile serviciului social sunt multiple:

sarcinile serviciului social sunt multiple:

| — | să asigure integrarea pacientului în spital și să pregătească externarea acestuia, în cele mai bune condiții, într-un spațiu adecvat pentru a trăi; |
| --- | --- |

—

să asigure integrarea pacientului în spital și să pregătească externarea acestuia, în cele mai bune condiții, într-un spațiu adecvat pentru a trăi;

integrarea pacientului în spital

externarea acestuia, în cele mai bune condiții, într-un spațiu adecvat pentru a trăi

| — | să ajute pacientul să găsească o securitate socială care să îi permiă să își acopere costurile asigurării de sănătate. |
| --- | --- |

—

să ajute pacientul să găsească o securitate socială care să îi permiă să își acopere costurile asigurării de sănătate.

În acest sens, serviciul social și toți asistenții sociali urmăresc aceleași obiective și interese ca și spitalul, iar activitatea lor specifică are un impact asupra reducerii duratei spitalizărilor și asupra recuperării de către spital a cheltuielilor suportate
   (254).”

un impact asupra reducerii duratei spitalizărilor și asupra recuperării de către spital a cheltuielilor suportate

254

| (210) | Rolul serviciilor sociale în ceea ce privește recuperarea costurilor pentru tratament de la CPAS (a se vedea, de asemenea, considerentul 187) este, de asemenea, confirmat în textul planului strategic IRIS 2002-2014. Acesta din urmă subliniază, în special, faptul că printre sarcinile serviciilor sociale figurează pregătirea unor anchete de solvabilitate privind pacienții:

  „Serviciul social întocmește un dosar social informatizat care trebuie să poată urmări pacienții în rețeaua [IRIS]. Acesta realizează anchetele de solvabilitate [privind pacienții], completează codurile „V” din RCM (255) și alte înregistrări impuse de reglementări. Acest dosar [social] va fi cât mai curând posibil legat de dosarul medical și de sistemele informatice centrale. Această înregistrare a dosarului social trebuie să poată constitui un tablou de bord al misiunilor sociale ale spitalului public [IRIS] (256).” |
| --- | --- |

(210)

Rolul serviciilor sociale în ceea ce privește recuperarea costurilor pentru tratament de la CPAS (a se vedea, de asemenea, considerentul 187) este, de asemenea, confirmat în textul planului strategic IRIS 2002-2014. Acesta din urmă subliniază, în special, faptul că printre sarcinile serviciilor sociale figurează pregătirea unor anchete de solvabilitate privind pacienții:

„Serviciul social întocmește un dosar social informatizat care trebuie să poată urmări pacienții în rețeaua [IRIS]. Acesta realizează anchetele de solvabilitate [privind pacienții], completează codurile „V” din RCM (255) și alte înregistrări impuse de reglementări. Acest dosar [social] va fi cât mai curând posibil legat de dosarul medical și de sistemele informatice centrale. Această înregistrare a dosarului social trebuie să poată constitui un tablou de bord al misiunilor sociale ale spitalului public [IRIS] (256).”

realizează anchetele de solvabilitate

255

256

| (211) | Aceste sarcini se referă la colectarea informațiilor necesare pentru „anchetele sociale”, care sunt necesare pentru a stabili dacă pacienții îndeplinesc condițiile necesare pentru ca CPAS să acopere cheltuielile medicale ale acestora (a se vedea, de asemenea, considerentele 187-188). Mai precis, asistenții sociali ai spitalului colectează informațiile utile (257) pentru a permite CPAS să verifice, în conformitate cu obligațiile sale juridice (258), situația materială precară a unui pacient și, astfel, să poată decide dacă se justifică o rambursare de către CPAS. |
| --- | --- |

(211)

Aceste sarcini se referă la colectarea informațiilor necesare pentru „anchetele sociale”, care sunt necesare pentru a stabili dacă pacienții îndeplinesc condițiile necesare pentru ca CPAS să acopere cheltuielile medicale ale acestora (a se vedea, de asemenea, considerentele 187-188). Mai precis, asistenții sociali ai spitalului colectează informațiile utile (257) pentru a permite CPAS să verifice, în conformitate cu obligațiile sale juridice (258), situația materială precară a unui pacient și, astfel, să poată decide dacă se justifică o rambursare de către CPAS.

257

258

Implicațiile practice ale obligației de a furniza servicii sociale extinse care le revine spitalelor IRIS

Implicațiile practice ale obligației de a furniza servicii sociale extinse care le revine spitalelor IRIS

| (212) | Personalul serviciilor sociale ale spitalelor IRIS a beneficiat de formare specifică și respectă un cod etic profesional, având în vedere rolul său de legătură între diferitele servicii din cadrul spitalului (în special medicii, asistenții medicali, facturarea și internările) sau din afara acestuia (de exemplu, asigurările sociale, îngrijirea și asistența la domiciliu, aspectele lingvistice și culturale). |
| --- | --- |

(212)

Personalul serviciilor sociale ale spitalelor IRIS a beneficiat de formare specifică și respectă un cod etic profesional, având în vedere rolul său de legătură între diferitele servicii din cadrul spitalului (în special medicii, asistenții medicali, facturarea și internările) sau din afara acestuia (de exemplu, asigurările sociale, îngrijirea și asistența la domiciliu, aspectele lingvistice și culturale).

| (213) | Pentru a evalua costul serviciilor sale sociale, rețeaua IRIS a comparat costul real al asistenților sociali care lucrează în spitalele IRIS cu un nivel rezonabil corespunzător unui asistent social pentru 2 000 de internări (și anume, obligația care se aplică în spitalele universitare). Această analiză demonstrează că cele cinci spitale IRIS aveau 81,1 asistenți sociali angajați (259), în timp ce pe baza nivelului rezonabil, acestea nu ar angaja decât 36,7. Aceasta reprezintă deci o diferență de 44,4, ceea ce indică faptul că spitalele IRIS angajează mai mult decât dublul numărului de asistenți sociali pe care îl presupune norma aplicabilă spitalelor universitare. Acest lucru ilustrează faptul că cerințele din planurile strategice impun spitalelor IRIS să ofere o gamă de servicii sociale mult mai largă decât cea minimă (de exemplu, pentru serviciile geriatrice și psihiatrice) care se aplică celorlalte spitale neuniversitare (indiferent dacă sunt publice sau private). Faptul că spitalele private neuniversitare din Bruxelles angajează, de asemenea, asistenți sociali se poate explica prin aceste cerințe minime, mai degrabă decât prin intermediul unei obligații globale de a furniza servicii sociale pacienților lor. În mod similar, după cum s-a demonstrat mai sus, spitalele IRIS depășesc cerința de bază de 2 000 de internări pentru un asistent social, care se aplică spitalelor universitare în Belgia. Prin urmare, costul nefinanțat al serviciilor sociale ale spitalelor IRIS se ridica la [...] milion EUR în 2010 (260). În consecință, obligația de a furniza servicii sociale extinse reprezintă o povară semnificativă pentru spitalele IRIS, pe care spitalele private bruxelleze nu trebuie să o suporte. |
| --- | --- |

(213)

Pentru a evalua costul serviciilor sale sociale, rețeaua IRIS a comparat costul real al asistenților sociali care lucrează în spitalele IRIS cu un nivel rezonabil corespunzător unui asistent social pentru 2 000 de internări (și anume, obligația care se aplică în spitalele universitare). Această analiză demonstrează că cele cinci spitale IRIS aveau 81,1 asistenți sociali angajați (259), în timp ce pe baza nivelului rezonabil, acestea nu ar angaja decât 36,7. Aceasta reprezintă deci o diferență de 44,4, ceea ce indică faptul că spitalele IRIS angajează mai mult decât dublul numărului de asistenți sociali pe care îl presupune norma aplicabilă spitalelor universitare. Acest lucru ilustrează faptul că cerințele din planurile strategice impun spitalelor IRIS să ofere o gamă de servicii sociale mult mai largă decât cea minimă (de exemplu, pentru serviciile geriatrice și psihiatrice) care se aplică celorlalte spitale neuniversitare (indiferent dacă sunt publice sau private). Faptul că spitalele private neuniversitare din Bruxelles angajează, de asemenea, asistenți sociali se poate explica prin aceste cerințe minime, mai degrabă decât prin intermediul unei obligații globale de a furniza servicii sociale pacienților lor. În mod similar, după cum s-a demonstrat mai sus, spitalele IRIS depășesc cerința de bază de 2 000 de internări pentru un asistent social, care se aplică spitalelor universitare în Belgia. Prin urmare, costul nefinanțat al serviciilor sociale ale spitalelor IRIS se ridica la [...] milion EUR în 2010 (260). În consecință, obligația de a furniza servicii sociale extinse reprezintă o povară semnificativă pentru spitalele IRIS, pe care spitalele private bruxelleze nu trebuie să o suporte.

259

260

Concluzie privind obligația de a furniza servicii sociale extinse care le revine spitalelor IRIS

Concluzie privind obligația de a furniza servicii sociale extinse care le revine spitalelor IRIS

| (214) | Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că, spre deosebire de spitalele private bruxelleze, spitalele IRIS au obligația de a asigura un serviciu social elaborat, care îi ajută pe pacienți și pe familiile acestora să soluționeze și să gestioneze problemele administrative, financiare, relaționale și sociale. Obligația în cauză este definită în planurile strategice IRIS, care o impun spitalelor IRIS. Existența acestei obligații de a furniza servicii sociale extinse este reflectată de numărul mare de asistenți sociali angajați de spitalele IRIS, mult superior celui întâlnit în celelalte spitale belgiene. Serviciile sociale ale spitalelor IRIS au, în special, sarcina de a rezolva dificultățile menționate anterior cu care se confruntă pacienții nu numai pe durata șederii lor, ci și la externarea din spital, de a ajuta pacienții să beneficieze de asigurări sociale care să le permită să-și plătească cheltuielile medicale, de a realiza anchete sociale și de a face schimb de informații cu celelalte departamente din cadrul spitalului, precum și cu CPAS. Această obligație și sarcină pe care o reprezintă este strâns legată de celelalte obligații care constituie SIEG privind asistența medicală socială (a se vedea considerentul 167). Într-adevăr, datorită faptului că spitalele IRIS au obligația de a trata toți pacienții în orice împrejurare și indiferent de capacitatea lor de plată, acestea se confruntă cu o cerere mai mare de asistenți sociali. Tocmai pacienții defavorizați și familiile acestora sunt cei care au nevoie de servicii sociale suplimentare și pentru aceștia trebuie realizată o anchetă socială. În plus, din cauza faptului că spitalele IRIS au obligația de a menține locații multiple, numărul de asistenți sociali este mai mare decât numărul la care ne-am putea aștepta în mod rezonabil (și anume, un asistent social pentru 2 000 de internări, a se vedea considerentul 213). |
| --- | --- |

(214)

Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că, spre deosebire de spitalele private bruxelleze, spitalele IRIS au obligația de a asigura un serviciu social elaborat, care îi ajută pe pacienți și pe familiile acestora să soluționeze și să gestioneze problemele administrative, financiare, relaționale și sociale. Obligația în cauză este definită în planurile strategice IRIS, care o impun spitalelor IRIS. Existența acestei obligații de a furniza servicii sociale extinse este reflectată de numărul mare de asistenți sociali angajați de spitalele IRIS, mult superior celui întâlnit în celelalte spitale belgiene. Serviciile sociale ale spitalelor IRIS au, în special, sarcina de a rezolva dificultățile menționate anterior cu care se confruntă pacienții nu numai pe durata șederii lor, ci și la externarea din spital, de a ajuta pacienții să beneficieze de asigurări sociale care să le permită să-și plătească cheltuielile medicale, de a realiza anchete sociale și de a face schimb de informații cu celelalte departamente din cadrul spitalului, precum și cu CPAS. Această obligație și sarcină pe care o reprezintă este strâns legată de celelalte obligații care constituie SIEG privind asistența medicală socială (a se vedea considerentul 167). Într-adevăr, datorită faptului că spitalele IRIS au obligația de a trata toți pacienții în orice împrejurare și indiferent de capacitatea lor de plată, acestea se confruntă cu o cerere mai mare de asistenți sociali. Tocmai pacienții defavorizați și familiile acestora sunt cei care au nevoie de servicii sociale suplimentare și pentru aceștia trebuie realizată o anchetă socială. În plus, din cauza faptului că spitalele IRIS au obligația de a menține locații multiple, numărul de asistenți sociali este mai mare decât numărul la care ne-am putea aștepta în mod rezonabil (și anume, un asistent social pentru 2 000 de internări, a se vedea considerentul 213).

IV.   Concluzie privind obligațiile suplimentare

| (215) | Comisia concluzionează că spitalele IRIS asigură un SIEG privind serviciile sociale de sănătate care, în afară de misiunea lor spitalicească de bază, include o obligație: 1. de a trata orice pacient în orice împrejurare (inclusiv în situațiile care nu sunt urgente), indiferent de capacitatea pacienților de a plăti; 2. de a furniza o gamă completă de servicii de spitalizare în mai multe locații; și 3. de a completa îngrijirile medicale cu un ajutor extins asigurat de serviciile sociale dezvoltate. Acest ansamblu de obligații garantează că nevoile sociale speciale ale populației din Bruxelles în materie de servicii spitalicești sunt satisfăcute și asigură accesul la asistență medicală spitalicească de calitate al tuturor și, în special, al celor mai săraci. Nicio obligație suplimentară de acest tip nu se aplică spitalelor private din Bruxelles, care sunt responsabile doar de misiunea spitalicească de bază definită de LCH. SIEG privind asistența medicală socială este furnizat doar de spitalele IRIS, deoarece acestea sunt singurele care trebuie să îndeplinească obligații mai stricte și mai extinse, pe lângă cerințele minime (și anume, misiunea spitalicească de bază) care se aplică tuturor spitalelor belgiene în temeiul LCH. Îndeplinirea acestui SIEG privind asistența medicală socială generează costuri considerabile pentru spitalele IRIS, care nu sunt sau sunt doar parțial acoperite de sursele de finanțare comune pentru spitalele publice și private, și care implică, prin urmare, deficitele declarate de spitalele IRIS. Pentru a asigura continuitatea spitalelor lor publice, CPAS și comunele bruxelleze în cauză trebuie, prin urmare, să compenseze deficitele spitalelor IRIS, astfel cum se descrie la punctele 7.3.4.4 și 7.3.5 de mai jos. |
| --- | --- |

(215)

Comisia concluzionează că spitalele IRIS asigură un SIEG privind serviciile sociale de sănătate care, în afară de misiunea lor spitalicească de bază, include o obligație: 1. de a trata orice pacient în orice împrejurare (inclusiv în situațiile care nu sunt urgente), indiferent de capacitatea pacienților de a plăti; 2. de a furniza o gamă completă de servicii de spitalizare în mai multe locații; și 3. de a completa îngrijirile medicale cu un ajutor extins asigurat de serviciile sociale dezvoltate. Acest ansamblu de obligații garantează că nevoile sociale speciale ale populației din Bruxelles în materie de servicii spitalicești sunt satisfăcute și asigură accesul la asistență medicală spitalicească de calitate al tuturor și, în special, al celor mai săraci. Nicio obligație suplimentară de acest tip nu se aplică spitalelor private din Bruxelles, care sunt responsabile doar de misiunea spitalicească de bază definită de LCH. SIEG privind asistența medicală socială este furnizat doar de spitalele IRIS, deoarece acestea sunt singurele care trebuie să îndeplinească obligații mai stricte și mai extinse, pe lângă cerințele minime (și anume, misiunea spitalicească de bază) care se aplică tuturor spitalelor belgiene în temeiul LCH. Îndeplinirea acestui SIEG privind asistența medicală socială generează costuri considerabile pentru spitalele IRIS, care nu sunt sau sunt doar parțial acoperite de sursele de finanțare comune pentru spitalele publice și private, și care implică, prin urmare, deficitele declarate de spitalele IRIS. Pentru a asigura continuitatea spitalelor lor publice, CPAS și comunele bruxelleze în cauză trebuie, prin urmare, să compenseze deficitele spitalelor IRIS, astfel cum se descrie la punctele 7.3.4.4 și 7.3.5 de mai jos.

7.3.4.2.   Întreprinderea mandatată și, dacă este cazul, teritoriul vizat

Întreprinderea mandatată și, dacă este cazul, teritoriul vizat

| (216) | Fiecare spital IRIS are un statut propriu, care precizează obiectivul acestuia, iar planurile strategice IRIS se aplică fiecăruia din cele cinci spitale IRIS. În plus, ca toate spitalele belgiene, spitalele IRIS au beneficiat de o autorizație individuală de care au nevoie pentru a putea pretinde alte tipuri de finanțări publice (cum ar fi BMF). Aceste mandate nu precizează un teritoriu pentru îndeplinirea SIEG. |
| --- | --- |

(216)

Fiecare spital IRIS are un statut propriu, care precizează obiectivul acestuia, iar planurile strategice IRIS se aplică fiecăruia din cele cinci spitale IRIS. În plus, ca toate spitalele belgiene, spitalele IRIS au beneficiat de o autorizație individuală de care au nevoie pentru a putea pretinde alte tipuri de finanțări publice (cum ar fi BMF). Aceste mandate nu precizează un teritoriu pentru îndeplinirea SIEG.

7.3.4.3.   Drepturi exclusive sau speciale

Drepturi exclusive sau speciale

| (217) | Spitalele IRIS nu au niciun drept exclusiv sau special. |
| --- | --- |

(217)

Spitalele IRIS nu au niciun drept exclusiv sau special.

7.3.4.4.   Mecanismul de compensare

Mecanismul de compensare

| (218) | Mecanismul de compensare a deficitelor este descris în articolul 46 din statutele fiecăruia din cele cinci spitale IRIS. Acest articol are în prezent următorul conținut (a se vedea, de asemenea, nota de subsol 48):

  „Fără a aduce atingere articolului o sută nouă [din LCH], rezultatul exercițiului se repartizează între asociații care au cel puțin o cincime din numărul total de voturi în cadrul Adunării generale, prin hotărâre a Adunării generale.” |
| --- | --- |

(218)

Mecanismul de compensare a deficitelor este descris în articolul 46 din statutele fiecăruia din cele cinci spitale IRIS. Acest articol are în prezent următorul conținut (a se vedea, de asemenea, nota de subsol 48):

„Fără a aduce atingere articolului o sută nouă [din LCH], rezultatul exercițiului se repartizează între asociații care au cel puțin o cincime din numărul total de voturi în cadrul Adunării generale, prin hotărâre a Adunării generale.”

| (219) | Din articolul 46 din statutele spitalelor IRIS, rezultă în mod clar că:






  — | această compensare a deficitelor nu aduce atingere mecanismului prevăzut la articolul 109 din LCH (devenit articolul 125 din LCH în versiunea Legii din 10 iulie 2008), care prevede ca deficitul spitalului public să fie acoperit de comune, cu excepția anumitor activități (261). Cu toate acestea, astfel cum se explică mai jos (a se vedea considerentul 235), compensarea deficitelor de la articolul 109 nu are niciun impact real în speță, întrucât, chiar din momentul primirii, spitalele IRIS rambursează imediat sumele respective comunei; |
| --- | --- | --- |

(219)

Din articolul 46 din statutele spitalelor IRIS, rezultă în mod clar că:

—

această compensare a deficitelor nu aduce atingere mecanismului prevăzut la articolul 109 din LCH (devenit articolul 125 din LCH în versiunea Legii din 10 iulie 2008), care prevede ca deficitul spitalului public să fie acoperit de comune, cu excepția anumitor activități (261). Cu toate acestea, astfel cum se explică mai jos (a se vedea considerentul 235), compensarea deficitelor de la articolul 109 nu are niciun impact real în speță, întrucât, chiar din momentul primirii, spitalele IRIS rambursează imediat sumele respective comunei;

261

| — | rezultatul care trebuie acoperit este cel indicat în contabilitatea spitalului (se referă la deficitul contabil al spitalului în ansamblu și, prin urmare, include, de asemenea, rezultatul activităților conexe ale spitalului IRIS, a se vedea, de asemenea, considerentul 41). Spre deosebire de articolul 109 din LCH, articolul 46 din statutele spitalelor IRIS nu exclude anumite activități din deficit. Cu toate acestea, este clar, de asemenea, că compensația nu poate depăși valoarea deficitului contabil, dat fiind că este limitată la rezultatul exercițiului financiar; |
| --- | --- |

—

rezultatul care trebuie acoperit este cel indicat în contabilitatea spitalului (se referă la deficitul contabil al spitalului în ansamblu și, prin urmare, include, de asemenea, rezultatul activităților conexe ale spitalului IRIS, a se vedea, de asemenea, considerentul 41). Spre deosebire de articolul 109 din LCH, articolul 46 din statutele spitalelor IRIS nu exclude anumite activități din deficit. Cu toate acestea, este clar, de asemenea, că compensația nu poate depăși valoarea deficitului contabil, dat fiind că este limitată la rezultatul exercițiului financiar;

| — | doar partenerii care dețin o cincime din drepturile de vot în Adunarea generală sunt obligați să contribuie la acoperirea deficitului. În practică, acest lucru înseamnă că numai comunele și CPAS trebuie să asigure acest grad de acoperire (262). |
| --- | --- |

—

doar partenerii care dețin o cincime din drepturile de vot în Adunarea generală sunt obligați să contribuie la acoperirea deficitului. În practică, acest lucru înseamnă că numai comunele și CPAS trebuie să asigure acest grad de acoperire (262).

262

| (220) | Întrucât spitalele IRIS nu îndeplinesc decât un SIEG și activități conexe, articolul 46 din statutele fiecărui spital IRIS instituie un mecanism de compensare clar, indicând că rezultatul exercițiului (fără nicio excepție) trebuie să fie acoperit. Acest rezultat se stabilește pe baza unui set clar de principii contabile, care se aplică în același fel spitalelor publice și private belgiene. În plus, fiecare spital este obligat (în temeiul articolelor 80-85 din LCH) să numească un auditor independent care să verifice conturile și rezultatele sale (a se vedea considerentul 49). |
| --- | --- |

(220)

Întrucât spitalele IRIS nu îndeplinesc decât un SIEG și activități conexe, articolul 46 din statutele fiecărui spital IRIS instituie un mecanism de compensare clar, indicând că rezultatul exercițiului (fără nicio excepție) trebuie să fie acoperit. Acest rezultat se stabilește pe baza unui set clar de principii contabile, care se aplică în același fel spitalelor publice și private belgiene. În plus, fiecare spital este obligat (în temeiul articolelor 80-85 din LCH) să numească un auditor independent care să verifice conturile și rezultatele sale (a se vedea considerentul 49).

| (221) | Prin impunerea obligației ca întregul deficit al spitalului IRIS să fie acoperit, articolul 46 din statute nu se limitează la cerința minimă stabilită prin articolul 109 din LCH. Motivul acestei acoperiri totale a deficitului pentru prestarea respectivului SIEG și a activităților conexe (263) este că autoritățile locale bruxelleze doresc să asigure continuitatea și viabilitatea spitalelor IRIS a se vedea considerentul 91) în orice moment. Articolul 46 este, de asemenea, în concordanță cu logica articolului 61 din Legea CPAS, formulată după cum urmează:

  „Centrul poate recurge la colaborarea cu persoane, instituții sau servicii care, create fie de către autoritățile publice, fie din inițiativă privată, dispun de mijloacele necesare pentru a realiza diferitele soluții care se impun, respectând libera alegere a persoanei interesate.
  Centrul poate să suporte eventualele costuri ale acestei colaborări, dacă acestea nu sunt acoperite în temeiul unei alte legi, a unui regulament, a unui contract sau a unei hotărâri judecătorești.” |
| --- | --- |

(221)

Prin impunerea obligației ca întregul deficit al spitalului IRIS să fie acoperit, articolul 46 din statute nu se limitează la cerința minimă stabilită prin articolul 109 din LCH. Motivul acestei acoperiri totale a deficitului pentru prestarea respectivului SIEG și a activităților conexe (263) este că autoritățile locale bruxelleze doresc să asigure continuitatea și viabilitatea spitalelor IRIS a se vedea considerentul 91) în orice moment. Articolul 46 este, de asemenea, în concordanță cu logica articolului 61 din Legea CPAS, formulată după cum urmează:

263

„Centrul poate recurge la colaborarea cu persoane, instituții sau servicii care, create fie de către autoritățile publice, fie din inițiativă privată, dispun de mijloacele necesare pentru a realiza diferitele soluții care se impun, respectând libera alegere a persoanei interesate.

Centrul poate să suporte eventualele costuri ale acestei colaborări, dacă acestea nu sunt acoperite în temeiul unei alte legi, a unui regulament, a unui contract sau a unei hotărâri judecătorești.”

| (222) | În cele din urmă, astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentele 22 și 44), comunele sunt obligate să acopere deficitul CPAS-urilor lor. Prin urmare, comunei îi revine, în ultimă instanță, responsabilitatea de a acoperi întregul deficit al spitalului său public. |
| --- | --- |

(222)

În cele din urmă, astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentele 22 și 44), comunele sunt obligate să acopere deficitul CPAS-urilor lor. Prin urmare, comunei îi revine, în ultimă instanță, responsabilitatea de a acoperi întregul deficit al spitalului său public.

7.3.4.5.   Modalități de rambursare a eventualelor supracompensații și mijloacele de evitare a supracompensațiilor

Modalități de rambursare a eventualelor supracompensații și mijloacele de evitare a supracompensațiilor

| (223) | Conform explicațiilor de mai jos, mecanismul de compensare a deficitelor funcționează astfel încât riscul de supracompensare este deja foarte limitat la bază (a se vedea considerentul 247). În plus, Legea din 14 noiembrie 1983 (a se vedea considerentele 248-250) și Legea CPAS (a se vedea considerentele 251 și 252) oferă comunelor mijloacele juridice necesare pentru a controla supracompensarea și, dacă este necesar, pentru a recupera supracompensațiile. |
| --- | --- |

(223)

Conform explicațiilor de mai jos, mecanismul de compensare a deficitelor funcționează astfel încât riscul de supracompensare este deja foarte limitat la bază (a se vedea considerentul 247). În plus, Legea din 14 noiembrie 1983 (a se vedea considerentele 248-250) și Legea CPAS (a se vedea considerentele 251 și 252) oferă comunelor mijloacele juridice necesare pentru a controla supracompensarea și, dacă este necesar, pentru a recupera supracompensațiile.

7.3.4.6.   Trimitere la Decizia privind SIEG din 2012

Trimitere la Decizia privind SIEG din 2012

| (224) | Articolul 4 litera (f) din Decizia privind SIEG din 2012 prevede ca mandatul să conțină în special o trimitere la respectiva decizie. Articolul 10 litera (a) din aceeași decizie prevede o perioadă de tranziție de doi ani pentru schemele de ajutor puse în aplicare înainte de 31 ianuarie 2012 și care erau compatibile cu piața internă în temeiul Deciziei din 2005 privind SIEG. Prin urmare, în speță, o trimitere la Decizia privind SIEG din 2012 a fost introdusă abia în 2014. În special, începând cu 2014, fiecare decizie a comunelor bruxelleze de a efectua o plată în favoarea unui spital IRIS în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS face, de asemenea, referire la Decizia privind SIEG din 2012. În plus, trebuie menționat faptul că o trimitere la Decizia privind SIEG din 2012 a fost adăugată la articolul 108 din versiunea actuală a LCH prin intermediul Legii din 10 aprilie 2014 (264). Mai exact, articolul menționat prevede ca fiecare decizie privind suma BMF care trebuie acordată unui spital să conțină o trimitere explicită la Decizia privind SIEG din 2012. Prin urmare, Comisia concluzionează că această cerință oficială este îndeplinită. |
| --- | --- |

(224)

Articolul 4 litera (f) din Decizia privind SIEG din 2012 prevede ca mandatul să conțină în special o trimitere la respectiva decizie. Articolul 10 litera (a) din aceeași decizie prevede o perioadă de tranziție de doi ani pentru schemele de ajutor puse în aplicare înainte de 31 ianuarie 2012 și care erau compatibile cu piața internă în temeiul Deciziei din 2005 privind SIEG. Prin urmare, în speță, o trimitere la Decizia privind SIEG din 2012 a fost introdusă abia în 2014. În special, începând cu 2014, fiecare decizie a comunelor bruxelleze de a efectua o plată în favoarea unui spital IRIS în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS face, de asemenea, referire la Decizia privind SIEG din 2012. În plus, trebuie menționat faptul că o trimitere la Decizia privind SIEG din 2012 a fost adăugată la articolul 108 din versiunea actuală a LCH prin intermediul Legii din 10 aprilie 2014 (264). Mai exact, articolul menționat prevede ca fiecare decizie privind suma BMF care trebuie acordată unui spital să conțină o trimitere explicită la Decizia privind SIEG din 2012. Prin urmare, Comisia concluzionează că această cerință oficială este îndeplinită.

264

7.3.5.   Compensare

Compensare

| (225) | A doua condiție esențială de compatibilitate prevăzută de Decizia privind SIEG din 2012 este că valoarea compensației plătite pentru prestarea SIEG nu depășește ceea ce este necesar pentru acoperirea costurilor nete ocazionate de îndeplinirea obligațiilor de serviciu public, inclusiv un profit rezonabil (265). Decizia privind SIEG din 2012 definește, în plus, modul în care costul net trebuie să fie calculat (în special, definind costurile și veniturile care pot fi luate în considerare), indică modul în care profitul rezonabil trebuie să fie stabilit, și prevede ca o întreprindere care desfășoară activități care se situează atât în cadrul SIEG, cât și în afara acestuia, să țină o contabilitate internă distinctă pentru activitățile asociate SIEG și pentru celelalte activități (266). |
| --- | --- |

(225)

A doua condiție esențială de compatibilitate prevăzută de Decizia privind SIEG din 2012 este că valoarea compensației plătite pentru prestarea SIEG nu depășește ceea ce este necesar pentru acoperirea costurilor nete ocazionate de îndeplinirea obligațiilor de serviciu public, inclusiv un profit rezonabil (265). Decizia privind SIEG din 2012 definește, în plus, modul în care costul net trebuie să fie calculat (în special, definind costurile și veniturile care pot fi luate în considerare), indică modul în care profitul rezonabil trebuie să fie stabilit, și prevede ca o întreprindere care desfășoară activități care se situează atât în cadrul SIEG, cât și în afara acestuia, să țină o contabilitate internă distinctă pentru activitățile asociate SIEG și pentru celelalte activități (266).

265

266

| (226) | În speță, spitalele IRIS nu îndeplinesc decât un SIEG și activitățile conexe limitate legate de acest SIEG descrise mai sus (a se vedea considerentele 41 și 155). Desfășurând toate aceste activități (SIEG și activitățile conexe limitate), spitalele IRIS suportă costuri care sunt în mare parte (267) acoperite de diferitele surse de finanțare publice și private menționate mai sus (a se vedea considerentul 46). Cu toate acestea, astfel cum se arată mai jos (a se vedea tabelele 3-7), în cea mai mare parte a anilor începând cu 1996, desfășurarea acestor activități de către spitalele IRIS a generat un deficit. Comisia consideră că aceste deficite reprezintă costul net rezidual (altfel spus, partea din costul net care nu a fost acoperită de sursele de finanțare descrise în considerentul 46) al SIEG și al activităților conexe limitate efectuate de spitalele IRIS. Prin compensarea acestor deficite, comunele nu acoperă nimic altceva decât costul rezidual net suportat de spitalele IRIS în momentul prestării SIEG și a activităților conexe și nu acordă niciun profit rezonabil. În consecință, prin definiție, compensarea deficitelor înregistrate de spitalele IRIS nu ar trebui să genereze și nu a generat o veritabilă supracompensare (a se vedea, de asemenea, considerentele 234-245 de mai jos). |
| --- | --- |

(226)

În speță, spitalele IRIS nu îndeplinesc decât un SIEG și activitățile conexe limitate legate de acest SIEG descrise mai sus (a se vedea considerentele 41 și 155). Desfășurând toate aceste activități (SIEG și activitățile conexe limitate), spitalele IRIS suportă costuri care sunt în mare parte (267) acoperite de diferitele surse de finanțare publice și private menționate mai sus (a se vedea considerentul 46). Cu toate acestea, astfel cum se arată mai jos (a se vedea tabelele 3-7), în cea mai mare parte a anilor începând cu 1996, desfășurarea acestor activități de către spitalele IRIS a generat un deficit. Comisia consideră că aceste deficite reprezintă costul net rezidual (altfel spus, partea din costul net care nu a fost acoperită de sursele de finanțare descrise în considerentul 46) al SIEG și al activităților conexe limitate efectuate de spitalele IRIS. Prin compensarea acestor deficite, comunele nu acoperă nimic altceva decât costul rezidual net suportat de spitalele IRIS în momentul prestării SIEG și a activităților conexe și nu acordă niciun profit rezonabil. În consecință, prin definiție, compensarea deficitelor înregistrate de spitalele IRIS nu ar trebui să genereze și nu a generat o veritabilă supracompensare (a se vedea, de asemenea, considerentele 234-245 de mai jos).

267

| (227) | În temeiul articolului 77 din LCH, toate spitalele sunt obligate să țină o contabilitate separată care să indice costul fiecărui serviciu. Principiile contabile aplicabile spitalelor publice și private sunt definite prin Decretul regal din 19 iunie 2007 (268). În temeiul acestui decret regal, activitățile nespitalicești (cu alte cuvinte, în speță, activitățile conexe descrise mai sus, în considerentele 41 și 155) trebuie să fie înregistrate separat (mai precis, acestea trebuie înregistrate la codurile contabile 900999, a se vedea, de asemenea, considerentul 49). Comisia a primit certificate emise de auditorii independenți din fiecare spital IRIS, care confirmă că separarea conturilor a fost aplicată în conformitate cu cerințele din legislația belgiană (269). Prin urmare, Comisia concluzionează că obligația prevăzută la articolul 5 alineatul (9) din Decizia privind SIEG din 2012 de a ține o contabilitate separată este îndeplinită. |
| --- | --- |

(227)

În temeiul articolului 77 din LCH, toate spitalele sunt obligate să țină o contabilitate separată care să indice costul fiecărui serviciu. Principiile contabile aplicabile spitalelor publice și private sunt definite prin Decretul regal din 19 iunie 2007 (268). În temeiul acestui decret regal, activitățile nespitalicești (cu alte cuvinte, în speță, activitățile conexe descrise mai sus, în considerentele 41 și 155) trebuie să fie înregistrate separat (mai precis, acestea trebuie înregistrate la codurile contabile 900999, a se vedea, de asemenea, considerentul 49). Comisia a primit certificate emise de auditorii independenți din fiecare spital IRIS, care confirmă că separarea conturilor a fost aplicată în conformitate cu cerințele din legislația belgiană (269). Prin urmare, Comisia concluzionează că obligația prevăzută la articolul 5 alineatul (9) din Decizia privind SIEG din 2012 de a ține o contabilitate separată este îndeplinită.

268

269

| (228) | Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 44), în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS, comunele și CPAS-urile bruxelleze sunt obligate să acopere întregul deficit contabil al spitalelor lor. Această obligație, care există de la crearea spitalelor IRIS, depășește mecanismul de compensare parțială a deficitelor prevăzut la articolul 109 din LCH (a se vedea considerentul 47). Compensația acordată în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS nu poate depăși, totuși, în niciun caz, deficitul contabil al exercițiului financiar. În cele din urmă, articolul 46, stabilind, în același timp, o obligație clară de a compensa deficitele, nu precizează totuși, în mod explicit, în ce moment comunele și CPASurile trebuie să transfere, efectiv, fondurile (270). |
| --- | --- |

(228)

Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 44), în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS, comunele și CPAS-urile bruxelleze sunt obligate să acopere întregul deficit contabil al spitalelor lor. Această obligație, care există de la crearea spitalelor IRIS, depășește mecanismul de compensare parțială a deficitelor prevăzut la articolul 109 din LCH (a se vedea considerentul 47). Compensația acordată în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS nu poate depăși, totuși, în niciun caz, deficitul contabil al exercițiului financiar. În cele din urmă, articolul 46, stabilind, în același timp, o obligație clară de a compensa deficitele, nu precizează totuși, în mod explicit, în ce moment comunele și CPASurile trebuie să transfere, efectiv, fondurile (270).

270

| (229) | În practică, momentul în care plățile comunelor în favoarea spitalelor IRIS trebuie să fie efectuate a depins întotdeauna de fondurile disponibile în trezoreriile comunale. Având în vedere că fondurile disponibile erau, în general, insuficiente, comunele aveau tendința de a amâna plata compensației pentru deficitele spitalelor. Teoretic, acestea puteau continua să amâne plata până în momentul în care serviciul public federal pentru sănătate publică stabilește deficitul în temeiul articolului 109 din LCH, deoarece acesta le obliga să efectueze plata (parțială) a compensației pentru deficitele spitalelor. Totuși, putea să se scurgă o perioadă lungă (uneori, de 10 ani) între momentul în care deficitul contabil a fost cunoscut și momentul în care deficitul a fost calculat în temeiul articolului 109 din LCH. Aceasta înseamnă că între 1996 și 2002, spitalele IRIS au acumulat deficite enorme (peste 50 de milioane EUR). Pentru a acoperi această gaură în finanțare, spitalele IRIS au fost nevoite să contracteze împrumuturi bancare ale căror costuri au accentuat și mai mult deficitelor lor. |
| --- | --- |

(229)

În practică, momentul în care plățile comunelor în favoarea spitalelor IRIS trebuie să fie efectuate a depins întotdeauna de fondurile disponibile în trezoreriile comunale. Având în vedere că fondurile disponibile erau, în general, insuficiente, comunele aveau tendința de a amâna plata compensației pentru deficitele spitalelor. Teoretic, acestea puteau continua să amâne plata până în momentul în care serviciul public federal pentru sănătate publică stabilește deficitul în temeiul articolului 109 din LCH, deoarece acesta le obliga să efectueze plata (parțială) a compensației pentru deficitele spitalelor. Totuși, putea să se scurgă o perioadă lungă (uneori, de 10 ani) între momentul în care deficitul contabil a fost cunoscut și momentul în care deficitul a fost calculat în temeiul articolului 109 din LCH. Aceasta înseamnă că între 1996 și 2002, spitalele IRIS au acumulat deficite enorme (peste 50 de milioane EUR). Pentru a acoperi această gaură în finanțare, spitalele IRIS au fost nevoite să contracteze împrumuturi bancare ale căror costuri au accentuat și mai mult deficitelor lor.

| (230) | Comunele și-au dat seama că această situație era în defavoarea lor, deoarece sfârșeau prin a plăti dobânzile acestor împrumuturi pentru a acoperi deficitele; prin urmare, acestea au dorit să plătească spitalelor IRIS mai repede în loc să aștepte momentul în care serviciul public federal pentru sănătate publică le-ar obliga să acopere deficitul în temeiul articolului 109 din LCH. Având în vedere insuficiența resurselor financiare la nivel comunal, regiunea Bruxelles-Capitală a trebuit să intervină pentru a face posibil acest lucru. Regiunea a furnizat în special fonduri pentru comunele în cauză: 1. în mod indirect prin intermediul FRBRTC (a se vedea considerentul 231); și 2. începând din 2003, în mod direct, prin acordarea unor subvenții speciale (a se vedea considerentele 232 și 233). Acest lucru a permis comunelor să își îndeplinească mai rapid, deși parțial (271), obligația de compensare a deficitelor față de spitalele IRIS. Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea punctul 7.1), regiunea Bruxelles-Capitală a acordat și continuă să acorde finanțare publică numai comunelor bruxelleze în cauză, nu și spitalelor IRIS. |
| --- | --- |

(230)

Comunele și-au dat seama că această situație era în defavoarea lor, deoarece sfârșeau prin a plăti dobânzile acestor împrumuturi pentru a acoperi deficitele; prin urmare, acestea au dorit să plătească spitalelor IRIS mai repede în loc să aștepte momentul în care serviciul public federal pentru sănătate publică le-ar obliga să acopere deficitul în temeiul articolului 109 din LCH. Având în vedere insuficiența resurselor financiare la nivel comunal, regiunea Bruxelles-Capitală a trebuit să intervină pentru a face posibil acest lucru. Regiunea a furnizat în special fonduri pentru comunele în cauză: 1. în mod indirect prin intermediul FRBRTC (a se vedea considerentul 231); și 2. începând din 2003, în mod direct, prin acordarea unor subvenții speciale (a se vedea considerentele 232 și 233). Acest lucru a permis comunelor să își îndeplinească mai rapid, deși parțial (271), obligația de compensare a deficitelor față de spitalele IRIS. Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea punctul 7.1), regiunea Bruxelles-Capitală a acordat și continuă să acorde finanțare publică numai comunelor bruxelleze în cauză, nu și spitalelor IRIS.

271

| (231) | Deficitele spitalelor IRIS în anii 1996-2002 nu au fost compensate de comune decât începând cu 2002 cu ajutorul finanțării primite prin intermediul FRBRTC. Compensarea deficitelor pentru această perioadă s-a încheiat abia în 2008. Pentru a compensa deficitele înregistrate începând din 2003, comunele nu au mai recurs la finanțare prin intermediul FRBRTC. |
| --- | --- |

(231)

Deficitele spitalelor IRIS în anii 1996-2002 nu au fost compensate de comune decât începând cu 2002 cu ajutorul finanțării primite prin intermediul FRBRTC. Compensarea deficitelor pentru această perioadă s-a încheiat abia în 2008. Pentru a compensa deficitele înregistrate începând din 2003, comunele nu au mai recurs la finanțare prin intermediul FRBRTC.

| (232) | Începând cu exercițiul financiar 2003, regiunea Bruxelles-Capitală a început să acorde 10 milioane EUR în medie pe an (pentru sumele exacte, a se vedea tabelul 2 de mai jos) comunelor sub forma unor subvenții speciale. Fiecare comună a plătit, la rândul său, partea sa din această subvenție specială, în general la începutul anului următor, pe baza deficitului estimat al spitalului (de exemplu, la începutul lui 2015 pentru exercițiul 2014). Deficitul este estimat pe baza auditului activităților spitalului și a rezultatului previzionat pentru primele nouă luni ale anului. În termen de șase luni de la sfârșitul exercițiului financiar (cu alte cuvinte, până la sfârșitul lunii iunie), Adunarea generală a fiecărui spital IRIS aprobă conturile financiare ale spitalului și adoptă deficitul contabil definitiv. Suma reprezentând deficitul contabil restant după plata părții subvenției speciale este lichidată în funcție de fondurile disponibile în trezoreriile comunale. Procesul de lichidare poate dura mai mulți ani suplimentari și pe parcursul întregii perioade evaluate (1996-2014), spitalele IRIS s-au aflat, în mod constant, în așteptarea unor plăți din partea comunelor (a se vedea tabelele de la considerentul 234 pentru detalii cu privire la sumele restante datorate).

  Tabelul 2


  Plăți (finanțate prin intermediul subvenției speciale) ale comunelor în favoarea spitalelor IRIS












  (EUR) |
| --- | --- |
| Anul | CHU St. Pierre | CHU Brugmann | HIS | HUDERF | Institut Bordet | Total |
| 2003 | 1 620 000 | 1 770 000 | 3 765 000 | 820 000 | 2 025 000 | 10 000 000 |
| 2004 | 1 541 775 | 1 457 000 | 3 765 000 | 781 981 | 1 321 316 | 8 867 072 |
| 2005 | 2 132 928 | 3 657 000 | 3 765 000 | 778 000 | 800 000 | 11 132 928 |
| 2006 | — | 3 657 000 | 3 765 000 | 778 000 | 1 800 000 | 10 000 000 |
| 2007 | 278 330 | 4 125 610 | 3 765 000 | 622 529 | 1 208 531 | 10 000 000 |
| 2008 | 308 367 | 3 999 767 | 3 765 000 | 871 350 | 1 055 516 | 10 000 000 |
| 2009 | 490 002 | 3 231 504 | 3 765 000 | 1 246 998 | 1 266 496 | 10 000 000 |
| 2010 | 565 440 | 3 644 432 | 3 388 500 | 1 401 628 | — | 9 000 000 |
| 2011 | 654 580 | 3 206 932 | 3 576 750 | 1 220 232 | 841 506 | 9 500 000 |
| 2012 | 1 091 761 | 3 380 656 | 3 765 000 | 945 316 | 817 267 | 10 000 000 |
| 2013 | 1 826 753 | 2 500 348 | 3 765 000 | 635 966 | 1 271 933 | 10 000 000 |
| 2014 | 1 390 000 | 2 847 000 | 3 765 000 | 618 000 | 1 380 000 | 10 000 000 |
| Total | 11 899 936 | 37 477 249 | 44 615 250 | 10 720 000 | 13 787 565 | 118 500 000 |

(232)

Începând cu exercițiul financiar 2003, regiunea Bruxelles-Capitală a început să acorde 10 milioane EUR în medie pe an (pentru sumele exacte, a se vedea tabelul 2 de mai jos) comunelor sub forma unor subvenții speciale. Fiecare comună a plătit, la rândul său, partea sa din această subvenție specială, în general la începutul anului următor, pe baza deficitului estimat al spitalului (de exemplu, la începutul lui 2015 pentru exercițiul 2014). Deficitul este estimat pe baza auditului activităților spitalului și a rezultatului previzionat pentru primele nouă luni ale anului. În termen de șase luni de la sfârșitul exercițiului financiar (cu alte cuvinte, până la sfârșitul lunii iunie), Adunarea generală a fiecărui spital IRIS aprobă conturile financiare ale spitalului și adoptă deficitul contabil definitiv. Suma reprezentând deficitul contabil restant după plata părții subvenției speciale este lichidată în funcție de fondurile disponibile în trezoreriile comunale. Procesul de lichidare poate dura mai mulți ani suplimentari și pe parcursul întregii perioade evaluate (1996-2014), spitalele IRIS s-au aflat, în mod constant, în așteptarea unor plăți din partea comunelor (a se vedea tabelele de la considerentul 234 pentru detalii cu privire la sumele restante datorate).

Tabelul 2

Tabelul 2

Plăți (finanțate prin intermediul subvenției speciale) ale comunelor în favoarea spitalelor IRIS

Plăți (finanțate prin intermediul subvenției speciale) ale comunelor în favoarea spitalelor IRIS

(EUR)

Anul

CHU St. Pierre

CHU Brugmann

HIS

HUDERF

Institut Bordet

Total

2003

2003

1 620 000

1 770 000

3 765 000

820 000

2 025 000

10 000 000

10 000 000

2004

2004

1 541 775

1 457 000

3 765 000

781 981

1 321 316

8 867 072

8 867 072

2005

2005

2 132 928

3 657 000

3 765 000

778 000

800 000

11 132 928

11 132 928

2006

2006

—

3 657 000

3 765 000

778 000

1 800 000

10 000 000

10 000 000

2007

2007

278 330

4 125 610

3 765 000

622 529

1 208 531

10 000 000

10 000 000

2008

2008

308 367

3 999 767

3 765 000

871 350

1 055 516

10 000 000

10 000 000

2009

2009

490 002

3 231 504

3 765 000

1 246 998

1 266 496

10 000 000

10 000 000

2010

2010

565 440

3 644 432

3 388 500

1 401 628

—

9 000 000

9 000 000

2011

2011

654 580

3 206 932

3 576 750

1 220 232

841 506

9 500 000

9 500 000

2012

2012

1 091 761

3 380 656

3 765 000

945 316

817 267

10 000 000

10 000 000

2013

2013

1 826 753

2 500 348

3 765 000

635 966

1 271 933

10 000 000

10 000 000

2014

2014

1 390 000

2 847 000

3 765 000

618 000

1 380 000

10 000 000

10 000 000

Total

Total

11 899 936

11 899 936

37 477 249

37 477 249

44 615 250

44 615 250

10 720 000

10 720 000

13 787 565

13 787 565

118 500 000

118 500 000

| (233) | Pe plan contabil, partea din subvenția specială, în anumiți ani, a fost luată în considerare în mod direct în rezultatul spitalului (reducând astfel deficitul restant), în timp ce în alți ani, suma a fost luată în considerare ca o compensare a deficitului (cu alte cuvinte, în alocarea rezultatului). În plus, CHU Saint-Pierre a înregistrat o întârziere contabilă în 2004, astfel încât partea sa din subvenția specială a fost înregistrată în contabilitate abia în anul următor. Acest lucru explică de ce valoarea totală a subvenției speciale pentru cele cinci spitale IRIS în 2004 este de numai 8 867 072 EUR, în timp ce în 2005 aceasta se ridica la 11 132 928 EUR, și anume un total de 20 de milioane EUR (sau 10 milioane EUR pe an, astfel cum era prevăzut). În pofida acestor diferențe în ceea ce privește tratamentul contabil, principiul de bază al acestor plăți a fost întotdeauna acela de a oferi o compensație rapidă (și, de obicei, parțială) pentru deficit fără a conduce la supracompensare (a se vedea restul acestei secțiuni). |
| --- | --- |

(233)

Pe plan contabil, partea din subvenția specială, în anumiți ani, a fost luată în considerare în mod direct în rezultatul spitalului (reducând astfel deficitul restant), în timp ce în alți ani, suma a fost luată în considerare ca o compensare a deficitului (cu alte cuvinte, în alocarea rezultatului). În plus, CHU Saint-Pierre a înregistrat o întârziere contabilă în 2004, astfel încât partea sa din subvenția specială a fost înregistrată în contabilitate abia în anul următor. Acest lucru explică de ce valoarea totală a subvenției speciale pentru cele cinci spitale IRIS în 2004 este de numai 8 867 072 EUR, în timp ce în 2005 aceasta se ridica la 11 132 928 EUR, și anume un total de 20 de milioane EUR (sau 10 milioane EUR pe an, astfel cum era prevăzut). În pofida acestor diferențe în ceea ce privește tratamentul contabil, principiul de bază al acestor plăți a fost întotdeauna acela de a oferi o compensație rapidă (și, de obicei, parțială) pentru deficit fără a conduce la supracompensare (a se vedea restul acestei secțiuni).

| (234) | Tabelele 3-7 de mai jos prezintă, pentru fiecare din cele cinci spitale IRIS, deficitele contabile înregistrate pentru fiecare an (combinate, aceste deficite se ridică la aproape 250 de milioane EUR pentru perioada 1996-2014) și plățile efectuate în fiecare an de către comune (aceste plăți pot viza deficitele din anii precedenți). Tabelele 3-7 prezintă datele (și anume, anii) în care comunele au efectuat plăți destinate să compenseze deficitele diferitelor spitale IRIS, dar nu specifică anii vizați de aceste plăți (272). Aceste tabele ilustrează, de asemenea, acumularea deficitelor în perioada 1996-2002 și efectuarea cu întârziere a plăților de către comune. În plus, este clar că, în cursul perioadei 1996-2014, diferitele comune în cauză datorau, în permanență, spitalelor IRIS sume importante pentru compensarea deficitelor. Suma restantă datorată până la sfârșitul anului 2014 pentru cele cinci spitale IRIS luate împreună depășea 15 milioane EUR. În acest context, trebuie subliniat faptul că, atunci când spitalele IRIS generează un profit, acesta nu este distribuit și este utilizat pentru a acoperi deficitele trecute sau viitoare, reducând astfel intervenția comunelor. În sfârșit, reiese la fel de clar din aceste tabele că, după cum susțin autoritățile belgiene (a se vedea considerentul 89), și contrar celor susținute de reclamanți, nu există niciun mecanism care să permită plata unor avansuri (a se vedea considerentul 55). Într-adevăr, plățile comunelor sunt efectuate cu o întârziere considerabilă față de momentul în care deficitul a fost înregistrat și în care obligația în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS a intrat în vigoare. Prin urmare, nu se poate considera că data efectuării plăților pentru compensarea deficitelor pentru îndeplinirea SIEG și a activităților conexe conferă un avantaj spitalelor IRIS.

  Tabelul 3


  Data plăților deficitului și suma restantă datorată pentru CHU Saint-Pierre









  (EUR) |
| --- | --- |
| CHU Saint-Pierre | Deficit contabil | Plăți ale comunei | Suma restantă datorată |
| 1996 | – 5 737 856 | 0 | – 5 737 856 |
| 1997 | – 6 754 920 | 0 | – 12 492 776 |
| 1998 | – 3 696 235 | 0 | – 16 189 011 |
| 1999 | – 752 234 | 0 | – 16 941 245 |
| 2000 | – 1 072 993 | 0 | – 18 014 238 |
| 2001 | – 1 416 937 | 0 | – 19 431 174 |
| 2002 | – 2 914 245 | 3 368 351 | – 18 977 068 |
| 2003 | – 2 629 012 | 4 925 162 | – 16 680 918 |
| 2004 | – 1 541 775 | 11 571 300 | – 6 651 393 |
| 2005 | – 2 248 399 | 1 000 000 | – 7 899 792 |
| 2006 | 98 114 | 2 886 635 | – 4 915 043 |
| 2007 | – 774 755 | 2 217 900 | – 3 471 897 |
| 2008 | – 1 054 119 | 2 356 333 | – 2 169 683 |
| 2009 | – 1 000 933 | 490 002 | – 2 680 614 |
| 2010 | – 1 576 429 | 565 440 | – 3 691 602 |
| 2011 | – 949 668 | 654 580 | – 3 986 690 |
| 2012 | – 1 079 200 | 1 091 761 | – 3 974 129 |
| 2013 | – 1 880 205 | 1 826 753 | – 4 027 580 |
| 2014 | – 1 441 778 | 1 900 931 | – 3 568 427 |
| Total | – 38 423 575 | 34 855 148 | – 3 568 427 |

(234)

Tabelele 3-7 de mai jos prezintă, pentru fiecare din cele cinci spitale IRIS, deficitele contabile înregistrate pentru fiecare an (combinate, aceste deficite se ridică la aproape 250 de milioane EUR pentru perioada 1996-2014) și plățile efectuate în fiecare an de către comune (aceste plăți pot viza deficitele din anii precedenți). Tabelele 3-7 prezintă datele (și anume, anii) în care comunele au efectuat plăți destinate să compenseze deficitele diferitelor spitale IRIS, dar nu specifică anii vizați de aceste plăți (272). Aceste tabele ilustrează, de asemenea, acumularea deficitelor în perioada 1996-2002 și efectuarea cu întârziere a plăților de către comune. În plus, este clar că, în cursul perioadei 1996-2014, diferitele comune în cauză datorau, în permanență, spitalelor IRIS sume importante pentru compensarea deficitelor. Suma restantă datorată până la sfârșitul anului 2014 pentru cele cinci spitale IRIS luate împreună depășea 15 milioane EUR. În acest context, trebuie subliniat faptul că, atunci când spitalele IRIS generează un profit, acesta nu este distribuit și este utilizat pentru a acoperi deficitele trecute sau viitoare, reducând astfel intervenția comunelor. În sfârșit, reiese la fel de clar din aceste tabele că, după cum susțin autoritățile belgiene (a se vedea considerentul 89), și contrar celor susținute de reclamanți, nu există niciun mecanism care să permită plata unor avansuri (a se vedea considerentul 55). Într-adevăr, plățile comunelor sunt efectuate cu o întârziere considerabilă față de momentul în care deficitul a fost înregistrat și în care obligația în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS a intrat în vigoare. Prin urmare, nu se poate considera că data efectuării plăților pentru compensarea deficitelor pentru îndeplinirea SIEG și a activităților conexe conferă un avantaj spitalelor IRIS.

272

Tabelul 3

Tabelul 3

Data plăților deficitului și suma restantă datorată pentru CHU Saint-Pierre

Data plăților deficitului și suma restantă datorată pentru CHU Saint-Pierre

(EUR)

CHU Saint-Pierre

Deficit contabil

Plăți ale comunei

Suma restantă datorată

1996

1996

– 5 737 856

0

– 5 737 856

1997

1997

– 6 754 920

0

– 12 492 776

1998

1998

– 3 696 235

0

– 16 189 011

1999

1999

– 752 234

0

– 16 941 245

2000

2000

– 1 072 993

0

– 18 014 238

2001

2001

– 1 416 937

0

– 19 431 174

2002

2002

– 2 914 245

3 368 351

– 18 977 068

2003

2003

– 2 629 012

4 925 162

– 16 680 918

2004

2004

– 1 541 775

11 571 300

– 6 651 393

2005

2005

– 2 248 399

1 000 000

– 7 899 792

2006

2006

98 114

2 886 635

– 4 915 043

2007

2007

– 774 755

2 217 900

– 3 471 897

2008

2008

– 1 054 119

2 356 333

– 2 169 683

2009

2009

– 1 000 933

490 002

– 2 680 614

2010

2010

– 1 576 429

565 440

– 3 691 602

2011

2011

– 949 668

654 580

– 3 986 690

2012

2012

– 1 079 200

1 091 761

– 3 974 129

2013

2013

– 1 880 205

1 826 753

– 4 027 580

2014

2014

– 1 441 778

1 900 931

– 3 568 427

Total

Total

– 38 423 575

– 38 423 575

34 855 148

34 855 148

– 3 568 427

– 3 568 427

Tabelul 4

Tabelul 4

Data plăților deficitului și suma restantă datorată pentru CHU Brugmann
   (273)

Data plăților deficitului și suma restantă datorată pentru CHU Brugmann

273

| (EUR) |
| --- |
| CHU Brugmann | Deficit contabil | Plăți ale comunei | Suma restantă datorată |
| 1996 | Nu există informații | Nu există informații | Nu există informații |
| 1997 | Nu există informații | Nu există informații | Nu există informații |
| 1998 | Nu există informații | Nu există informații | Nu există informații |
| 1999 | – 508 171 | 0 | – 508 171 |
| 2000 | – 3 755 229 | 0 | – 4 263 399 |
| 2001 | – 5 440 039 | 0 | – 9 703 438 |
| 2002 | – 1 976 934 | 0 | – 11 680 371 |
| 2003 | – 1 697 238 | 1 770 000 | – 11 607 609 |
| 2004 | – 1 442 292 | 1 457 000 | – 11 592 901 |
| 2005 | – 7 413 186 | 4 404 420 | – 14 601 667 |
| 2006 | – 14 180 725 | 10 893 584 | – 17 888 808 |
| 2007 | – 6 954 466 | 10 151 330 | – 14 691 944 |
| 2008 | – 6 308 290 | 6 699 647 | – 14 300 587 |
| 2009 | – 6 228 859 | 3 231 504 | – 17 297 942 |
| 2010 | – 5 011 208 | 3 644 432 | – 18 664 719 |
| 2011 | – 2 982 442 | 3 224 315 | – 18 422 846 |
| 2012 | – 2 945 806 | 16 219 985 | – 5 148 666 |
| 2013 | – 2 799 788 | 7 090 156 | – 858 298 |
| 2014 | – 2 923 714 | 2 847 000 | – 935 012 |
| Total | – 72 568 385 | 71 633 373 | – 935 012 |

(EUR)

CHU Brugmann

Deficit contabil

Plăți ale comunei

Suma restantă datorată

1996

1996

Nu există informații

Nu există informații

Nu există informații

1997

1997

Nu există informații

Nu există informații

Nu există informații

1998

1998

Nu există informații

Nu există informații

Nu există informații

1999

1999

– 508 171

0

– 508 171

2000

2000

– 3 755 229

0

– 4 263 399

2001

2001

– 5 440 039

0

– 9 703 438

2002

2002

– 1 976 934

0

– 11 680 371

2003

2003

– 1 697 238

1 770 000

– 11 607 609

2004

2004

– 1 442 292

1 457 000

– 11 592 901

2005

2005

– 7 413 186

4 404 420

– 14 601 667

2006

2006

– 14 180 725

10 893 584

– 17 888 808

2007

2007

– 6 954 466

10 151 330

– 14 691 944

2008

2008

– 6 308 290

6 699 647

– 14 300 587

2009

2009

– 6 228 859

3 231 504

– 17 297 942

2010

2010

– 5 011 208

3 644 432

– 18 664 719

2011

2011

– 2 982 442

3 224 315

– 18 422 846

2012

2012

– 2 945 806

16 219 985

– 5 148 666

2013

2013

– 2 799 788

7 090 156

– 858 298

2014

2014

– 2 923 714

2 847 000

– 935 012

Total

Total

– 72 568 385

– 72 568 385

71 633 373

71 633 373

– 935 012

– 935 012

Tabelul 5

Tabelul 5

Data plăților deficitului și suma restantă datorată pentru HUDERF

Data plăților deficitului și suma restantă datorată pentru HUDERF

| (EUR) |
| --- |
| HUDERF | Deficit contabil | Plăți ale comunei | Suma restantă datorată |
| 1996 | – 1 505 830 | 0 | – 1 505 830 |
| 1997 | – 1 026 881 | 0 | – 2 532 711 |
| 1998 | – 245 113 | 0 | – 2 777 825 |
| 1999 | 1 642 | 0 | – 2 776 183 |
| 2000 | – 484 951 | 0 | – 3 261 134 |
| 2001 | – 1 218 954 | 0 | – 4 480 088 |
| 2002 | – 479 490 | 883 192 | – 4 076 386 |
| 2003 | – 1 117 778 | 1 583 539 | – 3 610 625 |
| 2004 | – 781 981 | 1 863 863 | – 2 528 742 |
| 2005 | – 1 279 230 | 778 000 | – 3 029 973 |
| 2006 | – 2 494 074 | 1 605 532 | – 3 918 515 |
| 2007 | – 2 687 621 | 1 688 424 | – 4 917 712 |
| 2008 | – 2 314 050 | 1 208 667 | – 6 023 095 |
| 2009 | – 1 868 670 | 1 246 998 | – 6 644 767 |
| 2010 | – 1 823 049 | 1 401 628 | – 7 066 187 |
| 2011 | – 1 620 663 | 1 220 232 | – 7 466 618 |
| 2012 | – 945 316 | 5 525 711 | – 2 886 223 |
| 2013 | – 528 779 | 635 966 | – 2 779 036 |
| 2014 | – 618 000 | 2 682 372 | – 714 664 |
| Total | – 23 038 788 | 22 324 124 | – 714 664 |

(EUR)

HUDERF

Deficit contabil

Plăți ale comunei

Suma restantă datorată

1996

1996

– 1 505 830

0

– 1 505 830

1997

1997

– 1 026 881

0

– 2 532 711

1998

1998

– 245 113

0

– 2 777 825

1999

1999

1 642

0

– 2 776 183

2000

2000

– 484 951

0

– 3 261 134

2001

2001

– 1 218 954

0

– 4 480 088

2002

2002

– 479 490

883 192

– 4 076 386

2003

2003

– 1 117 778

1 583 539

– 3 610 625

2004

2004

– 781 981

1 863 863

– 2 528 742

2005

2005

– 1 279 230

778 000

– 3 029 973

2006

2006

– 2 494 074

1 605 532

– 3 918 515

2007

2007

– 2 687 621

1 688 424

– 4 917 712

2008

2008

– 2 314 050

1 208 667

– 6 023 095

2009

2009

– 1 868 670

1 246 998

– 6 644 767

2010

2010

– 1 823 049

1 401 628

– 7 066 187

2011

2011

– 1 620 663

1 220 232

– 7 466 618

2012

2012

– 945 316

5 525 711

– 2 886 223

2013

2013

– 528 779

635 966

– 2 779 036

2014

2014

– 618 000

2 682 372

– 714 664

Total

Total

– 23 038 788

– 23 038 788

22 324 124

22 324 124

– 714 664

– 714 664

Tabelul 6

Tabelul 6

Data plăților deficitului și suma restantă datorată pentru Institut Bordet

Data plăților deficitului și suma restantă datorată pentru Institut Bordet

| (EUR) |
| --- |
| Institut Bordet | Deficit contabil | Plăți ale comunelor | Suma restantă datorată |
| 1996 | 752 505 | 0 | 752 505 |
| 1997 | 170 241 | 0 | 922 745 |
| 1998 | 41 349 | 0 | 964 094 |
| 1999 | 44 371 | 0 | 1 008 465 |
| 2000 | 5 439 | 0 | 1 013 904 |
| 2001 | 154 518 | 0 | 1 168 423 |
| 2002 | – 4 929 106 | 0 | – 3 760 683 |
| 2003 | – 4 916 506 | 2 025 000 | – 6 652 189 |
| 2004 | – 2 001 995 | 1 321 316 | – 7 332 868 |
| 2005 | – 771 467 | 800 000 | – 7 304 335 |
| 2006 | – 1 817 630 | 1 800 000 | – 7 321 966 |
| 2007 | – 1 874 162 | 2 673 741 | – 6 522 386 |
| 2008 | – 1 624 347 | 4 519 412 | – 3 627 322 |
| 2009 | – 688 005 | 1 266 496 | – 3 048 830 |
| 2010 | – 655 634 | 0 | – 3 704 465 |
| 2011 | – 838 644 | 841 506 | – 3 701 602 |
| 2012 | – 833 460 | 4 465 110 | – 69 952 |
| 2013 | – 2 551 468 | 1 271 933 | – 1 349 487 |
| 2014 | – 1 943 857 | 2 023 112 | – 1 270 232 |
| Total | – 24 277 858 | 23 007 626 | – 1 270 232 |

(EUR)

Institut Bordet

Deficit contabil

Plăți ale comunelor

Suma restantă datorată

1996

1996

752 505

0

752 505

1997

1997

170 241

0

922 745

1998

1998

41 349

0

964 094

1999

1999

44 371

0

1 008 465

2000

2000

5 439

0

1 013 904

2001

2001

154 518

0

1 168 423

2002

2002

– 4 929 106

0

– 3 760 683

2003

2003

– 4 916 506

2 025 000

– 6 652 189

2004

2004

– 2 001 995

1 321 316

– 7 332 868

2005

2005

– 771 467

800 000

– 7 304 335

2006

2006

– 1 817 630

1 800 000

– 7 321 966

2007

2007

– 1 874 162

2 673 741

– 6 522 386

2008

2008

– 1 624 347

4 519 412

– 3 627 322

2009

2009

– 688 005

1 266 496

– 3 048 830

2010

2010

– 655 634

0

– 3 704 465

2011

2011

– 838 644

841 506

– 3 701 602

2012

2012

– 833 460

4 465 110

– 69 952

2013

2013

– 2 551 468

1 271 933

– 1 349 487

2014

2014

– 1 943 857

2 023 112

– 1 270 232

Total

Total

– 24 277 858

– 24 277 858

23 007 626

23 007 626

– 1 270 232

– 1 270 232

Tabelul 7

Tabelul 7

Data plăților deficitului și suma restantă datorată pentru HIS
   (274)

Data plăților deficitului și suma restantă datorată pentru HIS

274

| (EUR) |
| --- |
| HIS | Deficit contabil | Plăți ale comunei | Suma restantă datorată |
| 1996 | Nu există informații | Nu există informații | Nu există informații |
| 1997 | Nu există informații | Nu există informații | Nu există informații |
| 1998 | Nu există informații | Nu există informații | Nu există informații |
| 1999 | – 1 248 404 | 0 | – 1 248 404 |
| 2000 | – 7 220 971 | 0 | – 8 469 375 |
| 2001 | – 14 782 680 | 0 | – 23 252 055 |
| 2002 | – 12 978 574 | 416 079 | – 35 814 550 |
| 2003 | – 7 990 196 | 6 018 822 | – 37 785 924 |
| 2004 | – 5 941 987 | 13 425 604 | – 30 302 307 |
| 2005 | – 4 440 896 | 3 765 000 | – 30 978 203 |
| 2006 | – 5 022 247 | 12 622 542 | – 23 377 907 |
| 2007 | – 3 882 170 | 10 885 280 | – 16 374 797 |
| 2008 | – 3 779 570 | 10 885 190 | – 9 269 178 |
| 2009 | – 3 774 545 | 3 765 000 | – 9 278 722 |
| 2010 | – 3 387 655 | 3 388 500 | – 9 277 877 |
| 2011 | – 3 572 694 | 3 576 750 | – 9 273 821 |
| 2012 | – 3 767 190 | 3 765 000 | – 9 276 011 |
| 2013 | – 3 761 761 | 3 765 000 | – 9 272 772 |
| 2014 | – 3 760 497 | 3 765 000 | – 9 268 269 |
| Total | – 89 312 036 | 80 043 767 | – 9 268 269 |

(EUR)

HIS

Deficit contabil

Plăți ale comunei

Suma restantă datorată

1996

1996

Nu există informații

Nu există informații

Nu există informații

1997

1997

Nu există informații

Nu există informații

Nu există informații

1998

1998

Nu există informații

Nu există informații

Nu există informații

1999

1999

– 1 248 404

0

– 1 248 404

2000

2000

– 7 220 971

0

– 8 469 375

2001

2001

– 14 782 680

0

– 23 252 055

2002

2002

– 12 978 574

416 079

– 35 814 550

2003

2003

– 7 990 196

6 018 822

– 37 785 924

2004

2004

– 5 941 987

13 425 604

– 30 302 307

2005

2005

– 4 440 896

3 765 000

– 30 978 203

2006

2006

– 5 022 247

12 622 542

– 23 377 907

2007

2007

– 3 882 170

10 885 280

– 16 374 797

2008

2008

– 3 779 570

10 885 190

– 9 269 178

2009

2009

– 3 774 545

3 765 000

– 9 278 722

2010

2010

– 3 387 655

3 388 500

– 9 277 877

2011

2011

– 3 572 694

3 576 750

– 9 273 821

2012

2012

– 3 767 190

3 765 000

– 9 276 011

2013

2013

– 3 761 761

3 765 000

– 9 272 772

2014

2014

– 3 760 497

3 765 000

– 9 268 269

Total

Total

– 89 312 036

– 89 312 036

80 043 767

80 043 767

– 9 268 269

– 9 268 269

| (235) | În practică, compensarea deficitului în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS primează asupra compensării deficitului în temeiul articolului 109 din LCH. De fapt, după ce ministrul federal pentru sănătate publică a determinat deficitul în temeiul articolului 109 din LCH (a se vedea considerentul 47), este trimisă o scrisoare comunei, iar banca sa este obligată să plătească imediat această sumă spitalului în cauză, ținând seama de eventualele plăți deja efectuate de către comună în favoarea spitalului menționat pentru compensarea deficitului, în temeiul articolului 46 din statutele spitalului. În plus, comunele și spitalele IRIS au convenit ca acestea din urmă să ramburseze imediat comunelor sumele care le-au fost plătite în temeiul articolului 109 din LCH pentru a evita orice dublă acoperire a aceluiași deficit. În această privință, Comisia a primit din partea Belfius, banca comunelor, o scrisoare și un tabel care confirmă că, pentru fiecare an și pentru toate cele cinci spitale IRIS, aceste rambursări au fost efectuate imediat, ceea ce exclude astfel o dublă acoperire a deficitului. Tabelul 8 de mai jos oferă o imagine de ansamblu completă a tuturor sumelor reprezentând compensarea „deficitului în temeiul articolului 109 din LCH” care au fost achitate de către comune spitalelor IRIS și care au fost imediat rambursate, astfel încât aceste tranzacții au fost neutralizate. În consecință, spitalele IRIS nu au primit niciun beneficiu în urma unor astfel de plăți în temeiul articolului 109 din LCH și numai compensarea deficitului în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS este importantă pentru o evaluare ulterioară în temeiul prezentei decizii. Tabelul 8 include numai plățile până în anul 2006, întrucât, în prezent, acesta reprezintă cel mai recent an pentru care deficitul în temeiul articolului 109 din LCH a fost stabilit de serviciul public federal pentru sănătate publică. Acest lucru ilustrează întârzierile semnificative care caracterizează, în practică, plata compensației pentru acest deficit, în conformitate cu mecanismul prevăzut la articolul 109 din LCH, și acest fapt explică, de asemenea, de ce spitalele IRIS nu au recurs la acesta (și, prin urmare, restituie imediat această compensație după ce au primit-o). Într-adevăr, compensația în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS este un mecanism mai rapid (în special de la introducerea subvențiilor speciale pentru comune, a se vedea considerentul 232) decât cel prevăzut la articolul 109 din LCH. În plus, acoperirea deficitului în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS depășește acoperirea parțială a deficitului prevăzută la articolul 109 din LCH (a se vedea considerentele 47 și 48), deoarece aceasta compensează integral deficitul contabil înregistrat de spitalele IRIS. Pentru toate aceste motive, evaluarea din prezenta decizie se referă numai la mecanismul de compensare în temeiul articolului 46 și nu mai urmărește să evalueze mecanismul de compensare a deficitului în temeiul articolului 109 din LCH, contrar deciziei Comisiei din 2009, care a fost anulată, care evalua mecanismul prevăzut la articolul 109 din LCH.

  Tabelul 8


  Privire de ansamblu completă asupra sumelor deficitului în temeiul articolului 109 din LCH
   (275)
  care au fost plătite și rambursate imediat (situația la 9 noiembrie 2015)











  (EUR) |
| --- | --- |
| | CHU St. Pierre | CHU Brugmann | HIS | HUDERF | Institut Bordet |
| 1996 | 560 322,61 | 0 | 2 727 844,19 | 0 | 0 |
| 1997 | 0 | 0 | 3 051 321,12 | 0 | 0 |
| 1998 | 0 | 0 | 553 331 | 0 | 0 |
| 1999 | 0 | 781 686,52 | 345 176,04 | 0 | 0 |
| 2000 | 1 019 647,97 | 0 | 0 | 0 | 2 483 585,21 |
| 2001 | 0 | 2 511 189,37 | 126 193,12 | 263 390,41 | 4 681 594,58 |
| 2002 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2003 | 0 | 0 | 3 658 304,97 | 0 | 1 699 065,20 |
| 2004 | 0 | 0 | 0 | 0 | 705 798,98 |
| 2005 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2006 | 0 | 5 727 775,67 | 0 | 384 527,59 | 0 |

(235)

În practică, compensarea deficitului în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS primează asupra compensării deficitului în temeiul articolului 109 din LCH. De fapt, după ce ministrul federal pentru sănătate publică a determinat deficitul în temeiul articolului 109 din LCH (a se vedea considerentul 47), este trimisă o scrisoare comunei, iar banca sa este obligată să plătească imediat această sumă spitalului în cauză, ținând seama de eventualele plăți deja efectuate de către comună în favoarea spitalului menționat pentru compensarea deficitului, în temeiul articolului 46 din statutele spitalului. În plus, comunele și spitalele IRIS au convenit ca acestea din urmă să ramburseze imediat comunelor sumele care le-au fost plătite în temeiul articolului 109 din LCH pentru a evita orice dublă acoperire a aceluiași deficit. În această privință, Comisia a primit din partea Belfius, banca comunelor, o scrisoare și un tabel care confirmă că, pentru fiecare an și pentru toate cele cinci spitale IRIS, aceste rambursări au fost efectuate imediat, ceea ce exclude astfel o dublă acoperire a deficitului. Tabelul 8 de mai jos oferă o imagine de ansamblu completă a tuturor sumelor reprezentând compensarea „deficitului în temeiul articolului 109 din LCH” care au fost achitate de către comune spitalelor IRIS și care au fost imediat rambursate, astfel încât aceste tranzacții au fost neutralizate. În consecință, spitalele IRIS nu au primit niciun beneficiu în urma unor astfel de plăți în temeiul articolului 109 din LCH și numai compensarea deficitului în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS este importantă pentru o evaluare ulterioară în temeiul prezentei decizii. Tabelul 8 include numai plățile până în anul 2006, întrucât, în prezent, acesta reprezintă cel mai recent an pentru care deficitul în temeiul articolului 109 din LCH a fost stabilit de serviciul public federal pentru sănătate publică. Acest lucru ilustrează întârzierile semnificative care caracterizează, în practică, plata compensației pentru acest deficit, în conformitate cu mecanismul prevăzut la articolul 109 din LCH, și acest fapt explică, de asemenea, de ce spitalele IRIS nu au recurs la acesta (și, prin urmare, restituie imediat această compensație după ce au primit-o). Într-adevăr, compensația în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS este un mecanism mai rapid (în special de la introducerea subvențiilor speciale pentru comune, a se vedea considerentul 232) decât cel prevăzut la articolul 109 din LCH. În plus, acoperirea deficitului în temeiul articolului 46 din statutele spitalelor IRIS depășește acoperirea parțială a deficitului prevăzută la articolul 109 din LCH (a se vedea considerentele 47 și 48), deoarece aceasta compensează integral deficitul contabil înregistrat de spitalele IRIS. Pentru toate aceste motive, evaluarea din prezenta decizie se referă numai la mecanismul de compensare în temeiul articolului 46 și nu mai urmărește să evalueze mecanismul de compensare a deficitului în temeiul articolului 109 din LCH, contrar deciziei Comisiei din 2009, care a fost anulată, care evalua mecanismul prevăzut la articolul 109 din LCH.

Tabelul 8

Tabelul 8

Privire de ansamblu completă asupra sumelor deficitului în temeiul articolului 109 din LCH
   (275)
  care au fost plătite și rambursate imediat (situația la 9 noiembrie 2015)

Privire de ansamblu completă asupra sumelor deficitului în temeiul articolului 109 din LCH

275

care au fost plătite și rambursate imediat (situația la 9 noiembrie 2015)

(EUR)

CHU St. Pierre

CHU Brugmann

HIS

HUDERF

Institut Bordet

1996

1996

560 322,61

0

2 727 844,19

0

0

1997

1997

0

0

3 051 321,12

0

0

1998

1998

0

0

553 331

0

0

1999

1999

0

781 686,52

345 176,04

0

0

2000

2000

1 019 647,97

0

0

0

2 483 585,21

2001

2001

0

2 511 189,37

126 193,12

263 390,41

4 681 594,58

2002

2002

0

0

0

0

0

2003

2003

0

0

3 658 304,97

0

1 699 065,20

2004

2004

0

0

0

0

705 798,98

2005

2005

0

0

0

0

0

2006

2006

0

5 727 775,67

0

384 527,59

0

| (236) | Comisia a evaluat, de asemenea, dacă, în perioada 1996-2014 (276), spitalele IRIS au beneficiat efectiv de o supracompensare ca rezultat al fuziunilor care au avut loc la 1 iulie 1999 (a se vedea, de asemenea, considerentul 28) și al perioadei îndelungate care s-a scurs de la acea dată, examinarea supracompensării nu poate acoperi anii 1996-1998 pentru CHU Brugmann, deoarece arhivele respective nu au putut fi găsite. Din aceleași motive, pentru HIS, această analiză se poate face doar în formă agregată pentru perioada 1996-1998. În acest context, trebuie subliniat, de asemenea, faptul că autoritățile belgiene au furnizat toate informațiile contabile relevante ale spitalelor IRIS, precum și plățile deficitului efectuate de către comune, în măsura în care aceste cifre erau disponibile. Într-adevăr, până la intrarea în vigoare a Deciziei privind SIEG din 2005 la 19 decembrie 2005, statele membre erau obligate numai să țină informațiile la dispoziția Comisiei timp de cinci ani (277) [în loc de 10 în temeiul Deciziilor privind SIEG din 2005 și 2012 (278)]. Cu toate că prima cerere de informații a Comisiei a fost trimisă abia la 22 martie 2006, autoritățile belgiene au reușit totuși să furnizeze cifrele începând cu anul 1996 pentru CHU Saint-Pierre, HUDERF și Institut Bordet, și începând cu anul 1999 pentru HIS (și cifre agregate pentru 19961998) și CHU Brugmann. |
| --- | --- |

(236)

Comisia a evaluat, de asemenea, dacă, în perioada 1996-2014 (276), spitalele IRIS au beneficiat efectiv de o supracompensare ca rezultat al fuziunilor care au avut loc la 1 iulie 1999 (a se vedea, de asemenea, considerentul 28) și al perioadei îndelungate care s-a scurs de la acea dată, examinarea supracompensării nu poate acoperi anii 1996-1998 pentru CHU Brugmann, deoarece arhivele respective nu au putut fi găsite. Din aceleași motive, pentru HIS, această analiză se poate face doar în formă agregată pentru perioada 1996-1998. În acest context, trebuie subliniat, de asemenea, faptul că autoritățile belgiene au furnizat toate informațiile contabile relevante ale spitalelor IRIS, precum și plățile deficitului efectuate de către comune, în măsura în care aceste cifre erau disponibile. Într-adevăr, până la intrarea în vigoare a Deciziei privind SIEG din 2005 la 19 decembrie 2005, statele membre erau obligate numai să țină informațiile la dispoziția Comisiei timp de cinci ani (277) [în loc de 10 în temeiul Deciziilor privind SIEG din 2005 și 2012 (278)]. Cu toate că prima cerere de informații a Comisiei a fost trimisă abia la 22 martie 2006, autoritățile belgiene au reușit totuși să furnizeze cifrele începând cu anul 1996 pentru CHU Saint-Pierre, HUDERF și Institut Bordet, și începând cu anul 1999 pentru HIS (și cifre agregate pentru 19961998) și CHU Brugmann.

276

277

278

| (237) | Comisia a examinat dacă plățile pentru compensarea deficitului efectuate de către comune pentru un anumit an (cu ajutorul finanțării prin intermediul FRBRTC și al subvențiilor speciale ale regiunii Bruxelles-Capitală și prin mijloace proprii) depășeau deficitul contabil în anul respectiv. În acest context, Comisia ia act de faptul că spitalele IRIS nu au primit compensații decât pentru deficitele înregistrate ca urmare a îndeplinirii SIEG și a altor activități conexe limitate. Tabelele 9-13 de mai jos prezintă cifrele relevante pentru fiecare spital IRIS. Cu toate acestea, este important să se țină seama de faptul că aceste tabele nu arată în ce moment comuna a compensat (parțial) deficitul. Într-adevăr, în tabelele 3-7 de mai sus (a se vedea considerentul 234), se precizează anii în care comunele au efectuat plăți pentru compensarea deficitelor în favoarea spitalelor IRIS. În ceea ce privește tabelele 9-13, acestea indică doar sumele plătite spitalelor IRIS de către comune (în general, în mai multe tranșe) pentru a compensa deficitul dintr-un anumit an, fără a preciza în ce moment aceste sume au fost plătite efectiv. Dacă tabelele 9-13 au fost întocmite astfel încât să permită stabilirea existenței unei eventuale supracompensări pentru un anumit an, considerat în mod izolat, în practică, niciunul dintre spitalele IRIS nu a beneficiat niciodată de o supracompensare reală, astfel cum se explică mai jos (a se vedea considerentul 238). |
| --- | --- |

(237)

Comisia a examinat dacă plățile pentru compensarea deficitului efectuate de către comune pentru un anumit an (cu ajutorul finanțării prin intermediul FRBRTC și al subvențiilor speciale ale regiunii Bruxelles-Capitală și prin mijloace proprii) depășeau deficitul contabil în anul respectiv. În acest context, Comisia ia act de faptul că spitalele IRIS nu au primit compensații decât pentru deficitele înregistrate ca urmare a îndeplinirii SIEG și a altor activități conexe limitate. Tabelele 9-13 de mai jos prezintă cifrele relevante pentru fiecare spital IRIS. Cu toate acestea, este important să se țină seama de faptul că aceste tabele nu arată în ce moment comuna a compensat (parțial) deficitul. Într-adevăr, în tabelele 3-7 de mai sus (a se vedea considerentul 234), se precizează anii în care comunele au efectuat plăți pentru compensarea deficitelor în favoarea spitalelor IRIS. În ceea ce privește tabelele 9-13, acestea indică doar sumele plătite spitalelor IRIS de către comune (în general, în mai multe tranșe) pentru a compensa deficitul dintr-un anumit an, fără a preciza în ce moment aceste sume au fost plătite efectiv. Dacă tabelele 9-13 au fost întocmite astfel încât să permită stabilirea existenței unei eventuale supracompensări pentru un anumit an, considerat în mod izolat, în practică, niciunul dintre spitalele IRIS nu a beneficiat niciodată de o supracompensare reală, astfel cum se explică mai jos (a se vedea considerentul 238).

| (238) | Astfel cum se arată în tabelele următoare, comparația dintre deficitul contabil și compensația plătită pentru un anumit an sugerează doar câteva cazuri (279) de supracompensare tehnică, dacă se ia în considerare numai acest an. Cu toate acestea, din tabelele 3-7 de la considerentul 234 reiese că, în practică, niciunul dintre spitalele IRIS nu a beneficiat niciodată de o supracompensare reală, dat fiind că în cursul perioadei examinate (1996-2014), municipalitățile datorau în permanență spitalelor IRIS sume importante în temeiul compensării deficitelor. Supracompensările tehnice ar fi fost motivate de dorința comunei, în cursul unui anumit an, nu numai de a acoperi deficitul contabil din anul respectiv, ci și de a recupera întârzierea în acoperirea deficitelor aferente anilor anteriori. Chiar dacă această motivație nu poate fi demonstrată, adevărul este că, în fiecare dintre anii în care spitalele IRIS au primit plăți care, dacă se ia în considerare numai anul respectiv, ar fi echivalat, din punct de vedere tehnic, cu o supracompensare pentru SIEG și activitățile conexe limitate executate în acel an, spitalul IRIS beneficiar percepea de fapt, în ansamblu, o compensație insuficientă pentru aceleași SIEG și activități conexe limitate ca și cele realizate în cursul anilor precedenți și al anului în cauză (280). |
| --- | --- |

(238)

Astfel cum se arată în tabelele următoare, comparația dintre deficitul contabil și compensația plătită pentru un anumit an sugerează doar câteva cazuri (279) de supracompensare tehnică, dacă se ia în considerare numai acest an. Cu toate acestea, din tabelele 3-7 de la considerentul 234 reiese că, în practică, niciunul dintre spitalele IRIS nu a beneficiat niciodată de o supracompensare reală, dat fiind că în cursul perioadei examinate (1996-2014), municipalitățile datorau în permanență spitalelor IRIS sume importante în temeiul compensării deficitelor. Supracompensările tehnice ar fi fost motivate de dorința comunei, în cursul unui anumit an, nu numai de a acoperi deficitul contabil din anul respectiv, ci și de a recupera întârzierea în acoperirea deficitelor aferente anilor anteriori. Chiar dacă această motivație nu poate fi demonstrată, adevărul este că, în fiecare dintre anii în care spitalele IRIS au primit plăți care, dacă se ia în considerare numai anul respectiv, ar fi echivalat, din punct de vedere tehnic, cu o supracompensare pentru SIEG și activitățile conexe limitate executate în acel an, spitalul IRIS beneficiar percepea de fapt, în ansamblu, o compensație insuficientă pentru aceleași SIEG și activități conexe limitate ca și cele realizate în cursul anilor precedenți și al anului în cauză (280).

279

280

| (239) | Pentru CHU Saint-Pierre, se poate observa în tabelul 9 de mai jos că, dacă se analizează fiecare an în parte, supracompensația tehnică este limitată în 1996, 1997 și 2012. În fiecare caz, aceste supracompensări se ridicau la mai puțin de 1,5 % din compensația acordată pentru anul în cauză și, prin urmare, ar fi putut fi reportate pentru anul următor, astfel cum se prevede în Decizia privind SIEG (281). Cu toate acestea, în practică, după cum s-a arătat mai sus (a se vedea tabelul 3 de la considerentul 234), CHU Saint-Pierre primea în mod constant o compensație insuficientă în perioada 1996-2014, iar comuna îi datora întotdeauna bani. În perioada 1996-2014, această subcompensare se ridica la 3 666 541 EUR. În conformitate cu obligația care le este impusă de articolul 46 din statutele spitalelor IRIS, comunele în cauză vor trebui totuși, pe viitor, să compenseze acest deficit contabil rezidual (282).

  Tabelul 9


  Deficitul contabil și compensația acordată pentru CHU Saint-Pierre












  (EUR) |
| --- | --- |
| CHU St. Pierre | Deficit contabil | Finanțat prin intermediul FRBRTC sau al unei subvenții speciale a regiunii (283) | Contribuțiile comunale suplimentare | Compensație totală acordată | Supracompensație (+) sau subcompensație (–) pentru anul | Supracompensație (+) sau subcompensație (–) globală |
| 1996 | – 5 737 856 | 5 738 735 | 0 | 5 738 735 | 879 | 879 |
| 1997 | – 6 754 920 | 6 855 099 | 0 | 6 855 099 | 100 179 | 101 058 |
| 1998 | – 3 696 235 | 3 696 092 | 0 | 3 696 092 | – 143 | 100 915 |
| 1999 | – 752 234 | 751 117 | 0 | 751 117 | – 1 117 | 99 798 |
| 2000 | – 1 072 993 | 1 072 993 | 0 | 1 072 993 | 0 | 99 798 |
| 2001 | – 1 416 937 | 1 416 000 | 0 | 1 416 000 | – 937 | 98 862 |
| 2002 | – 2 914 245 | 2 914 245 | 0 | 2 914 245 | 0 | 98 862 |
| 2003 | – 2 629 012 | 1 620 000 | 0 | 1 620 000 | – 1 009 012 | – 910 150 |
| 2004 | – 1 541 775 | 1 541 775 | 0 | 1 541 775 | 0 | – 910 150 |
| 2005 | – 2 248 399 | 2 132 928 | 0 | 2 132 928 | – 115 471 | – 1 025 621 |
| 2006 | 98 114 | 0 | 0 | 0 | 0 | – 1 025 621 |
| 2007 | – 774 755 | 278 330 | 0 | 278 330 | – 496 425 | – 1 522 045 |
| 2008 | – 1 054 119 | 308 367 | 0 | 308 367 | – 745 752 | – 2 267 797 |
| 2009 | – 1 000 933 | 490 002 | 510 931 | 1 000 933 | 0 | – 2 267 797 |
| 2010 | – 1 576 429 | 565 440 | 0 | 565 440 | – 1 010 989 | – 3 278 785 |
| 2011 | – 949 668 | 654 580 | 0 | 654 580 | – 295 088 | – 3 573 873 |
| 2012 | – 1 079 200 | 1 091 761 | 0 | 1 091 761 | 12 561 | – 3 561 312 |
| 2013 | – 1 880 205 | 1 826 753 | 0 | 1 826 753 | – 53 452 | – 3 614 763 |
| 2014 | – 1 441 778 | 1 390 000 | 0 | 1 390 000 | – 51 778 | – 3 666 541 |
| | – 38 423 575 | 34 344 217 | 510 931 | 34 855 148 | – 3 666 541 | |

(239)

Pentru CHU Saint-Pierre, se poate observa în tabelul 9 de mai jos că, dacă se analizează fiecare an în parte, supracompensația tehnică este limitată în 1996, 1997 și 2012. În fiecare caz, aceste supracompensări se ridicau la mai puțin de 1,5 % din compensația acordată pentru anul în cauză și, prin urmare, ar fi putut fi reportate pentru anul următor, astfel cum se prevede în Decizia privind SIEG (281). Cu toate acestea, în practică, după cum s-a arătat mai sus (a se vedea tabelul 3 de la considerentul 234), CHU Saint-Pierre primea în mod constant o compensație insuficientă în perioada 1996-2014, iar comuna îi datora întotdeauna bani. În perioada 1996-2014, această subcompensare se ridica la 3 666 541 EUR. În conformitate cu obligația care le este impusă de articolul 46 din statutele spitalelor IRIS, comunele în cauză vor trebui totuși, pe viitor, să compenseze acest deficit contabil rezidual (282).

281

282

Tabelul 9

Tabelul 9

Deficitul contabil și compensația acordată pentru CHU Saint-Pierre

Deficitul contabil și compensația acordată pentru CHU Saint-Pierre

(EUR)

CHU St. Pierre

Deficit contabil

Finanțat prin intermediul FRBRTC sau al unei subvenții speciale a regiunii (283)

283

Contribuțiile comunale suplimentare

Compensație totală acordată

Supracompensație (+) sau subcompensație (–) pentru anul

Supracompensație (+) sau subcompensație (–) globală

1996

1996

– 5 737 856

5 738 735

0

5 738 735

879

879

1997

1997

– 6 754 920

6 855 099

0

6 855 099

100 179

101 058

1998

1998

– 3 696 235

3 696 092

0

3 696 092

– 143

100 915

1999

1999

– 752 234

751 117

0

751 117

– 1 117

99 798

2000

2000

– 1 072 993

1 072 993

0

1 072 993

0

99 798

2001

2001

– 1 416 937

1 416 000

0

1 416 000

– 937

98 862

2002

2002

– 2 914 245

2 914 245

0

2 914 245

0

98 862

2003

2003

– 2 629 012

1 620 000

0

1 620 000

– 1 009 012

– 910 150

2004

2004

– 1 541 775

1 541 775

0

1 541 775

0

– 910 150

2005

2005

– 2 248 399

2 132 928

0

2 132 928

– 115 471

– 1 025 621

2006

2006

98 114

0

0

0

0

– 1 025 621

2007

2007

– 774 755

278 330

0

278 330

– 496 425

– 1 522 045

2008

2008

– 1 054 119

308 367

0

308 367

– 745 752

– 2 267 797

2009

2009

– 1 000 933

490 002

510 931

1 000 933

0

– 2 267 797

2010

2010

– 1 576 429

565 440

0

565 440

– 1 010 989

– 3 278 785

2011

2011

– 949 668

654 580

0

654 580

– 295 088

– 3 573 873

2012

2012

– 1 079 200

1 091 761

0

1 091 761

12 561

– 3 561 312

2013

2013

– 1 880 205

1 826 753

0

1 826 753

– 53 452

– 3 614 763

2014

2014

– 1 441 778

1 390 000

0

1 390 000

– 51 778

– 3 666 541

– 38 423 575

– 38 423 575

34 344 217

34 344 217

510 931

510 931

34 855 148

34 855 148

– 3 666 541

– 3 666 541

| (240) | Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 236), analiza existenței unei supracompensări pentru spitalele Iris Sud (HIS) nu a putut fi realizată individual pentru anii 1996-1998 din cauza lipsei cifrelor necesare. Autoritățile belgiene au fost, totuși, în măsură să găsească sumele agregate pentru această perioadă în cursul căreia HIS erau încă patru spitale independente. Pe parcursul acestor trei ani, unele HIS au suferit pierderi în valoare de 2 622 714 EUR, în timp ce altele au înregistrat profituri în valoare de 703 624 EUR în total. Pierderile au fost acoperite în întregime prin intermediul fondurilor FRBRTC acordate comunei. Profiturile au fost reportate pentru anul următor, ceea ce explică de ce compensarea deficitului înregistrat în 1999 acoperă doar parțial acest deficit. Restul deficitului a fost compensat de profiturile nedistribuite din perioada 1996-1998. Tabelul 10 arată, de asemenea, că, în afara unor foarte ușoare supracompensări în 2000, 2010, 2011, 2013 și 2014 (în fiecare caz, nu mai mult de 0,12 % din valoarea compensației acordate pentru anii respectivi), HIS percepeau, în fiecare an, o compensație insuficientă. Această subcompensare globală se ridică la peste 9 milioane EUR pentru perioada1999-2014.

  Tabelul 10


  Deficitul contabil și compensația acordată pentru HIS












  (EUR) |
| --- | --- |
| HIS | Deficit contabil | Finanțat prin intermediul FRBRTC sau al unei subvenții speciale a regiunii | Contribuțiile comunale suplimentare | Compensația totală acordată | Supracompensația (+) sau subcompensația (–) pentru anul | Supracompensația (+) sau subcompensația (–) globală |
| 1999 | – 1 248 404 | 446 209 | 0 | 446 209 | – 802 195 | – 98 571  (*1) |
| 2000 | – 7 220 971 | 7 221 056 | 0 | 7 221 056 | 85 | – 98 486 |
| 2001 | – 14 782 680 | 14 782 680 | 0 | 14 782 680 | 0 | – 98 486 |
| 2002 | – 12 978 574 | 12 978 572 | 0 | 12 978 572 | – 2 | – 98 488 |
| 2003 | – 7 990 196 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 4 225 196 | – 4 323 684 |
| 2004 | – 5 941 987 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 2 176 987 | – 6 500 671 |
| 2005 | – 4 440 896 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 675 896 | – 7 176 566 |
| 2006 | – 5 022 247 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 1 257 247 | – 8 433 813 |
| 2007 | – 3 882 170 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 117 170 | – 8 550 983 |
| 2008 | – 3 779 570 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 14 570 | – 8 565 553 |
| 2009 | – 3 774 545 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 9 545 | – 8 575 098 |
| 2010 | – 3 387 655 | 3 388 500 | 0 | 3 388 500 | 845 | – 8 574 253 |
| 2011 | – 3 572 694 | 3 576 750 | 0 | 3 576 750 | 4 056 | – 8 570 197 |
| 2012 | – 3 767 190 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 2 190 | – 8 572 387 |
| 2013 | – 3 761 761 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | 3 239 | – 8 569 148 |
| 2014 | – 3 760 497 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | 4 503 | – 8 564 645 |
| | – 89 312 036 | 80 043 767 | 0 | 80 043 767 | – 9 268 269 | |

(240)

Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 236), analiza existenței unei supracompensări pentru spitalele Iris Sud (HIS) nu a putut fi realizată individual pentru anii 1996-1998 din cauza lipsei cifrelor necesare. Autoritățile belgiene au fost, totuși, în măsură să găsească sumele agregate pentru această perioadă în cursul căreia HIS erau încă patru spitale independente. Pe parcursul acestor trei ani, unele HIS au suferit pierderi în valoare de 2 622 714 EUR, în timp ce altele au înregistrat profituri în valoare de 703 624 EUR în total. Pierderile au fost acoperite în întregime prin intermediul fondurilor FRBRTC acordate comunei. Profiturile au fost reportate pentru anul următor, ceea ce explică de ce compensarea deficitului înregistrat în 1999 acoperă doar parțial acest deficit. Restul deficitului a fost compensat de profiturile nedistribuite din perioada 1996-1998. Tabelul 10 arată, de asemenea, că, în afara unor foarte ușoare supracompensări în 2000, 2010, 2011, 2013 și 2014 (în fiecare caz, nu mai mult de 0,12 % din valoarea compensației acordate pentru anii respectivi), HIS percepeau, în fiecare an, o compensație insuficientă. Această subcompensare globală se ridică la peste 9 milioane EUR pentru perioada1999-2014.

Tabelul 10

Tabelul 10

Deficitul contabil și compensația acordată pentru HIS

Deficitul contabil și compensația acordată pentru HIS

(EUR)

HIS

Deficit contabil

Finanțat prin intermediul FRBRTC sau al unei subvenții speciale a regiunii

Contribuțiile comunale suplimentare

Compensația totală acordată

Supracompensația (+) sau subcompensația (–) pentru anul

Supracompensația (+) sau subcompensația (–) globală

1999

1999

– 1 248 404

446 209

0

446 209

– 802 195

– 98 571  (*1)

*1

2000

2000

– 7 220 971

7 221 056

0

7 221 056

85

– 98 486

2001

2001

– 14 782 680

14 782 680

0

14 782 680

0

– 98 486

2002

2002

– 12 978 574

12 978 572

0

12 978 572

– 2

– 98 488

2003

2003

– 7 990 196

3 765 000

0

3 765 000

– 4 225 196

– 4 323 684

2004

2004

– 5 941 987

3 765 000

0

3 765 000

– 2 176 987

– 6 500 671

2005

2005

– 4 440 896

3 765 000

0

3 765 000

– 675 896

– 7 176 566

2006

2006

– 5 022 247

3 765 000

0

3 765 000

– 1 257 247

– 8 433 813

2007

2007

– 3 882 170

3 765 000

0

3 765 000

– 117 170

– 8 550 983

2008

2008

– 3 779 570

3 765 000

0

3 765 000

– 14 570

– 8 565 553

2009

2009

– 3 774 545

3 765 000

0

3 765 000

– 9 545

– 8 575 098

2010

2010

– 3 387 655

3 388 500

0

3 388 500

845

– 8 574 253

2011

2011

– 3 572 694

3 576 750

0

3 576 750

4 056

– 8 570 197

2012

2012

– 3 767 190

3 765 000

0

3 765 000

– 2 190

– 8 572 387

2013

2013

– 3 761 761

3 765 000

0

3 765 000

3 239

– 8 569 148

2014

2014

– 3 760 497

3 765 000

0

3 765 000

4 503

– 8 564 645

– 89 312 036

– 89 312 036

80 043 767

80 043 767

0

0

80 043 767

80 043 767

– 9 268 269

– 9 268 269

| (241) | Pentru HUDERF, tabelul 11 de mai jos arată foarte ușoare supracompensări tehnice în 1998, 2002 și 2007 (în fiecare caz, mai puțin de 0,15 % din compensația acordată pentru anul în cauză). În 2013, a fost înregistrată o supracompensație tehnică mai substanțială (aproape 17 % din compensația acordată pentru anul în cauză). Cu toate acestea, în timp ce compensația pe care o primea era deja în mod clar insuficientă în 2010 și 2011, HUDERF era încă, global, în aceeași situație în 2013 în ceea ce privește SIEG și activitățile conexe pe care le efectuase până atunci. Pentru întreaga perioadă 1996-2014, subcompensarea reală totală se ridică la peste 700 000 EUR. În plus, după cum s-a arătat mai sus (a se vedea tabelul 5 de la considerentul 234), în practică, HUDERF nu a fost în niciun moment în situație de supracompensare efectivă care să o oblige să ramburseze (parțial) compensarea deficitului. De fapt, se afla în permanență într-o situație de subcompensare, iar comuna îi datora în mod constant bani în perioada 1996-2014.

  Tabelul 11


  Deficitul contabil și compensația acordată pentru HUDERF












  (EUR) |
| --- | --- |
| HUDERF | Deficit contabil | Finanțat prin intermediul FRBRTC sau al unei subvenții speciale a regiunii | Contribuții comunale suplimentare | Compensație totală acordată | Supracompensație (+) sau subcompensație (–) pentru anul | Supracompensație (+) sau subcompensație (–) globală |
| 1996 | – 1 505 830 | 1 504 714 | 0 | 1 504 714 | – 1 116 | – 1 116 |
| 1997 | – 1 026 881 | 1 026 279 | 0 | 1 026 279 | – 602 | – 1 718 |
| 1998 | – 245 113 | 245 415 | 0 | 245 415 | 302 | – 1 417 |
| 1999 | 1 642 | 0 | 0 | 0 | 0 | – 1 417 |
| 2000 | – 484 951 | 484 949 | 0 | 484 949 | – 2 | – 1 419 |
| 2001 | – 1 218 954 | 1 218 000 | 0 | 1 218 000 | – 954 | – 2 373 |
| 2002 | – 479 490 | 480 000 | 0 | 480 000 | 510 | – 1 863 |
| 2003 | – 1 117 778 | 820 000 | 297 778 | 1 117 778 | 0 | – 1 862 |
| 2004 | – 781 981 | 781 981 | 0 | 781 981 | 0 | – 1 862 |
| 2005 | – 1 279 230 | 778 000 | 501 230 | 1 279 230 | 0 | – 1 863 |
| 2006 | – 2 494 074 | 778 000 | 1 716 074 | 2 494 074 | 0 | – 1 863 |
| 2007 | – 2 687 621 | 622 529 | 2 065 313 | 2 687 842 | 221 | – 1 642 |
| 2008 | – 2 314 050 | 871 350 | 1 442 700 | 2 314 050 | 0 | – 1 642 |
| 2009 | – 1 868 670 | 1 246 998 | 621 672 | 1 868 670 | 0 | – 1 642 |
| 2010 | – 1 823 049 | 1 401 628 | 0 | 1 401 628 | – 421 421 | – 423 062 |
| 2011 | – 1 620 663 | 1 220 232 | 0 | 1 220 232 | – 400 431 | – 823 493 |
| 2012 | – 945 316 | 945 316 | 0 | 945 316 | 0 | – 823 493 |
| 2013 | – 528 779 | 635 966 | 0 | 635 966 | 107 187 | – 716 306 |
| 2014 | – 618 000 | 618 000 | 0 | 618 000 | 0 | – 716 306 |
| | – 23 038 788 | 15 679 357 | 6 644 767 | 22 324 124 | – 716 306 | |

(241)

Pentru HUDERF, tabelul 11 de mai jos arată foarte ușoare supracompensări tehnice în 1998, 2002 și 2007 (în fiecare caz, mai puțin de 0,15 % din compensația acordată pentru anul în cauză). În 2013, a fost înregistrată o supracompensație tehnică mai substanțială (aproape 17 % din compensația acordată pentru anul în cauză). Cu toate acestea, în timp ce compensația pe care o primea era deja în mod clar insuficientă în 2010 și 2011, HUDERF era încă, global, în aceeași situație în 2013 în ceea ce privește SIEG și activitățile conexe pe care le efectuase până atunci. Pentru întreaga perioadă 1996-2014, subcompensarea reală totală se ridică la peste 700 000 EUR. În plus, după cum s-a arătat mai sus (a se vedea tabelul 5 de la considerentul 234), în practică, HUDERF nu a fost în niciun moment în situație de supracompensare efectivă care să o oblige să ramburseze (parțial) compensarea deficitului. De fapt, se afla în permanență într-o situație de subcompensare, iar comuna îi datora în mod constant bani în perioada 1996-2014.

Tabelul 11

Tabelul 11

Deficitul contabil și compensația acordată pentru HUDERF

Deficitul contabil și compensația acordată pentru HUDERF

(EUR)

HUDERF

Deficit contabil

Finanțat prin intermediul FRBRTC sau al unei subvenții speciale a regiunii

Contribuții comunale suplimentare

Compensație totală acordată

Supracompensație (+) sau subcompensație (–) pentru anul

Supracompensație (+) sau subcompensație (–) globală

1996

1996

– 1 505 830

1 504 714

0

1 504 714

– 1 116

– 1 116

1997

1997

– 1 026 881

1 026 279

0

1 026 279

– 602

– 1 718

1998

1998

– 245 113

245 415

0

245 415

302

– 1 417

1999

1999

1 642

0

0

0

0

– 1 417

2000

2000

– 484 951

484 949

0

484 949

– 2

– 1 419

2001

2001

– 1 218 954

1 218 000

0

1 218 000

– 954

– 2 373

2002

2002

– 479 490

480 000

0

480 000

510

– 1 863

2003

2003

– 1 117 778

820 000

297 778

1 117 778

0

– 1 862

2004

2004

– 781 981

781 981

0

781 981

0

– 1 862

2005

2005

– 1 279 230

778 000

501 230

1 279 230

0

– 1 863

2006

2006

– 2 494 074

778 000

1 716 074

2 494 074

0

– 1 863

2007

2007

– 2 687 621

622 529

2 065 313

2 687 842

221

– 1 642

2008

2008

– 2 314 050

871 350

1 442 700

2 314 050

0

– 1 642

2009

2009

– 1 868 670

1 246 998

621 672

1 868 670

0

– 1 642

2010

2010

– 1 823 049

1 401 628

0

1 401 628

– 421 421

– 423 062

2011

2011

– 1 620 663

1 220 232

0

1 220 232

– 400 431

– 823 493

2012

2012

– 945 316

945 316

0

945 316

0

– 823 493

2013

2013

– 528 779

635 966

0

635 966

107 187

– 716 306

2014

2014

– 618 000

618 000

0

618 000

0

– 716 306

– 23 038 788

– 23 038 788

15 679 357

15 679 357

6 644 767

6 644 767

22 324 124

22 324 124

– 716 306

– 716 306

| (242) | Pentru Institut Bordet, rezultatele contabile între 1996 și 2001 erau pozitive și, prin urmare, nu a existat nicio intervenție a comunei pentru anii respectivi. Totuși, începând din 2002, rezultatul contabil a devenit negativ, și au fost efectuate plăți pentru a compensa deficitele. Tabelul 12 de mai jos arată ușoare supracompensări tehnice în 2005 și în 2011 (și anume, mai puțin de 4 % și, respectiv, de 0,5 % din compensația acordată pentru acești ani). În 2009, se pare că a existat o supracompensare tehnică semnificativă de aproximativ 580 000 EUR (și anume, aproape 46 % din valoarea compensației acordate pentru anul respectiv). Cu toate acestea, în 2008, o subcompensare de aproximativ 533 000 EUR (aproape 505 000 EUR pe o bază agregată) a fost înregistrată. Aceasta înseamnă, în total, o supracompensație tehnică agregată de numai 73 702 EUR (mai puțin de 6 % din compensația acordată pentru 2009), care ar fi putut fi reportată pentru 2010 (284) (în timp ce pentru anul 2010, până în prezent, nu s-a acordat nicio compensație). În plus, în fiecare an din perioada examinată, Institutul Bordet aștepta încă o compensare a deficitelor înregistrate (a se vedea tabelul 6 de la considerentul 234). În 2009, comuna datora Institutului aproximativ 3 milioane EUR. Pentru întreaga perioadă 1996-2014, subcompensarea efectivă se ridică la peste 2,4 milioane EUR în total. Astfel cum se explică în considerentul 234, profitul anilor1996-2001 reduce suma restantă datorată de către comune, deoarece acestea deduc aceste profituri înainte de a interveni.

  Tabelul 12


  Deficitul contabil și compensația acordată pentru Institut Bordet












  (EUR) |
| --- | --- |
| Institut Bordet | Deficit contabil | Finanțat prin intermediul FRBRTC sau al unei subvenții speciale a regiunii | Contribuții comunale suplimentare | Compensație totală acordată | Supracompensație(+) sau subcompensație (–) pentru anul | Supracompensație(+) sau subcompensație (–) globală |
| 1996 | 752 505 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1997 | 170 241 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1998 | 41 349 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1999 | 44 371 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2000 | 5 439 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2001 | 154 518 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2002 | – 4 929 105 | 4 929 106 | 0 | 4 929 106 | 1 | 1 |
| 2003 | – 4 916 506 | 2 025 000 | 2 891 506 | 4 916 506 | 0 | 1 |
| 2004 | – 2 001 995 | 1 321 316 | 680 679 | 2 001 995 | 0 | 1 |
| 2005 | – 771 467 | 800 000 | 0 | 800 000 | 28 533 | 28 534 |
| 2006 | – 1 817 630 | 1 800 000 | 17 630 | 1 817 630 | 0 | 28 533 |
| 2007 | – 1 874 162 | 1 208 531 | 665 631 | 1 874 162 | 0 | 28 533 |
| 2008 | – 1 624 347 | 1 055 516 | 35 509 | 1 091 025 | – 533 322 | – 504 789 |
| 2009 | – 688 005 | 1 266 496 | 0 | 1 266 496 | 578 491 | 73 702 |
| 2010 | – 655 634 | 0 | 0 | 0 | – 655 634 | – 581 932 |
| 2011 | – 838 644 | 841 506 | 0 | 841 506 | 2 862 | – 579 070 |
| 2012 | – 833 460 | 817 267 | 0 | 817 267 | – 16 193 | – 595 263 |
| 2013 | – 2 551 468 | 1 271 933 | 0 | 1 271 933 | – 1 279 535 | – 1 874 798 |
| 2014 | – 1 943 857 | 1 380 000 | 0 | 1 380 000 | – 563 857 | – 2 438 654 |
| | – 24 277 858 | 18 716 671 | 4 290 955 | 23 007 626 | – 2 438 654 | |

(242)

Pentru Institut Bordet, rezultatele contabile între 1996 și 2001 erau pozitive și, prin urmare, nu a existat nicio intervenție a comunei pentru anii respectivi. Totuși, începând din 2002, rezultatul contabil a devenit negativ, și au fost efectuate plăți pentru a compensa deficitele. Tabelul 12 de mai jos arată ușoare supracompensări tehnice în 2005 și în 2011 (și anume, mai puțin de 4 % și, respectiv, de 0,5 % din compensația acordată pentru acești ani). În 2009, se pare că a existat o supracompensare tehnică semnificativă de aproximativ 580 000 EUR (și anume, aproape 46 % din valoarea compensației acordate pentru anul respectiv). Cu toate acestea, în 2008, o subcompensare de aproximativ 533 000 EUR (aproape 505 000 EUR pe o bază agregată) a fost înregistrată. Aceasta înseamnă, în total, o supracompensație tehnică agregată de numai 73 702 EUR (mai puțin de 6 % din compensația acordată pentru 2009), care ar fi putut fi reportată pentru 2010 (284) (în timp ce pentru anul 2010, până în prezent, nu s-a acordat nicio compensație). În plus, în fiecare an din perioada examinată, Institutul Bordet aștepta încă o compensare a deficitelor înregistrate (a se vedea tabelul 6 de la considerentul 234). În 2009, comuna datora Institutului aproximativ 3 milioane EUR. Pentru întreaga perioadă 1996-2014, subcompensarea efectivă se ridică la peste 2,4 milioane EUR în total. Astfel cum se explică în considerentul 234, profitul anilor1996-2001 reduce suma restantă datorată de către comune, deoarece acestea deduc aceste profituri înainte de a interveni.

284

Tabelul 12

Tabelul 12

Deficitul contabil și compensația acordată pentru Institut Bordet

Deficitul contabil și compensația acordată pentru Institut Bordet

(EUR)

Institut Bordet

Deficit contabil

Finanțat prin intermediul FRBRTC sau al unei subvenții speciale a regiunii

Contribuții comunale suplimentare

Compensație totală acordată

Supracompensație(+) sau subcompensație (–) pentru anul

Supracompensație(+) sau subcompensație (–) globală

1996

1996

752 505

0

0

0

0

0

1997

1997

170 241

0

0

0

0

0

1998

1998

41 349

0

0

0

0

0

1999

1999

44 371

0

0

0

0

0

2000

2000

5 439

0

0

0

0

0

2001

2001

154 518

0

0

0

0

0

2002

2002

– 4 929 105

4 929 106

0

4 929 106

1

1

2003

2003

– 4 916 506

2 025 000

2 891 506

4 916 506

0

1

2004

2004

– 2 001 995

1 321 316

680 679

2 001 995

0

1

2005

2005

– 771 467

800 000

0

800 000

28 533

28 534

2006

2006

– 1 817 630

1 800 000

17 630

1 817 630

0

28 533

2007

2007

– 1 874 162

1 208 531

665 631

1 874 162

0

28 533

2008

2008

– 1 624 347

1 055 516

35 509

1 091 025

– 533 322

– 504 789

2009

2009

– 688 005

1 266 496

0

1 266 496

578 491

73 702

2010

2010

– 655 634

0

0

0

– 655 634

– 581 932

2011

2011

– 838 644

841 506

0

841 506

2 862

– 579 070

2012

2012

– 833 460

817 267

0

817 267

– 16 193

– 595 263

2013

2013

– 2 551 468

1 271 933

0

1 271 933

– 1 279 535

– 1 874 798

2014

2014

– 1 943 857

1 380 000

0

1 380 000

– 563 857

– 2 438 654

– 24 277 858

– 24 277 858

18 716 671

18 716 671

4 290 955

4 290 955

23 007 626

23 007 626

– 2 438 654

– 2 438 654

| (243) | Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 236), analiza existenței unei supracompensări în favoarea CHU Brugmann pentru anii 1996-1998 nu a putut fi realizată din lipsa datelor. Tabelul 13 de mai jos arată ușoare supracompensări tehnice în 2000, 2003, 2004, 2008 și 2011 (și anume, în fiecare caz, nu mai mult de 7 % din compensația acordată pentru anul în cauză). Timp de doi ani, și anume în 1999 și în 2012, supracompensația tehnică s-a ridicat la mai mult de 10 % din compensația acordată pentru anul în cauză (și anume, 15,3 % și, respectiv, 12,9 %). Cu toate acestea, în 2012, CHU Brugmann se afla, global, într-o situație de subcompensare, după ce a primit deja compensații în mod clar insuficiente în 2009 și în 2010 (și anume, o subcompensare de 558 858 EUR). În ceea ce privește anul 1999, nu există date pentru anii precedenți care pot fi luate în considerare pentru evaluarea situației de ansamblu, în ceea ce privește compensațiile, a CHU Brugmann în 1999. Cu toate acestea, este important de remarcat faptul că primele plăți efectuate de comună (pe baza finanțării prin intermediul FRBRTC) au început abia în 2003 și că, astfel cum se demonstrează în tabelul 4 de la considerentul 234, CHU Brugmann nu s-a aflat în niciun moment în situație de supracompensare care îl obligă să ramburseze (parțial) comunei compensația pentru deficit. Într-adevăr, în orice moment pe parcursul perioadei 1996-2014, CHU Brugmann se afla, global, într-o situație de subcompensare, iar comuna îi datora bani pentru a acoperi deficitele din trecut. Pentru această perioadă, subcompensarea efectivă se ridica la aproximativ 935 000 de milioane EUR în total.

  Tabelul 13


  Deficitul contabil și compensația acordată pentru CHU Brugmann












  (EUR) |
| --- | --- |
| Chu Brugmann | Deficit contabil | Finanțat prin intermediul FRBRTC sau al unei subvenții speciale a regiunii | Contribuții comunale suplimentare | Compensație totală acordată | Supracompensație (+) sau subcompensație (–) pentru anul | Supracompensație (+) sau subcompensație (–) globală |
| 1999 | – 508 171 | 600 000 | 0 | 600 000 | 91 829 | 91 829 |
| 2000 | – 3 755 229 | 3 755 587 | 0 | 3 755 587 | 358 | 92 188 |
| 2001 | – 5 440 039 | 5 440 000 | 0 | 5 440 000 | – 39 | 92 149 |
| 2002 | – 1 976 934 | 1 976 933 | 0 | 1 976 933 | – 1 | 92 149 |
| 2003 | – 1 697 238 | 1 770 000 | 0 | 1 770 000 | 72 762 | 164 911 |
| 2004 | – 1 442 292 | 1 457 000 | 0 | 1 457 000 | 14 708 | 179 619 |
| 2005 | – 7 413 186 | 3 657 000 | 3 756 186 | 7 413 186 | 0 | 179 619 |
| 2006 | – 14 180 725 | 3 657 000 | 10 523 725 | 14 180 725 | 0 | 179 619 |
| 2007 | – 6 954 466 | 4 125 610 | 2 828 856 | 6 954 466 | 0 | 179 619 |
| 2008 | – 6 308 290 | 3 999 767 | 2 505 046 | 6 504 813 | 196 523 | 376 142 |
| 2009 | – 6 228 859 | 3 231 504 | 2 600 612 | 5 832 116 | – 396 743 | – 20 601 |
| 2010 | – 5 011 208 | 3 644 432 | 169 179 | 3 813 611 | – 1 197 597 | – 1 218 198 |
| 2011 | – 2 982 442 | 3 206 932 | 0 | 3 206 932 | 224 490 | – 993 708 |
| 2012 | – 2 945 806 | 3 380 656 | 0 | 3 380 656 | 434 850 | – 558 858 |
| 2013 | – 2 799 788 | 2 500 348 | 0 | 2 500 348 | – 299 440 | – 858 298 |
| 2014 | – 2 923 714 | 2 847 000 | 0 | 2 847 000 | – 76 714 | – 935 011 |
| | – 72 568 384 | 49 249 769 | 22 383 604 | 71 633 373 | – 935 011 | |

(243)

Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 236), analiza existenței unei supracompensări în favoarea CHU Brugmann pentru anii 1996-1998 nu a putut fi realizată din lipsa datelor. Tabelul 13 de mai jos arată ușoare supracompensări tehnice în 2000, 2003, 2004, 2008 și 2011 (și anume, în fiecare caz, nu mai mult de 7 % din compensația acordată pentru anul în cauză). Timp de doi ani, și anume în 1999 și în 2012, supracompensația tehnică s-a ridicat la mai mult de 10 % din compensația acordată pentru anul în cauză (și anume, 15,3 % și, respectiv, 12,9 %). Cu toate acestea, în 2012, CHU Brugmann se afla, global, într-o situație de subcompensare, după ce a primit deja compensații în mod clar insuficiente în 2009 și în 2010 (și anume, o subcompensare de 558 858 EUR). În ceea ce privește anul 1999, nu există date pentru anii precedenți care pot fi luate în considerare pentru evaluarea situației de ansamblu, în ceea ce privește compensațiile, a CHU Brugmann în 1999. Cu toate acestea, este important de remarcat faptul că primele plăți efectuate de comună (pe baza finanțării prin intermediul FRBRTC) au început abia în 2003 și că, astfel cum se demonstrează în tabelul 4 de la considerentul 234, CHU Brugmann nu s-a aflat în niciun moment în situație de supracompensare care îl obligă să ramburseze (parțial) comunei compensația pentru deficit. Într-adevăr, în orice moment pe parcursul perioadei 1996-2014, CHU Brugmann se afla, global, într-o situație de subcompensare, iar comuna îi datora bani pentru a acoperi deficitele din trecut. Pentru această perioadă, subcompensarea efectivă se ridica la aproximativ 935 000 de milioane EUR în total.

Tabelul 13

Tabelul 13

Deficitul contabil și compensația acordată pentru CHU Brugmann

Deficitul contabil și compensația acordată pentru CHU Brugmann

(EUR)

Chu Brugmann

Deficit contabil

Finanțat prin intermediul FRBRTC sau al unei subvenții speciale a regiunii

Contribuții comunale suplimentare

Compensație totală acordată

Supracompensație (+) sau subcompensație (–) pentru anul

Supracompensație (+) sau subcompensație (–) globală

1999

1999

– 508 171

600 000

0

600 000

91 829

91 829

2000

2000

– 3 755 229

3 755 587

0

3 755 587

358

92 188

2001

2001

– 5 440 039

5 440 000

0

5 440 000

– 39

92 149

2002

2002

– 1 976 934

1 976 933

0

1 976 933

– 1

92 149

2003

2003

– 1 697 238

1 770 000

0

1 770 000

72 762

164 911

2004

2004

– 1 442 292

1 457 000

0

1 457 000

14 708

179 619

2005

2005

– 7 413 186

3 657 000

3 756 186

7 413 186

0

179 619

2006

2006

– 14 180 725

3 657 000

10 523 725

14 180 725

0

179 619

2007

2007

– 6 954 466

4 125 610

2 828 856

6 954 466

0

179 619

2008

2008

– 6 308 290

3 999 767

2 505 046

6 504 813

196 523

376 142

2009

2009

– 6 228 859

3 231 504

2 600 612

5 832 116

– 396 743

– 20 601

2010

2010

– 5 011 208

3 644 432

169 179

3 813 611

– 1 197 597

– 1 218 198

2011

2011

– 2 982 442

3 206 932

0

3 206 932

224 490

– 993 708

2012

2012

– 2 945 806

3 380 656

0

3 380 656

434 850

– 558 858

2013

2013

– 2 799 788

2 500 348

0

2 500 348

– 299 440

– 858 298

2014

2014

– 2 923 714

2 847 000

0

2 847 000

– 76 714

– 935 011

– 72 568 384

– 72 568 384

49 249 769

49 249 769

22 383 604

22 383 604

71 633 373

71 633 373

– 935 011

– 935 011

| (244) | În cele din urmă, profiturile limitate declarate de unele dintre spitalele IRIS (și anume, CHU Saint-Pierre în 2006, HUDERF în 1999 și Institut Bordet între 1996 și 2001) nu pot fi considerate ca un indiciu de supracompensare. Într-adevăr, pe baza separării conturilor în vigoare (a se vedea considerentul 226) în cadrul spitalelor IRIS, Comisia concluzionează că aceste profituri, în toate cazurile, cu excepția unuia, provin din profiturile generate de activitățile conexe (a se vedea considerentele 41, 116 și 117) efectuate de spitalele IRIS. Activitățile legate de SIEG al Institut Bordet au generat un profit limitat în 1996 de aproximativ 1 % din veniturile totale ale spitalului pentru anul respectiv. Comisia consideră că, în orice caz, un profit atât de limitat ar fi rezonabil și, prin urmare, nu ar conduce la o supracompensare. În plus, după cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 234), toate profiturile (indiferent dacă sunt generate de SIEG sau de activități conexe) sunt păstrate și utilizate pentru a compensa deficitele viitoare (sau deficitele anterioare neplătite) și a reduce astfel contribuția comunelor. |
| --- | --- |

(244)

În cele din urmă, profiturile limitate declarate de unele dintre spitalele IRIS (și anume, CHU Saint-Pierre în 2006, HUDERF în 1999 și Institut Bordet între 1996 și 2001) nu pot fi considerate ca un indiciu de supracompensare. Într-adevăr, pe baza separării conturilor în vigoare (a se vedea considerentul 226) în cadrul spitalelor IRIS, Comisia concluzionează că aceste profituri, în toate cazurile, cu excepția unuia, provin din profiturile generate de activitățile conexe (a se vedea considerentele 41, 116 și 117) efectuate de spitalele IRIS. Activitățile legate de SIEG al Institut Bordet au generat un profit limitat în 1996 de aproximativ 1 % din veniturile totale ale spitalului pentru anul respectiv. Comisia consideră că, în orice caz, un profit atât de limitat ar fi rezonabil și, prin urmare, nu ar conduce la o supracompensare. În plus, după cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 234), toate profiturile (indiferent dacă sunt generate de SIEG sau de activități conexe) sunt păstrate și utilizate pentru a compensa deficitele viitoare (sau deficitele anterioare neplătite) și a reduce astfel contribuția comunelor.

| (245) | Având în vedere considerațiile de mai sus, Comisia concluzionează că, din cauza întârzierii plăților pentru compensarea deficitului, a faptului că, în orice moment din perioada 1996-2014, comunele în cauză datorau fiecăruia dintre spitalele IRIS sume importante aferente compensării deficitelor și a faptului că fiecare dintre spitalele IRIS era, global, într-o situație de subcompensare, niciun spital IRIS nu a beneficiat, în realitate, de o supracompensare. |
| --- | --- |

(245)

Având în vedere considerațiile de mai sus, Comisia concluzionează că, din cauza întârzierii plăților pentru compensarea deficitului, a faptului că, în orice moment din perioada 1996-2014, comunele în cauză datorau fiecăruia dintre spitalele IRIS sume importante aferente compensării deficitelor și a faptului că fiecare dintre spitalele IRIS era, global, într-o situație de subcompensare, niciun spital IRIS nu a beneficiat, în realitate, de o supracompensare.

7.3.6.   Controlul supracompensației

Controlul supracompensației

| (246) | A treia condiție esențială de compatibilitate prevăzută în Decizia privind SIEG din 2012 impune statelor membre să adopte măsuri prin care să se asigure că întreprinderile cărora le-a fost încredințată prestarea unor SIEG nu beneficiază de nicio supracompensare și obligă statul membru să efectueze sau să asigure efectuarea cu regularitate a unor controale cel puțin o dată la trei ani (285). În plus, în cazul în care o întreprindere a beneficiat efectiv de o supracompensare, statele membre sunt obligate să solicite întreprinderii în cauză să o ramburseze (286). |
| --- | --- |

(246)

A treia condiție esențială de compatibilitate prevăzută în Decizia privind SIEG din 2012 impune statelor membre să adopte măsuri prin care să se asigure că întreprinderile cărora le-a fost încredințată prestarea unor SIEG nu beneficiază de nicio supracompensare și obligă statul membru să efectueze sau să asigure efectuarea cu regularitate a unor controale cel puțin o dată la trei ani (285). În plus, în cazul în care o întreprindere a beneficiat efectiv de o supracompensare, statele membre sunt obligate să solicite întreprinderii în cauză să o ramburseze (286).

285

286

| (247) | În primul rând, trebuie menționat faptul că, în ceea ce privește acoperirea deficitului în cauză, însăși natura mecanismului de compensare reduce deja în mod semnificativ riscul de supracompensare și, prin urmare, este o măsură care contribuie la evitarea supracompensării. Astfel, comunele nu pot acoperi decât deficitul real înregistrat de spitalele IRIS după prestarea unor servicii de interes economic general și a unor activități conexe limitate. Prin urmare, compensația nu acoperă decât costurile nete reziduale (a se vedea considerentul 226) suportate în timpul prestării acestor SIEG și a activităților conexe și nici măcar nu include un profit rezonabil. Toate plățile se efectuează ex post, și anume după ce deficitele au fost înregistrate (a se vedea, în acest sens, tabelele de la considerentul 234). Plățile se efectuează în mai multe tranșe (astfel cum reiese din tabelele de la considerentul 234), ceea ce garantează posibilitatea comunelor de a reține o plată la cel mai mic semn de risc de supracompensare. Comunele verifică, de asemenea, valoarea deficitelor neplătite agregate înainte de a efectua o plată în favoarea spitalelor IRIS. Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 235), comunele și spitalele IRIS au convenit, de asemenea, să ramburseze imediat compensarea deficitului în temeiul articolului 109 din LCH, pentru a evita o dublă acoperire a aceluiași deficit. Astfel, nu există decât un risc rezidual limitat și teoretic de supracompensare tehnică, în cazul în care compensarea este analizată în fiecare an în mod izolat (a se vedea considerentele 237 și 238). Cu toate acestea, în practică, niciunul dintre spitalele IRIS nu a beneficiat vreodată, în mod global, de o supracompensare reală întrucât, în orice moment pe parcursul perioadei 1996-2014, comunele datorau spitalelor IRIS sume importante aferente compensării deficitului neplătit (astfel cum confirmă tabelele de la considerentul 234). |
| --- | --- |

(247)

În primul rând, trebuie menționat faptul că, în ceea ce privește acoperirea deficitului în cauză, însăși natura mecanismului de compensare reduce deja în mod semnificativ riscul de supracompensare și, prin urmare, este o măsură care contribuie la evitarea supracompensării. Astfel, comunele nu pot acoperi decât deficitul real înregistrat de spitalele IRIS după prestarea unor servicii de interes economic general și a unor activități conexe limitate. Prin urmare, compensația nu acoperă decât costurile nete reziduale (a se vedea considerentul 226) suportate în timpul prestării acestor SIEG și a activităților conexe și nici măcar nu include un profit rezonabil. Toate plățile se efectuează ex post, și anume după ce deficitele au fost înregistrate (a se vedea, în acest sens, tabelele de la considerentul 234). Plățile se efectuează în mai multe tranșe (astfel cum reiese din tabelele de la considerentul 234), ceea ce garantează posibilitatea comunelor de a reține o plată la cel mai mic semn de risc de supracompensare. Comunele verifică, de asemenea, valoarea deficitelor neplătite agregate înainte de a efectua o plată în favoarea spitalelor IRIS. Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 235), comunele și spitalele IRIS au convenit, de asemenea, să ramburseze imediat compensarea deficitului în temeiul articolului 109 din LCH, pentru a evita o dublă acoperire a aceluiași deficit. Astfel, nu există decât un risc rezidual limitat și teoretic de supracompensare tehnică, în cazul în care compensarea este analizată în fiecare an în mod izolat (a se vedea considerentele 237 și 238). Cu toate acestea, în practică, niciunul dintre spitalele IRIS nu a beneficiat vreodată, în mod global, de o supracompensare reală întrucât, în orice moment pe parcursul perioadei 1996-2014, comunele datorau spitalelor IRIS sume importante aferente compensării deficitului neplătit (astfel cum confirmă tabelele de la considerentul 234).

ex post,

| (248) | În al doilea rând, Legea din 14 noiembrie 1983 (287) privind controlul acordării și utilizării anumitor subvenții definește normele aplicabile verificării subvențiilor acordate, în special de către autoritățile locale. Aceasta cuprinde aceleași norme ca și Ordonanța organică de la Bruxelles din 23 februarie 2006 care definește dispozițiile aplicabile în materie de buget, conturi și audituri (288) și care include, ea însăși, pentru regiunea Bruxelles-Capitală, normele generale prevăzute în Legea din 16 mai 2003 de stabilire a dispozițiilor generale aplicabile bugetelor, controlului subvențiilor și contabilității comunităților și regiunilor, precum și organizării controlului efectuat de către Curtea de Conturi din Belgia (289). Articolul 1 din Legea din 14 noiembrie 1983 prevede că:

  „Prezenta lege se aplică oricărei subvenții acordate de:






  1o | provincii, comune, instituții de interes provincial sau comunal dotate cu personalitate juridică, aglomerații urbane, federații ale comunelor, comisii pentru cultură, asociații de provincii și asociații de comune; |
| --- | --- | --- |

(248)

În al doilea rând, Legea din 14 noiembrie 1983 (287) privind controlul acordării și utilizării anumitor subvenții definește normele aplicabile verificării subvențiilor acordate, în special de către autoritățile locale. Aceasta cuprinde aceleași norme ca și Ordonanța organică de la Bruxelles din 23 februarie 2006 care definește dispozițiile aplicabile în materie de buget, conturi și audituri (288) și care include, ea însăși, pentru regiunea Bruxelles-Capitală, normele generale prevăzute în Legea din 16 mai 2003 de stabilire a dispozițiilor generale aplicabile bugetelor, controlului subvențiilor și contabilității comunităților și regiunilor, precum și organizării controlului efectuat de către Curtea de Conturi din Belgia (289). Articolul 1 din Legea din 14 noiembrie 1983 prevede că:

287

288

289

„Prezenta lege se aplică oricărei subvenții acordate de:

1o

o

provincii, comune, instituții de interes provincial sau comunal dotate cu personalitate juridică, aglomerații urbane, federații ale comunelor, comisii pentru cultură, asociații de provincii și asociații de comune;

| 2o | persoane juridice sau fizice subvenționate în mod direct sau indirect de unul dintre prestatorii menționați la alineatul 1o.” |
| --- | --- |

2o

o

persoane juridice sau fizice subvenționate în mod direct sau indirect de unul dintre prestatorii menționați la alineatul 1o.”

o

Articolul 2 din legea menționată definește, de asemenea, domeniul său de aplicare foarte larg și prevede că:

„Prin subvenție trebuie să se înțeleagă [...] orice contribuție, avantaj sau ajutor, indiferent de formă sau denumire, inclusiv avansurile unor fonduri rambursabile acordate fără dobândă, în vederea promovării unor activități relevante pentru interesul general [...]”.

Din articolele sus-menționate, reiese în mod clar că compensarea deficitului acordată de comunele bruxelleze spitalelor IRIS pentru prestarea unui SIEG și a unor activități conexe, intră în domeniul de aplicare al acestei legi.

| (249) | Articolul 3 din Legea din 14 noiembrie 1983 stabilește principiul conform căruia subvenția trebuie să fie utilizată exclusiv în scopul pentru care a fost acordată și beneficiarul trebuie să poată justifica folosirea acesteia. Articolele 4 și 5 stabilesc norme suplimentare privind acordarea unor astfel de subvenții, precum și obligațiile în materie de transparență impuse beneficiarului. Articolele 6 și 7 definesc normele privind controlul efectuat de către sau în numele furnizorului de subvenții în ceea ce privește utilizarea acestor subvenții. În special, articolul 6 prevede că:

  „Orice furnizor [de subvenții] are dreptul să efectueze pe loc verificări cu privire la utilizarea subvenției acordate.”

  Articolul 7 prevede obligațiile de rambursare și de recuperare a subvențiilor. Acest articol are următorul cuprins:

  „Fără a aduce atingere dispozițiilor rezolutorii sub incidența cărora intră subvenția, beneficiarul este obligat să ramburseze această subvenție în următoarele cazuri:






  1o | atunci când nu utilizează subvenția pentru scopul pentru care a fost acordată; |
| --- | --- | --- |

(249)

Articolul 3 din Legea din 14 noiembrie 1983 stabilește principiul conform căruia subvenția trebuie să fie utilizată exclusiv în scopul pentru care a fost acordată și beneficiarul trebuie să poată justifica folosirea acesteia. Articolele 4 și 5 stabilesc norme suplimentare privind acordarea unor astfel de subvenții, precum și obligațiile în materie de transparență impuse beneficiarului. Articolele 6 și 7 definesc normele privind controlul efectuat de către sau în numele furnizorului de subvenții în ceea ce privește utilizarea acestor subvenții. În special, articolul 6 prevede că:

„Orice furnizor [de subvenții] are dreptul să efectueze pe loc verificări cu privire la utilizarea subvenției acordate.”

Articolul 7 prevede obligațiile de rambursare și de recuperare a subvențiilor. Acest articol are următorul cuprins:

„Fără a aduce atingere dispozițiilor rezolutorii sub incidența cărora intră subvenția, beneficiarul este obligat să ramburseze această subvenție în următoarele cazuri:

1o

o

atunci când nu utilizează subvenția pentru scopul pentru care a fost acordată;

| 2o | atunci când nu furnizează una dintre justificările menționate la articolele 4 și 5; |
| --- | --- |

2o

o

atunci când nu furnizează una dintre justificările menționate la articolele 4 și 5;

| 3o | atunci când se opune exercitării controlului menționat la articolul 6. |
| --- | --- |

3o

o

atunci când se opune exercitării controlului menționat la articolul 6.

Cu toate acestea, în cazul prevăzut la paragraful 1o, 2o, beneficiarul trebuie să restituie numai partea din subvenție care nu este justificată.

o

o

Persoanele juridice de drept public care au autoritatea de a stabili impuneri directe sunt autorizate să recupereze prin mijloace de constrângere subvențiile rambursabile. Constrângerea este atribuită de către contabilul responsabil de recuperare. Aceasta este învestită cu formulă executorie de către autoritatea administrativă abilitată să învestească cu formulă executorie respectivele dispoziții directe ale acestor persoane juridice de drept public.”

| (250) | Prin urmare, legislația permite comunelor să garanteze că subvențiile sunt acordate în funcție de condițiile necesare și să verifice utilizarea și recuperarea sumelor care nu sunt necesare. Plata compensării deficitelor de către comune este supusă, prin urmare, unor reguli foarte stricte. Acceptarea lor de către spitalele în cauză implică un drept de control de către o autoritate independentă, care poate asigura faptul că subvenția a fost folosită efectiv în scopul pentru care a fost acordată. În caz contrar, spitalul este obligat să o restituie imediat, asigurând astfel recuperarea oricărei supracompensări în favoarea spitalelor IRIS. |
| --- | --- |

(250)

Prin urmare, legislația permite comunelor să garanteze că subvențiile sunt acordate în funcție de condițiile necesare și să verifice utilizarea și recuperarea sumelor care nu sunt necesare. Plata compensării deficitelor de către comune este supusă, prin urmare, unor reguli foarte stricte. Acceptarea lor de către spitalele în cauză implică un drept de control de către o autoritate independentă, care poate asigura faptul că subvenția a fost folosită efectiv în scopul pentru care a fost acordată. În caz contrar, spitalul este obligat să o restituie imediat, asigurând astfel recuperarea oricărei supracompensări în favoarea spitalelor IRIS.

| (251) | Această concluzie este coroborată cu Legea CPAS, care, la articolul 60 alineatul (6), prevede că:

  „Crearea sau extinderea unităților sau serviciilor care pot beneficia de subvenții fie la nivelul investițiilor, fie la nivelul funcționării, poate fi decisă doar pe baza unui dosar care demonstrează faptul că condițiile prevăzute în legislație sau în regulamentul organic de acordare a acestor subvenții vor fi respectate.”

  Dacă un CPAS ajută un spital public, trebuie să se demonstreze că normele de acordare a finanțării vor fi respectate. |
| --- | --- |

(251)

Această concluzie este coroborată cu Legea CPAS, care, la articolul 60 alineatul (6), prevede că:

„Crearea sau extinderea unităților sau serviciilor care pot beneficia de subvenții fie la nivelul investițiilor, fie la nivelul funcționării, poate fi decisă doar pe baza unui dosar care demonstrează faptul că condițiile prevăzute în legislație sau în regulamentul organic de acordare a acestor subvenții vor fi respectate.”

Dacă un CPAS ajută un spital public, trebuie să se demonstreze că normele de acordare a finanțării vor fi respectate.

| (252) | În mod similar, articolul 135g din Legea CPAS precizează modalitățile de supraveghere a asociațiilor locale din capitolul XII (în speță, spitalele IRIS), de către asociația centrală (în speță, IRIS) în fiecare trimestru. Acest lucru înseamnă, în special, că IRIS controlează conformitatea deciziilor luate de spitalele IRIS cu:






  „1o | planul strategic general și de stabilire a activității spitalicești și deciziile adoptate în temeiul acestuia; |
| --- | --- | --- |

(252)

În mod similar, articolul 135g din Legea CPAS precizează modalitățile de supraveghere a asociațiilor locale din capitolul XII (în speță, spitalele IRIS), de către asociația centrală (în speță, IRIS) în fiecare trimestru. Acest lucru înseamnă, în special, că IRIS controlează conformitatea deciziilor luate de spitalele IRIS cu:

„1o

o

planul strategic general și de stabilire a activității spitalicești și deciziile adoptate în temeiul acestuia;

| 2o | organigrama și planul financiar adoptate de asociația locală pe baza orientărilor stabilite de asociația centrală, precum și corecțiile și actualizările acestora; |
| --- | --- |

2o

o

organigrama și planul financiar adoptate de asociația locală pe baza orientărilor stabilite de asociația centrală, precum și corecțiile și actualizările acestora;

| 3o | bugetul anual adoptat de către asociația locală pe baza orientărilor stabilite de asociația centrală. |
| --- | --- |

3o

o

bugetul anual adoptat de către asociația locală pe baza orientărilor stabilite de asociația centrală.

În caz de neconformitate, asociația centrală va lua toate măsurile pe care le consideră adecvate pentru a pune capăt neconformității și le transmite spre executare în termenul stabilit la asociația locală în cauză.

În cazul neexecutării măsurilor de către asociația locală în cauză în termenul prevăzut, asociația centrală poate cere imediat comisarului menționat la articolul 135 novies să înlocuiască organismul în dificultate din asociația locală.”

| (253) | Din dispozițiile menționate mai sus rezultă că atât Legea CPAS, cât și Legea din 14 noiembrie 1983 permit comunelor bruxelleze să garanteze faptul că subvențiile acordate spitalelor IRIS sunt utilizate în mod corect și nu conduc la supracompensare. Aplicarea coroborată a acestor dispoziții facilitează controlul supracompensării și prevede recuperarea supracompensațiilor. În plus, în caz de neconformitate, o competență de substituire este acordată unei părți terțe pentru a garanta faptul că obligațiile impuse spitalelor IRIS sunt îndeplinite, în special în ceea ce privește bugetul. Prin urmare, comunele, CPAS și asociația centrală IRIS dețin atribuții extinse de control, chiar dacă nu există, practic, niciun risc de supracompensare în temeiul mecanismului de compensare a deficitelor în cauză în prezenta decizie. |
| --- | --- |

(253)

Din dispozițiile menționate mai sus rezultă că atât Legea CPAS, cât și Legea din 14 noiembrie 1983 permit comunelor bruxelleze să garanteze faptul că subvențiile acordate spitalelor IRIS sunt utilizate în mod corect și nu conduc la supracompensare. Aplicarea coroborată a acestor dispoziții facilitează controlul supracompensării și prevede recuperarea supracompensațiilor. În plus, în caz de neconformitate, o competență de substituire este acordată unei părți terțe pentru a garanta faptul că obligațiile impuse spitalelor IRIS sunt îndeplinite, în special în ceea ce privește bugetul. Prin urmare, comunele, CPAS și asociația centrală IRIS dețin atribuții extinse de control, chiar dacă nu există, practic, niciun risc de supracompensare în temeiul mecanismului de compensare a deficitelor în cauză în prezenta decizie.

| (254) | În plus, în cazul în care conturile de exploatare ale spitalului public afișează un deficit, Colegiul primarilor și consilierilor locali poate, în conformitate cu articolele 111 alineatul (2) și 126 din Legea CPAS, să suspende executarea „oricărei decizii a CPAS care subminează interesul comunal și în special interesele financiare ale comunei.” |
| --- | --- |

(254)

În plus, în cazul în care conturile de exploatare ale spitalului public afișează un deficit, Colegiul primarilor și consilierilor locali poate, în conformitate cu articolele 111 alineatul (2) și 126 din Legea CPAS, să suspende executarea „oricărei decizii a CPAS care subminează interesul comunal și în special interesele financiare ale comunei.”

| (255) | În cele din urmă, trebuie subliniat faptul că autoritățile care acordă măsura de ajutor în cauză (și anume, comunele și CPAS) controlează direct beneficiarii. În special, aceste autorități dispun de majoritatea voturilor în consiliile de administrație ale spitalelor IRIS, care, printre altele, numesc directorul general al spitalelor lor respective. În cazul puțin probabil în care un spital IRIS ar refuza să ramburseze supracompensația, autoritățile publice ar putea înlocui cu ușurință directorul general pentru a remedia situația. În plus, în conformitate cu statutul fiecărui spital IRIS, consiliul de administrație se întrunește de cel puțin 8 ori pe an, ceea ce permite autorităților care au acordat ajutorul să monitorizeze îndeaproape situația financiară a spitalelor IRIS (în special prin intermediul rapoartelor trimestriale care acoperă acest subiect, astfel cum se prevede în statut). |
| --- | --- |

(255)

În cele din urmă, trebuie subliniat faptul că autoritățile care acordă măsura de ajutor în cauză (și anume, comunele și CPAS) controlează direct beneficiarii. În special, aceste autorități dispun de majoritatea voturilor în consiliile de administrație ale spitalelor IRIS, care, printre altele, numesc directorul general al spitalelor lor respective. În cazul puțin probabil în care un spital IRIS ar refuza să ramburseze supracompensația, autoritățile publice ar putea înlocui cu ușurință directorul general pentru a remedia situația. În plus, în conformitate cu statutul fiecărui spital IRIS, consiliul de administrație se întrunește de cel puțin 8 ori pe an, ceea ce permite autorităților care au acordat ajutorul să monitorizeze îndeaproape situația financiară a spitalelor IRIS (în special prin intermediul rapoartelor trimestriale care acoperă acest subiect, astfel cum se prevede în statut).

| (256) | Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că există suficiente modalități pentru a preveni, detecta și recupera supracompensațiile, în timp ce riscul de supracompensare reală pare să fie foarte redus dată fiind natura măsurii de ajutor în cauză. |
| --- | --- |

(256)

Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că există suficiente modalități pentru a preveni, detecta și recupera supracompensațiile, în timp ce riscul de supracompensare reală pare să fie foarte redus dată fiind natura măsurii de ajutor în cauză.

7.3.7.   Durata mandatelor

Durata mandatelor

| (257) | Articolul 2 alineatul (2) din Decizia privind SIEG din 2012 prevede că decizia se aplică numai mandatelor a căror durată nu depășește 10 ani, cu excepția cazului în care o perioadă mai lungă se poate justifica prin necesitatea ca întreprinderea mandatată să își amortizeze investițiile importante pe o perioadă mai lungă, în conformitate cu principiile contabile general acceptate. |
| --- | --- |

(257)

Articolul 2 alineatul (2) din Decizia privind SIEG din 2012 prevede că decizia se aplică numai mandatelor a căror durată nu depășește 10 ani, cu excepția cazului în care o perioadă mai lungă se poate justifica prin necesitatea ca întreprinderea mandatată să își amortizeze investițiile importante pe o perioadă mai lungă, în conformitate cu principiile contabile general acceptate.

| (258) | Durata statutelor spitalelor IRIS, care, la nivel comunal, sunt mandatele relevante în speță, este stabilită la 30 de ani. Comisia consideră că o perioadă atât de lungă de timp este justificată de necesitatea ca spitalele IRIS să autorizeze unele investiții importante în calitate de furnizori de SIEG mandatați. Mai exact, activele cele mai importante ale spitalelor IRIS sunt imobilele acestora (care reprezintă mai mult de 60 % din valoarea activelor lor), care sunt amortizate pe o perioadă de 30 de ani, în conformitate cu principiile contabile general acceptate (290). În plus, planurile strategice IRIS, care precizează obligațiile suplimentare care le revin spitalelor IRIS, au, de asemenea, o durată limitată, care este chiar mai mică. Primul plan strategic acoperea perioada 1996-2001. Al doilea plan strategic acoperea inițial perioada 2002-2006, dar acesta a fost ulterior modificat și prelungit până la sfârșitul anului 2014. Un nou plan strategic pentru perioada 2015-2018 a fost adoptat în ianuarie 2015. |
| --- | --- |

(258)

Durata statutelor spitalelor IRIS, care, la nivel comunal, sunt mandatele relevante în speță, este stabilită la 30 de ani. Comisia consideră că o perioadă atât de lungă de timp este justificată de necesitatea ca spitalele IRIS să autorizeze unele investiții importante în calitate de furnizori de SIEG mandatați. Mai exact, activele cele mai importante ale spitalelor IRIS sunt imobilele acestora (care reprezintă mai mult de 60 % din valoarea activelor lor), care sunt amortizate pe o perioadă de 30 de ani, în conformitate cu principiile contabile general acceptate (290). În plus, planurile strategice IRIS, care precizează obligațiile suplimentare care le revin spitalelor IRIS, au, de asemenea, o durată limitată, care este chiar mai mică. Primul plan strategic acoperea perioada 1996-2001. Al doilea plan strategic acoperea inițial perioada 2002-2006, dar acesta a fost ulterior modificat și prelungit până la sfârșitul anului 2014. Un nou plan strategic pentru perioada 2015-2018 a fost adoptat în ianuarie 2015.

290

| (259) | În plus, Legea din 10 aprilie 2014 (291) a limitat durata mandatului federal privind misiunea spitalicească de bază (292) prin modificarea articolului 105 din versiunea actuală a LCH (293). În special, articolul 105 prevede, în prezent, că perioada pentru care BMF este acordat nu depășește 10 ani, cu excepția elementelor din BMF care acoperă costurile investițiilor spitalicești importante care necesită o amortizare pe perioadă mai lungă de timp, în conformitate cu principiile contabile general acceptate. În cele din urmă, autorizația individuală pe care spitalele trebuie să o aibă pentru a fi eligibile pentru finanțarea BMF are, de asemenea, o durată limitată (care depinde de regiune, dar care, în general, este de aproximativ cinci ani și, în orice caz, de până la 10 ani). |
| --- | --- |

(259)

În plus, Legea din 10 aprilie 2014 (291) a limitat durata mandatului federal privind misiunea spitalicească de bază (292) prin modificarea articolului 105 din versiunea actuală a LCH (293). În special, articolul 105 prevede, în prezent, că perioada pentru care BMF este acordat nu depășește 10 ani, cu excepția elementelor din BMF care acoperă costurile investițiilor spitalicești importante care necesită o amortizare pe perioadă mai lungă de timp, în conformitate cu principiile contabile general acceptate. În cele din urmă, autorizația individuală pe care spitalele trebuie să o aibă pentru a fi eligibile pentru finanțarea BMF are, de asemenea, o durată limitată (care depinde de regiune, dar care, în general, este de aproximativ cinci ani și, în orice caz, de până la 10 ani).

291

292

293

| (260) | Prin urmare, Comisia consideră că obligația prevăzută la articolul 2 alineatul (2) din Decizia privind SIEG din 2012 de a limita mandatul și de a justifica această durată este îndeplinită. |
| --- | --- |

(260)

Prin urmare, Comisia consideră că obligația prevăzută la articolul 2 alineatul (2) din Decizia privind SIEG din 2012 de a limita mandatul și de a justifica această durată este îndeplinită.

7.3.8.   Transparență

Transparență

| (261) | În cele din urmă, Decizia privind SIEG din 2012 prevede obligația statelor membre de a publica anumite informații. Mai precis, pentru compensațiile cu o valoare de peste 15 milioane EUR acordate unei întreprinderi care desfășoară, de asemenea, activități în afara domeniului de aplicare a serviciului de interes economic general, articolul 7 din Decizia privind SIEG din 2012 prevede obligația statelor membre de a publica pe internet sau prin alte mijloace corespunzătoare mandatul (sau un rezumat care cuprinde elementele prevăzute la articolul 4 din decizia menționată) și sumele anuale corespunzătoare ajutoarelor acordate întreprinderii. |
| --- | --- |

(261)

În cele din urmă, Decizia privind SIEG din 2012 prevede obligația statelor membre de a publica anumite informații. Mai precis, pentru compensațiile cu o valoare de peste 15 milioane EUR acordate unei întreprinderi care desfășoară, de asemenea, activități în afara domeniului de aplicare a serviciului de interes economic general, articolul 7 din Decizia privind SIEG din 2012 prevede obligația statelor membre de a publica pe internet sau prin alte mijloace corespunzătoare mandatul (sau un rezumat care cuprinde elementele prevăzute la articolul 4 din decizia menționată) și sumele anuale corespunzătoare ajutoarelor acordate întreprinderii.

| (262) | Obligația de transparență din Decizia privind SIEG din 2012 se aplică „compensațiilor cu o valoare de peste 15 milioane EUR acordate unei întreprinderi care desfășoară, de asemenea, activități care se situează în afara cadrului serviciului de interes economic general”. Astfel cum se arată în tabelele 9-13, cuantumul compensației comunale a deficitului pentru fiecare spital IRIS nu depășește niciodată, pentru niciun an, pragul de 15 milioane EUR. Prin urmare, Comisia consideră că obligația de transparență prevăzută la articolul 7 din Decizia privind SIEG din 2012 nu se aplică în cazul de față. |
| --- | --- |

(262)

Obligația de transparență din Decizia privind SIEG din 2012 se aplică „compensațiilor cu o valoare de peste 15 milioane EUR acordate unei întreprinderi care desfășoară, de asemenea, activități care se situează în afara cadrului serviciului de interes economic general”. Astfel cum se arată în tabelele 9-13, cuantumul compensației comunale a deficitului pentru fiecare spital IRIS nu depășește niciodată, pentru niciun an, pragul de 15 milioane EUR. Prin urmare, Comisia consideră că obligația de transparență prevăzută la articolul 7 din Decizia privind SIEG din 2012 nu se aplică în cazul de față.

7.3.9.   Rezumatul concluziilor privind compatibilitatea ajutorului cu piața internă

Rezumatul concluziilor privind compatibilitatea ajutorului cu piața internă

| (263) | Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că compensarea deficitelor spitalelor publice IRIS din Bruxelles de către comunele bruxelleze începând din 1996, care face obiectul prezentei decizii, este în conformitate cu cerințele prevăzute în Decizia privind SIEG din 2012 și, prin urmare, este compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE. |
| --- | --- |

(263)

Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că compensarea deficitelor spitalelor publice IRIS din Bruxelles de către comunele bruxelleze începând din 1996, care face obiectul prezentei decizii, este în conformitate cu cerințele prevăzute în Decizia privind SIEG din 2012 și, prin urmare, este compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE.

| (264) | Rezultă din concluzia de mai sus și din explicațiile prezentate la considerentele 148152, că Comisia nu trebuie să evalueze dacă compensarea deficitelor spitalelor publice IRIS din Bruxelles de către comunele bruxelleze este, de asemenea, compatibilă cu piața internă în temeiul Deciziei privind SIEG din 2005 (pentru ajutoarele acordate între 19 decembrie 2005 și 31 ianuarie 2012) sau al Cadrului privind SIEG din 2012. |
| --- | --- |

(264)

Rezultă din concluzia de mai sus și din explicațiile prezentate la considerentele 148152, că Comisia nu trebuie să evalueze dacă compensarea deficitelor spitalelor publice IRIS din Bruxelles de către comunele bruxelleze este, de asemenea, compatibilă cu piața internă în temeiul Deciziei privind SIEG din 2005 (pentru ajutoarele acordate între 19 decembrie 2005 și 31 ianuarie 2012) sau al Cadrului privind SIEG din 2012.

7.4.   Observații finale

Observații finale

| (265) | Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 159), în hotărârea sa de anulare din 7 noiembrie 2012, Tribunalul a făcut referire la principiul egalității de tratament. În acest context, Comisia reamintește că principiul nediscriminării sau al egalității de tratament nu se numără printre criteriile de compatibilitate ale Deciziei privind SIEG din 2012. Cu toate acestea, în cazul de față, Comisia concluzionează că, în orice caz, acest principiu este respectat, întrucât spitalele IRIS și spitalele private din Bruxelles se află într-o situație diferită din punct de vedere juridic și factual, în măsura în care domeniul de aplicare a misiunii SIEG a spitalelor publice IRIS este mai larg decât cel al spitalelor private și, prin urmare, punerea sa în aplicare este mai costisitoare (astfel cum s-a explicat mai sus, a se vedea punctul 7.3.4.1). Din motive de exhaustivitate, Comisia observă că spitalele publice IRIS sunt supuse unei serii de constrângeri și costuri suplimentare (a se vedea considerentele 42 și 43) în cursul îndeplinirii SIEG de care sunt responsabile. |
| --- | --- |

(265)

Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 159), în hotărârea sa de anulare din 7 noiembrie 2012, Tribunalul a făcut referire la principiul egalității de tratament. În acest context, Comisia reamintește că principiul nediscriminării sau al egalității de tratament nu se numără printre criteriile de compatibilitate ale Deciziei privind SIEG din 2012. Cu toate acestea, în cazul de față, Comisia concluzionează că, în orice caz, acest principiu este respectat, întrucât spitalele IRIS și spitalele private din Bruxelles se află într-o situație diferită din punct de vedere juridic și factual, în măsura în care domeniul de aplicare a misiunii SIEG a spitalelor publice IRIS este mai larg decât cel al spitalelor private și, prin urmare, punerea sa în aplicare este mai costisitoare (astfel cum s-a explicat mai sus, a se vedea punctul 7.3.4.1). Din motive de exhaustivitate, Comisia observă că spitalele publice IRIS sunt supuse unei serii de constrângeri și costuri suplimentare (a se vedea considerentele 42 și 43) în cursul îndeplinirii SIEG de care sunt responsabile.

| (266) | Întrucât spitalele IRIS și spitalele private din Bruxelles se află în situații diferite, care nu sunt comparabile, compensarea deficitelor spitalelor IRIS nu ar putea fi considerată o încălcare a principiului egalității de tratament. |
| --- | --- |

(266)

Întrucât spitalele IRIS și spitalele private din Bruxelles se află în situații diferite, care nu sunt comparabile, compensarea deficitelor spitalelor IRIS nu ar putea fi considerată o încălcare a principiului egalității de tratament.

8.   CONCLUZIE

CONCLUZIE

| (267) | Având în vedere evaluarea de mai sus, Comisia decide că ajutorul de stat în cauză este compatibil cu piața internă în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE. |
| --- | --- |

(267)

Având în vedere evaluarea de mai sus, Comisia decide că ajutorul de stat în cauză este compatibil cu piața internă în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE.

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Ajutorul de stat acordat sub forma unei compensări a deficitelor spitalelor publice IRIS din Bruxelles de către comunele bruxelleze începând din 1996 este compatibil cu piața internă în temeiul articolului 106 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

Articolul 2

Prezenta decizie se adresează Regatului Belgiei.

Adoptată la Bruxelles, 5 iulie 2016.

Pentru Comisie

Margrethe VESTAGER

Membru al Comisiei

---

(1)  Începând de la 1 decembrie 2009, articolele 87 și 88 din Tratatul CE au devenit articolele 107 și, respectiv, 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („TFUE”). Cele două seturi de dispoziții sunt, în esență, identice. În sensul prezentei decizii, trimiterile la articolele 107 și 108 din TFUE trebuie înțelese ca trimiteri la articolele 87 și, respectiv, 88 din Tratatul CE, atunci când este cazul. TFUE a introdus, de asemenea, anumite modificări ale terminologiei, cum ar fi înlocuirea termenului „Comunitate” cu „Uniune”, a termenului „piață comună” cu „piață internă” și a termenului „Tribunal de Primă Instanță” cu „Tribunal”. În prezenta decizie este folosită terminologia din TFUE.

1

(2)  
  JO C 437, 5.12.2014, p. 10.

2

(3)  Împreună, aceste cinci spitale publice gestionează aproximativ 2 425 din cele aproximativ 7 260 de paturi din spitalele generale și din spitalele universitare din regiunea Bruxelles-Capitală (cu excepția spitalelor de psihiatrie, geriatrie și a altor spitale specializate). Acestea au aproximativ 10 000 de angajați. Aceste spitale oferă peste un milion de consultații medicale pe an. Numărul de paturi de spital aprobate a fost furnizat de autoritățile belgiene (care au consultat Comisia comunitară comună și Serviciul public federal „Sănătate publică”) și se referă la anul 2015. Informații suplimentare sunt disponibile pe site-ul internet al IRIS (a se vedea http://www.iris-hopitaux.be).

3

(4)  A se vedea secțiunile 2.2 și 2.4 pentru mai multe informații legate de aceste spitale publice și activitățile lor.

4

(5)  Abrevierea IRIS corespunde Interhospitalière régionale des infrastructures de soins.

5

Interhospitalière régionale des infrastructures de soins

(6)  Reclamanții au solicitat să nu le fie divulgată identitatea. Cu toate acestea, ca urmare a acțiunii în anulare introduse de aceste părți și a hotărârii de anulare din 7 noiembrie 2012 pronunțată de Tribunal în cauza T-137/10, aceste identități sunt acum publice (a se vedea considerentele 4 și 6). De asemenea, trebuie remarcat faptul că ABISP și membrii săi și-au retras plângerea.

6

(7)  Acest ultim argument a fost invocat de reclamanți pentru prima dată în scrisoarea lor din 15 decembrie 2008.

7

(8)  În esență, opinia preliminară a serviciilor Comisiei este că spitalele IRIS erau, în mod evident, însărcinate cu misiuni de serviciu public, că compensația pe care acestea o primeau era clar definită și că valoarea compensației nu era excesivă. În consecință, serviciile Comisiei au ajuns la concluzia că nu există probleme în ceea ce privește normele privind ajutoarele de stat. În plus, acestea au remarcat faptul că cerințele privind transparența par a fi, de asemenea, îndeplinite. Prin urmare, serviciile Comisiei au concluzionat că nu există motive suficiente pentru continuarea anchetei în absența unor informații noi prezentate de reclamanți.

8

(9)  Cauza T-128/08, nepublicată încă.

9

(10)  Cauza T-241/08, nepublicată încă.

10

(11)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din tratatul privind funcționarea uniunii Europene (JO L 83, 27.3.1999, p. 1).

11

(12)  
  JO C 74, 24. 3.2010, p. 1.

12

(13)  Decizia 2005/842/CE a Comisiei din 28 noiembrie 2005 privind aplicarea articolului 86 alineatul (2) din Tratatul CE în cazul ajutoarelor de stat sub formă de compensații pentru obligația de serviciu public acordate anumitor întreprinderi cărora le-a fost încredințată prestarea unor servicii de interes economic general (JO L 312, 29.11.2005, p. 67).

13

(14)  Cauza T-137/10, CBI/Comisia, ECLI:EU:T:2012:584.

14

(15)  
  Ibid., punctul 313.

15

Ibid

(16)  A se vedea nota de subsol 2.

16

(17)  
  Moniteur belge din 5 august 1976, p. 9876.

17

Moniteur belge

(18)  Dintre cele 19 comune care constituie regiunea Bruxelles-Capitală, cele șase comune implicate sunt: Anderlecht, orașul Bruxelles, Etterbeek, Ixelles, Schaerbeek și Saint-Gilles.

18

(19)  Mai exact, era vorba despre următoarele spitale: CHU Brugmann-Huderf (entitate unică până la 1 ianuarie 1997), CHU Saint-Pierre, Institut Bordet, Centre Hospitalier Baron Lambert, Centre Hospitalier Bracops, Centre Hospitalier Molière, Centre Hospitalier Brien și Centre Hospitalier Etterbeek-Ixelles.

19

(20)  Sublinierea noastră.

20

(21)  Sublinierea noastră.

21

(22)  Sesiunea ordinară 1995-1996. Documente ale Adunării plenare a Comisiei comunitare comune Proiect de ordonanță: B-10/1. – Raport: B-10/2. Raport integral. – Discuție și adoptare: reuniunea din 22 decembrie 1995.

22

(23)  Lucrările preliminare precizează în special că acordul de cooperare din 19 mai 1994 a fost încheiat „pentru a asigura perenitatea spitalelor publice bruxelleze prin încurajarea, printre altele, a instituirii unor mecanisme de coordonare și cooperare între responsabilii diferitelor spitale publice situate pe teritoriul regiunii Bruxelles-Capitală, și anume comunele, [CPAS] și asociațiile create în temeiul capitolului XII din [Legea CPAS].”

23

(24)  Articolul 121 din Legea CPAS precizează că asociațiile care fac obiectul capitolului XII au personalitate juridică.

24

(25)  Unele dintre spitalele IRIS își exercită activitatea în mai multe locații. În prezent, CHU-B își desfășoară activitatea în trei locații (Victor Horta, Paul Brien și Reine Astrid), CHU-SP în două locații (Porte de Hal și César de Paepe) și HIS în patru locații (Etterbeek-Ixelles, J. Bracops, Molière-Longchamp și Baron Lambert).

25

(26)  Controlul exercitat de către IRIS este supus condițiilor specificate în Ordonanța (regiunii BruxellesCapitală) din 22 decembrie 1995 (Moniteur belge din 7 februarie 1996, p. 2737).

26

Moniteur belge

(27)  Articolul 120 din Legea CPAS precizează cerințele minime aplicabile statutelor asociațiilor create de un CPAS pe baza capitolului XII din Legea CPAS.

27

(28)  Articolul 125 din Legea CPAS prevede că: „Indiferent de proporția aporturilor diverșilor asociați, persoanele de drept public dispun întotdeauna de majoritatea voturilor în cadrul diverselor organisme de administrare și gestionare a asociației.”

28

(29)  FRBRTC a fost instituit prin Ordonanța din 8 aprilie 1993 (Moniteur belge din 12 mai 1993, p. 10889 (modificată prin Ordonanța din 2 mai 2002).

29

Moniteur belge

(30)  Suma de 100 milioane EUR nu era suficientă pentru acoperirea datoriilor financiare totale ale spitalelor la sfârșitul lui 1995, cu un deficit cumulat estimat la aproximativ 200 de milioane EUR.

30

(31)  
  Moniteur belge din 7 octombrie 1987, p. 14652. Înlocuită de Legea coordonată privind spitalele și alte instituții de îngrijiri medicale din 10 iulie 2008 (Moniteur belge din 7 noiembrie 2008, p. 58624).

31

Moniteur belge

Moniteur belge

(32)  Pentru facilitarea consultării, prezenta decizie se referă numai la articolul 147 din LCH, fiind de la sine înțeles că această trimitere se referă la articolul 163 din LCH începând cu data intrării în vigoare a Legii din 10 iulie 2008.

32

(33)  A se vedea articolele 2-7 din Legea din 7 august 1987.

33

(34)  A se vedea articolele 10-17 din Legea din 7 august 1987.

34

(35)  A se vedea articolele 23-45 din Legea din 7 august 1987. Mecanismul de programare constă în a stabili, pe baza nevoilor medicale evaluate de autoritatea federală, un număr maxim de paturi în funcție de regiune. Rezultă că, cu excepția cazului în care cererea de paturi crește, introducerea de paturi (sau construirea de spitale) nu este permisă, cu excepția cazului în care se elimină paturi în altă parte.

35

(36)  A se vedea articolele 68-76e din Legea din 7 august 1987.

36

(37)  A se vedea articolele 130-142 din Legea din 7 august 1987.

37

(38)  A se vedea http://www.iris-hopitaux.be/fr (site consultat la 19 august 2015).

38

(39)  A se vedea nota de subsol 246 pentru venitul mediu.

39

(40)  Această obligație este întemeiată, în special, pe Legea din 18 iulie 1966, pe articolul 42 alineatul (5) din Legea CPAS, pe Legea din 24 iunie 1988, pe Decizia Executivului regiunii Bruxelles-Capitală din 25 iulie 1991 și pe Decizia guvernului regiunii Bruxelles-Capitală din 6 mai 1999.

40

(41)  Toate estimările costurilor indicate în prezentul considerent și în considerentul următor se referă la anul 2010 și reflectă costul rezidual care trebuie suportat de spitalele IRIS după deducerea finanțării publice, după caz, de către regiunea Bruxelles-Capitală sau de guvernul federal.

41

(42)  Informații care intră sub incidența secretului profesional.

42

(43)  Această obligație se bazează în special pe articolul 156 și articolul 161 alineatele (1) și (2) din Legea din 24 iunie 1988, pe articolul 42 alineatul (5) din Legea CPAS și pe alineatul (3.4) din Protocolul sindical 95/3 din 27 octombrie 1995.

43

(44)  Această obligație se întemeiază, în special, pe Legea din 14 februarie 1961, pe articolul 42 alineatul (5) din Legea CPAS, pe Legea din 24 iunie 1988 și pe Decizia guvernului regiunii Bruxelles-Capitală din 6 mai 1999.

44

(45)  Aceste creșteri salariale sunt definite de convențiile 2003/1, 2004/10, 2007/1 și 2009/1.

45

(46)  Regiunea Bruxelles-Capitală a impus o organizație centrală responsabilă de coordonarea și de supravegherea activităților spitalicești ale spitalelor IRIS, în conformitate cu capitolul XIIa din Legea CPAS.

46

(47)  Trebuie menționat faptul că, pentru unele dintre spitalele IRIS, acest principiu a fost inclus inițial în articolul 44 sau 47. În orice caz, pe fond, acest principiu era deja menționat, în fiecare caz, în statutele originale.

47

(48)  În momentul creării spitalelor IRIS, acest principiu a fost inclus în articolul 44 din statute, cu textul următor: „Rezultatul exploatării este atribuit asociaților care dispun de cel puțin o cincime din numărul total de voturi în cadrul Adunării generale, prin hotărâre a Adunării generale, proporțional cu reprezentarea acestora în cadrul său.”

48

(49)  În septembrie 2013, Mutualité chrétienne, una dintre cele mai importante societăți mutuale belgiene (societățile mutuale sunt entități private, fără scop lucrativ, responsabile de rambursarea cheltuielilor medicale suportate de asigurările sociale) a publicat un articol potrivit căruia, în 2011, veniturile spitalelor belgiene erau împărțite, în medie, după cum urmează, între aceste trei surse de finanțare: 1. BMF: 49 %; 2. INAMI: 42 %;, și 3. pacienți (sau asiguratorii lor privați): 9 %.

49

(50)  A se vedea articolele 87 și următoarele din Legea din 7 august 1987.

50

(51)  A se vedea articolele 24-87 din Decretul regal din 25 aprilie 2002 (Moniteur belge din 5 iulie 2002, p. 30290).

51

Moniteur belge

(52)  A se vedea Legea din 9 august 1963, astfel cum a fost modificată (Moniteur belge din 1 noiembrie 1963, p. 10555).

52

Moniteur belge

(53)  
  Moniteur belge din 27 august 1994, p. 21524.

53

Moniteur belge

(54)  A se vedea articolele 133-135 din Legea din 7 august 1987.

54

(55)  A se vedea articolul 140 din Legea din 7 august 1987.

55

(56)  A se vedea articolele 46 și următoarele din Legea din 7 august 1987.

56

(57)  A se vedea articolul 47 din Legea din 7 august 1987.

57

(58)  Pentru facilitarea consultării, prezenta decizie se referă numai la articolul 109 din LCH, fiind de la sine înțeles că această trimitere se referă la articolul 125 din LCH începând cu data intrării în vigoare a Legii din 10 iulie 2008.

58

(59)  
  Moniteur belge din 1 ianuarie 1964, p. 2. Această lege prevedea ca 10 % din deficit să fie acoperite de comuna în care era situat spitalul, iar restul de 90 % de către comunele belgiene în care pacienții își aveau reședința.

59

Moniteur belge

(60)  
  Moniteur belge din 29 decembrie 1973, p. 15027.

60

Moniteur belge

(61)  Acestea au fost definite inițial în Decretul regal din 8 decembrie 1986 (Moniteur belge din 12 decembrie 1986, p. 17023), astfel cum a fost modificat prin Decretul regal din 10 noiembrie 1989, înlocuit apoi prin Decretul regal din 8 martie 2006 (Moniteur belge din 12 aprilie 2006, p. 20232).

61

Moniteur belge

Moniteur belge

(62)  Celelalte elemente excluse din deficitul acoperit de articolul 109 din LCH sunt, în special, estimarea plăților rectificative în contextul BMF, anumite rezerve și anumite tipuri de amortizare.

62

(63)  Într-adevăr, deficitul menționat la articolul 109 din LCH se calculează pe baza deficitului contabil și prin excluderea anumitor elemente.

63

(64)  
  Moniteur belge din 4 septembrie 1975, p. 10847.

64

Moniteur belge

(65)  A se vedea articolele 77 și 78 din Legea din 7 august 1987.

65

(66)  A se vedea articolele 80 și 85 din Legea din 7 august 1987.

66

(67)  A se vedea articolele 86-86b din Legea din 7 august 1987.

67

(68)  A se vedea articolul 115 din Legea din 7 august 1987.

68

(69)  A se vedea nota de subsol 29.

69

(70)  Aceste subvenții speciale au fost acordate în temeiul Ordonanței din 13 februarie 2003 (Moniteur belge din 5 mai 2003, p. 24098).

70

Moniteur belge

(71)  Decizia Comisiei în cazul SA.19864 (ex NN 54/2009) (JO C 74, 24.3.2010, p. 1).

71

(72)  
  Ibid., considerentele 140-145.

72

Ibid.

(73)  
  Ibid., considerentele 146-150.

73

Ibid.

(74)  
  Ibid., considerentele.

74

Ibid.

(75)  
  Ibid., considerentele 151-155.

75

Ibid.

(76)  
  Ibid., considerentul 156.

76

Ibid.

(77)  
  Ibid., considerentele 175-181.

77

Ibid.

(78)  
  Ibid., considerentele 182-193.

78

Ibid.

(79)  
  Ibid., considerentele 204-205.

79

Ibid.

(80)  
  Ibid., considerentul 206.

80

Ibid.

(81)  
  Ibid., considerentul 198.

81

Ibid.

(82)  
  Ibid., considerentul 199.

82

Ibid.

(83)  
  Ibid., considerentul 201.

83

Ibid.

(84)  A se vedea nota de subsol 14.

84

(85)  
  Ibid., punctul 70.

85

Ibid.

(86)  
  Ibid., punctul 313.

86

Ibid.

(87)  
  Ibid., punctele 97-188.

87

Ibid.

(88)  
  Ibid., punctele 119-120.

88

Ibid.

(89)  
  Ibid., punctul 104.

89

Ibid.

(90)  
  Ibid., punctele 123-151.

90

Ibid.

(91)  
  Ibid., punctele 152-159.

91

Ibid.

(92)  
  Ibid., punctele 174-188.

92

Ibid.

(93)  
  Ibid., punctul 159.

93

Ibid.

(94)  
  Ibid., punctele 189-244.

94

Ibid.

(95)  
  Ibid., punctele 194 și 195-202.

95

Ibid.

(96)  
  Ibid., punctul 196.

96

Ibid.

(97)  
  Ibid., punctul 194.

97

Ibid.

(98)  
  Ibid., punctele 203-207.

98

Ibid.

(99)  
  Ibid., punctele 208-211.

99

Ibid.

(100)  
  Ibid., punctul 215.

100

Ibid.

(101)  
  Ibid., punctele 216-218.

101

Ibid.

(102)  
  Ibid., punctele 231-244.

102

Ibid.

(103)  
  Ibid., punctul 238.

103

Ibid.

(104)  
  Ibid., punctele 239-244.

104

Ibid.

(105)  
  Ibid., punctele 245-301.

105

Ibid.

(106)  
  Ibid., punctele 253-255.

106

Ibid.

(107)  
  Ibid., punctele 257-258 și 265.

107

Ibid.

(108)  
  Ibid., punctele 259-264.

108

Ibid.

(109)  
  Ibid., punctele 266-278.

109

Ibid.

(110)  
  Ibid., punctele 279-288.

110

Ibid.

(111)  
  Ibid., punctul 286.

111

Ibid.

(112)  
  Ibid., punctul 288.

112

Ibid.

(113)  
  Ibid., punctul 290.

113

Ibid.

(114)  
  Ibid., punctul 300.

114

Ibid.

(115)  
  Ibid., punctul 308.

115

Ibid.

(116)  A se vedea nota de subsol 2.

116

(117)  A se vedea, în acest sens, hotărârea în cauza T-137/10, punctele 310 și 313.

117

(118)  Chestiunea dacă aceste activități constituie sau nu servicii de interes economic general în sensul articolului 106 alineatul (2) din TFUE, și dacă aceste activități au fost încredințate spitalelor printr-un act de încredințare întocmit în mod corespunzător va fi evaluată în continuare (în secțiunea 7.3.4).

118

(119)  Pe această temă, a se vedea hotărârea în cauza T-137/10, punctul 308.

119

(120)  A se vedea hotărârea din 25 ianuarie 2013 în cauza RG 2010/15534/A, ASBL La Clinique Fond'Roy/[...] și CPAS din Uccle și din Anderlecht.

120

(121)  Decretul regal din 12 decembrie 1996 privind ajutorul medical de urgență precizează că urgența este evaluată și certificată de un medic generalist sau de un stomatolog. Urgența nu este definită prin lege, ci este determinată de cadrul medical consultat. Ajutorul medical de urgență poate include, prin urmare, orice tip de îngrijire medicală curativă și preventivă, furnizată într-un spital sau în ambulatoriu, precum și rețetele pentru medicamente. Ajutorul medical de urgență este, prin urmare, diferit de urgențele care pun viața în pericol, astfel cum sunt descrise în considerentul 97.

121

(122)  MC-Informations nr. 211 (februarie 2004), p. 8-14.

122

(123)  A se vedea nota de subsol 49 pentru o descriere succintă a acestei organizații.

123

(124)  Convențiile referitoare la „domiciliul de sprijin” au fost încheiate între spitalele IRIS și 17 din cele 19 CPAS din regiunea Bruxelles-Capitală (a se vedea, de asemenea, considerentele 187-188). Aceste convenții precizează modalitățile de rambursare a costurilor tratamentului de către CPAS pentru pacienții care nu sunt în măsură să își plătească tratamentul și care nu dispun de asigurare, sub rezerva respectării anumitor condiții. Aceste convenții stipulează, printre altele, că spitalele IRIS trebuie să colecteze, pe cât posibil, informațiile necesare pentru „anchetele sociale” (a se vedea, de asemenea, considerentele 210-211).

124

(125)  Articolul 2 din LCH prevede următoarele: „Pentru aplicarea prezentei legi coordonate sunt considerate ca fiind spitale, centrele de îngrijire a sănătății în care analize și/sau tratamente specifice de medicină specializată, care intră în domeniul medicinei, al chirurgiei și, eventual, al obstetricii, pot fi realizate sau aplicate în orice moment în contextul unei abordări multidisciplinare, în condițiile de îngrijire și cadrul medical, medico-tehnic, paramedical și logistic necesare și adecvate, pentru sau la pacienți care sunt internați aici și pot rămâne internați, deoarece starea lor de sănătate necesită aceste îngrijiri pentru a trata sau a atenua boala, a restabili sau a îmbunătăți starea de sănătate sau a stabiliza leziunile în cel mai scurt timp”.

125

(126)  Avizul Secției de legislație a Consiliului de Stat privind proiectul preliminar de ordonanță din 13 februarie 2003 privind acordarea de subvenții speciale comunelor din regiunea Bruxelles-Capitală.

126

(127)  A se vedea considerentul 19 pentru formularea exactă a articolului.

127

(128)  Guvernul federal adoptă planul în materie de paturi de spital („programare spitalicească”) pe baza mai multor indicatori (medicali, chirurgicali, geriatrici, de maternitate, pediatrici, de reabilitare, de psihiatrie, de neonatalogie etc.), având în vedere populația totală din Bruxelles, din Regiunea Flamandă și din Regiunea Valonă și din întreaga țară, pe baza unei propuneri din partea Consiliului național al instituțiilor spitalicești.

128

(129)  Mai exact, autoritățile belgiene menționează că, cel mult, LCH stabilește modalități de compensare a deficitului în cazul în care un spital public este transferat către un proprietar privat, în timp ce Legea CPAS stabilește numai principii generale pentru deschiderea și gestionarea unor unități create de CPAS.

129

(130)  Autoritățile belgiene menționează că, deși se căuta un cumpărător, Hôpital français și-a închis brusc porțile la 9 mai 2008. Acestea explică faptul că acest spital își închisese anterior secția de pediatrie și de maternitate. Potrivit autorităților belgiene, pacienții acestor secții au fost transferați la alte spitale din regiunea Bruxelles-Capitală pe parcursul zilei respective.

130

(131)  În temeiul LCH, spitalele IRIS sunt considerate a fi gestionate de CPAS.

131

(132)  Suma anuală depinde de resursele disponibile în bugetul regiunii Bruxelles-Capitală și de cererile comunelor în cauză. În perioada 2003-2014, subvenția specială a atins plafonul de 10 milioane EUR în fiecare an, cu excepția anului 2010 (9 milioane) și a anului 2011 (9,5 milioane).

132

(133)  În acest context, autoritățile belgiene subliniază că spitalele private, înființate, de exemplu, pe baza legii privind asociațiile fără scop lucrativ („legea privind ASBL”), trebuie, de asemenea, să respecte LCH în ceea ce privește funcțiile spitalicești. Totuși, în măsura în care legea privind ASBL nu încredințează instituțiilor pe care le reglementează nicio misiune specifică, misiunile acestor spitale private sunt supuse numai LCH.

133

(134)  A se vedea Legea din 8 iulie 1964, astfel cum a fost modificată (Moniteur belge din 25 iulie 1964, p. 8153).

134

Moniteur belge

(135)  Spre deosebire de ajutorul medical de urgență menționat mai sus (a se vedea considerentul 72), care include îngrijirile programate, asistența medicală de urgență se referă la îngrijirile necesare imediat în situații care pun viața în pericol.

135

(136)  Aceasta înseamnă că, chiar dacă un spital nu efectuează anumite sarcini legate de asistența medicală de urgență, astfel cum este indicat în Legea din 8 iulie 1964, acesta este totuși obligat să furnizeze asistență în situațiile de urgență medicală la capacitate maximă (adică ținând seama de infrastructura și de personalul de care dispune).

136

(137)  Ajutorul medical de urgență este reglementat de articolul 57 alineatul (2) și de Decretul regal din 12 decembrie 1996.

137

(138)  În Hotărârea sa din 25 ianuarie 2013, Tribunalul de Primă Instanță din Bruxelles observă următoarele: „Economia generală a sistemului este că fie CPAS acordă, el însuși, asistența medicală de urgență îngrijind o persoană care are nevoie de îngrijiri urgente într-un spital pe care îl gestionează, fie suportă cheltuielile aferente serviciilor medicale acordate persoanei respective de către un spital privat. Dacă asistența este, cel mai adesea, furnizată într-o unitate dependentă de CPAS în cauză sau cu care aceasta a încheiat o convenție, persoana poate fi spitalizată într-o altă unitate, dat fiind caracterul urgent care rezultă din situația persoanei care trebuie să fie internată în spital. Într-un astfel de caz, nu există nici o consultare prealabilă a CPAS, nici chiar, cel mai adesea, a persoanei în cauză, ci o decizie rapidă și luată în mod unilateral de către paramedicii de la serviciul de urgență solicitat sau, precum în speță, de către procuror. Caracterul neobișnuit sau excepțional al acestei proceduri accelerate nu permite CPAS să refuze să suporte cheltuielile de spitalizare într-o altă unitate decât a lor [...]” [sublinierea noastră].

138

asistența este, cel mai adesea, furnizată într-o unitate dependentă de CPAS în cauză sau cu care aceasta a încheiat o convenție

Caracterul neobișnuit sau excepțional al acestei proceduri accelerate

(139)  Cauza T-137/10, punctele 208-215.

139

(140)  
  Ibidem, punctul 217.

140

Ibidem

(141)  
  Ibidem, punctul 218.

141

Ibidem

(142)  Rezultă că evaluarea efectuată în prezenta decizie este diferită de evaluarea efectuată în Decizia Comisiei din 2009, care a fost anulată, în care intervențiile din cadrul FRBRTC și subvențiile speciale au fost, într-o anumită măsură, evaluate separat de compensarea deficitelor.

142

(143)  În medie, între 68 % și 90 % din respectivele deficite ale spitalelor, înregistrate pentru întreaga perioadă 1996-2014, au fost compensate de comune prin intermediul fondurilor FRBRTC sau al subvențiilor speciale ale regiunii Bruxelles-Capitală. Pentru a acoperi restul, comunele au trebuit să utilizeze resursele proprii și, astfel cum se explică mai jos (a se vedea considerentul 234), la sfârșitul anului 2014, acestea erau încă obligate să plătească (tot din fondurile proprii) o compensație suplimentară totală de aproximativ 15 milioane EUR pentru a acoperi deficitele celor cinci spitale IRIS.

143

(144)  Atunci când trebuie efectuate calcule pentru a realiza această evaluare, Comisia se bazează pe cifrele disponibile, și anume perioada 1996-2014 (pentru excepții, a se vedea considerentul 236).

144

(145)  Cauza C-222/04, Ministero dell'Economia e delle Finanze/Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Risparmio di San Miniato, Cassa di Risparmio di San Miniato, ECLI:EU:C:2006:8, punctul 129.

145

(146)  Cauzele conexate C-180/98-C-184/98, Pavel Pavlov e.a./Stichting Pensioenfonds Medische Specialisten, ECLI:EU:C:2000:428, punctul 74.

146

(147)  Cauza C-41/90, Höfner & Fritz Elser/Macrotron GmbH, ECLI:EU:C:1991:161, punctul 21 și cauzele conexate C-180/98-C-184/98, Pavel Pavlov e.a./Stichting Pensioenfonds Medische Specialisten, ECLI:EU:C:2000:428, punctul 74.

147

(148)  Cauza C-118/85, Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană, ECLI:EU:C:1987:283, punctul 7 și cauza C-35/96, Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană, ECLI:EU:C:1998:303, punctul 36.

148

(149)  Cauza C-82/01 P, Aéroports de Paris/Comisia Comunităților Europene, ECLI:EU:C:2002:617, punctul 74 și cauza C-49/07, Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE)/Elliniko Dimosio, ECLI:EU:C:2008:376, punctul 25. A se vedea, de asemenea, Comunicarea Comisiei privind aplicarea normelor Uniunii Europene în materie de ajutor de stat în cazul compensației acordate pentru prestarea unor servicii de interes economic general (JO C 8, 11.1.2012, p. 4), punctul 9.

149

(150)  Cauza C-49/07, Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE)/Elliniko Dimosio, ECLI:EU:C:2008:376, punctul 27 și cauza C-244/94, Fédération française des sociétés d'assurance, Société Paternelle-Vie, Union des assurances de Paris-Vie și Caisse d'assurance et de prévoyance mutuelle des agriculteurs/Ministerul agriculturii și pescuitului, ECLI:EU:C:1995:392, punctul 21.

150

(151)  Cauza C-157/99, B.S.M. Geraets-Smits/Stichting Ziekenfonds VGZ și H.T.M. Peerbooms/Stichting CZ Groep Zorgverzekeringen ECLI:EU:C:2001:404, punctul 58, în cadrul căreia Curtea de Justiție a considerat că faptul că un tratament medical furnizat de un spital este finanțat direct de casele de asigurări de sănătate pe baza unor convenții și tarife prestabilite nu este de natură să excludă acest tratament din domeniul de aplicare al activităților economice în sensul TFUE și că plățile efectuate de casele de asigurări de sănătate, „chiar dacă sunt forfetare, constituie, într-adevăr, contrapartida economică pentru serviciile spitalicești și, fără îndoială, reprezintă o remunerație pentru unitatea spitalicească care beneficiază de acestea și care este angajată într-o activitate de tip economic”. Curtea de Justiție a arătat, de asemenea, în această privință, că nu este necesar ca o astfel de remunerație să fie plătită de către cei care beneficiază de serviciu.

151

(152)  Cauza C-157/99, B.S.M. Geraets-Smits/Stichting Ziekenfonds VGZ și H.T.M. Peerbooms/Stichting CZ Groep Zorgverzekeringen ECLI:EU:C:2001:404, punctul 53; cauze conexate 286/82 și 26/83, Graziana Luisi and Giuseppe Carbone/Ministero del Tesoro ECLI:EU:C:1984:35, punctul 16; cauza C-159/90, The Society for the Protection of Unborn Children Ireland Ltd/Stephen Grogan și altele, ECLI:EU:C:1991:378, punctul 18; cauza C-368/98, Abdon Vanbraekel și alții/Alliance nationale des mutualités chrétiennes (ANMC), ECLI:EU:C:2001:400, punctul 43; și cauza T-167/04, Asklepios Kliniken GmbH/Comisia Comunităților Europene, ECLI:EU:T:2007:215, punctele 49-55.

152

(153)  A se vedea, de asemenea, Comunicarea Comisiei privind aplicarea normelor Uniunii Europene în materie de ajutor de stat în cazul compensației acordate pentru prestarea unor servicii de interes economic general (JO C 8, 11.1.2012, p. 4), punctul 24.

153

(154)  Cauza T-319/99, Federación Nacional de Empresas de Instrumentación Científica, Médica, Técnica y Dental (FENIN)/Comisia Comunităților Europene, ECLI:EU:T:2003:50, punctul 39. A se vedea, de asemenea, cauza T-137/10, punctele 90 și 91, precum și Comunicarea Comisiei privind aplicarea normelor Uniunii Europene în materie de ajutor de stat în cazul compensației acordate pentru prestarea unor servicii de interes economic general (JO C 8, 11.1.2012, p. 4), punctul 22.

154

(155)  A se vedea, în acest sens, cauza C-355/00, Freskot AE/Elliniko Dimosio, ECLI:EU:C:2003:298, punctul 53. În cauza respectivă, Curtea de Justiție a subliniat, de asemenea, că serviciile și contribuțiile furnizate în cadrul unui sistem de asigurare obligatorie sunt stabilite în detaliu de către legiuitorul național.

155

(156)  Cauza C-39/94, Syndicat français de l'Express international (SFEI) e.a./La Poste e.a., ECLI:EU:C:1996:285, punctul 60, și cauza C-342/96, Regatul Spaniei/Comisia Comunităților Europene, ECLI:EU:C:1999:210, punctul 41.

156

(157)  Cauza 173/73, Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene, ECLI:EU:C:1974:71, punctul 13.

157

(158)  Cauza C-280/00, Altmark Trans GmbH et Regierungspräsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, în prezența Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht, ECLI:EU:C:2003:415, punctele 87-95).

158

(159)  Cauza T-289/03, British United Provident Association Ltd (BUPA), BUPA Insurance Ltd et BUPA Ireland Ltd/Comisia Comunităților Europene, ECLI:EU:T:2008:29, punctul 159). Curtea de Justiție a statuat că „...interpretarea pe care Curtea o dă unei dispoziții de drept comunitar se limitează la lămurirea și la precizarea semnificației și a sferei acesteia, astfel cum ar fi trebuit să fie înțeleasă și aplicată de la momentul intrării sale în vigoare. Rezultă că dispoziția astfel interpretată poate și trebuie să fie aplicată chiar și unor raporturi juridice născute și constituite înainte de hotărârea în cauză, iar Curtea poate, numai în mod excepțional, prin aplicarea unui principiu general al securității juridice, inerent ordinii juridice comunitare, să considere necesar să limiteze posibilitatea oricărei persoane interesate de a invoca o dispoziție pe care a interpretat-o în scopul de a contesta anumite raporturi juridice stabilite cu bună-credință”.

159

(160)  Cauza C-209/03, The Queen, la cererea Dany Bidar/London Borough of Ealing și Secretary of State for Education and Skills, ECLI:EU:C:2005:169, punctele 66 și 67, și cauza C-292/04, Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde și Marina Stöffler/Finanzamt Bonn-Innenstadt, ECLI:EU:C:2007:132, punctele 34-36).

160

(161)  Cauza T-358/94, Compagnie nationale Air France/Comisia Comunităților Europene, ECLI:EU:T:1996:194, punctul 56.

161

(162)  Cauza 248/84, Republica Federală Germania/Comisia Comunităților Europene, ECLI:EU:C:1987:437, punctul 17, și cauzele conexate T-92/00 și T-103/00, Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava, EU:T:2002:61, Ramondín, SA și Ramondín Cápsulas, SA (T-103/00)/Comisia Comunităților Europene, EU:T:2002:61, punctul 57.

162

(163)  Cauza 730/79, Philip Morris Holland BV/Comisia Comunităților Europene, ECLI:EU:C:1980:209, punctul 11 și cauzele conexate T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97-607/97, T-1/98, T3/98 – T-6/98 și T-23/98, Alzetta Mauro e.a./Comisia Comunităților Europene, ECLI:EU:T:2000:151, punctul 80.

163

(164)  Cauza T-288/97 Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia/Comisia, ECLI:EU:T:1999:125, punctul 41.

164

(165)  A se vedea, de exemplu, cauza C-280/00, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg ECLI:EU:C:2003:415, punctul 78; cauzele conezate C-197/11 și C-203/11, Libert și alții, ECLI:EU:C:2013:288, punctul 78; și cauza C-518/13, Eventech, ECLI:EU:C:2015:9, punctul 67.

165

(166)  Cauza C-279/08 P, Comisia/Țările de Jos, ECLI:EU:C:2011:551, punctul 131.

166

(167)  A se vedea cauzele conexate T-447/93, T-448/93 și T-449/93, AITEC și alții/Comisia, ECLI:EU:T:1995:130, punctul 141.

167

(168)  A se vedea, de exemplu, deciziile Comisiei în cazurile privind ajutoarele de stat N 258/2000, Piscine Dorsten (JO C 172, 16.6.2001, p. 16); Decizia 2004/114/CE a Comisiei (JO L 34, 6.2.2004, p. 63); N 458/2004, Editorial Andaluza Holding (JO C 131, 28.5.2005, p. 12); SA.33243, Jornal de Madeira (JO C 131, 28.5.2005, p. 12); SA.34576, Portugalia – Centrul de nord-est pentru îngrijire continuă Jean Piaget (JO C 73, 13.3.2013, p. 1); N 543/2001, Irlanda – Amortizare fiscală pentru spitale (JO C 154, 28.6.2002, p. 4); SA.37432, Finanțarea spitalelor publice din regiunea Hradec Králové (JO C 203, 19.6.2015, p. 1); SA.37904, Presupus ajutor de stat în favoarea centrului medical din Durmersheim (JO C 188, 5.6.2015, p. 1); SA.33149, Städtische Projektgesellschaft „Wirtschaftsbüro Gaarden-Kiel” (JO C 188, 5.6.2015, p. 1); SA.38035, Presupus ajutor în favoarea unei clinici de reabilitare specializată pentru ortopedie și chirurgie traumatică (JO C 188, 5.6.2015, p. 1); SA.39403 Țările de Jos – Ajutor pentru investiție în favoarea portului din Lauwersoog (JO C 259, 7.8.2015, p. 1); SA.37963 Regatul Unit – Glenmore Lodge (JO C 277, 21.8.2015, p. 1); și SA.38208 Regatul Unit — Cluburi de golf deținute de membrii acestora (JO C 277, 21.8.2015, p. 1).

168

(169)  A se vedea, N 543/2001, Irlanda – Amortizare fiscală pentru spitale (JO C 154, 28.6.2002, p. 4); SA.37432, Finanțarea spitalelor publice din regiunea Hradec Králové (JO C 203, 19.6.2015, p. 1); SA.38035, Presupus ajutor în favoarea unei clinici de reabilitare specializată pentru ortopedie și chirurgie traumatică (JO C 188, 5.6.2015, p. 1).

169

(170)  http://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/Statistics_on_European_cities/fr, consultat la 8 iulie 2015.

170

(171)  Comunicarea Comisiei — Cadrul Uniunii Europene pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public, JO C 8, 11.1.2012, p. 15.

171

(172)  Decizia 2012/21/UE a Comisiei din 20 decembrie 2011 privind aplicarea articolului 106 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în cazul ajutoarelor de stat sub formă de compensații pentru obligația de serviciu public acordate anumitor întreprinderi cărora le-a fost încredințată prestarea unui serviciu de interes economic general (JO L 7, 11.1.2012, p. 3).

172

(173)  Cadru comunitar pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public (JO C 297, 29.11.2005, p. 4).

173

(174)  A se vedea nota de subsol 13.

174

(175)  A se vedea considerentul 8 din Decizia privind SIEG din 2012.

175

(176)  Cauza C-179/90, Merci convenzionali porto di Genova, ECLI:EU:C:1991:464, punctul 27; cauza C242/95, GT-Link A/S, ECLI:EU:C:1997:376, punctul 53; și cauza C-266/96, Corsica Ferries France SA, ECLI:EU:C:1997:376, ECLI:EU:C:1998:306, punctul 45.

176

(177)  Cauza T-289/03,BUPA e.a/Comisia, ECLI:EU:T:2008:29, punctele 166-169 și 172; cauza T-17/02, Fred Olsen, ECLI:EU:T:2005:218, punctul 216.

177

(178)  A se vedea articolul 4 din Decizia privind SIEG din 2012.

178

(179)  A se vedea articolul 4 litera (a) din Decizia privind SIEG din 2012.

179

(180)  A se vedea articolul 4 litera (b) din Decizia privind SIEG din 2012.

180

(181)  A se vedea articolul 4 litera (c) din Decizia privind SIEG din 2012.

181

(182)  A se vedea articolul 4 litera (d) din Decizia privind SIEG din 2012.

182

(183)  A se vedea articolul 4 litera (e) din Decizia privind SIEG din 2012.

183

(184)  A se vedea articolul 4 litera (f) din Decizia privind SIEG din 2012.

184

(185)  Cauza T-137/10, punctul 95.

185

(186)  Cauza C-390/06, Nuova Agricast Srl/Ministero delle Attività Produttive, ECLI:EU:C:2008:224.

186

(187)  A se vedea considerentul 25 și, în special, mențiunea, în acordul de cooperare din 19 mai 1994, referitoare la necesitatea de a „oferi garanții cu privire la menținerea [...] specificității spitalelor publice
  ” [sublinierea noastră]. A se vedea, de asemenea, planul strategic IRIS 1996-2001, în special: secțiunea „Axe de structurare” (p. 3), „pentru a putea continua furnizarea unor servicii medicale lipsite de orice logică comercială
  ” și secțiunea „Obiective contributive” (p. 54), „Spitalele publice [și anume, spitalele IRIS] au misiunea principală de a furniza servicii medicale sociale; aceasta le impune să îndeplinească cerințele aferente misiunilor sociale
  ” [sublinierea noastră].

187

menținerea

specificității spitalelor publice

continua furnizarea unor servicii medicale lipsite de orice logică comercială

misiunea principală de a furniza servicii medicale sociale

să îndeplinească cerințele aferente misiunilor sociale

(188)  A se vedea considerentul 87 din decizia de inițiere a procedurii.

188

(189)  Pentru mai multe informații cu privire la mandatele pentru cele trei obligații, a se vedea considerentul 170 și următoarele.

189

(190)  Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentele 83 și 91), conform jurisprudenței Consiliului de Stat din Belgia, atât timp cât există nevoile medicale și sociale pentru care spitalele IRIS au fost create, autoritățile publice nu pot să închidă aceste spitale, nici să le cedeze unui proprietar din sectorul privat.

190

(191)  Costurile inerente statutului public al spitalelor IRIS sunt luate în considerare în costurile misiunii spitalicești de bază și ale obligațiilor SIEG suplimentare și, prin urmare, pot contribui la deficitele acestor activități.

191

(192)  A se vedea, în special, articolul 28 din Codul de etică medicală întocmit de Consiliul Național al Ordinului Medicilor (versiunea din 27 iulie 2015).

192

(193)  A se vedea nota de subsol 120.

193

(194)  Într-adevăr, cifrele furnizate de autoritățile belgiene arată că, în mai mult de 85 % din cazurile din regiunea Bruxelles-Capitală, ajutorul medical de urgență este furnizat de spitalele IRIS. Această cifră trebuie să fie pusă în balanță cu faptul că spitalele IRIS nu utilizează decât 35 % din paturile de spital din regiune (a se vedea, de asemenea, nota de subsol 3). Celelalte cazuri sunt tratate de alți furnizori de îngrijiri medicale, în special medici generaliști și spitale private. Acestea includ, în special, asistența psihiatrică, la fel ca în situația descrisă în considerentul 172, întrucât spitalele IRIS nu furnizează acest tip de asistență medicală.

194

(195)  O justificare similară ar putea fi invocată, de exemplu, de un operator poștal care asigură serviciul poștal universal. Acest operator este responsabil de un SIEG, dar nu este obligat să transporte scrisori gratuit dacă clientul nu poate sau nu vrea să plătească pentru acest serviciu.

195

(196)  A se vedea studiul publicat în 2008 de Verbruikersateljee și intitulat „
  Is uw portemonnee ook ziek? — Een onderzoek naar medische kosten en schulden
  ”.

196

Is uw portemonnee ook ziek? — Een onderzoek naar medische kosten en schulden

(197)  
  Ibidem.

197

Ibidem

(198)  Ședința Senatului Belgiei din 16 iulie 2013, Propunere de lege pentru a îmbunătăți accesibilitatea la serviciile medicale, depusă de doamna Leona Detiège et al. Propunerea a expirat ca urmare a alegerilor federale din 2014.

198

(199)  În practică, spitalele sunt responsabile de internarea pacienților (atât pentru consultații, cât și pentru spitalizări), de facturare și de monitorizare în caz de neplată. Majoritatea medicilor din CHU SaintPierre, CHU Brugmann, HUDERF și Institut Bordet primesc un salariu, în timp ce ceilalți medici sunt plătiți pe baza facturilor legate de tratamentul pe care aceștia îl furnizează indiferent dacă pacientul plătește sau nu. În consecință, niciunul dintre medicii din aceste spitale nu are niciun motiv de a refuza pacienții care nu pot să plătească. Medicii care lucrează în cadrul spitalelor Iris Sud trebuie să respecte normele generale ale spitalului în cel puțin 80 % din timpul lor de lucru, în timp ce aceștia pot opta să lucreze într-un cabinet medical privat în maximum 20 % din timpul lor de lucru. În timpul acestor 80 % din orele lor de lucru, medicii trebuie să aplice tarifele INAMI și să lucreze pe baza principiului conform căruia toți pacienții trebuie să fie tratați în conformitate cu obligația care le revine spitalelor IRIS. În acest mod, spitalele Iris Sud trebuie să se asigure că toți pacienții sunt tratați, indiferent de capacitatea de plată a acestora.

199

(200)  Articolul 57 alineatul (2) din Legea CPAS limitează misiunea CPAS la două împrejurări specifice, și anume pentru străinii care locuiesc ilegal în Belgia (de exemplu, migranții fără acte de identitate) și pentru copiii acestor străini.

200

(201)  Sublinierea noastră.

201

(202)  Secțiunea „Obiective generale ale planului strategic” (p. 2). Sublinierea noastră.

202

(203)  
  Ibid.

203

Ibid

(204)  Secțiunea „Obiective contributive” (p. 52). Sublinierea noastră.

204

(205)  
  Ibid. (pagina 54). Sublinierea noastră.

205

Ibid

(206)  Secțiunea „Axe de structurare” (p. 3). Sublinierea noastră.

206

(207)  A se vedea, în acest sens, secțiunea „Obiective contributive” (p. 74): să crească accesibilitatea noastră pentru toate categoriile sociale ale populației, și
  în special pentru cele mai puțin favorizate
  [sublinierea noastră].

207

în special pentru cele mai puțin favorizate

(208)  A se vedea secțiunea „Introducere” (p. 7).

208

(209)  
  Ibid. (p. 10).

209

Ibid

(210)  A se vedea secțiunea „Proiectul spitalicesc” —„Un spital orientat către pacient” (p. 79).

210

(211)  A se vedea secțiunea „Misiunile specifice ale spitalului public” (pagina 85) [sublinierea noastră].

211

(212)  A se vedea secțiunea „Introducere” (p. 12), care subliniază că spitalele IRIS tratează, proporțional, mai puțini pacienți pentru care spitalul poate percepe taxe suplimentare (care constituie o sursă suplimentară de venituri pentru spitale).

212

(213)  A se vedea secțiunea „Introducere” (p. 13), care se referă la o estimare (din 2001) a costului suplimentar care rezultă din internarea pacienților cu un profil socioeconomic (mai) scăzut. Acest cost ar fi estimat la aproximativ 10,4 milioane EUR pe an și ar fi în creștere.

213

(214)  Cu excepția Institut Bordet, unde procentul este mai mare decât media, fapt care se poate explica prin gravitatea patologiei (de exemplu, cancer) tratată în acest spital.

214

(215)  Este vorba despre organisme private responsabile de rambursarea cheltuielilor medicale în cadrul sistemului de securitate socială din Belgia (în special asigurarea medicală și de invaliditate obligatorie).

215

(216)  Finanțarea în cadrul secțiunii B8 din BMF este alocată pe baza acestui clasament (a se vedea, de asemenea, considerentul 189).

216

(217)  Serviciul public federal pentru integrarea socială poate rambursa CPAS-urile dacă sunt îndeplinite anumite condiții (a se vedea, de asemenea, nota de subsol 258 privind temeiul juridic aplicabil).

217

(218)  Clasificarea ține cont, de asemenea, de proporția pacienților care sunt acoperiți de sistemul de securitate socială, dar care trebuie să plătească o contribuție proprie mai mică la spital, deoarece aceștia sunt eligibili fie: 1. la „nivelul maxim de facturat social”; fie 2. la „nivelul maxim de facturat pentru pacienți izolați cu venituri scăzute”.

218

(219)  Publicația Mutualités Chrétiennes definește pacienții sociali ca fiind pacienți care beneficiază de „franciza socială” (de exemplu, pensionarii care primesc un venit garantat, persoanele eligibile pentru o intervenție sau o alocație de invaliditate mai mare, o alocație de integrare, alocații familiale mai mari și șomerii de lungă durată). Potrivit autorităților belgiene, noțiunea de „franciză socială” a fost eliminată începând din 1993 și a fost înlocuită în dreptul belgian prin „nivelul maxim de facturat social”.

219

Mutualités Chrétiennes

(220)  Acest lucru este confirmat de faptul că tabelele din prezenta publicație se bazează pe datele „societăților de asigurări”, și anume organizațiile, cum ar fi societățile mutuale, care sunt responsabile de rambursarea cheltuielilor medicale în cadrul sistemului de securitate socială belgian care este reglementat de INAMI.

220

(221)  Publicația Mutualités Chrétiennes îi definește ca pacienți care sunt înscriși la CPAS.

221

(222)  În acest context, trebuie subliniat faptul că, deși spitalele IRIS furnizează datele introduse în ancheta socială, CPAS sunt cele care decid dacă o persoană este sau nu eligibilă pentru o rambursare a costurilor de tratare. Convenția referitoare la „domiciliul de sprijin” precizează, în acest sens, că fiecare spital IRIS „colectează, în măsura în care este posibil, primele elemente constitutive în cadrul anchetei sociale și le transmite CPAS”.

222

(223)  Întrucât culegerea de informații în cadrul anchetelor sociale nu constituie decât o sarcină printre altele pentru departamentele de servicii sociale ale spitalelor IRIS, acest cost face parte din sarcina globală legată de obligația mai largă a spitalelor IRIS privind serviciile sociale, care va fi examinată în continuare (a se vedea considerentul 213).

223

(224)  Comisia menționează că rata dobânzii aplicată spitalelor IRIS pare să fie conformă cu rata dobânzii de pe piață la data respectivă (și anume, la începutul anului 2011). În prezent (în 2016), ratele dobânzii sunt cu mult mai reduse, ceea ce reduce costurile pentru spitalele IRIS. Cu toate acestea, termenul de plată mai lung rămâne o povară pentru spitalele IRIS, întrucât acestea trebuie să acopere întotdeauna o diferență de lichiditate între ieșirile și intrările de plăți.

224

(225)  Rambursarea de către CPAS nu este automată pentru pacienții săraci, ci este rezultatul unei evaluări realizate de la caz la caz de către fiecare CPAS pe baza anchetei sociale (pentru asistența medicală de urgență). În acest context, autoritățile belgiene menționează că, în primele trei trimestre ale anului 2015, 749 de cereri de rambursare prezentate de spitalele IRIS au fost refuzate de CPAS, ceea ce reprezintă o sumă de aproximativ 3 milioane EUR. În 2012, CPAS au refuzat rambursarea facturilor solicitată de spitalele IRIS pentru o sumă totală de 4 174 200 EUR. Aproximativ 80 % din aceste facturi se refereau la îngrijiri acordate unor migranți fără acte de identitate.

225

(226)  Mai precis, un raport publicat de Belfius Banque indică faptul că în 2010 costurile nete ale datoriilor pe termen scurt anulate (adică facturile care nu vor fi plătite) reprezentau, în medie, 0,28 % din veniturile spitalelor private din Belgia și 0,40 % din veniturile din spitalelor publice din țară. Prin comparație, acest cost este echivalent cu 1,22 % din veniturile spitalelor IRIS sau de trei ori mai mare decât media în cazul spitalelor publice.

226

(227)  De exemplu, spitalul privat Cliniques de l'Europe are o locație în Uccle și o alta la Etterbeek, în timp ce Cliniques Universitaires Saint-Luc, un spital privat, nu are decât o locație, la Woluwe-Saint-Lambert.

227

Cliniques de l'Europe

Cliniques Universitaires Saint-Luc

(228)  O astfel de alegere poate, desigur, să antreneze costuri care ar trebui să fie compensate prin creșteri de eficiență sau care ar putea să fie justificate de alte aspecte considerate relevante de către Direcția spitalelor private.

228

(229)  Mecanismul de programare nu stabilește doar numărul total de paturi de spital în funcție de regiune, ci, în același timp, stabilește limitele pentru fiecare tip de serviciu (de exemplu, maternitate, geriatrie, pediatrie, psihiatrie etc.).

229

(230)  De exemplu, nu toate spitalele private propun servicii de geriatrie, care sunt mai puțin rentabile.

230

(231)  A se vedea secțiunea „Axe de structurare” (p. 6). Sublinierea noastră.

231

(232)  Planul strategic se referă la nouă locații în loc de 11 (numărul actual de locații), deoarece două centre spitalicești găzduiesc câte două spitale, și anume HUDERF și CHU-B în centrul Victor Horta din Laeken și IB și CHU-SP în centrul Porte de Hal din orașul Bruxelles.

232

Victor Horta

Porte de Hal

(233)  A se vedea secțiunea „Axe structurante” (p. 10). Sublinierea noastră.

233

(234)  A se vedea secțiunea „Context și mediu” (p. 21): „[...] spitalele publice [spitalele IRIS], a căror activitate este o activitate de bază în proporție de cel puțin 80 %, sunt spitale de proximitate, care atrag o bună parte din pacienții din comuna-mamă sau din cartierele limitrofe.”

234

(235)  A se vedea secțiunea „Obiective contributive” (p. 74). Sublinierea noastră.

235

(236)  A se vedea secțiunea „Proiectul spitalicesc” (p. 36): Sublinierea noastră.

236

(237)  Trebuie menționat că aceste două spitale specializate împart, ambele, un centru cu un alt spital IRIS (a se vedea nota 232), ceea ce garantează prestarea tuturor îngrijirilor medicale de bază în fiecare locație. Notă de subsol adăugată.

237

(238)  A se vedea secțiunea „Proiectul spitalicesc” (p. 53): Sublinerea noastră.

238

(239)  În acest mod, Institut Bordet și HUDERF, care oferă în principal asistență medicală specializată, completează celelalte trei spitale IRIS pentru a răspunde nevoilor în materie de îngrijiri medicale ale populației locale.

239

(240)  A se vedea secțiunea „Proiectul spitalicesc” (p. 53-54)

240

(241)  A se vedea secțiunea „Proiectul spitalicesc” (p. 62):

241

(242)  A se vedea secțiunea „Proiectul spitalicesc” pentru o descriere a acestor niveluri (pagina 37) și tabelele (paginile 55-59).

242

(243)  Articolul 2 din Acordul de cooperare dintre statul federal, regiunea Bruxelles-Capitală și Comisia comunitară comună prevede, în această privință, următoarele:
  „Pactul de restructurare trebuie să îndeplinească următoarele condiții: 1. Să prezinte garanții privind

  menținerea

  , pe de o parte, a

  specificității spitalelor publice

  , printre altele prin alegerea structurilor juridice și de coordonare care asigură o preponderență a sectorului public în cadrul organismelor de conducere și al procedurilor de luare a deciziilor și, pe de altă parte,

  a ancorării locale, printr-o consolidare a reprezentării aleșilor direcți în componența organismelor de conducere


  ”
  [sublinierea noastră].

243

„Pactul de restructurare trebuie să îndeplinească următoarele condiții: 1. Să prezinte garanții privind

menținerea

, pe de o parte, a

specificității spitalelor publice

, printre altele prin alegerea structurilor juridice și de coordonare care asigură o preponderență a sectorului public în cadrul organismelor de conducere și al procedurilor de luare a deciziilor și, pe de altă parte,

a ancorării locale, printr-o consolidare a reprezentării aleșilor direcți în componența organismelor de conducere

”

(244)  În conformitate cu articolul 125 din Legea CPAS, persoanele de drept public dispun întotdeauna de majoritatea voturilor în cadrul diverselor organisme de administrare și de gestionare a asociației și în structura centrală IRIS.

244

(245)  Sublinierea noastră.

245

(246)  Mediana veniturilor medii pentru anul 2012 în cele 19 comune din regiunea Bruxelles-Capitală se ridica la 13 746 EUR pe cap de locuitor. Centrul spitalicesc IRIS rămas este situat în Ixelles, unde venitul mediu se ridică la 14 513 EUR, adică între mediană și cea de a treia cuartilă (a 75-a percentilă) a regiunii Bruxelles-Capitală. Sursa: Centrul de informare, documentare și cercetare privind orașul Bruxelles (http://www.briobrussel.be/ned/webpage.asp?WebpageId=345).

246

(247)  Trei dintre aceste cinci amplasamente ale spitalelor private sunt situate în comune în care venitul mediu pe cap de locuitor depășește a treia cuartilă (a 75-a percentilă) a regiunii Bruxelles-Capitală.

247

(248)  Harta originală a fost publicată în Tabloul de bord al sănătății în regiunea Bruxelles 2010 și reflectă situația la 1 iulie 2009. Comisia a adăugat cercurile și a eliminat un spital general de pe hartă (Clinique des Deux Alice din Uccle), deoarece acesta s-a închis la sfârșitul anului 2011 (activitățile sale au fost transferate către amplasamentul din Sainte-Élisabeth al spitalului privat Cliniques de l'Europe). Unul dintre siturile HIS (Baron Lambert, în Etterbeek) nu apare pe hartă, deoarece acesta nu propune decât îngrijiri ambulatorii și, prin urmare, nu dispune de paturi de spital supuse mecanismului de programare.

248

Tabloul de bord al sănătății în regiunea Bruxelles 2010

Cliniques de l'Europe

(249)  De exemplu, anexa 19 la Decretul regal din 23 octombrie 1964 (Moniteur belge din 7 noiembrie 1964, p. 11709) prevede că serviciile neuropsihiatrice care se ocupă de pacienții adulți trebuie să aibă cel puțin un asistent social pentru 120 de pacienți.

249

Moniteur belge

(250)  Decretul regal din 15 decembrie 1978 de stabilire a unor norme speciale pentru spitalele universitare (Moniteur belge din 4 iulie 1979, p. 7818).

250

Moniteur belge

(251)  A se vedea secțiunea „Axe de structurare” (p. 6). Sublinierea noastră.

251

(252)  A se vedea secțiunea „Obiective contributive” (p. 54-55). Sublinierea noastră.

252

(253)  A se vedea planul strategic 1996-2000, secțiunea „Axe de structurare” (p. 10). Sublinierea noastră.

253

(254)  A se vedea secțiunea „Misiunile specifice ale spitalului public” (p. 82). Sublinierea noastră.

254

(255)  RMC, rezumat clinic minim, este un rezumat normalizat al antecedentelor medicale ale pacientului pe care spitalele generale sunt obligate să le înregistreze începând din 1990. Printre altele, acesta este utilizat pentru a determina necesitățile în materie de echipamente medicale, pentru a defini standardele calitative și cantitative de acreditare a spitalelor și a serviciilor acestora și pentru a organiza finanțarea spitalelor. Codurile „V” se referă la factorii care influențează starea de sănătate a pacientului și contactul cu serviciile de sănătate. Aceste coduri pot fi utilizate pentru a indica problemele socioeconomice, juridice și familiale, care pot avea un impact asupra șederii pacientului.

255

(256)  A se vedea secțiunea „Misiunile specifice ale spitalului public” (p. 83). Sublinierea noastră.

256

(257)  De exemplu, asistenții sociali din spitalele IRIS au colectat informații în cadrul a 25 749 de anchete sociale în 2012. Aceasta reprezintă aproximativ 5,4 % din pacienții spitalizați în anul respectiv.

257

(258)  Această obligație decurge din articolul 60 alineatul (1) din Legea CPAS, din articolul 9a din Legea din 2 aprilie 1965 (pentru eventuala rambursare de către Serviciul public federal pentru integrare socială la CPAS, cu condiția îndeplinirii anumitor condiții), și din Circulara din 25 martie 2010 privind ancheta socială (Moniteur belge din 6 mai 2010, p. 25432).

258

Moniteur belge

(259)  Această cifră reprezintă numărul de angajați în echivalent de normă întreagă (ENI).

259

(260)  BMF prevede o finanțare pentru asistenții sociali (pentru domenii precum geriatria, pentru care există o cerință minimă), dar aceasta se ridica doar la aproximativ 400 000 EUR în 2010.

260

(261)  Un decret regal (în prezent, Decretul regal din 8 martie 2006) stabilește metoda de calculare a deficitului pe care comunele sunt obligate să îl acopere în temeiul articolului 109 din LCH.

261

(262)  Asociația care reprezintă medicii spitalului în cauză și, dacă este cazul, Université Libre de Bruxelles sau Vrije Universiteit Brussel, au încă mai puțin de 20 % din voturi în asociațiile locale ale spitalelor IRIS. De asemenea, începând din 2000, comuna și CPAS din Jette sunt membri ai asociației CHU Brugmann, dar, întrucât au mai puțin de 20 % din voturi în această asociație, nu contribuie la compensarea deficitului. În cele din urmă, începând cu 2014, comuna și CPAS din Schaerbeek au, de asemenea, mai puțin de 20 % din totalul voturilor în asociația CHU Brugmann și, prin urmare, nu mai contribuie la acoperirea deficitului acestui spital. Aceasta înseamnă că, începând din 2014, numai orașul Bruxelles și CPAS-ul acestuia sunt obligate să acopere deficitul CHU Brugmann.

262

(263)  Toate costurile suportate pentru îndeplinirea SIEG și a activităților conexe reprezintă costurile de serviciu public, incluzând costurile activităților conexe.

263

(264)  
  Moniteur belge din 30 aprilie 2014, p. 35442. Aplicabil de la 10 mai 2014.

264

Moniteur belge

(265)  Articolul 5 din Decizia privind SIEG din 2012.

265

(266)  Articolul 5 alineatele (2)-(9) din Decizia privind SIEG din 2012.

266

(267)  Între 2007 și 2011, în medie aproximativ [...] % din cheltuielile spitalelor IRIS au fost acoperite de această finanțare.

267

(268)  
  Moniteur belge din 29 iunie 2007, p. 35929. Aplicabil de la 9 iulie 2007. Acest decret regal a înlocuit Decretul regal din 14 decembrie 1987 privind conturile anuale ale spitalelor, care prevede cerințe foarte asemănătoare.

268

Moniteur belge

(269)  În acest context, trebuie menționat faptul că unele fluxuri contabile legate de activitățile spitalicești trebuie, de asemenea, să fie înregistrate la codurile contabile 900-999. Sunt vizate anumite fluxuri care nu sunt luate în considerare în stabilirea finanțării BMF (care urmează o logică bazată pe datele de trezorerie mai degrabă decât abordarea bazată pe contabilitatea de angajamente, care se aplică contabilității spitalicești).

269

(270)  Teoretic, spitalele IRIS pot solicita comunelor să plătească compensația pentru deficit odată ce rezultatul exercițiului financiar este cunoscut. În realitate, spitalele IRIS nu au făcut acest lucru deoarece sunt controlate de comune, iar acestea din urmă nu dispuneau (întotdeauna) de fondurile necesare pentru a efectua plățile imediat.

270

(271)  De fapt, în perioada 1996-2014, finanțarea regională acordată comunelor era insuficientă pentru a acoperi integral deficitele spitalelor IRIS (a se vedea, de asemenea, nota 143).

271

(272)  De exemplu, tabelul 3 arată că, în timp ce CHU Saint-Pierre a înregistrat deficite în fiecare an începând din 1996, prima plată (în valoare de 3 368 351 EUR) efectuată de comună drept compensație pentru deficitul său a fost făcută abia în 2002. Tabelele nu arată care dintre deficitele anuale înregistrate începând cu anul 1996 a fost compensat de plata efectuată în 2002. Cu toate acestea, informațiile detaliate transmise Comisiei de către autoritățile belgiene arată că, în realitate, plata a fost efectuată pentru a acoperi o parte din deficitul înregistrat în 1996.

272

(273)  A se vedea considerentul 236 pentru explicațiile privind motivul pentru care cifrele pentru anii 1996, 1997 și 1998 lipsesc.

273

(274)  A se vedea considerentul 236 pentru explicațiile privind motivul pentru care cifrele pentru anii 1996, 1997 și 1998 lipsesc.

274

(275)  Este vorba despre sumele care au fost plătite efectiv și rambursate după luarea în considerare a eventualelor plăți pentru compensarea deficitului deja efectuate de către comună.

275

(276)  2014 este cel mai recent an contabil pentru care sunt disponibile date.

276

(277)  A se vedea articolul 5 din Directiva 80/723/CEE a Comisiei din 25 iunie 1980 privind transparența relațiilor financiare dintre statele membre și întreprinderile publice (JO L 195, 29.7.1980, p. 35).

277

(278)  A se vedea, în acest sens, articolul 7 din Decizia privind SIEG din 2005 și articolul 8 din Decizia privind SIEG din 2012.

278

(279)  În special, în numai patru ani dintre cei 89 evaluați pentru cele cinci spitale IRIS, supracompensația tehnică pentru respectivii ani considerați în mod izolat a depășit 10 % din valoarea compensației anuale.

279

(280)  În plus, trebuie amintit faptul că sumele pentru compensarea deficitului reprezintă numai o parte limitată a finanțării publice totale primite de spitalele IRIS pentru SIEG pe care le prestează. În perioada 2007-2011, plățile BMF anuale medii ale guvernului federal se ridicau la aproximativ 323 de milioane EUR pentru toate spitalele IRIS. În aceeași perioadă, spitalele IRIS în ansamblu au înregistrat deficite contabile medii de 13,4 milioane EUR pe an, în timp ce comunele au plătit 16,4 milioane EUR pe an în medie pentru compensarea deficitelor (care acopereau și deficitele din anii anteriori). Prin urmare, compensările deficitelor nu reprezentau decât aproximativ 5 % din finanțarea BMF federală acordată spitalelor IRIS. În consecință, dacă aceste sume importante reprezentând finanțarea publică acordată prin intermediul BMF au fost luate în considerare pentru a calcula dacă supracompensația depășea 10 % din compensația plătită pentru un anumit an (și, prin urmare, dacă aceasta putea fi amânată pentru anul următor, astfel cum este autorizat prin articolul 6 alineatul (2) din Decizia privind SIEG din 2012), procentul supracompensării ar fi, probabil, semnificativ mai mic. Această concluzie se bazează pe importanța relativă a plăților BMF în comparație cu deficitele și pe faptul că riscul de supracompensare prin intermediul BMF este minim. În special, BMF este conceput în principal ca o finanțare forfetară calculată pe baza costurilor reale ale spitalelor din anii precedenți (și nu implică nicio supracompensare). În plus, serviciul public federal pentru sănătate publică efectuează verificări ex post detaliate ale costurilor efective suportate de fiecare spital și recalculează suma BMF la care are dreptul. În cele din urmă, trebuie remarcat faptul că niciun profit rezonabil nu a fost luat în considerare la compararea compensațiilor plătite de către comune cu deficitele contabile înregistrate de spitalele IRIS.

280

ex post

(281)  Extrasul în cauză din articolul 6 alineatul (2) din Decizia privind SIEG din 2012 este formulat după cum urmează: „Atunci când suma reprezentând supracompensația nu depășește 10 % din valoarea compensației anuale medii, supracompensația respectivă poate fi reportată pentru perioada următoare și poate fi dedusă din valoarea compensației datorate pentru perioada respectivă.” Dată fiind absența unei supracompensări reale (deoarece, în ansamblu, spitalul se afla în permanență într-o situație de subcompensare în perioada 1996-2014), un astfel de raport nu a fost niciodată efectuat în practică. Această observație este valabilă pentru toate spitalele IRIS (a se vedea, de asemenea, considerentele 240-243).

281

(282)  O altă soluție, dacă CHU Saint-Pierre ar deveni profitabil în următorii ani, ar consta, în mod normal, în păstrarea beneficiilor și utilizarea acestora pentru compensarea pierderilor din trecut. În acest caz, comunele nu ar trebui sau ar trebui să compenseze doar parțial deficitul contabil rezidual. Cu toate acestea, un asemenea scenariu este ipotetic, deoarece CHU Saint-Pierre a înregistrat beneficii limitate într-un singur an (2006) în cursul perioadei 1996-2014.

282

(283)  Astfel cum se explică în considerentul 104, FRBRTC și subvențiile speciale acordate de regiunea Bruxelles-Capitală comunelor sunt măsuri de finanțare intrastatale care constituie o sursă de finanțare pentru mecanismul plăților efectuate de către comune pentru compensarea deficitelor. Aceste sume sunt prezentate într-o coloană separată, pentru a ilustra faptul că comunele utilizează pe deplin aceste fonduri regionale pentru plata compensației aferente deficitului. Această prezentare nu poate fi interpretată ca indicând faptul că sumele au fost transferate de la FRBRTC sau de la regiunea Bruxelles-Capitală spitalelor IRIS. Aceste transferuri au fost efectuate în favoarea comunelor, care, la rândul lor, au utilizat aceste fonduri pentru a finanța obligația lor de compensare a deficitului față de spitalele IRIS.

283

(*1)  După adăugarea profiturilor nedistribuite din perioada 1996-1998, și anume 703 624 EUR.

*1

(284)  A se vedea în acest sens articolul 6 din Decizia privind SIEG din 2005 și articolul 6 alineatul (2) din Decizia privind SIEG din 2012.

284

(285)  Articolul 6 alineatul (1) din Decizia privind SIEG din 2012.

285

(286)  Articolul 6 alineatul (2) din Decizia privind SIEG din 2012.

286

(287)  
  Moniteur belge din 6 decembrie 1983, p. 15009.

287

Moniteur belge

(288)  
  Moniteur belge din 23 martie 2006, p. 16710.

288

Moniteur belge

(289)  
  Moniteur belge din 25 iunie 2003, p. 33692.

289

Moniteur belge

(290)  Această perioadă de amortizare este impusă prin Decretul regal din 19 iunie 2007, care se aplică tuturor spitalelor belgiene (a se vedea, de asemenea, considerentul 226).

290

(291)  A se vedea nota de subsol 264.

291

(292)  Astfel cum s-a explicat în considerentul 166, Comisia consideră că cele trei obligații suplimentare nu ar fi fost încredințate în absența misiunii spitalicești de bază. În acest context, Comisia consideră că este necesar să se evalueze durata mandatului pentru misiunea spitalicească de bază.

292

(293)  Cu alte cuvinte, Legea coordonată privind spitalele din 10 iulie 2008 (Moniteur belge din 7 noiembrie 2008, p. 58624).

293

Moniteur belge

---