# Den Europæiske Unions L 351/2016

| | ISSN 1977-0634 |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | L 351 |
| | |
| Dansk udgave | Retsforskrifter | 59. årgang22. december 2016 |

ISSN 1977-0634

Den Europæiske Unions

Tidende

L 351

Dansk udgave

Retsforskrifter

59. årgang22. december 2016

---

| Indhold | | II   Ikke-lovgivningsmæssige retsakter | Side |
| --- | --- | --- | --- |
| | | AFGØRELSER |
| | * | Kommissionens afgørelse (EU) 2016/2326 af 21. oktober 2015 om statsstøtte SA.38375 (2014/C ex 2014/NN) iværksat af Luxembourg til fordel for Fiat
  (meddelt under nummer C(2015) 7152)

   (
  1
  ) | 1 |
| | * | Kommissionens afgørelse (EU) 2016/2327 af 5. juli 2016 om statsstøtte SA. 19864 — 2014/C (ex 2009/NN54) iværksat af Belgien — Finansiering af de offentlige IRIS-hospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles
  (meddelt under nummer C(2016) 4051)

   (
  1
  ) | 68 |

Indhold

II   Ikke-lovgivningsmæssige retsakter

Side

AFGØRELSER

*

Kommissionens afgørelse (EU) 2016/2326 af 21. oktober 2015 om statsstøtte SA.38375 (2014/C ex 2014/NN) iværksat af Luxembourg til fordel for Fiat
  (meddelt under nummer C(2015) 7152)

   (
  1
  )

(meddelt under nummer C(2015) 7152)

1

1

*

Kommissionens afgørelse (EU) 2016/2327 af 5. juli 2016 om statsstøtte SA. 19864 — 2014/C (ex 2009/NN54) iværksat af Belgien — Finansiering af de offentlige IRIS-hospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles
  (meddelt under nummer C(2016) 4051)

   (
  1
  )

(meddelt under nummer C(2016) 4051)

1

68

| | |
| --- | --- |
| | (1)   EØS-relevant tekst |

---

(1)   EØS-relevant tekst

1

| DA | De akter, hvis titel er trykt med magre typer, er løbende retsakter inden for rammerne af landbrugspolitikken og har normalt en begrænset gyldighedsperiode.
  Titlen på alle øvrige akter er trykt med fede typer efter en asterisk. |
| --- | --- |

DA

De akter, hvis titel er trykt med magre typer, er løbende retsakter inden for rammerne af landbrugspolitikken og har normalt en begrænset gyldighedsperiode.

Titlen på alle øvrige akter er trykt med fede typer efter en asterisk.

---

II Ikke-lovgivningsmæssige retsakter

AFGØRELSER

| 22.12.2016 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | L 351/1 |
| --- | --- | --- | --- |

22.12.2016

DA

Den Europæiske Unions Tidende

L 351/1

---

KOMMISSIONENS AFGØRELSE (EU) 2016/2326

af 21. oktober 2015

om statsstøtte SA.38375 (2014/C ex 2014/NN) iværksat af Luxembourg til fordel for Fiat

(meddelt under nummer C(2015) 7152)

(Kun den franske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit (1),

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (2), under hensyntagen til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

1.   SAGSFREMSTILLING

SAGSFREMSTILLING

| (1) | Ved brev af 19. juni 2013 anmodede Kommissionen de luxembourgske myndigheder om detaljerede oplysninger om landets afgørelsespraksis på skatteområdet (3). |
| --- | --- |

(1)

Ved brev af 19. juni 2013 anmodede Kommissionen de luxembourgske myndigheder om detaljerede oplysninger om landets afgørelsespraksis på skatteområdet (3).

3

| (2) | Ved brev af 17. juli 2013 svarede de luxembourgske myndigheder generelt og fremlagde en del af de krævede oplysninger. Deres svar omfattede navnlig en beskrivelse af de juridiske principper og nationale regler for de luxembourgske skattemyndigheders (Administration des contributions directes) udstedelse af en afgørelse på selskabsbeskatningsområdet (»skatteafgørelsen« eller »afgørelsen«) (4), en redegørelse for proceduren for udstedelse af en sådan afgørelse og for de oplysninger, som skatteyderen skal fremlægge, og det blev oplyst, om de afgørelser, skattemyndighederne havde truffet, blev offentliggjort. De luxembourgske skattemyndigheder efterkom ikke Kommissionens anmodning om at fremsende listen over skattemyndighedernes skatteafgørelser i 2010, 2011 og 2012 samt andre nyttige oplysninger såsom om selskabernes navne, deres aktiviteter, afgørelsernes dato og gyldighedsperiode og den type transaktioner, der var omfattet af disse afgørelser. |
| --- | --- |

(2)

Ved brev af 17. juli 2013 svarede de luxembourgske myndigheder generelt og fremlagde en del af de krævede oplysninger. Deres svar omfattede navnlig en beskrivelse af de juridiske principper og nationale regler for de luxembourgske skattemyndigheders (Administration des contributions directes) udstedelse af en afgørelse på selskabsbeskatningsområdet (»skatteafgørelsen« eller »afgørelsen«) (4), en redegørelse for proceduren for udstedelse af en sådan afgørelse og for de oplysninger, som skatteyderen skal fremlægge, og det blev oplyst, om de afgørelser, skattemyndighederne havde truffet, blev offentliggjort. De luxembourgske skattemyndigheder efterkom ikke Kommissionens anmodning om at fremsende listen over skattemyndighedernes skatteafgørelser i 2010, 2011 og 2012 samt andre nyttige oplysninger såsom om selskabernes navne, deres aktiviteter, afgørelsernes dato og gyldighedsperiode og den type transaktioner, der var omfattet af disse afgørelser.

4

| (3) | Ved brev af 30. august 2013 sendte Kommissionen en rykkerskrivelse til de luxembourgske myndigheder med anmodning om fremsendelse af en liste over skatteafgørelser i 2010, 2011 og 2012 (5). |
| --- | --- |

(3)

Ved brev af 30. august 2013 sendte Kommissionen en rykkerskrivelse til de luxembourgske myndigheder med anmodning om fremsendelse af en liste over skatteafgørelser i 2010, 2011 og 2012 (5).

5

| (4) | Ved brev af 20. og 23. september 2013 udtrykte de luxembourgske myndigheder deres utilfredshed med, at visse oplysninger vedrørende Kommissionens anmodning om oplysninger var dukket op i pressen. Myndighederne anfægtede desuden retsgrundlaget for Kommissionens anmodning om oplysninger. |
| --- | --- |

(4)

Ved brev af 20. og 23. september 2013 udtrykte de luxembourgske myndigheder deres utilfredshed med, at visse oplysninger vedrørende Kommissionens anmodning om oplysninger var dukket op i pressen. Myndighederne anfægtede desuden retsgrundlaget for Kommissionens anmodning om oplysninger.

| (5) | Ved brev af 2. oktober 2013 fremsendte Kommissionen sit svar til de luxembourgske myndigheder, hvori den anførte det retsgrundlag, der gav Kommissionen beføjelse til at indlede en undersøgelse af Luxembourgs afgørelsespraksis på skatteområdet på eget initiativ, og indrømmede myndighederne en længere frist til at forelægge den ønskede liste over skatteafgørelser. |
| --- | --- |

(5)

Ved brev af 2. oktober 2013 fremsendte Kommissionen sit svar til de luxembourgske myndigheder, hvori den anførte det retsgrundlag, der gav Kommissionen beføjelse til at indlede en undersøgelse af Luxembourgs afgørelsespraksis på skatteområdet på eget initiativ, og indrømmede myndighederne en længere frist til at forelægge den ønskede liste over skatteafgørelser.

| (6) | Et møde mellem de luxembourgske myndigheder og Kommissionens tjenestegrene fandt sted den 11. oktober 2013. I brev af 14. oktober 2013 anførte de luxembourgske myndigheder, at de tvivlede på, om det retsgrundlag, som Kommissionen gjorde gældende, kunne begrunde den omfattende og generelle karakter af anmodningen om oplysninger. Kommissionen besvarede denne anmodning ved brev af 15. oktober 2013. |
| --- | --- |

(6)

Et møde mellem de luxembourgske myndigheder og Kommissionens tjenestegrene fandt sted den 11. oktober 2013. I brev af 14. oktober 2013 anførte de luxembourgske myndigheder, at de tvivlede på, om det retsgrundlag, som Kommissionen gjorde gældende, kunne begrunde den omfattende og generelle karakter af anmodningen om oplysninger. Kommissionen besvarede denne anmodning ved brev af 15. oktober 2013.

| (7) | Der var en ny brevveksling mellem de luxembourgske myndigheder (brev af 11. november og af 2. december 2013) og Kommissionen (brev af 14. november og af 12. december 2013), hvor de luxembourgske myndigheder forklarede, at de ikke kunne besvare anmodningen om oplysninger på grund af dannelsen af en ny regering. Kommissionen forlængede derfor svarfristen til den 15. januar 2014 og præciserede samtidig i sine to breve, at Kommissionen kunne blive tvunget til at udstede et påbud om oplysninger, hvis dens anmodning om oplysninger fortsat ikke blev besvaret. |
| --- | --- |

(7)

Der var en ny brevveksling mellem de luxembourgske myndigheder (brev af 11. november og af 2. december 2013) og Kommissionen (brev af 14. november og af 12. december 2013), hvor de luxembourgske myndigheder forklarede, at de ikke kunne besvare anmodningen om oplysninger på grund af dannelsen af en ny regering. Kommissionen forlængede derfor svarfristen til den 15. januar 2014 og præciserede samtidig i sine to breve, at Kommissionen kunne blive tvunget til at udstede et påbud om oplysninger, hvis dens anmodning om oplysninger fortsat ikke blev besvaret.

| (8) | Ved brev af 15. januar 2014 fremsendte de luxembourgske myndigheder 22 skatteafgørelser for perioden 2010-2013 med skatteydernes navne bortredigeret. Ifølge de luxembourgske myndigheder var de pågældende 22 afgørelser, hvoraf én vedrørte en forhåndsaftale om interne afregningspriser (»APA« — advance pricing agreement) rettet til en virksomhed benævnt »FFT« (»FFT's APA« eller den »anfægtede skatteafgørelse«), repræsentative for den luxembourgske afgørelsespraksis på skatteområdet. |
| --- | --- |

(8)

Ved brev af 15. januar 2014 fremsendte de luxembourgske myndigheder 22 skatteafgørelser for perioden 2010-2013 med skatteydernes navne bortredigeret. Ifølge de luxembourgske myndigheder var de pågældende 22 afgørelser, hvoraf én vedrørte en forhåndsaftale om interne afregningspriser (»APA« — advance pricing agreement) rettet til en virksomhed benævnt »FFT« (»FFT's APA« eller den »anfægtede skatteafgørelse«), repræsentative for den luxembourgske afgørelsespraksis på skatteområdet.

| (9) | FFT's APA indeholdt følgende dokumenter (6):






  a) | et brev [udfærdiget af skatterådgiveren] (*1) på vegne af dennes klient, FFT, af 14. marts 2012 med en anmodning til de luxembourgske skattemyndigheder om at godkende en aftale om interne afregningspriser |
| --- | --- | --- |

(9)

FFT's APA indeholdt følgende dokumenter (6):

6

a)

et brev [udfærdiget af skatterådgiveren] (*1) på vegne af dennes klient, FFT, af 14. marts 2012 med en anmodning til de luxembourgske skattemyndigheder om at godkende en aftale om interne afregningspriser

*1

| b) | en rapport om koncerninterne afregningspriser med en analyse af afregningspriserne udarbejdet af skatterådgiveren til støtte for anmodningen om FFT's APA (»rapporten om interne afregningspriser«) |
| --- | --- |

b)

en rapport om koncerninterne afregningspriser med en analyse af afregningspriserne udarbejdet af skatterådgiveren til støtte for anmodningen om FFT's APA (»rapporten om interne afregningspriser«)

| c) | et brev fra de luxembourgske skattemyndigheder af 3. september 2012, hvori myndighederne godkendte aftalen om interne afregningspriser udfærdiget af skatterådgiveren. |
| --- | --- |

c)

et brev fra de luxembourgske skattemyndigheder af 3. september 2012, hvori myndighederne godkendte aftalen om interne afregningspriser udfærdiget af skatterådgiveren.

| (10) | Ved brev af 7. marts 2014 anmodede Kommissionen de luxembourgske myndigheder om at bekræfte, at »Fiat Finance and Trade Ltd« var skatteyderen benævnt FFT i FFT's APA. Kommissionen anførte endvidere, at den på grundlag af de forelagte oplysninger ikke kunne udelukke, at FFT's APA udgør statsstøtte til fordel for FFT, som er uforenelig med det indre marked. Kommissionen anmodede de luxembourgske myndigheder om at fremsende yderligere nyttige oplysninger til brug for vurderingen af FFT's APA. De luxembourgske myndigheder besvarede ikke dette brev, og Kommissionen sendte derfor en rykkerskrivelse den 7. april 2014 (7). |
| --- | --- |

(10)

Ved brev af 7. marts 2014 anmodede Kommissionen de luxembourgske myndigheder om at bekræfte, at »Fiat Finance and Trade Ltd« var skatteyderen benævnt FFT i FFT's APA. Kommissionen anførte endvidere, at den på grundlag af de forelagte oplysninger ikke kunne udelukke, at FFT's APA udgør statsstøtte til fordel for FFT, som er uforenelig med det indre marked. Kommissionen anmodede de luxembourgske myndigheder om at fremsende yderligere nyttige oplysninger til brug for vurderingen af FFT's APA. De luxembourgske myndigheder besvarede ikke dette brev, og Kommissionen sendte derfor en rykkerskrivelse den 7. april 2014 (7).

7

| (11) | Den 24. april 2014 besvarede de luxembourgske myndigheder brevet af 7. marts 2014 og bekræftede, at de ikke lå inde med yderligere nyttige oplysninger til brug for vurderingen af FFT's APA. Med hensyn spørgsmålet om, hvorvidt FFT var Fiat Finance and Trade Ltd, henviste de luxembourgske myndigheder til fortrolighedsbestemmelserne i luxembourgsk ret og anførte, at de ikke kunne bekræfte den pågældende skatteyders identitet på grund af disse bestemmelser. |
| --- | --- |

(11)

Den 24. april 2014 besvarede de luxembourgske myndigheder brevet af 7. marts 2014 og bekræftede, at de ikke lå inde med yderligere nyttige oplysninger til brug for vurderingen af FFT's APA. Med hensyn spørgsmålet om, hvorvidt FFT var Fiat Finance and Trade Ltd, henviste de luxembourgske myndigheder til fortrolighedsbestemmelserne i luxembourgsk ret og anførte, at de ikke kunne bekræfte den pågældende skatteyders identitet på grund af disse bestemmelser.

| (12) | Den 24. marts 2014 udstedte Kommissionen et påbud om oplysninger i henhold til artikel 10 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (8), hvori den anmodede de luxembourgske myndigheder om at fremsende de i betragtning 2 omhandlede skatteafgørelser. |
| --- | --- |

(12)

Den 24. marts 2014 udstedte Kommissionen et påbud om oplysninger i henhold til artikel 10 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (8), hvori den anmodede de luxembourgske myndigheder om at fremsende de i betragtning 2 omhandlede skatteafgørelser.

8

| (13) | Ved brev af 11. juni 2014 indledte Kommissionen den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 108, stk. 2, i TEUF (»indledningsafgørelsen«) (9) vedrørende FFT's APA. I forbindelse med indledningsafgørelsen blev der udstedt et påbud om oplysninger (»påbud«), der pålagde Luxembourg senest én måned efter meddelelsen af påbuddet at fremsende alle de dokumenter, oplysninger og data, som Kommissionen skal bruge til at afgøre, om der er tale om støtte, og om denne støtte i påkommende tilfælde er forenelig med det indre marked. Kommissionen anmodede navnlig Luxembourg om at bekræfte identiteten af støttemodtageren. |
| --- | --- |

(13)

Ved brev af 11. juni 2014 indledte Kommissionen den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 108, stk. 2, i TEUF (»indledningsafgørelsen«) (9) vedrørende FFT's APA. I forbindelse med indledningsafgørelsen blev der udstedt et påbud om oplysninger (»påbud«), der pålagde Luxembourg senest én måned efter meddelelsen af påbuddet at fremsende alle de dokumenter, oplysninger og data, som Kommissionen skal bruge til at afgøre, om der er tale om støtte, og om denne støtte i påkommende tilfælde er forenelig med det indre marked. Kommissionen anmodede navnlig Luxembourg om at bekræfte identiteten af støttemodtageren.

9

| (14) | Ved brev af 14. juli 2014 fremsatte Luxembourg sine bemærkninger til indledningsafgørelsen. Luxembourg anførte ligeledes, at Luxembourg ikke havde pligt til at besvare spørgsmålene fremsat i indledningsafgørelsen eller i påbuddet, da Kommissionen ikke havde kunnet konstatere forekomsten af statsstøtte. |
| --- | --- |

(14)

Ved brev af 14. juli 2014 fremsatte Luxembourg sine bemærkninger til indledningsafgørelsen. Luxembourg anførte ligeledes, at Luxembourg ikke havde pligt til at besvare spørgsmålene fremsat i indledningsafgørelsen eller i påbuddet, da Kommissionen ikke havde kunnet konstatere forekomsten af statsstøtte.

| (15) | Ved brev af 14. august 2014 anmodede Kommissionen Luxembourg om at fremsende de manglende oplysninger anført i indledningsafgørelsen og i påbuddet. Kommissionen anmodede ligeledes Luxembourg om tilladelse til at rette direkte henvendelse til FFT for at stille en række ubesvarede spørgsmål i overensstemmelse med artikel 6a i forordning (EF) nr. 659/1999. |
| --- | --- |

(15)

Ved brev af 14. august 2014 anmodede Kommissionen Luxembourg om at fremsende de manglende oplysninger anført i indledningsafgørelsen og i påbuddet. Kommissionen anmodede ligeledes Luxembourg om tilladelse til at rette direkte henvendelse til FFT for at stille en række ubesvarede spørgsmål i overensstemmelse med artikel 6a i forordning (EF) nr. 659/1999.

| (16) | Den 3. september 2014 besvarede Luxembourg delvist de spørgsmål, der endnu ikke var blevet besvaret, og anførte, at en del af de ønskede oplysninger var FFT's forretningshemmeligheder, som myndighederne ikke havde kendskab til. Myndighederne bekræftede endvidere, at FFT ganske rigtigt var Fiat Finance and Trade Ltd, og gav Kommissionen tilladelse til at sende sine spørgsmål direkte til FFT. |
| --- | --- |

(16)

Den 3. september 2014 besvarede Luxembourg delvist de spørgsmål, der endnu ikke var blevet besvaret, og anførte, at en del af de ønskede oplysninger var FFT's forretningshemmeligheder, som myndighederne ikke havde kendskab til. Myndighederne bekræftede endvidere, at FFT ganske rigtigt var Fiat Finance and Trade Ltd, og gav Kommissionen tilladelse til at sende sine spørgsmål direkte til FFT.

| (17) | Den 17. oktober 2014 blev indledningsafgørelsen offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (10). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den pågældende foranstaltning. Kommissionen modtog FFT's bemærkninger ved brev af 30. oktober 2014. |
| --- | --- |

(17)

Den 17. oktober 2014 blev indledningsafgørelsen offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (10). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den pågældende foranstaltning. Kommissionen modtog FFT's bemærkninger ved brev af 30. oktober 2014.

Den Europæiske Unions Tidende

10

| (18) | Den 22. december 2014 fremsendte Luxembourg en liste over modtagere af skatteafgørelser som svar på anmodningen om oplysninger i Kommissionens brev af 19. juni 2013. Denne liste indeholder de luxembourgske skattemyndigheders afgørelser i 2010, 2011 og 2012. |
| --- | --- |

(18)

Den 22. december 2014 fremsendte Luxembourg en liste over modtagere af skatteafgørelser som svar på anmodningen om oplysninger i Kommissionens brev af 19. juni 2013. Denne liste indeholder de luxembourgske skattemyndigheders afgørelser i 2010, 2011 og 2012.

| (19) | Ved brev af 5. januar 2015 fremsatte Luxembourg sine kommentarer til bemærkningerne modtaget som svar på indledningsafgørelsen. |
| --- | --- |

(19)

Ved brev af 5. januar 2015 fremsatte Luxembourg sine kommentarer til bemærkningerne modtaget som svar på indledningsafgørelsen.

| (20) | Den 12. februar 2015 vedtog Kommissionen en afgørelse, hvori den meddelte Luxembourg, at den i overensstemmelse med artikel 6a i forordning (EF) nr. 659/1999 havde konstateret, at den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende den anfægtede skatteafgørelse stadig var virkningsløs. På denne baggrund og med Luxembourgs tilladelse (11) fremsendte Kommissionen sine spørgsmål direkte til FFT. |
| --- | --- |

(20)

Den 12. februar 2015 vedtog Kommissionen en afgørelse, hvori den meddelte Luxembourg, at den i overensstemmelse med artikel 6a i forordning (EF) nr. 659/1999 havde konstateret, at den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende den anfægtede skatteafgørelse stadig var virkningsløs. På denne baggrund og med Luxembourgs tilladelse (11) fremsendte Kommissionen sine spørgsmål direkte til FFT.

11

| (21) | Ved brev af 20. februar 2015 fremsendte Kommissionen en anmodning om oplysninger til Luxembourg og til FFT. Anmodningen om oplysninger til FFT blev fremsendt i henhold til artikel 6a, stk. 6, i forordning (EF) nr. 659/1999. |
| --- | --- |

(21)

Ved brev af 20. februar 2015 fremsendte Kommissionen en anmodning om oplysninger til Luxembourg og til FFT. Anmodningen om oplysninger til FFT blev fremsendt i henhold til artikel 6a, stk. 6, i forordning (EF) nr. 659/1999.

| (22) | Ved brev af 24. februar 2015 reagerede Luxembourg på Kommissionen afgørelse af 12. februar 2015 og gav udtryk for sin overraskelse over procedurens udvikling i denne sag og sin tvivl om, hvorvidt der var grundlag for at erklære proceduren for virkningsløs i lyset af den store mængde oplysninger, som Luxembourg havde givet Kommissionen i løbet af undersøgelsen. |
| --- | --- |

(22)

Ved brev af 24. februar 2015 reagerede Luxembourg på Kommissionen afgørelse af 12. februar 2015 og gav udtryk for sin overraskelse over procedurens udvikling i denne sag og sin tvivl om, hvorvidt der var grundlag for at erklære proceduren for virkningsløs i lyset af den store mængde oplysninger, som Luxembourg havde givet Kommissionen i løbet af undersøgelsen.

| (23) | Ved brev af 26. februar og 3. marts 2015 anmodede FFT om en afklaring af anmodningen om oplysninger og en forlængelse af svarfristen, som Kommissionen gav ved brev af 5. marts 2015. |
| --- | --- |

(23)

Ved brev af 26. februar og 3. marts 2015 anmodede FFT om en afklaring af anmodningen om oplysninger og en forlængelse af svarfristen, som Kommissionen gav ved brev af 5. marts 2015.

| (24) | Ved skrivelse af 5. marts 2015 besvarede Kommissionen Luxembourgs brev af 24. februar 2015. |
| --- | --- |

(24)

Ved skrivelse af 5. marts 2015 besvarede Kommissionen Luxembourgs brev af 24. februar 2015.

| (25) | Den 23. marts 2015 (12) anmodede Kommissionen på baggrund af listen over skatteafgørelser fremsendt den 22. december 2014 Luxembourg om yderligere oplysninger om de anførte afgørelser for 2010, 2011 og 2012. Kommissionen anmodede navnlig Luxembourg om at præcisere, hvilke afgørelser der vedrørte en likviditetsfunktion, og hvilke afgørelser der vedrørte ikke-integrerede eller uafhængige selskaber. Kommissionen anmodede ligeledes Luxembourg om at fremsende en række afgørelser om bestemte koncernselskaber. |
| --- | --- |

(25)

Den 23. marts 2015 (12) anmodede Kommissionen på baggrund af listen over skatteafgørelser fremsendt den 22. december 2014 Luxembourg om yderligere oplysninger om de anførte afgørelser for 2010, 2011 og 2012. Kommissionen anmodede navnlig Luxembourg om at præcisere, hvilke afgørelser der vedrørte en likviditetsfunktion, og hvilke afgørelser der vedrørte ikke-integrerede eller uafhængige selskaber. Kommissionen anmodede ligeledes Luxembourg om at fremsende en række afgørelser om bestemte koncernselskaber.

12

| (26) | Ved skrivelse af 24. marts 2015 besvarede Luxembourg Kommissionens anmodning om oplysninger af 20. februar 2015 (13). |
| --- | --- |

(26)

Ved skrivelse af 24. marts 2015 besvarede Luxembourg Kommissionens anmodning om oplysninger af 20. februar 2015 (13).

13

| (27) | Ved brev af 31. marts 2015 besvarede FFT Kommissionens anmodning om oplysninger af 20. februar 2015. FFT's svar indeholdt bl.a. Fiat-koncernens retningslinjer for koncerninterne afregningspriser. |
| --- | --- |

(27)

Ved brev af 31. marts 2015 besvarede FFT Kommissionens anmodning om oplysninger af 20. februar 2015. FFT's svar indeholdt bl.a. Fiat-koncernens retningslinjer for koncerninterne afregningspriser.

| (28) | Den 23. april 2015 fremsendte Luxembourg yderligere oplysninger om 1 900 af de afgørelser, der var opført på listen fremsendt ved brev af 22. december 2014. Luxembourg anførte, at tre af de pågældende afgørelser vedrørte en likviditetsfunktion, to vedtaget i 2010 og en vedtaget i 2011. Den 23. marts 2015 anmodede Kommissionen om at få tilsendt to af disse afgørelser, da de vedrørte selskaber anført i Kommissionens anmodning af 23. marts 2015. |
| --- | --- |

(28)

Den 23. april 2015 fremsendte Luxembourg yderligere oplysninger om 1 900 af de afgørelser, der var opført på listen fremsendt ved brev af 22. december 2014. Luxembourg anførte, at tre af de pågældende afgørelser vedrørte en likviditetsfunktion, to vedtaget i 2010 og en vedtaget i 2011. Den 23. marts 2015 anmodede Kommissionen om at få tilsendt to af disse afgørelser, da de vedrørte selskaber anført i Kommissionens anmodning af 23. marts 2015.

| (29) | Der blev afholdt et møde mellem FFT og de luxembourgske myndigheder og Kommissionens tjenestegrene den 27. april 2015. |
| --- | --- |

(29)

Der blev afholdt et møde mellem FFT og de luxembourgske myndigheder og Kommissionens tjenestegrene den 27. april 2015.

| (30) | Den 4. juni 2015 fremsendte Luxembourg yderligere oplysninger, som Kommissionen havde anmodet om ved brev af 23. marts 2015, om 5 327 af de afgørelser, der var opført på listen fremsendt af Luxembourg ved brev af 22. december 2014. Luxembourg anførte navnlig, at 10 andre afgørelser vedrørte likviditetsfunktioner [...]. Kommissionen fik desuden tilsendt en afgørelse vedrørende selskab G den 25. juni 2015. |
| --- | --- |

(30)

Den 4. juni 2015 fremsendte Luxembourg yderligere oplysninger, som Kommissionen havde anmodet om ved brev af 23. marts 2015, om 5 327 af de afgørelser, der var opført på listen fremsendt af Luxembourg ved brev af 22. december 2014. Luxembourg anførte navnlig, at 10 andre afgørelser vedrørte likviditetsfunktioner [...]. Kommissionen fik desuden tilsendt en afgørelse vedrørende selskab G den 25. juni 2015.

| (31) | Den 18. juni 2015 fremsendte Luxembourg en afgørelse vedrørende selskab E (2011-afgørelsen). |
| --- | --- |

(31)

Den 18. juni 2015 fremsendte Luxembourg en afgørelse vedrørende selskab E (2011-afgørelsen).

| (32) | Ved brev af 10. juli 2015 gjorde Luxembourg gældende, at Kommissionen i tilfælde af en endelig negativ afgørelse ikke burde have mulighed for at kræve en eventuel støtte tilbagesøgt hos støttemodtageren med tilbagevirkende kraft, dvs. fra datoen for skatteafgørelsen. |
| --- | --- |

(32)

Ved brev af 10. juli 2015 gjorde Luxembourg gældende, at Kommissionen i tilfælde af en endelig negativ afgørelse ikke burde have mulighed for at kræve en eventuel støtte tilbagesøgt hos støttemodtageren med tilbagevirkende kraft, dvs. fra datoen for skatteafgørelsen.

| (33) | Den 15. juli 2015 blev der afholdt et møde mellem finansdirektøren for Fiat Chrysler Automobiles N.V., efterfølgeren til Fiat S.p.A., de luxembourgske myndigheder og Kommissionen. |
| --- | --- |

(33)

Den 15. juli 2015 blev der afholdt et møde mellem finansdirektøren for Fiat Chrysler Automobiles N.V., efterfølgeren til Fiat S.p.A., de luxembourgske myndigheder og Kommissionen.

2.   BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN

BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN

2.1.   Beskrivelse af støttemodtageren

Beskrivelse af støttemodtageren

| (34) | FFT indgår i Fiat-koncernen. På tidspunktet for udstedelse af den anfægtede skatteafgørelse bestod Fiat-koncernen af Fiat S.p.A., et selskab stiftet efter italiensk ret med hjemsted i Torino, og alle de selskaber, der blev kontrolleret af Fiat S.p.A. (i denne afgørelse under ét benævnt »Fiat« eller »Fiat-koncernen«). Efter fusionen af Fiat S.p.A. og Fiat Investments N.V. den 12. oktober 2014 efterfulgte Fiat Chrysler Automobiles N.V. Fiat S.p.A. (14). |
| --- | --- |

(34)

FFT indgår i Fiat-koncernen. På tidspunktet for udstedelse af den anfægtede skatteafgørelse bestod Fiat-koncernen af Fiat S.p.A., et selskab stiftet efter italiensk ret med hjemsted i Torino, og alle de selskaber, der blev kontrolleret af Fiat S.p.A. (i denne afgørelse under ét benævnt »Fiat« eller »Fiat-koncernen«). Efter fusionen af Fiat S.p.A. og Fiat Investments N.V. den 12. oktober 2014 efterfulgte Fiat Chrysler Automobiles N.V. Fiat S.p.A. (14).

14

| (35) | Fiat udøver industrivirksomhed og leverer finansielle tjenesteydelser i bilindustrien. Kommissionen henviser til betragtning 20 og 21 i indledningsafgørelsen, hvor der redegøres nærmere for Fiats aktiviteter. |
| --- | --- |

(35)

Fiat udøver industrivirksomhed og leverer finansielle tjenesteydelser i bilindustrien. Kommissionen henviser til betragtning 20 og 21 i indledningsafgørelsen, hvor der redegøres nærmere for Fiats aktiviteter.

| (36) | FFT leverer likviditets- og finansieringstjenester til Fiat-koncernens selskaber, der (primært) er etableret i Europa (undtagen Italien). Selskabet forvalter endvidere flere centrale likviditetsstyringsstrukturer for Fiat-koncernens selskaber etableret i Det Forenede Kongerige, Danmark, Belgien, Nederlandene, Schweiz, Østrig, Tyskland og Spanien. FFT opererer fra Luxembourg, hvor selskabet har sit hjemsted, og gennem to datterselskaber, det ene etableret i London (Det Forenede Kongerige) og det andet i Madrid (Spanien). |
| --- | --- |

(36)

FFT leverer likviditets- og finansieringstjenester til Fiat-koncernens selskaber, der (primært) er etableret i Europa (undtagen Italien). Selskabet forvalter endvidere flere centrale likviditetsstyringsstrukturer for Fiat-koncernens selskaber etableret i Det Forenede Kongerige, Danmark, Belgien, Nederlandene, Schweiz, Østrig, Tyskland og Spanien. FFT opererer fra Luxembourg, hvor selskabet har sit hjemsted, og gennem to datterselskaber, det ene etableret i London (Det Forenede Kongerige) og det andet i Madrid (Spanien).

| (37) | Rapporten om koncerninterne afregningspriser, som Luxembourg fremsendte til Kommissionen den 15. januar 2014, indeholder oplysninger om FFT, der er sammenfattet i betragtning 38-51 (15). |
| --- | --- |

(37)

Rapporten om koncerninterne afregningspriser, som Luxembourg fremsendte til Kommissionen den 15. januar 2014, indeholder oplysninger om FFT, der er sammenfattet i betragtning 38-51 (15).

15

| (38) | Fiat har besluttet at centralisere finansierings- og likviditetsfunktionerne, således at alle aktiviteter vedrørende finansiering, finansielle tjenesteydelser til selskaberne, bankforbindelser, styring af kurs- og renterisici, central likviditetsstyring, operationer på pengemarkedet, likviditetsstyring og iværksættelse af opkrævning og betaling varetages af »likviditetsselskaberne«. |
| --- | --- |

(38)

Fiat har besluttet at centralisere finansierings- og likviditetsfunktionerne, således at alle aktiviteter vedrørende finansiering, finansielle tjenesteydelser til selskaberne, bankforbindelser, styring af kurs- og renterisici, central likviditetsstyring, operationer på pengemarkedet, likviditetsstyring og iværksættelse af opkrævning og betaling varetages af »likviditetsselskaberne«.

| (39) | Likviditetsselskaberne er organiseret på følgende måde:






  — | Fiat Finance S.p.A. (»FF«) er et likviditetsselskab etableret i Italien og er ansvarlig for koordineringen af finansieringsaktiviteterne for Fiat-koncernens selskaber etableret i Italien. |
| --- | --- | --- |

(39)

Likviditetsselskaberne er organiseret på følgende måde:

—

Fiat Finance S.p.A. (»FF«) er et likviditetsselskab etableret i Italien og er ansvarlig for koordineringen af finansieringsaktiviteterne for Fiat-koncernens selskaber etableret i Italien.

| — | FFT udøver likviditetsfunktioner for Fiat-koncernens selskaber etableret i Europa (undtagen Italien). |
| --- | --- |

—

FFT udøver likviditetsfunktioner for Fiat-koncernens selskaber etableret i Europa (undtagen Italien).

| — | Fiat Finance North America, Inc. (»FFNA«) udøver likviditetsfunktioner for Fiat-koncernens selskaber etableret i USA. |
| --- | --- |

—

Fiat Finance North America, Inc. (»FFNA«) udøver likviditetsfunktioner for Fiat-koncernens selskaber etableret i USA.

| — | Fiat Finance Canada Ltd. (»FFC«) udøver likviditetsfunktioner for Fiat-koncernens selskaber etableret i Canada. |
| --- | --- |

—

Fiat Finance Canada Ltd. (»FFC«) udøver likviditetsfunktioner for Fiat-koncernens selskaber etableret i Canada.

| — | Fiat Finanças Brasil Ltda (»FFB«) udøver likviditetsfunktioner for Fiat-koncernens selskaber etableret i Brasilien. |
| --- | --- |

—

Fiat Finanças Brasil Ltda (»FFB«) udøver likviditetsfunktioner for Fiat-koncernens selskaber etableret i Brasilien.

| (40) | De koncerninterne grænseoverskridende transaktioner, som FFT deltager i, kan opdeles i to hovedkategorier:






  — | Transaktioner mellem likviditetsselskaber (inden for de forskellige sektorer)






  — | T1 — virksomhedsinterne lån fra FFT til FF: FFT's finansieringskilder er baseret på obligationer, bankkreditlinjer og virksomhedsinterne indskud. |
| --- | --- | --- | --- |

(40)

De koncerninterne grænseoverskridende transaktioner, som FFT deltager i, kan opdeles i to hovedkategorier:

—

Transaktioner mellem likviditetsselskaber (inden for de forskellige sektorer)

—

T1 — virksomhedsinterne lån fra FFT til FF: FFT's finansieringskilder er baseret på obligationer, bankkreditlinjer og virksomhedsinterne indskud.

| — | T2 — virksomhedsinterne lån fra FFNA til FFT: FFNA's finansieringskilder er primært baseret på garanterede obligationer. |
| --- | --- |

—

T2 — virksomhedsinterne lån fra FFNA til FFT: FFNA's finansieringskilder er primært baseret på garanterede obligationer.

| — | Transaktioner mellem likviditetsselskaberne og Fiat-koncernens selskaber (koncerninterne)






  — | T3 — transaktioner (lån/indskud) mellem FFT og koncernens selskaber etableret i andre lande (primært europæiske) |
| --- | --- | --- |

—

Transaktioner mellem likviditetsselskaberne og Fiat-koncernens selskaber (koncerninterne)

—

T3 — transaktioner (lån/indskud) mellem FFT og koncernens selskaber etableret i andre lande (primært europæiske)

| — | T4 — garantier stillet af Fiat S.p.A. (16) for obligationer udstedt af FFT og FFNA, bilaterale kreditlinjer og ad hoc-finansieringsprogrammer (dvs. obligationer i Frankrig til FFT). |
| --- | --- |

—

T4 — garantier stillet af Fiat S.p.A. (16) for obligationer udstedt af FFT og FFNA, bilaterale kreditlinjer og ad hoc-finansieringsprogrammer (dvs. obligationer i Frankrig til FFT).

16

| (41) | I figuren beskrives finansieringsaktiviteterne (T1-T3):

  De vigtigste koncerninterne grænseoverskridende transaktioner




  Emprunts à LT
  FF
  Emprunts à CT
  Dépôts
  FF&T
  Marché
  FFNA |
| --- | --- |

(41)

I figuren beskrives finansieringsaktiviteterne (T1-T3):

De vigtigste koncerninterne grænseoverskridende transaktioner

De vigtigste koncerninterne grænseoverskridende transaktioner

Emprunts à LT

FF

Emprunts à CT

Dépôts

FF&T

Marché

FFNA

| (42) | For så vidt angår de udøvede funktioner, er FFT aktiv inden for markedsfinansiering og likviditetsinvesteringer, forbindelserne med aktørerne på finansmarkedet, koordinering og finansiel rådgivning til koncernens selskaber, likviditetsstyringstjenester til koncernens selskaber, virksomhedsintern kortfristet finansiering (»C/T«), mellemfristet finansiering (»M/T«) og koordinering med de andre finansieringsselskaber. |
| --- | --- |

(42)

For så vidt angår de udøvede funktioner, er FFT aktiv inden for markedsfinansiering og likviditetsinvesteringer, forbindelserne med aktørerne på finansmarkedet, koordinering og finansiel rådgivning til koncernens selskaber, likviditetsstyringstjenester til koncernens selskaber, virksomhedsintern kortfristet finansiering (»C/T«), mellemfristet finansiering (»M/T«) og koordinering med de andre finansieringsselskaber.

| (43) | For så vidt angår den markedsbaserede finansiering og likviditetsinvesteringerne, mobiliserer FFT midler til støtte for koncernselskabernes aktiviteter og vækst gennem investeringer. For så vidt angår styringen af finansielle risici, følger FFT de relevante retningslinjer, der er opstillet i koncernens politikker (valutarisiko og renterisiko). FFT's finansiering hidrører fra instrumenter såsom udstedelse af obligationer (»Global Medium Term Note« eller »GMTN«-programmet, hvor FFT, FFNA og FFC er udsteder), banklån med faste afdrag, formålsbestemte og ikke-formålsbestemte kreditlinjer osv. I forbindelse med likviditetsstyring investerer FFT overskydende likviditet i ledende banker eller likviditetsfonde med en meget høj kreditvurdering. |
| --- | --- |

(43)

For så vidt angår den markedsbaserede finansiering og likviditetsinvesteringerne, mobiliserer FFT midler til støtte for koncernselskabernes aktiviteter og vækst gennem investeringer. For så vidt angår styringen af finansielle risici, følger FFT de relevante retningslinjer, der er opstillet i koncernens politikker (valutarisiko og renterisiko). FFT's finansiering hidrører fra instrumenter såsom udstedelse af obligationer (»Global Medium Term Note« eller »GMTN«-programmet, hvor FFT, FFNA og FFC er udsteder), banklån med faste afdrag, formålsbestemte og ikke-formålsbestemte kreditlinjer osv. I forbindelse med likviditetsstyring investerer FFT overskydende likviditet i ledende banker eller likviditetsfonde med en meget høj kreditvurdering.

| (44) | For så vidt angår valutarisikoeksponeringen, styrer FFT primært denne eksponering gennem valutaterminsforretninger og valutaswaps. Valutarisikoeksponeringen er i vid udstrækning knyttet til den forskellige varighed af passiverne og aktiverne samt til styringen. FFT anvender primært renteswaps (»IRS«) og fremtidige renteaftaler (forward rate agreements) (»FRA«). |
| --- | --- |

(44)

For så vidt angår valutarisikoeksponeringen, styrer FFT primært denne eksponering gennem valutaterminsforretninger og valutaswaps. Valutarisikoeksponeringen er i vid udstrækning knyttet til den forskellige varighed af passiverne og aktiverne samt til styringen. FFT anvender primært renteswaps (»IRS«) og fremtidige renteaftaler (forward rate agreements) (»FRA«).

| (45) | For så vidt angår forbindelserne med aktørerne på finansmarkedet, har FFT i samordning med FF kontakt til markederne og finansieringsinstitutterne med henblik på at give dem oplysninger og data om koncernen, der understøtter koncernens solvens og finansielle stilling. |
| --- | --- |

(45)

For så vidt angår forbindelserne med aktørerne på finansmarkedet, har FFT i samordning med FF kontakt til markederne og finansieringsinstitutterne med henblik på at give dem oplysninger og data om koncernen, der understøtter koncernens solvens og finansielle stilling.

| (46) | For så vidt angår koordinering og finansiel rådgivning til koncernens selskaber, har FFT til opgave at yde finansiel bistand til disse selskaber, at undersøge deres finansieringsbehov, at identificere de bedste finansielle løsninger, at etablere finansieringskontrakter og at kontrollere, om de finansielle produkter dækker koncernselskabernes behov. |
| --- | --- |

(46)

For så vidt angår koordinering og finansiel rådgivning til koncernens selskaber, har FFT til opgave at yde finansiel bistand til disse selskaber, at undersøge deres finansieringsbehov, at identificere de bedste finansielle løsninger, at etablere finansieringskontrakter og at kontrollere, om de finansielle produkter dækker koncernselskabernes behov.

| (47) | Cashflowet og koncernselskabernes finansieringsbehov og likviditet overvåges af FFT for at optimere effektiviteten af forvaltningen af koncernens egenkapital. FFT styrer de centrale likviditetsstyringsstrukturer i Det Forenede Kongerige, Danmark, Belgien, Nederlandene, Schweiz, Østrig, Tyskland og Spanien. Saldiene for de enkelte lande centraliseres dagligt på en central konto hos FFT med henblik på styring af den samlede finansielle stilling. I løbet af dagen indsættes eller hæves beløb på koncernselskabernes konti (i bankerne) som led i deres normale aktiviteter. Ved dagens afslutning er saldiene på koncernselskabernes konti positive eller negative. I begge tilfælde er de automatisk inddækket af FFT's centrale konto i de enkelte lande. Ved hjælp af manuelle overførsler omdirigeres beløbene på de forskellige nationale centrale konti (indsætning eller hævning) til en samlet central konto. Koncernselskabernes løbende konto tømmes således hver dag. Afhængigt af den daglige saldo på selskabernes løbende konti vil de koncernselskaber, der deltager i cash pooling-ordninger, vil blive krediteret eller debiteret renter beregnet på grundlag af virksomhedsinterne rentesatser. |
| --- | --- |

(47)

Cashflowet og koncernselskabernes finansieringsbehov og likviditet overvåges af FFT for at optimere effektiviteten af forvaltningen af koncernens egenkapital. FFT styrer de centrale likviditetsstyringsstrukturer i Det Forenede Kongerige, Danmark, Belgien, Nederlandene, Schweiz, Østrig, Tyskland og Spanien. Saldiene for de enkelte lande centraliseres dagligt på en central konto hos FFT med henblik på styring af den samlede finansielle stilling. I løbet af dagen indsættes eller hæves beløb på koncernselskabernes konti (i bankerne) som led i deres normale aktiviteter. Ved dagens afslutning er saldiene på koncernselskabernes konti positive eller negative. I begge tilfælde er de automatisk inddækket af FFT's centrale konto i de enkelte lande. Ved hjælp af manuelle overførsler omdirigeres beløbene på de forskellige nationale centrale konti (indsætning eller hævning) til en samlet central konto. Koncernselskabernes løbende konto tømmes således hver dag. Afhængigt af den daglige saldo på selskabernes løbende konti vil de koncernselskaber, der deltager i cash pooling-ordninger, vil blive krediteret eller debiteret renter beregnet på grundlag af virksomhedsinterne rentesatser.

| (48) | Renten på de koncerninterne lån fastsættes som summen af koncernens vægtede gennemsnitlige kapitalomkostning med tillæg af en margen. Indlånsrenten fastsættes til den risikofri rente plus en margen på kortfristede bankindskud i overensstemmelse med koncernens likviditetspolitik. |
| --- | --- |

(48)

Renten på de koncerninterne lån fastsættes som summen af koncernens vægtede gennemsnitlige kapitalomkostning med tillæg af en margen. Indlånsrenten fastsættes til den risikofri rente plus en margen på kortfristede bankindskud i overensstemmelse med koncernens likviditetspolitik.

| (49) | For så vidt angår den virksomhedsinterne finansiering C/T og M/T og koordinering med de andre finansieringsselskaber, har FFT følgende tilgang: Ved C/T stiller FFT midler til rådighed for selskaberne, rejst i store mængder på engrosvilkår på de regulerede markeder (obligationsmarkedet) eller forhandlet med finansieringsinstitutter. Ved M/T overføres midler mellem finansieringsselskaberne for at dække koncernselskabernes finansieringsbehov uden om markedet, når koncernens samlede finansielle stilling er positiv. |
| --- | --- |

(49)

For så vidt angår den virksomhedsinterne finansiering C/T og M/T og koordinering med de andre finansieringsselskaber, har FFT følgende tilgang: Ved C/T stiller FFT midler til rådighed for selskaberne, rejst i store mængder på engrosvilkår på de regulerede markeder (obligationsmarkedet) eller forhandlet med finansieringsinstitutter. Ved M/T overføres midler mellem finansieringsselskaberne for at dække koncernselskabernes finansieringsbehov uden om markedet, når koncernens samlede finansielle stilling er positiv.

| (50) | Likviditetsselskabernes største risici er som understreget i rapporten om koncerninterne afregningspriser følgende:






  — | Markedsrisiko: FFT evaluerer regelmæssigt sin rente- og valutarisikoeksponering (for at være helt inddækket) og sikrer sig mod disse risici gennem afledte finansieringsinstrumenter i overensstemmelse med koncernens risikostyringspolitikker. De instrumenter, der anvendes til denne inddækning, er fortrinsvis almindelige valutaswaps, valutaterminsforretninger og renteswaps. |
| --- | --- | --- |

(50)

Likviditetsselskabernes største risici er som understreget i rapporten om koncerninterne afregningspriser følgende:

—

Markedsrisiko: FFT evaluerer regelmæssigt sin rente- og valutarisikoeksponering (for at være helt inddækket) og sikrer sig mod disse risici gennem afledte finansieringsinstrumenter i overensstemmelse med koncernens risikostyringspolitikker. De instrumenter, der anvendes til denne inddækning, er fortrinsvis almindelige valutaswaps, valutaterminsforretninger og renteswaps.

| — | Kreditrisikoen forbundet med bankindskud eller andre lignende kortfristede investeringer: Det bekræftes i rapporten om koncerninterne afregningspriser, at denne risiko er begrænset, da FFT kun handler med store finansieringsinstitutter og spreder de likvide midler. Koncernens aktiver er ikke eksponeret for denne risiko, da koncernen har interesse i at understøtte alle koncernens selskaber finansielt (17). Der har gennem årene ikke været tilfælde af insolvens i koncernen, og koncernens selskaber har ikke foretaget hensættelser til tab på debitorer for koncernens gæld. |
| --- | --- |

—

Kreditrisikoen forbundet med bankindskud eller andre lignende kortfristede investeringer: Det bekræftes i rapporten om koncerninterne afregningspriser, at denne risiko er begrænset, da FFT kun handler med store finansieringsinstitutter og spreder de likvide midler. Koncernens aktiver er ikke eksponeret for denne risiko, da koncernen har interesse i at understøtte alle koncernens selskaber finansielt (17). Der har gennem årene ikke været tilfælde af insolvens i koncernen, og koncernens selskaber har ikke foretaget hensættelser til tab på debitorer for koncernens gæld.

17

| — | Modpartsrisiko forbundet med derivataktiver på tredjemand (banker): Denne risiko er begrænset, da FFT kun handler med store finansieringsinstitutter, og da derivattransaktionerne er fordelt på en række institutter. Koncernens aktiver er ikke eksponeret for denne risiko af nedenstående grunde. |
| --- | --- |

—

Modpartsrisiko forbundet med derivataktiver på tredjemand (banker): Denne risiko er begrænset, da FFT kun handler med store finansieringsinstitutter, og da derivattransaktionerne er fordelt på en række institutter. Koncernens aktiver er ikke eksponeret for denne risiko af nedenstående grunde.

| — | Operationel risiko: FFT foretager sine finansielle transaktioner i overensstemmelse med de retningslinjer og procedurer, som Fiat S.p.A. har fastlagt. De finansielle transaktioner overvåges løbende og omfattes af risikostyringsprocedurer for at undgå enhver risiko for svigt i den daglige procedure. |
| --- | --- |

—

Operationel risiko: FFT foretager sine finansielle transaktioner i overensstemmelse med de retningslinjer og procedurer, som Fiat S.p.A. har fastlagt. De finansielle transaktioner overvåges løbende og omfattes af risikostyringsprocedurer for at undgå enhver risiko for svigt i den daglige procedure.

| (51) | FFT forvalter en stor portefølje af finansielle aktiver, der primært er knyttet til koncerninterne lån, til koncernselskabernes fordringer og i mindre grad til bankindskud. FFT anvender de computersystemer, der er nødvendige for at foretage de daglige transaktioner og overvåge resultaterne på de finansielle markeder. |
| --- | --- |

(51)

FFT forvalter en stor portefølje af finansielle aktiver, der primært er knyttet til koncerninterne lån, til koncernselskabernes fordringer og i mindre grad til bankindskud. FFT anvender de computersystemer, der er nødvendige for at foretage de daglige transaktioner og overvåge resultaterne på de finansielle markeder.

2.2.   Den anfægtede skatteafgørelse

Den anfægtede skatteafgørelse

| (52) | Denne afgørelse vedrører FFT's APA, en skatteafgørelse om koncerninterne afregningspriser truffet af Luxembourg til fordel for FFT ved brev af 3. september 2012. I den anfægtede skatteafgørelse godkendes en metode for tildeling af fortjeneste til FFT i Fiat-koncernen foreslået af koncernens skatterådgiver, der giver FFT mulighed for at fastlægge den selskabsskat, selskabet skal betale til Luxembourg, hvert år. |
| --- | --- |

(52)

Denne afgørelse vedrører FFT's APA, en skatteafgørelse om koncerninterne afregningspriser truffet af Luxembourg til fordel for FFT ved brev af 3. september 2012. I den anfægtede skatteafgørelse godkendes en metode for tildeling af fortjeneste til FFT i Fiat-koncernen foreslået af koncernens skatterådgiver, der giver FFT mulighed for at fastlægge den selskabsskat, selskabet skal betale til Luxembourg, hvert år.

2.2.1.   FFT's APA

FFT's APA

| (53) | De dokumenter, som Luxembourg har forelagt Kommissionen, skulle omfatte alle de væsentlige elementer til støtte for den anfægtede skatteafgørelse og består af to breve og rapporten om koncerninterne afregningspriser omhandlet i betragtning 9. |
| --- | --- |

(53)

De dokumenter, som Luxembourg har forelagt Kommissionen, skulle omfatte alle de væsentlige elementer til støtte for den anfægtede skatteafgørelse og består af to breve og rapporten om koncerninterne afregningspriser omhandlet i betragtning 9.

| (54) | Ved brev af 3. september 2012 bekræftede de luxembourgske skattemyndigheder, at »den efterfølgende analyse af de koncerninterne afregningspriser er blevet gennemført i overensstemmelse med cirkulære nr. 164/2 af 28. januar 2011 og armslængdeprincippet«. De luxembourgske skattemyndigheder har med andre ord antaget, at analysen af de koncerninterne afregningspriser gennemført af skatterådgiveren og indeholdt i rapporten om koncerninterne afregningspriser resulterede i en betaling på armslængdevilkår for de funktioner, FFT udøver, og for selskabets risiko. »Betalingen på armslængdevilkår« til FFT som fastsat i rapporten om koncerninterne afregningspriser og godkendt i den anfægtede skatteafgørelse er følgende: »I undersøgelsen af de koncerninterne afregningspriser fastsættes en passende forrentning af den risikoeksponerede egenkapital og af egenkapitalen til betaling for de funktioner, der udøves af selskabet, på 2,542 mio. EUR med et forventet udsving på ± 10 %.« Den normale selskabsskattesats i Luxembourg på 28,80 % anvendes på FFT's nettofortjeneste baseret på denne betaling. Det anføres desuden i brevet, at skattemyndighedernes afgørelse er bindende i fem år (dvs. i regnskabsårene 2012-2016) (18). |
| --- | --- |

(54)

Ved brev af 3. september 2012 bekræftede de luxembourgske skattemyndigheder, at »den efterfølgende analyse af de koncerninterne afregningspriser er blevet gennemført i overensstemmelse med cirkulære nr. 164/2 af 28. januar 2011 og armslængdeprincippet«. De luxembourgske skattemyndigheder har med andre ord antaget, at analysen af de koncerninterne afregningspriser gennemført af skatterådgiveren og indeholdt i rapporten om koncerninterne afregningspriser resulterede i en betaling på armslængdevilkår for de funktioner, FFT udøver, og for selskabets risiko. »Betalingen på armslængdevilkår« til FFT som fastsat i rapporten om koncerninterne afregningspriser og godkendt i den anfægtede skatteafgørelse er følgende: »I undersøgelsen af de koncerninterne afregningspriser fastsættes en passende forrentning af den risikoeksponerede egenkapital og af egenkapitalen til betaling for de funktioner, der udøves af selskabet, på 2,542 mio. EUR med et forventet udsving på ± 10 %.« Den normale selskabsskattesats i Luxembourg på 28,80 % anvendes på FFT's nettofortjeneste baseret på denne betaling. Det anføres desuden i brevet, at skattemyndighedernes afgørelse er bindende i fem år (dvs. i regnskabsårene 2012-2016) (18).

18

2.2.2.   Rapporten om koncerninterne afregningspriser

Rapporten om koncerninterne afregningspriser

| (55) | Ifølge rapporten om koncerninterne afregningspriser anses den mest hensigtsmæssige metode til at fastsætte FFT's skattepligtige fortjeneste i Fiat-koncernen at være den transaktionsbestemte nettoavancemetode (transactional net margin method, TNMM). For skatterådgiveren er TNMM særlig hensigtsmæssig, når den ene part i en transaktion ikke tilfører bidrag af samme værdi. Da FFT ifølge skatterådgiveren kun leverer finansielle tjenesteydelser, anses denne metode for at være den mest hensigtsmæssige metode til at fastsætte armslængdepriser i overensstemmelse med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser. Da FFT kun udøver funktioner for Fiat-koncernens selskaber, der ikke modtager tilsvarende tjenesteydelser fra tredjeparter, er det desuden ikke muligt at foretage en intern sammenligning. Skatterådgiveren mener således, at det er mere hensigtsmæssigt at foretage en ekstern sammenligning i forbindelse med fastsættelsen af de nettoavancer, som uafhængige selskaber ville have opnået for sammenlignelige transaktioner (19). |
| --- | --- |

(55)

Ifølge rapporten om koncerninterne afregningspriser anses den mest hensigtsmæssige metode til at fastsætte FFT's skattepligtige fortjeneste i Fiat-koncernen at være den transaktionsbestemte nettoavancemetode (transactional net margin method, TNMM). For skatterådgiveren er TNMM særlig hensigtsmæssig, når den ene part i en transaktion ikke tilfører bidrag af samme værdi. Da FFT ifølge skatterådgiveren kun leverer finansielle tjenesteydelser, anses denne metode for at være den mest hensigtsmæssige metode til at fastsætte armslængdepriser i overensstemmelse med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser. Da FFT kun udøver funktioner for Fiat-koncernens selskaber, der ikke modtager tilsvarende tjenesteydelser fra tredjeparter, er det desuden ikke muligt at foretage en intern sammenligning. Skatterådgiveren mener således, at det er mere hensigtsmæssigt at foretage en ekstern sammenligning i forbindelse med fastsættelsen af de nettoavancer, som uafhængige selskaber ville have opnået for sammenlignelige transaktioner (19).

19

| (56) | I rapporten om koncerninterne afregningspriser fastsætter skatterådgiveren betalingen til FFT, der udgør den skattepligtige fortjeneste, i forhold til den kapital, der er nødvendig for at udøve selskabets funktioner og bære risiciene, under hensyntagen til de anvendte aktiver (20). |
| --- | --- |

(56)

I rapporten om koncerninterne afregningspriser fastsætter skatterådgiveren betalingen til FFT, der udgør den skattepligtige fortjeneste, i forhold til den kapital, der er nødvendig for at udøve selskabets funktioner og bære risiciene, under hensyntagen til de anvendte aktiver (20).

20

| (57) | Denne betaling beregnes som følger: i) beregning af FFT's »risikoeksponerede egenkapital«, ii) identifikation af FFT's egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne og støtte de finansielle investeringer, iii) beregning af det forventede afkast af FFT's »risikoeksponerede egenkapital« ved brug af prisfastsættelsesmodellen for finansielle aktiver (capital asset pricing model »CAPM«) (21) og beregning af afkastet af den egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne, og iv) beregning af det samlede afkast til FFT af de risici, selskabet påtager sig, og for de funktioner, der udøves af selskabet, ud fra resultaterne i fase i)-iii). |
| --- | --- |

(57)

Denne betaling beregnes som følger: i) beregning af FFT's »risikoeksponerede egenkapital«, ii) identifikation af FFT's egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne og støtte de finansielle investeringer, iii) beregning af det forventede afkast af FFT's »risikoeksponerede egenkapital« ved brug af prisfastsættelsesmodellen for finansielle aktiver (capital asset pricing model »CAPM«) (21) og beregning af afkastet af den egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne, og iv) beregning af det samlede afkast til FFT af de risici, selskabet påtager sig, og for de funktioner, der udøves af selskabet, ud fra resultaterne i fase i)-iii).

21

| (58) | Med hensyn til fase i) vurderer skatterådgiveren på grundlag af den funktionelle analyse i rapporten om koncerninterne afregningspriser, at FFT bærer følgende risici: operationel risiko, kreditrisiko og modpartsrisiko, hvorimod skatterådgiveren er af den opfattelse, at FFT ikke har nogen valutarisiko. Skatterådgiveren har ved analog anvendelse (22) af Basel II-regelsættet (23) anslået minimumskapitalkravene til FFT til dækning af følgende risici: operationel risiko, modpartsrisiko, valutarisiko og kreditrisiko, som følger:






  — | operationel risiko: 15 %*(påløbne renter på bankindskud — påløbne renter på banklån) |
| --- | --- | --- |

(58)

Med hensyn til fase i) vurderer skatterådgiveren på grundlag af den funktionelle analyse i rapporten om koncerninterne afregningspriser, at FFT bærer følgende risici: operationel risiko, kreditrisiko og modpartsrisiko, hvorimod skatterådgiveren er af den opfattelse, at FFT ikke har nogen valutarisiko. Skatterådgiveren har ved analog anvendelse (22) af Basel II-regelsættet (23) anslået minimumskapitalkravene til FFT til dækning af følgende risici: operationel risiko, modpartsrisiko, valutarisiko og kreditrisiko, som følger:

22

23

—

operationel risiko: 15 %*(påløbne renter på bankindskud — påløbne renter på banklån)

| — | modpartsrisiko: 20 %*6 %*(fremtidig eksponering + positiv dagsværdi af derivater) |
| --- | --- |

—

modpartsrisiko: 20 %*6 %*(fremtidig eksponering + positiv dagsværdi af derivater)

| — | kreditrisiko: 20 %*6 %*fordringer på tredjemand (årligt gennemsnit). |
| --- | --- |

—

kreditrisiko: 20 %*6 %*fordringer på tredjemand (årligt gennemsnit).

| (59) | Disse beregninger resulterer i en kapital, som skatterådgiveren kalder FFT's »risikoeksponerede egenkapital«, der svarer til FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital i henhold til Basel II-regelsættet anvendt af FFT's skatterådgiver. Se sammenfatning i tabel 1.

  Tabel 1


  Minimumskapitalkrav til FFT







  (1000 EUR) |
| --- | --- |
| Minimumskapitalkrav | 2011 |
| Operationel risiko | 938 |
| Modpartsrisiko | 2 603 |
| Valutarisiko | 0 |
| Kreditrisiko | 24 982 |
| Minimumskapitalkrav i henhold til Basel II-regelsættet | 28 523 |

(59)

Disse beregninger resulterer i en kapital, som skatterådgiveren kalder FFT's »risikoeksponerede egenkapital«, der svarer til FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital i henhold til Basel II-regelsættet anvendt af FFT's skatterådgiver. Se sammenfatning i tabel 1.

Tabel 1

Tabel 1

Minimumskapitalkrav til FFT

Minimumskapitalkrav til FFT

(1000 EUR)

Minimumskapitalkrav

2011

Operationel risiko

938

Modpartsrisiko

2 603

Valutarisiko

0

Kreditrisiko

24 982

Minimumskapitalkrav i henhold til Basel II-regelsættet

28 523

| (60) | For så vidt angår fase ii), anslås den »egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne« (24), jf. rapporten om koncerninterne afregningspriser, ved at trække den del af minimumskapitalkravene til FFT i henhold til Basel II-regelsættet som anslået af skatterådgiveren og den del af FFT's kapital, der anvendes til at støtte de finansielle investeringer i FFNA og FFC, fra FFT's samlede egenkapital. |
| --- | --- |

(60)

For så vidt angår fase ii), anslås den »egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne« (24), jf. rapporten om koncerninterne afregningspriser, ved at trække den del af minimumskapitalkravene til FFT i henhold til Basel II-regelsættet som anslået af skatterådgiveren og den del af FFT's kapital, der anvendes til at støtte de finansielle investeringer i FFNA og FFC, fra FFT's samlede egenkapital.

24

| (61) | Ifølge FFT's skatterådgiver beløb FFT's egenkapital sig til 287,5 mio. EUR ved udgangen af 2011:






  — | De 28,5 mio. EUR er minimumskapitalkravene i henhold til Basel II til dækning af FFT's risici (»risikoeksponeret minimumskapital«
   (25)). |
| --- | --- | --- |

(61)

Ifølge FFT's skatterådgiver beløb FFT's egenkapital sig til 287,5 mio. EUR ved udgangen af 2011:

—

De 28,5 mio. EUR er minimumskapitalkravene i henhold til Basel II til dækning af FFT's risici (»risikoeksponeret minimumskapital«
   (25)).

25

| — | 165,2 mio. EUR anvendes som betaling for FFT's kapitalandele i FFNA og FFC (26) (»egenkapital til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC«). |
| --- | --- |

—

165,2 mio. EUR anvendes som betaling for FFT's kapitalandele i FFNA og FFC (26) (»egenkapital til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC«).

26

| — | 93,7 mio. EUR er den egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne (»egenkapital til dækning af udøvede funktioner«
   (27)). |
| --- | --- |

—

93,7 mio. EUR er den egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne (»egenkapital til dækning af udøvede funktioner«
   (27)).

27

| (62) | I tabel 2 angives fordelingen af hele FFT's egenkapital som fremlagt af skatterådgiveren i rapporten om koncerninterne afregningspriser.

  Tabel 2


  Fordeling af FFT's egenkapital







  (1000 EUR) |
| --- | --- |
| Skatterådgiverens fordeling af FFT's egenkapital | Egenkapital 2011 |
| Risikoeksponeret minimumskapital | 28 523 |
| Egenkapital til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC | 165 244 |
| Egenkapital til dækning af udøvede funktioner | 93 710 |
| Egenkapital i alt | 287 477 |

(62)

I tabel 2 angives fordelingen af hele FFT's egenkapital som fremlagt af skatterådgiveren i rapporten om koncerninterne afregningspriser.

Tabel 2

Tabel 2

Fordeling af FFT's egenkapital

Fordeling af FFT's egenkapital

(1000 EUR)

Skatterådgiverens fordeling af FFT's egenkapital

Egenkapital 2011

Risikoeksponeret minimumskapital

28 523

Egenkapital til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC

165 244

Egenkapital til dækning af udøvede funktioner

93 710

Egenkapital i alt

Egenkapital i alt

287 477

287 477

| (63) | I fase iii) foreslår skatterådgiveren i første omgang at forrente den del af FFT's egenkapital, han betegner som »risikoeksponeret minimumskapital«, som svarer til FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital som fastsat af skatterådgiveren i fase i), ved at anslå investorernes forventede afkast af egenkapitalen (»forventet afkast før skat«) ved brug af CAPM:
  Forventet afkast før skat = (risikofri rente + β × risikopræmie på egenkapital)/(1 — skattesats) |
| --- | --- |

(63)

I fase iii) foreslår skatterådgiveren i første omgang at forrente den del af FFT's egenkapital, han betegner som »risikoeksponeret minimumskapital«, som svarer til FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital som fastsat af skatterådgiveren i fase i), ved at anslå investorernes forventede afkast af egenkapitalen (»forventet afkast før skat«) ved brug af CAPM:

Forventet afkast før skat = (risikofri rente + β × risikopræmie på egenkapital)/(1 — skattesats)

| (64) | FFT's skatterådgiver har valgt følgende variabler ved anvendelse af CAPM:






  — | risikofri rente på 2,85 % (10-årige tyske statsobligationer — »Bund«, årligt gennemsnit 2011) |
| --- | --- | --- |

(64)

FFT's skatterådgiver har valgt følgende variabler ved anvendelse af CAPM:

—

risikofri rente på 2,85 % (10-årige tyske statsobligationer — »Bund«, årligt gennemsnit 2011)

| — | beta (β) på 0,29 anslået (28) på grundlag af 66 sammenlignelige selskaber, der leverer finansielle tjenesteydelser, hentet fra Damodaran- webstedet (29) |
| --- | --- |

—

beta (β) på 0,29 anslået (28) på grundlag af 66 sammenlignelige selskaber, der leverer finansielle tjenesteydelser, hentet fra Damodaran- webstedet (29)

28

29

| — | risikopræmie på egenkapital på 5 % i Luxembourg, jf. Damoradan-webstedet (ajourført i juli 2011) |
| --- | --- |

—

risikopræmie på egenkapital på 5 % i Luxembourg, jf. Damoradan-webstedet (ajourført i juli 2011)

| — | skattesats i Luxembourg på 28,80 %. |
| --- | --- |

—

skattesats i Luxembourg på 28,80 %.

| (65) | Ved anvendelse af disse variabler i formlen i betragtning 63 når FFT's skatterådgiver frem til en sats på 6,05 % for »investorernes forventede afkast af egenkapitalen til dækning af de påtagne risici«. |
| --- | --- |

(65)

Ved anvendelse af disse variabler i formlen i betragtning 63 når FFT's skatterådgiver frem til en sats på 6,05 % for »investorernes forventede afkast af egenkapitalen til dækning af de påtagne risici«.

| (66) | I tabel 3 opstilles listen over de uafhængige selskaber i finanssektoren, som FFT's skatterådgiver har udvalgt som sammenlignelige selskaber, og listen over deres betaværdier, der anvendes til beregning af den beta, som anvendes i CAPM.

  Tabel 3


  Liste over sammenlignelige selskaber, der leverer finansielle tjenesteydelser







  Selskabets navn | Beta |
| --- | --- | --- |
| ING Groep NV (EXTAM:INGA) | 3,00 |
| UBS AG (SWX:UBSN) | 1,80 |
| Wüstenrot & Württembergische AG (XTRA:WUW) | 0,41 |
| Deutsche Börse AG (XTRA:DB1) | 1,28 |
| Oslo Bors VPS Holding ASA (OTCNO:OSLO) | 0,13 |
| London Stock Exchange Group (LSE:LSE) | 1,24 |
| Fimalac SA (ENXTPA:FIM) | 0,68 |
| International Personal FinancePlc (LSE:IPF) | 1,92 |
| GrenkeLeasing AG (XTRA:GLJ) | 0,55 |
| Mittel S.p.A (CM:MIT) | 0,93 |
| GlobeOp Financial Services SA (LSE:GO) | 0,56 |
| KBC Ancora (ENXTBR:KBCA) | 3,61 |
| Aktiv Kapital ASA (OB:AIK) | 0,25 |
| IG Group Holdings Plc (LSE:IGG) | 0,75 |
| IFG Group plc (LSE: IFP) | 1,11 |
| Conafi Prestito S.p.A. (CM:CNP) | 0,74 |
| NEOVIA Financial Plc (AIM:NEC) | 0,60 |
| H&T Group Plc (AIM:HAT) | – 0,11 |
| Hesse Newman Capital AG (XTRA:RTM) | 0,29 |
| Acta Holding ASA (OB:ACTA) | 1,70 |
| Manx Financial Group PLC (AIM:MFX) | 0,30 |
| PLUS Markets Group plc (AIM:PMK) | – 0,05 |
| Law Debenture Corp. Plc (LSE:LVVDB) | 0,95 |
| Hypoport AG (DB:HYQ) | 0,70 |
| Perrot Duval Holding SA (SWX:PEDP) | 0,16 |
| Albemarie & Bond Holdings plc (AIM:ABM) | 0,21 |
| MCB Finance Group plc (AIM:MCRB) | NA |
| Brightside Group plc (AIM:BRT) | 0,11 |
| DF Deutsche Forfait AG (DB:DE6) | 0,83 |
| Autobank AG (DB:AW2) | NA |
| Ambrian capital plc (AIM:AMBR) | 0,83 |
| Gruppo MutuiOnline S.p.A (CM:MOL) | 0,77 |
| Park Group plc (AIM:PKG) | 0,09 |
| OVB Holding AG (XTRA:O4B) | – 0,19 |
| Albis Leasing AG (DB:ALG) | 0,57 |
| Hellenic Exchanges SA (ATSE:EXAE) | 1,42 |
| FORIS AG (XTRA:FRS) | 0,20 |
| Creon Corporation Plc (AIM:CRO) | 2,03 |
| Investeringsselskabet Luxor A/S (CPSE:LUXOR B) | 0,50 |
| Univerma AG | NA |
| OFL AnlagenLeasing AG (DB:OFL) | 0,86 |
| Ideal GroupSA (ATSE:INTEK) | NA |
| Nøtterø SpareBank (OB:NTSG) | 0,20 |
| Apulia Prontoprestitio S.p.A. (CM:APP) | 1,07 |
| Ultimate Finance Group plc (AIM:UFG) | 0,54 |
| Dresdner Factoring AG (XTRA:D2F) | 0,42 |
| Heidelberger Beteiligungsholding AG (DB:IPO) | 0,14 |
| ABC Arbitrage SA (ENXTPA:ABCA) | 0,48 |
| Baydonhill plc (AIM:BHL) | 0,04 |
| London Capital Group Holdings plc (AIM:LCG) | 0,72 |
| Imarex ASA (OB:IMAREX) | 0,48 |
| Toscana Finanza S.p.A. (CM:TF) | 0,49 |
| Banca Finnat Euramerica S.p.A. (CM:BFE) | 0,79 |
| S&U plc (LSE:SUS) | 0,27 |
| Bolsas y Mercados Españoles SA(CATS:BME) | 0,97 |
| Banca IFIS S.p.A. (CM:IF) | 0,69 |
| Paris Orleans SA (ENXTPA:PAOR) | 0,60 |
| SNS Reaal NV (ENXTAM:SR) | 2,37 |
| Close Brothers Group plc (LSE:CBG) | 0,94 |
| Provident Fiancial plc (LSE:PFG) | 0,35 |
| Pohola Bank plc (HLSE:POH1S) | 1,43 |
| Investec plc (LSE:INVP) | 1,73 |
| Banque Nationale de Belgique SA (ENXTBR:BNB) | 0,49 |
| Credit Suisse Group (SWX:CSGN) | 1,43 |
| Deutsche Bank AG (DB:DBK) | 1,98 |
| Schweizerische Nationalbank (SWX:SNBN) | 0,22 |
| Kilde: Damodaran. |

(66)

I tabel 3 opstilles listen over de uafhængige selskaber i finanssektoren, som FFT's skatterådgiver har udvalgt som sammenlignelige selskaber, og listen over deres betaværdier, der anvendes til beregning af den beta, som anvendes i CAPM.

Tabel 3

Tabel 3

Liste over sammenlignelige selskaber, der leverer finansielle tjenesteydelser

Liste over sammenlignelige selskaber, der leverer finansielle tjenesteydelser

Selskabets navn

Beta

ING Groep NV (EXTAM:INGA)

3,00

UBS AG (SWX:UBSN)

1,80

Wüstenrot & Württembergische AG (XTRA:WUW)

0,41

Deutsche Börse AG (XTRA:DB1)

1,28

Oslo Bors VPS Holding ASA (OTCNO:OSLO)

0,13

London Stock Exchange Group (LSE:LSE)

1,24

Fimalac SA (ENXTPA:FIM)

0,68

International Personal FinancePlc (LSE:IPF)

1,92

GrenkeLeasing AG (XTRA:GLJ)

0,55

Mittel S.p.A (CM:MIT)

0,93

GlobeOp Financial Services SA (LSE:GO)

0,56

KBC Ancora (ENXTBR:KBCA)

3,61

Aktiv Kapital ASA (OB:AIK)

0,25

IG Group Holdings Plc (LSE:IGG)

0,75

IFG Group plc (LSE: IFP)

1,11

Conafi Prestito S.p.A. (CM:CNP)

0,74

NEOVIA Financial Plc (AIM:NEC)

0,60

H&T Group Plc (AIM:HAT)

– 0,11

Hesse Newman Capital AG (XTRA:RTM)

0,29

Acta Holding ASA (OB:ACTA)

1,70

Manx Financial Group PLC (AIM:MFX)

0,30

PLUS Markets Group plc (AIM:PMK)

– 0,05

Law Debenture Corp. Plc (LSE:LVVDB)

0,95

Hypoport AG (DB:HYQ)

0,70

Perrot Duval Holding SA (SWX:PEDP)

0,16

Albemarie & Bond Holdings plc (AIM:ABM)

0,21

MCB Finance Group plc (AIM:MCRB)

NA

Brightside Group plc (AIM:BRT)

0,11

DF Deutsche Forfait AG (DB:DE6)

0,83

Autobank AG (DB:AW2)

NA

Ambrian capital plc (AIM:AMBR)

0,83

Gruppo MutuiOnline S.p.A (CM:MOL)

0,77

Park Group plc (AIM:PKG)

0,09

OVB Holding AG (XTRA:O4B)

– 0,19

Albis Leasing AG (DB:ALG)

0,57

Hellenic Exchanges SA (ATSE:EXAE)

1,42

FORIS AG (XTRA:FRS)

0,20

Creon Corporation Plc (AIM:CRO)

2,03

Investeringsselskabet Luxor A/S (CPSE:LUXOR B)

0,50

Univerma AG

NA

OFL AnlagenLeasing AG (DB:OFL)

0,86

Ideal GroupSA (ATSE:INTEK)

NA

Nøtterø SpareBank (OB:NTSG)

0,20

Apulia Prontoprestitio S.p.A. (CM:APP)

1,07

Ultimate Finance Group plc (AIM:UFG)

0,54

Dresdner Factoring AG (XTRA:D2F)

0,42

Heidelberger Beteiligungsholding AG (DB:IPO)

0,14

ABC Arbitrage SA (ENXTPA:ABCA)

0,48

Baydonhill plc (AIM:BHL)

0,04

London Capital Group Holdings plc (AIM:LCG)

0,72

Imarex ASA (OB:IMAREX)

0,48

Toscana Finanza S.p.A. (CM:TF)

0,49

Banca Finnat Euramerica S.p.A. (CM:BFE)

0,79

S&U plc (LSE:SUS)

0,27

Bolsas y Mercados Españoles SA(CATS:BME)

0,97

Banca IFIS S.p.A. (CM:IF)

0,69

Paris Orleans SA (ENXTPA:PAOR)

0,60

SNS Reaal NV (ENXTAM:SR)

2,37

Close Brothers Group plc (LSE:CBG)

0,94

Provident Fiancial plc (LSE:PFG)

0,35

Pohola Bank plc (HLSE:POH1S)

1,43

Investec plc (LSE:INVP)

1,73

Banque Nationale de Belgique SA (ENXTBR:BNB)

0,49

Credit Suisse Group (SWX:CSGN)

1,43

Deutsche Bank AG (DB:DBK)

1,98

Schweizerische Nationalbank (SWX:SNBN)

0,22

Kilde: Damodaran.

Kilde:

| (67) | Tabel 4 viser »armslængdeintervallet« for de udvalgte sammenlignelige selskabers betaværdier beregnet af FFT's skatterådgiver.

  Tabel 4


  Armslængdeintervallet for de sammenlignelige selskabers betaværdier







  Armslængdeintervallet | Beta |
| --- | --- | --- |
| Antal selskaber | 66 |
| Maks. | 3,61 |
| 90-percentil | 1,79 |
| 75-percentil | 1,04 |
| Median | 0,64 |
| 25-percentil | 0,29 |
| 10-percentil | 0,13 |
| Min. | 0,19 |

(67)

Tabel 4 viser »armslængdeintervallet« for de udvalgte sammenlignelige selskabers betaværdier beregnet af FFT's skatterådgiver.

Tabel 4

Tabel 4

Armslængdeintervallet for de sammenlignelige selskabers betaværdier

Armslængdeintervallet for de sammenlignelige selskabers betaværdier

Armslængdeintervallet

Beta

Antal selskaber

66

Maks.

3,61

90-percentil

1,79

75-percentil

1,04

Median

0,64

25-percentil

0,29

10-percentil

0,13

Min.

0,19

| (68) | FFT's skatterådgiver foreslår endvidere at forrente den del af FFT's egenkapital, han betegner som »egenkapital til dækning af udøvede funktioner« i tabel 2, der svarer til den »egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne« identificeret i fase ii), med markedets korte indlånsrente (30), der ifølge skatterådgiveren svarer til 0,87 %. |
| --- | --- |

(68)

FFT's skatterådgiver foreslår endvidere at forrente den del af FFT's egenkapital, han betegner som »egenkapital til dækning af udøvede funktioner« i tabel 2, der svarer til den »egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne« identificeret i fase ii), med markedets korte indlånsrente (30), der ifølge skatterådgiveren svarer til 0,87 %.

30

| (69) | FFT's skatterådgiver foreslår endvidere, at den del af FFT's egenkapital, han betegner som »egenkapital til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC« i tabel 2, ikke forrentes, dvs. at forrentningen er nul rent beskatningsmæssigt. |
| --- | --- |

(69)

FFT's skatterådgiver foreslår endvidere, at den del af FFT's egenkapital, han betegner som »egenkapital til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC« i tabel 2, ikke forrentes, dvs. at forrentningen er nul rent beskatningsmæssigt.

| (70) | Endelig beregner skatterådgiveren i fase iv) den samlede betaling til FFT for selskabets finansierings- og likviditetsaktiviteter og for de risici, som selskabet påtager sig. Denne betaling omfatter følgende elementer beregnet i ovenstående faser i)-iii):






  — | et »risikoafkast«, der beregnes ved at multiplicere FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital anslået til 28 500 000 EUR af skatterådgiveren ved analog anvendelse af Basel II-regelsættet i fase ii) med det forventede afkast før skat beregnet til 6,05 % af skatterådgiveren ved brug af CAPM i fase iii) |
| --- | --- | --- |

(70)

Endelig beregner skatterådgiveren i fase iv) den samlede betaling til FFT for selskabets finansierings- og likviditetsaktiviteter og for de risici, som selskabet påtager sig. Denne betaling omfatter følgende elementer beregnet i ovenstående faser i)-iii):

—

et »risikoafkast«, der beregnes ved at multiplicere FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital anslået til 28 500 000 EUR af skatterådgiveren ved analog anvendelse af Basel II-regelsættet i fase ii) med det forventede afkast før skat beregnet til 6,05 % af skatterådgiveren ved brug af CAPM i fase iii)

| — | en »betaling for funktioner«, der beregnes ved at multiplicere den kapital, som skatterådgiveren betegner som »den egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne«, anslået til 93 710 000 EUR i fase ii), med markedets korte indlånsrente, som FFT's skatterådgiver anslår til 0,87 % i fase iii). |
| --- | --- |

—

en »betaling for funktioner«, der beregnes ved at multiplicere den kapital, som skatterådgiveren betegner som »den egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne«, anslået til 93 710 000 EUR i fase ii), med markedets korte indlånsrente, som FFT's skatterådgiver anslår til 0,87 % i fase iii).

| (71) | I tabel 5 anføres det samlede afkast til FFT anslået af skatterådgiveren med henblik på beskatning i Luxembourg.

  Tabel 5


  FFT's anslåede beskatningsgrundlag







  (1000 EUR) |
| --- | --- |
| Egenkapitalforrentning | Overskud før skat i 2011 |
| Risikoafkast | 1 726 |
| Betaling for funktioner | 816 |
| Forrentning af egenkapital til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC (31) | 0 |
| Samlet overskud før skat | 2 542 |

(71)

I tabel 5 anføres det samlede afkast til FFT anslået af skatterådgiveren med henblik på beskatning i Luxembourg.

Tabel 5

Tabel 5

FFT's anslåede beskatningsgrundlag

FFT's anslåede beskatningsgrundlag

(1000 EUR)

Egenkapitalforrentning

Overskud før skat i 2011

Risikoafkast

1 726

Betaling for funktioner

816

Forrentning af egenkapital til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC (31)

31

0

Samlet overskud før skat

Samlet overskud før skat

2 542

2 542

| (72) | Det samlede beløb på 2,542 mio. EUR svarer til det beløb i den anfægtede skatteafgørelse, som de luxembourgske skattemyndigheder betragter som en betaling på armslængdevilkår (32). |
| --- | --- |

(72)

Det samlede beløb på 2,542 mio. EUR svarer til det beløb i den anfægtede skatteafgørelse, som de luxembourgske skattemyndigheder betragter som en betaling på armslængdevilkår (32).

32

| (73) | Tabel 6 sammenfatter de konklusioner, som FFT's skatterådgiver er nået frem til efter afslutningen af ovennævnte faser i)-iv) i betragtning 58-72.

  Tabel 6


  Samlet beregning af minimumskapitalkrav og indvirkning på FFT's resultat før skat








  Minimumskapitalkrav | FFT | |
| --- | --- | --- | --- |
| | 2011 | |
| (1 000 EUR) | |
| Operationel risiko | 938 | a |
| Modpartsrisiko | 2 603 | b |
| Valutarisiko | 0 | c |
| Kreditrisiko | 24 982 | d |
| Minimumskapitalkrav | 28 523 | e=a+b+c+d |
| Kompensation for egenkapital (renter af kapitalandele) | 165 244 | x |
| Overskydende egenkapital | 93 710 | f=g-e–x |
| Egenkapital | 287 477 | g |
| Nettoavanceindikator | | |
| Forventet afkast af egenkapital | 6,05 % | h |
| Kort rente | 0,87 % | i |
| Egenkapitalforrentning | | |
| Risikoafkast | 1 726 | k=h*e |
| Betaling for funktioner | 816 | j=i*f |
| Samlet overskud før skat | 2 542 | l=k+j |
| a | = | 15 %*(finansielle indtægter fra bankindskud — finansielle omkostninger på banklån) |
| b | = | 20 %*6 %*(fremtidig eksponering + positiv dagsværdi af derivater på tredjemand) |
| c | = | 100 % dækkes af derivater |
| d | = | 20 %*6 %*fordringer på tredjemand (årligt gennemsnit) |
| h | = | anslået ved brug af CAPM-modellen |
| i | = | årligt gennemsnit 2011, Eonia-indekset |

(73)

Tabel 6 sammenfatter de konklusioner, som FFT's skatterådgiver er nået frem til efter afslutningen af ovennævnte faser i)-iv) i betragtning 58-72.

Tabel 6

Tabel 6

Samlet beregning af minimumskapitalkrav og indvirkning på FFT's resultat før skat

Samlet beregning af minimumskapitalkrav og indvirkning på FFT's resultat før skat

Minimumskapitalkrav

FFT

2011

(1 000 EUR)

(1 000 EUR)

Operationel risiko

938

a

Modpartsrisiko

2 603

b

Valutarisiko

0

c

Kreditrisiko

24 982

d

Minimumskapitalkrav

28 523

e=a+b+c+d

Kompensation for egenkapital (renter af kapitalandele)

165 244

x

Overskydende egenkapital

93 710

f=g-e–x

Egenkapital

287 477

g

Nettoavanceindikator

Forventet afkast af egenkapital

6,05 %

h

Kort rente

0,87 %

i

Egenkapitalforrentning

Risikoafkast

1 726

k=h*e

Betaling for funktioner

816

j=i*f

Samlet overskud før skat

2 542

l=k+j

a

=

15 %*(finansielle indtægter fra bankindskud — finansielle omkostninger på banklån)

b

=

20 %*6 %*(fremtidig eksponering + positiv dagsværdi af derivater på tredjemand)

c

=

100 % dækkes af derivater

d

=

20 %*6 %*fordringer på tredjemand (årligt gennemsnit)

h

=

anslået ved brug af CAPM-modellen

i

=

årligt gennemsnit 2011, Eonia-indekset

Bemærk: Den vigtigste hypotese er, at der ikke er nogen kredit- og modpartsrisiko forbundet med transaktionerne med koncernens selskaber.

Bemærk

2.3.   Beskrivelse af de luxembourgske regler vedrørende koncerninterne afregningspriser

Beskrivelse af de luxembourgske regler vedrørende koncerninterne afregningspriser

| (74) | Den anfægtede skatteafgørelse til fordel for FFT er truffet på grundlag af artikel 164, stk. 3, i den luxembourgske indkomstskattelovgivning [ændringslov af 4. december 1967 om indkomstbeskatning (»L.I.R.«)] og cirkulære nr. 164/2 af 28. januar 2011 (»cirkulæret«) (33). |
| --- | --- |

(74)

Den anfægtede skatteafgørelse til fordel for FFT er truffet på grundlag af artikel 164, stk. 3, i den luxembourgske indkomstskattelovgivning [ændringslov af 4. december 1967 om indkomstbeskatning (»L.I.R.«)] og cirkulære nr. 164/2 af 28. januar 2011 (»cirkulæret«) (33).

33

2.3.1.   Artikel 164 i den luxembourgske indkomstskattelov

Artikel 164 i den luxembourgske indkomstskattelov

| (75) | Følgende bestemmes i artikel 164, stk. 3, i L.I.R.: »Maskeret avancefordeling skal medtages i den skattepligtige fortjeneste. Der er navnlig tale om maskeret avancefordeling, når selskabsdeltagere, medlemmer eller partnere direkte eller indirekte indrømmes fordele af et selskab eller en forening, som de normalt ikke ville have fået i anden egenskab.« Denne bestemmelse forankrer armslængdeprincippet i luxembourgsk skatteret, hvorefter transaktioner mellem selskaber i samme koncern skal betales, som om de var indgået mellem uafhængige selskaber, der forhandler under sammenlignelige omstændigheder og på armslængdevilkår. |
| --- | --- |

(75)

Følgende bestemmes i artikel 164, stk. 3, i L.I.R.: »Maskeret avancefordeling skal medtages i den skattepligtige fortjeneste. Der er navnlig tale om maskeret avancefordeling, når selskabsdeltagere, medlemmer eller partnere direkte eller indirekte indrømmes fordele af et selskab eller en forening, som de normalt ikke ville have fået i anden egenskab.« Denne bestemmelse forankrer armslængdeprincippet i luxembourgsk skatteret, hvorefter transaktioner mellem selskaber i samme koncern skal betales, som om de var indgået mellem uafhængige selskaber, der forhandler under sammenlignelige omstændigheder og på armslængdevilkår.

2.3.2.   Cirkulære L.I.R. nr. 164/2

Cirkulære L.I.R. nr. 164/2

| (76) | Artikel 164, stk. 3, i L.I.R. præciseres i cirkulæret, hvor udtrykkene »koncernfinansieringsselskab« (34), »koncernintern finansieringstransaktion« (35) og »forbundne selskaber« (36) defineres i afsnit 1. |
| --- | --- |

(76)

Artikel 164, stk. 3, i L.I.R. præciseres i cirkulæret, hvor udtrykkene »koncernfinansieringsselskab« (34), »koncernintern finansieringstransaktion« (35) og »forbundne selskaber« (36) defineres i afsnit 1.

34

35

36

| (77) | I afsnit 2 om almindelige bestemmelser redegøres indledningsvis for de koncerninterne tjenesteydelser, som cirkulæret finder anvendelse på: »Der er tale om en koncernintern tjenesteydelse (herunder en koncernintern finansieringstransaktion), hvis et uafhængigt selskab under sammenlignelige omstændigheder ville have betalt et andet uafhængigt selskab for udøvelsen af denne aktivitet, eller hvis selskabet selv havde udøvet den.« Cirkulærets afsnit 2 indeholder ligeledes en beskrivelse af armslængdeprincippet som defineret i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser og gennemført i national ret. I denne forbindelse fastslås følgende: »Hvis der er leveret en koncernintern tjenesteydelse, skal det — som for alle andre former for koncerninterne afregninger — bestemmes, om den aftalte betaling er i overensstemmelse med armslængdeprincippet, dvs. svarer til den pris, der kunne være anvendt og accepteret af uafhængige selskaber under sammenlignelige omstændigheder« (37). |
| --- | --- |

(77)

I afsnit 2 om almindelige bestemmelser redegøres indledningsvis for de koncerninterne tjenesteydelser, som cirkulæret finder anvendelse på: »Der er tale om en koncernintern tjenesteydelse (herunder en koncernintern finansieringstransaktion), hvis et uafhængigt selskab under sammenlignelige omstændigheder ville have betalt et andet uafhængigt selskab for udøvelsen af denne aktivitet, eller hvis selskabet selv havde udøvet den.« Cirkulærets afsnit 2 indeholder ligeledes en beskrivelse af armslængdeprincippet som defineret i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser og gennemført i national ret. I denne forbindelse fastslås følgende: »Hvis der er leveret en koncernintern tjenesteydelse, skal det — som for alle andre former for koncerninterne afregninger — bestemmes, om den aftalte betaling er i overensstemmelse med armslængdeprincippet, dvs. svarer til den pris, der kunne være anvendt og accepteret af uafhængige selskaber under sammenlignelige omstændigheder« (37).

37

| (78) | Med hensyn til henvisningen til »sammenlignelige omstændigheder« præciseres det, at den sammenlignende analyse skal omfatte elementer såsom »de leverede varer eller tjenesteydelsers karakter, parternes funktioner, kontraktbestemmelserne, parternes økonomiske situation og deres industrielle og kommercielle strategier« (38). |
| --- | --- |

(78)

Med hensyn til henvisningen til »sammenlignelige omstændigheder« præciseres det, at den sammenlignende analyse skal omfatte elementer såsom »de leverede varer eller tjenesteydelsers karakter, parternes funktioner, kontraktbestemmelserne, parternes økonomiske situation og deres industrielle og kommercielle strategier« (38).

38

| (79) | I cirkulærets afsnit 3 redegøres navnlig for fastsættelsen af betalingen på armslængdevilkår til koncernfinansieringsselskaber. De funktioner, som disse selskaber varetager, og som er grundlaget for betalingen til de enkelte selskaber, skal i overensstemmelse med cirkulæret være sammenlignelige med de funktioner, der varetages af uafhængige finansieringsinstitutter underlagt det luxembourgske finanstilsyn, Commission de Surveillance du Secteur Financier. Betalingen på armslængdevilkår for de udøvede funktioner (under hensyntagen til de anvendte aktiver og de påtagne risici) skal således »være baseret på den betaling, som disse institutter kræver for sammenlignelige lånetransaktioner« (39). |
| --- | --- |

(79)

I cirkulærets afsnit 3 redegøres navnlig for fastsættelsen af betalingen på armslængdevilkår til koncernfinansieringsselskaber. De funktioner, som disse selskaber varetager, og som er grundlaget for betalingen til de enkelte selskaber, skal i overensstemmelse med cirkulæret være sammenlignelige med de funktioner, der varetages af uafhængige finansieringsinstitutter underlagt det luxembourgske finanstilsyn, Commission de Surveillance du Secteur Financier. Betalingen på armslængdevilkår for de udøvede funktioner (under hensyntagen til de anvendte aktiver og de påtagne risici) skal således »være baseret på den betaling, som disse institutter kræver for sammenlignelige lånetransaktioner« (39).

39

| (80) | Før tildelingen af et lån foretager finansieringsinstitutterne desuden en risikoanalyse og vurderer navnlig den finansielle risiko ved transaktionen, risikoen ved låntageren, risikoen ved det låntagende selskab og den strukturelle risiko. Med hensyn til udlånsomkostningerne bør meromkostningerne bl.a. omfatte »meromkostninger forbundet med opfyldelse af solvenskravene, meromkostninger forbundet med kreditrisikoen, sagsbehandlingsomkostninger og meromkostninger forbundet med valutarisikoen« (40). Kreditrisikoen fastsættes på grundlag af vilkårene i låneaftalen og resultaterne af risikovurderingen. |
| --- | --- |

(80)

Før tildelingen af et lån foretager finansieringsinstitutterne desuden en risikoanalyse og vurderer navnlig den finansielle risiko ved transaktionen, risikoen ved låntageren, risikoen ved det låntagende selskab og den strukturelle risiko. Med hensyn til udlånsomkostningerne bør meromkostningerne bl.a. omfatte »meromkostninger forbundet med opfyldelse af solvenskravene, meromkostninger forbundet med kreditrisikoen, sagsbehandlingsomkostninger og meromkostninger forbundet med valutarisikoen« (40). Kreditrisikoen fastsættes på grundlag af vilkårene i låneaftalen og resultaterne af risikovurderingen.

40

| (81) | I overensstemmelse med cirkulæret fastsætter uafhængige finansielle tjenesteleverandører endelig normalt ligeledes betalingens størrelse ud fra lånebeløbet eller de forvaltede aktivers reelle værdi. I lighed med uafhængige tjenesteleverandører skal »koncernfinansieringsselskaber, der udfører koncerninterne lånetransaktioner, derfor ligeledes foretage en risikovurdering inden bevilling af et lån til et forbundet selskab og tage enhver anden faktor, der kan påvirke fastsættelsen af deres koncerninterne afregningspriser, i betragtning« (41). |
| --- | --- |

(81)

I overensstemmelse med cirkulæret fastsætter uafhængige finansielle tjenesteleverandører endelig normalt ligeledes betalingens størrelse ud fra lånebeløbet eller de forvaltede aktivers reelle værdi. I lighed med uafhængige tjenesteleverandører skal »koncernfinansieringsselskaber, der udfører koncerninterne lånetransaktioner, derfor ligeledes foretage en risikovurdering inden bevilling af et lån til et forbundet selskab og tage enhver anden faktor, der kan påvirke fastsættelsen af deres koncerninterne afregningspriser, i betragtning« (41).

41

| (82) | Det præciseres i cirkulærets afsnit 4, at skattemyndighederne kun afgiver bindende oplysninger, hvis selskabet er reelt etableret i Luxembourg. Der anføres herefter forskellige betingelser, som et koncernfinansieringsselskab skal opfylde for at være reelt etableret i Luxembourg. Selskabets egenkapital skal navnlig være tilstrækkelig set i forhold til de udøvede funktioner (under hensyntagen til de anvendte aktiver og de påtagne risici), og egenkapitalen skal mindst udgøre 1 % af det eller de bevilligede låns nominelle værdi eller 2 mio. EUR uden anden angivelse. |
| --- | --- |

(82)

Det præciseres i cirkulærets afsnit 4, at skattemyndighederne kun afgiver bindende oplysninger, hvis selskabet er reelt etableret i Luxembourg. Der anføres herefter forskellige betingelser, som et koncernfinansieringsselskab skal opfylde for at være reelt etableret i Luxembourg. Selskabets egenkapital skal navnlig være tilstrækkelig set i forhold til de udøvede funktioner (under hensyntagen til de anvendte aktiver og de påtagne risici), og egenkapitalen skal mindst udgøre 1 % af det eller de bevilligede låns nominelle værdi eller 2 mio. EUR uden anden angivelse.

| (83) | I cirkulæret angives ligeledes de oplysninger og dokumenter, der skal fremsendes for at modtage oplysninger, der binder skattemyndighederne. En anmodning om bindende oplysninger skal således bl.a. indeholde »en undersøgelse af de koncerninterne afregningspriser gennemført i overensstemmelse med OECD's retningslinjer på dette område, der navnlig indeholder en fuldstændig beskrivelse af den foreslåede metode og detaljerede oplysninger og analyser til støtte for denne metode, f.eks. identifikation af sammenlignelige transaktioner og de forskellige forventede resultater« (42). Endelig præciseres det i cirkulæret, at en skatteafgørelse normalt er gyldig i fem år, medmindre de faktiske forhold og omstændigheder ændrer sig, de retsforskrifter, som skatteafgørelsen er baseret på, ændres, eller væsentlige transaktionsmæssige aspekter ændres (43). |
| --- | --- |

(83)

I cirkulæret angives ligeledes de oplysninger og dokumenter, der skal fremsendes for at modtage oplysninger, der binder skattemyndighederne. En anmodning om bindende oplysninger skal således bl.a. indeholde »en undersøgelse af de koncerninterne afregningspriser gennemført i overensstemmelse med OECD's retningslinjer på dette område, der navnlig indeholder en fuldstændig beskrivelse af den foreslåede metode og detaljerede oplysninger og analyser til støtte for denne metode, f.eks. identifikation af sammenlignelige transaktioner og de forskellige forventede resultater« (42). Endelig præciseres det i cirkulæret, at en skatteafgørelse normalt er gyldig i fem år, medmindre de faktiske forhold og omstændigheder ændrer sig, de retsforskrifter, som skatteafgørelsen er baseret på, ændres, eller væsentlige transaktionsmæssige aspekter ændres (43).

42

43

2.4.   Beskrivelse af OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser

Beskrivelse af OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser

| (84) | Den Økonomiske Samarbejds- og Udviklingsorganisation (»OECD«) vejleder sine medlemslande i skatteforhold i sine retningslinjer for koncerninterne afregningspriser (»OECD Transfer Pricing Guidelines«), der er et ikkebindende juridisk instrument med retningslinjer for koncerninterne afregningspriser (44). |
| --- | --- |

(84)

Den Økonomiske Samarbejds- og Udviklingsorganisation (»OECD«) vejleder sine medlemslande i skatteforhold i sine retningslinjer for koncerninterne afregningspriser (»OECD Transfer Pricing Guidelines«), der er et ikkebindende juridisk instrument med retningslinjer for koncerninterne afregningspriser (44).

44

| (85) | Koncerninterne afregningspriser betegner de priser, der faktureres for handelstransaktioner mellem forskellige parter i den samme koncern. Multinationale selskaber har et finansielt incitament til at tildele så lille en fortjeneste som muligt til områder, hvor beskatningen af denne fortjeneste er højere, hvilket kan føre til overdrevne koncerninterne afregningspriser, der ikke bør godkendes som grundlag for beregningen af den skattepligtige fortjeneste. For at undgå dette problem bør skattemyndighederne kun acceptere koncerninterne afregningspriser mellem virksomheder i den samme koncern til betaling for transaktioner svarende til de priser, der aftales mellem uafhængige selskaber, der forhandler under sammenlignelige omstændigheder og på armslængdevilkår (45). Det er det, man kalder »armslængdeprincippet«. |
| --- | --- |

(85)

Koncerninterne afregningspriser betegner de priser, der faktureres for handelstransaktioner mellem forskellige parter i den samme koncern. Multinationale selskaber har et finansielt incitament til at tildele så lille en fortjeneste som muligt til områder, hvor beskatningen af denne fortjeneste er højere, hvilket kan føre til overdrevne koncerninterne afregningspriser, der ikke bør godkendes som grundlag for beregningen af den skattepligtige fortjeneste. For at undgå dette problem bør skattemyndighederne kun acceptere koncerninterne afregningspriser mellem virksomheder i den samme koncern til betaling for transaktioner svarende til de priser, der aftales mellem uafhængige selskaber, der forhandler under sammenlignelige omstændigheder og på armslængdevilkår (45). Det er det, man kalder »armslængdeprincippet«.

45

| (86) | Principerklæringen om armslængdeprincippet er anført i artikel 9, stk. 1, i OECD's modelbeskatningsoverenskomst, der er grundlaget for de bilaterale skatteaftaler indgået mellem OECD's medlemslande og et stigende antal andre lande. Følgende fastslås i artikel 9: »Hvis der mellem to [forbundne] foretagender er aftalt eller fastsat vilkår vedrørende deres handelsmæssige eller økonomiske relationer, der afviger fra de vilkår, som ville være blevet aftalt mellem uafhængige foretagender, kan enhver fortjeneste, som, hvis disse vilkår ikke havde foreligget, ville være tilfaldet et af disse foretagender, men som på grund af disse vilkår ikke er tilfaldet dette, medregnes til dette foretagendes fortjeneste og beskattes i overensstemmelse hermed«. |
| --- | --- |

(86)

Principerklæringen om armslængdeprincippet er anført i artikel 9, stk. 1, i OECD's modelbeskatningsoverenskomst, der er grundlaget for de bilaterale skatteaftaler indgået mellem OECD's medlemslande og et stigende antal andre lande. Følgende fastslås i artikel 9: »Hvis der mellem to [forbundne] foretagender er aftalt eller fastsat vilkår vedrørende deres handelsmæssige eller økonomiske relationer, der afviger fra de vilkår, som ville være blevet aftalt mellem uafhængige foretagender, kan enhver fortjeneste, som, hvis disse vilkår ikke havde foreligget, ville være tilfaldet et af disse foretagender, men som på grund af disse vilkår ikke er tilfaldet dette, medregnes til dette foretagendes fortjeneste og beskattes i overensstemmelse hermed«.

| (87) | OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser blev vedtaget i deres oprindelige version (46) den 27. juni 1995 af OECD's Komité for Fiskale Anliggender. Retningslinjerne undergik en omfattende ajourføring i juli 2010 (47). I betragtning af retningslinjernes ikkebindende karakter opfordres skattemyndighederne i OECD's medlemslande blot til at følge dem. Generelt tjener disse dog som referencepunkt og har en klar indflydelse på den skattemæssige praksis i OECD-medlemslandene (og også i lande uden for OECD). Desuden har disse retningslinjer i mange OECD-medlemslande fået retskraft eller anvendes til fortolkning af national skattelovgivning. Kommissionen henviser til OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser i denne afgørelse, da disse retningslinjer er en vejledning på dette område opstillet på grundlag af drøftelser mellem eksperter inden for rammerne af OECD, som præciserer en række teknikker til at takle fælles udfordringer forbundet med anvendelsen af armslængdeprincippet i konkrete situationer. OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser giver således skattemyndigheder og multinationale virksomheder nyttige retningslinjer for anvendelsen af armslængdeprincippet. De understreger ligeledes den internationale konsensus om koncerninterne afregningspriser. |
| --- | --- |

(87)

OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser blev vedtaget i deres oprindelige version (46) den 27. juni 1995 af OECD's Komité for Fiskale Anliggender. Retningslinjerne undergik en omfattende ajourføring i juli 2010 (47). I betragtning af retningslinjernes ikkebindende karakter opfordres skattemyndighederne i OECD's medlemslande blot til at følge dem. Generelt tjener disse dog som referencepunkt og har en klar indflydelse på den skattemæssige praksis i OECD-medlemslandene (og også i lande uden for OECD). Desuden har disse retningslinjer i mange OECD-medlemslande fået retskraft eller anvendes til fortolkning af national skattelovgivning. Kommissionen henviser til OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser i denne afgørelse, da disse retningslinjer er en vejledning på dette område opstillet på grundlag af drøftelser mellem eksperter inden for rammerne af OECD, som præciserer en række teknikker til at takle fælles udfordringer forbundet med anvendelsen af armslængdeprincippet i konkrete situationer. OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser giver således skattemyndigheder og multinationale virksomheder nyttige retningslinjer for anvendelsen af armslængdeprincippet. De understreger ligeledes den internationale konsensus om koncerninterne afregningspriser.

46

47

| (88) | I OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser anføres fem metoder til at fastslå en tilnærmelse af priserne for transaktioner efter armslængdeprincippet og avancefordelingen mellem virksomhederne i samme koncern: i) metoden med sammenlignelige priser på et frit marked (»CUP-metoden«), ii) kostpris plus avance-metoden, iii) prisfastsættelse ved gensalgsmetoden, iv) TNMM og v) den transaktionsbestemte avancefordelingsmetode. I retningslinjerne skelnes mellem traditionelle metoder baseret på transaktioner (de tre første metoder) og transaktionsbestemte metoder baseret på avancefordeling (de to sidste metoder). Det står multinationale virksomheder frit for at anvende metoder for fastsættelse af koncerninterne afregningspriser, der ikke er beskrevet i disse retningslinjer, forudsat at disse metoder fører til fuldt konkurrencebaserede afregningspriser. |
| --- | --- |

(88)

I OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser anføres fem metoder til at fastslå en tilnærmelse af priserne for transaktioner efter armslængdeprincippet og avancefordelingen mellem virksomhederne i samme koncern: i) metoden med sammenlignelige priser på et frit marked (»CUP-metoden«), ii) kostpris plus avance-metoden, iii) prisfastsættelse ved gensalgsmetoden, iv) TNMM og v) den transaktionsbestemte avancefordelingsmetode. I retningslinjerne skelnes mellem traditionelle metoder baseret på transaktioner (de tre første metoder) og transaktionsbestemte metoder baseret på avancefordeling (de to sidste metoder). Det står multinationale virksomheder frit for at anvende metoder for fastsættelse af koncerninterne afregningspriser, der ikke er beskrevet i disse retningslinjer, forudsat at disse metoder fører til fuldt konkurrencebaserede afregningspriser.

| (89) | CUP- og TNMM-metoderne er relevante for denne afgørelse, og der redegøres derfor nærmere for disse metoder i betragtning 90-92. |
| --- | --- |

(89)

CUP- og TNMM-metoderne er relevante for denne afgørelse, og der redegøres derfor nærmere for disse metoder i betragtning 90-92.

| (90) | Ved CUP-metoden sammenlignes den fakturerede afregningspris for varer eller tjenesteydelser inden for rammerne af en kontrolleret transaktion (transaktion mellem to internt forbundne selskaber) med den fakturerede afregningspris for varer eller tjenesteydelser inden for rammerne af en sammenlignelig transaktion på det frie marked (transaktion mellem to indbyrdes uafhængige selskaber) på sammenlignelige vilkår. |
| --- | --- |

(90)

Ved CUP-metoden sammenlignes den fakturerede afregningspris for varer eller tjenesteydelser inden for rammerne af en kontrolleret transaktion (transaktion mellem to internt forbundne selskaber) med den fakturerede afregningspris for varer eller tjenesteydelser inden for rammerne af en sammenlignelig transaktion på det frie marked (transaktion mellem to indbyrdes uafhængige selskaber) på sammenlignelige vilkår.

| (91) | TNMM er en af de »indirekte metoder« til at fastslå en tilnærmelse til armslængdepriser for transaktioner og avancefordeling mellem virksomheder i samme koncern. Ved denne metode vurderes den potentielle fortjeneste i medfør af armslængdeprincippet for en aktivitet som helhed og ikke for de specifikke transaktioner. Formålet med metoden er ikke at fastsætte prisen for de solgte varer, men at anslå den fortjeneste, som uafhængige selskaber kunne forvente at opnå på en bestemt aktivitet såsom salg af varer. I denne forbindelse vælges et passende grundlag (en »indikator for fortjenestens størrelse«), f.eks. omkostninger, omsætning eller investeringer i faste aktiver, under anvendelse af en fortjeneste, der afspejler den, som blev konstateret for sammenlignelige transaktioner på det frie marked. |
| --- | --- |

(91)

TNMM er en af de »indirekte metoder« til at fastslå en tilnærmelse til armslængdepriser for transaktioner og avancefordeling mellem virksomheder i samme koncern. Ved denne metode vurderes den potentielle fortjeneste i medfør af armslængdeprincippet for en aktivitet som helhed og ikke for de specifikke transaktioner. Formålet med metoden er ikke at fastsætte prisen for de solgte varer, men at anslå den fortjeneste, som uafhængige selskaber kunne forvente at opnå på en bestemt aktivitet såsom salg af varer. I denne forbindelse vælges et passende grundlag (en »indikator for fortjenestens størrelse«), f.eks. omkostninger, omsætning eller investeringer i faste aktiver, under anvendelse af en fortjeneste, der afspejler den, som blev konstateret for sammenlignelige transaktioner på det frie marked.

| (92) | Da TNMM ikke fastsætter prisen for individuelle transaktioner, kan den skattepligtige fortjeneste for en enhed, som den finder anvendelse på, ikke få direkte indflydelse på den skattepligtige fortjeneste for en anden enhed i samme selskabskoncern. Metoden afviger således fra anvendelsen af CUP-metoden, der fastsætter afregningsprisen som prisen for en bestemt vare eller tjenesteydelse, der efterfølgende medtages i den skattepligtige indkomst med samme beløb af det koncernselskab, der sælger, og det koncernselskab, der køber den pågældende vare eller tjenesteydelse. |
| --- | --- |

(92)

Da TNMM ikke fastsætter prisen for individuelle transaktioner, kan den skattepligtige fortjeneste for en enhed, som den finder anvendelse på, ikke få direkte indflydelse på den skattepligtige fortjeneste for en anden enhed i samme selskabskoncern. Metoden afviger således fra anvendelsen af CUP-metoden, der fastsætter afregningsprisen som prisen for en bestemt vare eller tjenesteydelse, der efterfølgende medtages i den skattepligtige indkomst med samme beløb af det koncernselskab, der sælger, og det koncernselskab, der køber den pågældende vare eller tjenesteydelse.

2.5.   Supplerende oplysninger meddelt efter indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure

Supplerende oplysninger meddelt efter indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure

2.5.1.   Brev fra Luxembourg af 3. september 2014

Brev fra Luxembourg af 3. september 2014

| (93) | Som svar på spørgsmålene i indledningsafgørelsen har Luxembourg meddelt Kommissionen, at der ikke var loft over de lån, der blev bevilget i Fiat-koncernen. |
| --- | --- |

(93)

Som svar på spørgsmålene i indledningsafgørelsen har Luxembourg meddelt Kommissionen, at der ikke var loft over de lån, der blev bevilget i Fiat-koncernen.

| (94) | Luxembourg har ligeledes redegjort nærmere for de gennemsnitlige priser for FFT's koncerninterne udlån og indlån i perioden 2011-2013. Rentesatsen for koncerninterne lån bevilget af FFT er [...]. Ultimo 2011 svarede rentesatsen til Euribor+ [6-9 %]. Den gennemsnitlige rentesats for saldiene på koncernselskabernes løbende konti i 2012 og 2013 var henholdsvis [6-9 %] og [6-9 %]. I 2011, 2012 og 2013 var FFT's gennemsnitlige rentesats for koncerninterne indskud henholdsvis [0-3 %], [0-3 %] og [0-3 %] (faste gennemsnitlige rentesatser). |
| --- | --- |

(94)

Luxembourg har ligeledes redegjort nærmere for de gennemsnitlige priser for FFT's koncerninterne udlån og indlån i perioden 2011-2013. Rentesatsen for koncerninterne lån bevilget af FFT er [...]. Ultimo 2011 svarede rentesatsen til Euribor+ [6-9 %]. Den gennemsnitlige rentesats for saldiene på koncernselskabernes løbende konti i 2012 og 2013 var henholdsvis [6-9 %] og [6-9 %]. I 2011, 2012 og 2013 var FFT's gennemsnitlige rentesats for koncerninterne indskud henholdsvis [0-3 %], [0-3 %] og [0-3 %] (faste gennemsnitlige rentesatser).

| (95) | Luxembourg har ligeledes kommenteret den tilladte forretning af kapitalen i henhold til den anfægtede skatteafgørelse. Luxembourg anførte navnlig, at den kapital, der blev investeret i kapitalandele, blev forrentet ved udbetaling af udbytte, og at udbytte i sagens natur ikke er genstand for en analyse af de koncerninterne afregningspriser, da de udelukkende udbetales til et selskab i dettes egenskab af aktionær. Der tages således ikke højde for udbytte ved vurderingen af betydningen af de udøvede funktioner og påtagne risici. |
| --- | --- |

(95)

Luxembourg har ligeledes kommenteret den tilladte forretning af kapitalen i henhold til den anfægtede skatteafgørelse. Luxembourg anførte navnlig, at den kapital, der blev investeret i kapitalandele, blev forrentet ved udbetaling af udbytte, og at udbytte i sagens natur ikke er genstand for en analyse af de koncerninterne afregningspriser, da de udelukkende udbetales til et selskab i dettes egenskab af aktionær. Der tages således ikke højde for udbytte ved vurderingen af betydningen af de udøvede funktioner og påtagne risici.

| (96) | Luxembourg forklarede ligeledes, at FFT's erhvervelse af kapitalandele udelukkende blev finansieret med egenkapital, og at denne finansieringsmåde betyder, at denne kapital ikke længere er til rådighed til dækning af FFT's øvrige risici. |
| --- | --- |

(96)

Luxembourg forklarede ligeledes, at FFT's erhvervelse af kapitalandele udelukkende blev finansieret med egenkapital, og at denne finansieringsmåde betyder, at denne kapital ikke længere er til rådighed til dækning af FFT's øvrige risici.

| (97) | Luxembourg henviste ligeledes til artikel 57 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF (48), hvor det fastslås, at et kreditinstituts ikke-konsoliderede egenkapital ikke omfatter kapitalinteresser i andre kredit- og finansieringsinstitutter, der udgør mere end 10 % af disses kapital. |
| --- | --- |

(97)

Luxembourg henviste ligeledes til artikel 57 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF (48), hvor det fastslås, at et kreditinstituts ikke-konsoliderede egenkapital ikke omfatter kapitalinteresser i andre kredit- og finansieringsinstitutter, der udgør mere end 10 % af disses kapital.

48

| (98) | Luxembourg henviste ligeledes til den grundlæggende metode fastlagt i Basel II-regelsættet, hvorefter den sats, der skal anvendes på den gennemsnitlige årlige positive bruttoindkomst for tre perioder, fastsættes til 15 %. |
| --- | --- |

(98)

Luxembourg henviste ligeledes til den grundlæggende metode fastlagt i Basel II-regelsættet, hvorefter den sats, der skal anvendes på den gennemsnitlige årlige positive bruttoindkomst for tre perioder, fastsættes til 15 %.

2.5.2.   Brev fra Luxembourg af 24. marts 2015

Brev fra Luxembourg af 24. marts 2015

| (99) | Som svar på Kommissionens anmodning om at få tilsendt eksempler på afgørelser vedrørende skatteydere i samme situation som FFT anførte Luxembourg i sit brev af 24. marts 2015, at FFT's situation var meget speciel. Dette skyldes ifølge Luxembourg, at FFT er et finansieringsselskab, der rejser kapital på markedet, i modsætning til de fleste andre finansieringsinstitutter i Luxembourg, der udlåner midler, som de får stillet til rådighed af andre selskaber i den koncern, de indgår i, med en margen. |
| --- | --- |

(99)

Som svar på Kommissionens anmodning om at få tilsendt eksempler på afgørelser vedrørende skatteydere i samme situation som FFT anførte Luxembourg i sit brev af 24. marts 2015, at FFT's situation var meget speciel. Dette skyldes ifølge Luxembourg, at FFT er et finansieringsselskab, der rejser kapital på markedet, i modsætning til de fleste andre finansieringsinstitutter i Luxembourg, der udlåner midler, som de får stillet til rådighed af andre selskaber i den koncern, de indgår i, med en margen.

| (100) | Ifølge de luxembourgske skattemyndigheder er de enkelte skatteyderes situation så specifik, at det er helt umuligt at sammenligne de enkelte skatteyderes situation. Dette er årsagen til, at den luxembourgske lovgivning kun indeholder en generel rammebestemmelse om koncerninterne afregningspriser (artikel 164 i L.I.R.), der giver myndighederne mulighed for at vurdere de økonomiske realiteter i den enkelte sag så præcist som muligt, uanset om der er truffet en skatteafgørelse. |
| --- | --- |

(100)

Ifølge de luxembourgske skattemyndigheder er de enkelte skatteyderes situation så specifik, at det er helt umuligt at sammenligne de enkelte skatteyderes situation. Dette er årsagen til, at den luxembourgske lovgivning kun indeholder en generel rammebestemmelse om koncerninterne afregningspriser (artikel 164 i L.I.R.), der giver myndighederne mulighed for at vurdere de økonomiske realiteter i den enkelte sag så præcist som muligt, uanset om der er truffet en skatteafgørelse.

| (101) | Luxembourg har ligeledes oplyst FFT's beskatningsgrundlag for perioden 2009-2013 på grundlag af selskabets selvangivelser (49), jf. tabel 7.

  Tabel 7


  FFT's beskatningsgrundlag for perioden 2009-2013







  (EUR) |
| --- | --- |
| 2009 | 2 643 424 |
| 2010 | 2 424 869 |
| 2011 | 2 600 416 |
| 2012 | 1 684 103 |
| 2013 | 2 095 969 |

(101)

Luxembourg har ligeledes oplyst FFT's beskatningsgrundlag for perioden 2009-2013 på grundlag af selskabets selvangivelser (49), jf. tabel 7.

49

Tabel 7

Tabel 7

FFT's beskatningsgrundlag for perioden 2009-2013

FFT's beskatningsgrundlag for perioden 2009-2013

(EUR)

2009

2 643 424

2010

2 424 869

2011

2 600 416

2012

1 684 103

2013

2 095 969

| (102) | Luxembourg anførte, at det fremgik af FFT's selvangivelse for 2013, at bekymringerne udtrykt i betragtning 64 i indledningsafgørelsen over, at beregningsgrundlaget er fastsat i et interval mellem 2 288 000 EUR og 2 796 000 EUR, var helt ubegrundede. Det fremgår klart af skatteafgørelsen, at der kun må anvendes den valgte metode, og at markedsparametre anvendes som variabler. |
| --- | --- |

(102)

Luxembourg anførte, at det fremgik af FFT's selvangivelse for 2013, at bekymringerne udtrykt i betragtning 64 i indledningsafgørelsen over, at beregningsgrundlaget er fastsat i et interval mellem 2 288 000 EUR og 2 796 000 EUR, var helt ubegrundede. Det fremgår klart af skatteafgørelsen, at der kun må anvendes den valgte metode, og at markedsparametre anvendes som variabler.

| (103) | Endelig har Luxembourg på Kommissionens anmodning fremsendt alle tidligere skatteafgørelser, som de luxembourgske skattemyndigheder har truffet vedrørende selskaberne i Fiat-koncernen. |
| --- | --- |

(103)

Endelig har Luxembourg på Kommissionens anmodning fremsendt alle tidligere skatteafgørelser, som de luxembourgske skattemyndigheder har truffet vedrørende selskaberne i Fiat-koncernen.

| (104) | For det første imødekom de luxembourgske skattemyndigheder en anmodning om afgørelse af 9. december 2009 vedrørende godkendelsen af FFT's beskatningsgrundlag [...]. |
| --- | --- |

(104)

For det første imødekom de luxembourgske skattemyndigheder en anmodning om afgørelse af 9. december 2009 vedrørende godkendelsen af FFT's beskatningsgrundlag [...].

| (105) | For det andet fremsendte de luxembourgske skattemyndigheder to breve af 3. september 2012. Det første brev er den anfægtede skatteafgørelse truffet på grundlag af en anmodning om afgørelse af 14. marts 2012 som angivet i betragtning 9. Denne anmodning om afgørelse blev på ny fremsendt til Kommissionen i sin helhed ved Luxembourgs brev af 24. marts 2015, der indeholdt oplysninger, som Luxembourg tidligere havde bortredigeret i sin første meddelelse til Kommissionen om denne afgørelse. |
| --- | --- |

(105)

For det andet fremsendte de luxembourgske skattemyndigheder to breve af 3. september 2012. Det første brev er den anfægtede skatteafgørelse truffet på grundlag af en anmodning om afgørelse af 14. marts 2012 som angivet i betragtning 9. Denne anmodning om afgørelse blev på ny fremsendt til Kommissionen i sin helhed ved Luxembourgs brev af 24. marts 2015, der indeholdt oplysninger, som Luxembourg tidligere havde bortredigeret i sin første meddelelse til Kommissionen om denne afgørelse.

| (106) | Der blev fremsendt et andet næsten identisk brev som svar på en anmodning om en parallel afgørelse indgivet til de luxembourgske skattemyndigheder [...] den 18. april 2012 vedrørende selskabet [F], der synes at være FFT i en anden finansieringsselskabsstruktur i koncernen. I denne anden anmodning om afgørelse er beskrivelsen af de funktioner, der udøves af [selskab F], identisk med beskrivelsen af FFT's funktioner i anmodningen af 14. marts 2012. Denne anden struktur afveg udelukkende ved, at selskabet kun havde en enkelt filial i Det Forenede Kongerige, at det ikke havde nogen filialer i Spanien, og at [selskab F] ikke havde [nogen datterselskaber]. |
| --- | --- |

(106)

Der blev fremsendt et andet næsten identisk brev som svar på en anmodning om en parallel afgørelse indgivet til de luxembourgske skattemyndigheder [...] den 18. april 2012 vedrørende selskabet [F], der synes at være FFT i en anden finansieringsselskabsstruktur i koncernen. I denne anden anmodning om afgørelse er beskrivelsen af de funktioner, der udøves af [selskab F], identisk med beskrivelsen af FFT's funktioner i anmodningen af 14. marts 2012. Denne anden struktur afveg udelukkende ved, at selskabet kun havde en enkelt filial i Det Forenede Kongerige, at det ikke havde nogen filialer i Spanien, og at [selskab F] ikke havde [nogen datterselskaber].

| (107) | Den anden anmodning om afgørelse, der er underbygget af en rapport om koncerninterne afregningspriser, indeholder en konklusion, der er identisk med konklusionen i FFT's anmodning om afgørelse [gengivet i betragtning 54]. Resultatet af analysen af de koncerninterne afregningspriser afviger imidlertid mærkbart. Betalingen på armslængdevilkår til [selskab F] som fastsat i rapporten om koncerninterne afregningspriser er følgende: »I undersøgelsen af de koncerninterne afregningspriser fastsættes en passende forrentning baseret på i) risikokapitalen på 44,6 mio. EUR, og ii) kapitalen til betaling for de funktioner, der udøves af selskabet, på 8,8 mio. EUR ± 10 %«. |
| --- | --- |

(107)

Den anden anmodning om afgørelse, der er underbygget af en rapport om koncerninterne afregningspriser, indeholder en konklusion, der er identisk med konklusionen i FFT's anmodning om afgørelse [gengivet i betragtning 54]. Resultatet af analysen af de koncerninterne afregningspriser afviger imidlertid mærkbart. Betalingen på armslængdevilkår til [selskab F] som fastsat i rapporten om koncerninterne afregningspriser er følgende: »I undersøgelsen af de koncerninterne afregningspriser fastsættes en passende forrentning baseret på i) risikokapitalen på 44,6 mio. EUR, og ii) kapitalen til betaling for de funktioner, der udøves af selskabet, på 8,8 mio. EUR ± 10 %«.

| (108) | De to afgørelser var opført på den liste, som Luxembourg fremsendte til Kommissionen den 4. juni 2015, over skatteafgørelser vedrørende likviditetsfunktioner [jf. betragtning 29]. |
| --- | --- |

(108)

De to afgørelser var opført på den liste, som Luxembourg fremsendte til Kommissionen den 4. juni 2015, over skatteafgørelser vedrørende likviditetsfunktioner [jf. betragtning 29].

| (109) | For det tredje har Kommissionen ligeledes fået tilsendt to andre anmodninger om afgørelser [...] imødekommet af de luxembourgske skattemyndigheder. Disse anmodninger var fra 2002 og 2012 og vedrører andre aspekter af Fiat-koncernens struktur i Luxembourg. Disse afgørelser undersøges ikke i denne afgørelse. |
| --- | --- |

(109)

For det tredje har Kommissionen ligeledes fået tilsendt to andre anmodninger om afgørelser [...] imødekommet af de luxembourgske skattemyndigheder. Disse anmodninger var fra 2002 og 2012 og vedrører andre aspekter af Fiat-koncernens struktur i Luxembourg. Disse afgørelser undersøges ikke i denne afgørelse.

2.5.3.   Oplysninger fremlagt af Fiat den 31. marts 2015

Oplysninger fremlagt af Fiat den 31. marts 2015

2.5.3.1.   Oplysninger vedrørende selskaber i Fiat-koncernen, der er direkte forbundet med FFT

Oplysninger vedrørende selskaber i Fiat-koncernen, der er direkte forbundet med FFT

| (110) | Fiat minder om, at Fiat S.p.A ejer ca. 40 % og FF ca. 60 % af FFT. FF er et 100 % ejet datterselskab af Fiat S.p.A (50). FFNA, og FFC er 100 % ejet af FFT (51). Fiat minder om, at FFT er et af Fiat-koncernens finansieringsselskaber anført i betragtning 39. |
| --- | --- |

(110)

Fiat minder om, at Fiat S.p.A ejer ca. 40 % og FF ca. 60 % af FFT. FF er et 100 % ejet datterselskab af Fiat S.p.A (50). FFNA, og FFC er 100 % ejet af FFT (51). Fiat minder om, at FFT er et af Fiat-koncernens finansieringsselskaber anført i betragtning 39.

50

51

| (111) | Fiat har på Kommissionens anmodning fremsendt detaljerede finansielle oplysninger om finansieringsselskaberne i koncernen. Koncernen har navnlig fremsendt årsberetningerne for FFT, FF, FFNA, FFC og FFB for 2011, 2012 og 2013 og en beskrivelse af disse selskabers funktioner. Ifølge disse oplysninger har FF 52 ansatte, heraf [20-30] i finansieringsafdelingen og [10-20] i regnskabsafdelingen. FFT har 14 ansatte, heraf en direktør, [0-10] ansatte med direkte kontakt til kunderne (i Det Forenede Kongerige), [0-10] ansatte med administrative opgaver og [0-10] ansatte med regnskabs- og kontrolopgaver. FFNA har fem ansatte, hvorimod FFC's aktiviteter er begrænsede. |
| --- | --- |

(111)

Fiat har på Kommissionens anmodning fremsendt detaljerede finansielle oplysninger om finansieringsselskaberne i koncernen. Koncernen har navnlig fremsendt årsberetningerne for FFT, FF, FFNA, FFC og FFB for 2011, 2012 og 2013 og en beskrivelse af disse selskabers funktioner. Ifølge disse oplysninger har FF 52 ansatte, heraf [20-30] i finansieringsafdelingen og [10-20] i regnskabsafdelingen. FFT har 14 ansatte, heraf en direktør, [0-10] ansatte med direkte kontakt til kunderne (i Det Forenede Kongerige), [0-10] ansatte med administrative opgaver og [0-10] ansatte med regnskabs- og kontrolopgaver. FFNA har fem ansatte, hvorimod FFC's aktiviteter er begrænsede.

| (112) | Ifølge oplysningerne fra Fiat er den bogførte værdi af datterselskaberne FFT (FFNA og FFC) [...]. Ifølge FFT's årsberetning blev FFNA og FFC tilbagekøbt fra Fiat S.p.A. og FF i 2011. FFT har siden 2011 udarbejdet konsoliderede årsregnskaber i Luxembourg. |
| --- | --- |

(112)

Ifølge oplysningerne fra Fiat er den bogførte værdi af datterselskaberne FFT (FFNA og FFC) [...]. Ifølge FFT's årsberetning blev FFNA og FFC tilbagekøbt fra Fiat S.p.A. og FF i 2011. FFT har siden 2011 udarbejdet konsoliderede årsregnskaber i Luxembourg.

| (113) | FF og FFT er finansieringsselskaberne i euroområdet. De finansielle oplysninger for disse selskaber for perioden 2010-2013, der er baseret på de indsendte årsberetninger, er anført i tabel 8 og 9 (52).

  Tabel 8


  Finansielle oplysninger for FFT for perioden 2010-2013










  (1000 EUR) |
| --- | --- |
| | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |
| | | | | |
| Renteindtægter og tilsvarende indtægter | 613 561 | 650 641 | 664 707 | 736 561 |
| Fra koncernens selskaber | 605 880 | 626 806 | 648 497 | 731 462 |
| Andre indtægter | 72 292 | 76 910 | 29 185 | 10 125 |
| INDTÆGTER I ALT | 685 853 | 727 551 | 693 892 | 746 686 |
| | | | | |
| Driftsudgifter og afskrivninger | 3 419 | 3 655 | 2 926 | 2 499 |
| Renteudgifter og andre finansielle omkostninger | 625 078 | 640 207 | 631 854 | 666 246 |
| Til koncernens selskaber | 59 409 | 55 520 | 38 041 | 20 268 |
| På obligationer og andre værdipapirer | 551 229 | 574 561 | 592 099 | 643 853 |
| Garantiprovision på obligationer til Fiat S.p.A. (53) | 3 161 | 2 851 | 2 702 | 3 006 |
| Øvrige udgifter | 51 709 | 78 211 | 54 702 | 72 805 |
| UDGIFTER I ALT (før selskabsskat) | 683 367 | 724 924 | 692 185 | 745 032 |
| Overskud før selskabsskat | 2 485 | 2 627 | 1 707 | 1 652 |
| Skat | 748 | 776 | 491 | 508 |
| Nettoindtægter | 1 737 | 1 851 | 1 217 | 1 146 |
| | | | | |
| Egenkapital | 285 625 | 287 477 | 288 693 | 289 839 |
| Skyldige beløb til koncernens selskaber | 4 354 692 | 2 275 578 | 1 530 146 | 1 661 930 |
| Udstedte gældsinstrumenter | 7 716 844 | 7 746 301 | 9 116 345 | 11 030 180 |
| Andre passiver (bankgæld, påløbne forpligtelser osv.) | 2 470 513 | 446 444 | 144 671 | 158 865 |
| EGENKAPITAL OG PASSIVER I ALT | 14 827 674 | 10 755 800 | 11 079 855 | 13 140 814 |
| | | | | |
| Fordringer på koncernens selskaber | 11 869 312 | 7 387 279 | 7 950 092 | 9 637 038 |
| Likvide midler og værdipapirer | 2 705 622 | 3 028 255 | 2 853 245 | 3 221 203 |
| Kapitalandele i forbundne selskaber | 0 | 165 244 | 164 244 | 165 244 |
| Andre aktiver (anlægsaktiver, tilgodehavender osv.) | 252 740 | 175 022 | 112 274 | 117 329 |
| AKTIVER I ALT | 14 827 674 | 10 755 800 | 11 079 855 | 13 140 814 |

(113)

FF og FFT er finansieringsselskaberne i euroområdet. De finansielle oplysninger for disse selskaber for perioden 2010-2013, der er baseret på de indsendte årsberetninger, er anført i tabel 8 og 9 (52).

52

Tabel 8

Tabel 8

Finansielle oplysninger for FFT for perioden 2010-2013

Finansielle oplysninger for FFT for perioden 2010-2013

(1000 EUR)

2010

2011

2012

2013

Renteindtægter og tilsvarende indtægter

613 561

650 641

664 707

736 561

Fra koncernens selskaber

605 880

626 806

648 497

731 462

Andre indtægter

72 292

76 910

29 185

10 125

INDTÆGTER I ALT

685 853

727 551

693 892

746 686

Driftsudgifter og afskrivninger

3 419

3 655

2 926

2 499

Renteudgifter og andre finansielle omkostninger

625 078

640 207

631 854

666 246

Til koncernens selskaber

59 409

55 520

38 041

20 268

På obligationer og andre værdipapirer

551 229

574 561

592 099

643 853

Garantiprovision på obligationer til Fiat S.p.A. (53)

53

3 161

2 851

2 702

3 006

Øvrige udgifter

51 709

78 211

54 702

72 805

UDGIFTER I ALT (før selskabsskat)

683 367

724 924

692 185

745 032

Overskud før selskabsskat

2 485

2 627

1 707

1 652

Skat

748

776

491

508

Nettoindtægter

1 737

1 851

1 217

1 146

Egenkapital

285 625

287 477

288 693

289 839

Skyldige beløb til koncernens selskaber

4 354 692

2 275 578

1 530 146

1 661 930

Udstedte gældsinstrumenter

7 716 844

7 746 301

9 116 345

11 030 180

Andre passiver (bankgæld, påløbne forpligtelser osv.)

2 470 513

446 444

144 671

158 865

EGENKAPITAL OG PASSIVER I ALT

14 827 674

10 755 800

11 079 855

13 140 814

Fordringer på koncernens selskaber

11 869 312

7 387 279

7 950 092

9 637 038

Likvide midler og værdipapirer

2 705 622

3 028 255

2 853 245

3 221 203

Kapitalandele i forbundne selskaber

0

165 244

164 244

165 244

Andre aktiver (anlægsaktiver, tilgodehavender osv.)

252 740

175 022

112 274

117 329

AKTIVER I ALT

14 827 674

10 755 800

11 079 855

13 140 814

| (114) | Ultimo 2011, 2012 og 2013 stillede FFT garantier i forskellige banker til fordel for koncernens selskaber for et samlet beløb på henholdsvis 2 560 802 EUR, 10 772 314 EUR og 10 155 339 EUR.

  Tabel 9


  Finansielle oplysninger for FF for perioden 2010-2013










  (1000 EUR) |
| --- | --- |
| | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |
| | | | | |
| Finansielle indtægter | 552 090 | 752 007 | 676 177 | 722 610 |
| Fra koncernens selskaber | 528 267 | 672 225 | 655 576 | 711 218 |
| Andre indtægter (udbytte, indtægter fra derivater, kursindtægter m.m.) | 29 708 | 18 962 | 18 117 | 8 935 |
| Indtægter fra tjenesteydelser til koncernens selskaber | 6 410 | 7 616 | 2 336 | 2 027 |
| Driftsomkostninger | 14 616 | 13 332 | 8 594 | 9 280 |
| Finansielle omkostninger | 550 331 | 729 851 | 654 763 | 706 825 |
| Koncernens selskaber | 523 123 | 698 009 | 625 216 | 687 712 |
| Overskud før selskabsskat | 23 261 | 35 402 | 33 273 | 17 466 |
| Skat | 5 968 | 10 112 | 8 822 | 6 952 |
| Nettoindtægter | 17 292 | 25 290 | 24 450 | 10 514 |
| | | | | |
| Egenkapital | 271 047 | 268 610 | 268 837 | 256 053 |
| Passiver | 14 878 871 | 12 567 582 | 11 277 171 | 12 758 761 |
| | | | | |
| Finansielle aktiver | 9 267 614 | 8 201 011 | 9 164 768 | 9 905 386 |
| Likvide midler og værdipapirer | 5 519 622 | 4 349 837 | 2 201 190 | 2 928 409 |
| Kapitalandele i forbundne selskaber | 358 362 | 264 116 | 160 833 | 160 833 |
| Andre aktiver (anlægsaktiver, tilgodehavender osv.) | 4 320 | 21 228 | 19 217 | 20 186 |
| AKTIVER I ALT | 15 149 918 | 12 836 192 | 11 546 008 | 13 014 814 |

(114)

Ultimo 2011, 2012 og 2013 stillede FFT garantier i forskellige banker til fordel for koncernens selskaber for et samlet beløb på henholdsvis 2 560 802 EUR, 10 772 314 EUR og 10 155 339 EUR.

Tabel 9

Tabel 9

Finansielle oplysninger for FF for perioden 2010-2013

Finansielle oplysninger for FF for perioden 2010-2013

(1000 EUR)

2010

2011

2012

2013

Finansielle indtægter

552 090

752 007

676 177

722 610

Fra koncernens selskaber

528 267

672 225

655 576

711 218

Andre indtægter (udbytte, indtægter fra derivater, kursindtægter m.m.)

29 708

18 962

18 117

8 935

Indtægter fra tjenesteydelser til koncernens selskaber

6 410

7 616

2 336

2 027

Driftsomkostninger

14 616

13 332

8 594

9 280

Finansielle omkostninger

550 331

729 851

654 763

706 825

Koncernens selskaber

523 123

698 009

625 216

687 712

Overskud før selskabsskat

23 261

35 402

33 273

17 466

Skat

5 968

10 112

8 822

6 952

Nettoindtægter

17 292

25 290

24 450

10 514

Egenkapital

271 047

268 610

268 837

256 053

Passiver

14 878 871

12 567 582

11 277 171

12 758 761

Finansielle aktiver

9 267 614

8 201 011

9 164 768

9 905 386

Likvide midler og værdipapirer

5 519 622

4 349 837

2 201 190

2 928 409

Kapitalandele i forbundne selskaber

358 362

264 116

160 833

160 833

Andre aktiver (anlægsaktiver, tilgodehavender osv.)

4 320

21 228

19 217

20 186

AKTIVER I ALT

15 149 918

12 836 192

11 546 008

13 014 814

| (115) | Ultimo 2013 (og ultimo 2012) bestod FF's deltagelse i forbundne selskabers kapital i kapitalandele i FFT på 157 269 000 EUR (dvs. 60 % af FFT's egenkapital) og i FFB på 2 013 000 EUR, samt i besiddelse af interesser, der ikke giver nogen kontrol i andre selskaber i koncernen, på 725 000 EUR. Ultimo 2011 blev 100 % af FFT's aktier overført til FF med en kapitalandel på 262 102 000 EUR. Ultimo 2010, før FFNA og FFC blev solgt til FFT i 2011, ejede FF en kapitalandel på 7 213 000 EUR i FFC, på 262 077 000 EUR i FFT, på 87 055 EUR i FFNA og på 2 013 000 EUR i FFB, dvs. en samlet kapitalandel på 358 000 000 EUR i datterselskaber, der er et 100 % ejet af Fiat, som angivet i tabel 8. |
| --- | --- |

(115)

Ultimo 2013 (og ultimo 2012) bestod FF's deltagelse i forbundne selskabers kapital i kapitalandele i FFT på 157 269 000 EUR (dvs. 60 % af FFT's egenkapital) og i FFB på 2 013 000 EUR, samt i besiddelse af interesser, der ikke giver nogen kontrol i andre selskaber i koncernen, på 725 000 EUR. Ultimo 2011 blev 100 % af FFT's aktier overført til FF med en kapitalandel på 262 102 000 EUR. Ultimo 2010, før FFNA og FFC blev solgt til FFT i 2011, ejede FF en kapitalandel på 7 213 000 EUR i FFC, på 262 077 000 EUR i FFT, på 87 055 EUR i FFNA og på 2 013 000 EUR i FFB, dvs. en samlet kapitalandel på 358 000 000 EUR i datterselskaber, der er et 100 % ejet af Fiat, som angivet i tabel 8.

2.5.3.2.   Detaljerede oplysninger om FFT's aktiver og passiver

Detaljerede oplysninger om FFT's aktiver og passiver

| (116) | Fiat har fremsendt navnene på de 61 modparter i koncernen, som FFT havde indgået transaktioner med i perioden 2011-2013. Koncernen har oplyst gennemsnitssaldoen mellem FFT og selskabets modparter for de seks største kreditorer og debitorer for 2011, 2012 og 2013. Oplysningerne for 2013 er gengivet i tabel 10 (kolonnen vedrørende renter af gennemsnitssaldoen er blevet tilføjet af Kommissionen).

  Tabel 10


  FFT's modparter i 2013









  (1000 EUR) |
| --- | --- |
| Aktiver | Gennemsnitssaldo | Modtagne renter | Renter divideret med gennemsnitssaldoen |
| Fiat-koncernens modpart 1 | [10 000 000 ] | [500 000 ] | [...] |
| Fiat-koncernens modpart 2 | [150 000 ] | [10 000 ] | [...] |
| Fiat-koncernens modpart 3 | [150 000 ] | [10 000 ] | [...] |
| Fiat-koncernens modpart 4 | [100 000 ] | [5 000 ] | [...] |
| Fiat-koncernens modpart 5 | [50 000 ] | [4 000 ] | [...] |
| Fiat-koncernens modpart 6 | [20 000 ] | [3 000 ] | [...] |
| Passiver | Gennemsnitssaldo | Betalte renter | Renter divideret med gennemsnitssaldoen |
| Fiat-koncernens modpart 7 | [450 000 ] | [10 000 ] | [...] |
| Fiat-koncernens modpart 8 | [250 000 ] | [400] | [...] |
| Fiat-koncernens modpart 9 | [200 000 ] | [1 000 ] | [...] |
| Fiat-koncernens modpart 10 | [50 000 ] | [200] | [...] |
| Fiat-koncernens modpart 11 | [50 000 ] | [150] | [...] |
| Fiat-koncernens modpart 12 | [50 000 ] | [150] | [...] |

(116)

Fiat har fremsendt navnene på de 61 modparter i koncernen, som FFT havde indgået transaktioner med i perioden 2011-2013. Koncernen har oplyst gennemsnitssaldoen mellem FFT og selskabets modparter for de seks største kreditorer og debitorer for 2011, 2012 og 2013. Oplysningerne for 2013 er gengivet i tabel 10 (kolonnen vedrørende renter af gennemsnitssaldoen er blevet tilføjet af Kommissionen).

Tabel 10

Tabel 10

FFT's modparter i 2013

FFT's modparter i 2013

(1000 EUR)

Aktiver

Gennemsnitssaldo

Modtagne renter

Renter divideret med gennemsnitssaldoen

Fiat-koncernens modpart 1

[10 000 000 ]

[500 000 ]

[...]

Fiat-koncernens modpart 2

[150 000 ]

[10 000 ]

[...]

Fiat-koncernens modpart 3

[150 000 ]

[10 000 ]

[...]

Fiat-koncernens modpart 4

[100 000 ]

[5 000 ]

[...]

Fiat-koncernens modpart 5

[50 000 ]

[4 000 ]

[...]

Fiat-koncernens modpart 6

[20 000 ]

[3 000 ]

[...]

Passiver

Gennemsnitssaldo

Betalte renter

Renter divideret med gennemsnitssaldoen

Fiat-koncernens modpart 7

[450 000 ]

[10 000 ]

[...]

Fiat-koncernens modpart 8

[250 000 ]

[400]

[...]

Fiat-koncernens modpart 9

[200 000 ]

[1 000 ]

[...]

Fiat-koncernens modpart 10

[50 000 ]

[200]

[...]

Fiat-koncernens modpart 11

[50 000 ]

[150]

[...]

Fiat-koncernens modpart 12

[50 000 ]

[150]

[...]

| (117) | Fiat har ligeledes fremsendt oplysninger om FFT's gældsudstedelse siden 2009 gennem EMTN-programmet (54), FFT's vigtigste finansieringskilde, og om dets prospekt. FFT har i denne periode foretaget 14 udstedelser af obligationer med løbetider på højst syv år. Selskabet har udstedt obligationer i euro med en pålydende rent på mellem 5,75 % og 7,75 % (undtagen en udstedelse med en rente på 9 %) og i schweiziske francs med en pålydende rent på mellem 4 % og 5 %. |
| --- | --- |

(117)

Fiat har ligeledes fremsendt oplysninger om FFT's gældsudstedelse siden 2009 gennem EMTN-programmet (54), FFT's vigtigste finansieringskilde, og om dets prospekt. FFT har i denne periode foretaget 14 udstedelser af obligationer med løbetider på højst syv år. Selskabet har udstedt obligationer i euro med en pålydende rent på mellem 5,75 % og 7,75 % (undtagen en udstedelse med en rente på 9 %) og i schweiziske francs med en pålydende rent på mellem 4 % og 5 %.

54

| (118) | I oplysningerne fra Fiat anføres forfaldstiden for de koncerninterne finansieringstransaktioner. Ultimo 2013 var den kontraktlige udløbstid for fordringer til et beløb af 12 613 000 EUR af et samlet beløb på 12 858 000 EUR under et år (likvide midler og lån til koncernens selskaber er anført i tabel 9). |
| --- | --- |

(118)

I oplysningerne fra Fiat anføres forfaldstiden for de koncerninterne finansieringstransaktioner. Ultimo 2013 var den kontraktlige udløbstid for fordringer til et beløb af 12 613 000 EUR af et samlet beløb på 12 858 000 EUR under et år (likvide midler og lån til koncernens selskaber er anført i tabel 9).

| (119) | Det fremgår af de fremsendte oplysninger om de forskellige koncerninterne transaktioner, at mange af transaktionerne er dag-til-dag-transaktioner. FFT indgår imidlertid ligeledes transaktioner med forskellige løbetider [...]. FFT yder forskellige former for lån til koncernen [...]. Ultimo 2013 havde næsten alle indskud en løbetid [...]. Obligationsudstedelserne havde forskellige løbetider [...]. |
| --- | --- |

(119)

Det fremgår af de fremsendte oplysninger om de forskellige koncerninterne transaktioner, at mange af transaktionerne er dag-til-dag-transaktioner. FFT indgår imidlertid ligeledes transaktioner med forskellige løbetider [...]. FFT yder forskellige former for lån til koncernen [...]. Ultimo 2013 havde næsten alle indskud en løbetid [...]. Obligationsudstedelserne havde forskellige løbetider [...].

| (120) | Fiat har ligeledes fremsendt dokumentet vedrørende koncernens likviditetspolitik, der analyseres i rapporten om koncerninterne afregningspriser, som danner grundlag for anmodningen om afgørelse. I dette dokument anføres de interne regler for koncernens investering af likvide midler. [...] |
| --- | --- |

(120)

Fiat har ligeledes fremsendt dokumentet vedrørende koncernens likviditetspolitik, der analyseres i rapporten om koncerninterne afregningspriser, som danner grundlag for anmodningen om afgørelse. I dette dokument anføres de interne regler for koncernens investering af likvide midler. [...]

2.5.3.3.   Oplysninger om Fiat-koncernens politik for koncerninterne afregningspriser

Oplysninger om Fiat-koncernens politik for koncerninterne afregningspriser

| (121) | I sit brev af 20. februar 2015 anmodede Kommissionen Fiat om at redegøre for den mekanisme, der gør det muligt for koncernen at nå frem til et stabilt nettoresultat svarende til en stabil andel af egenkapitalen i 2009, 2010 og 2011 (se tabel 4 i betragtning 51 i indledningsafgørelsen), på trods af store udsving i aktiver, passiver, finansielle omkostninger og indtægter. |
| --- | --- |

(121)

I sit brev af 20. februar 2015 anmodede Kommissionen Fiat om at redegøre for den mekanisme, der gør det muligt for koncernen at nå frem til et stabilt nettoresultat svarende til en stabil andel af egenkapitalen i 2009, 2010 og 2011 (se tabel 4 i betragtning 51 i indledningsafgørelsen), på trods af store udsving i aktiver, passiver, finansielle omkostninger og indtægter.

| (122) | Fiat har fremsendt dokumentet »Transfer Pricing Policy« (politikken for koncerninterne afregningspriser) som svar på denne anmodning til koncernen om at redegøre for prisfastsættelsen af koncerninterne lån og indskud. Det fremgår af dette dokument, at Fiat fastsætter priserne på koncerninterne lån ydet af koncernens finansieringsselskaber således, at disse selskabers forrentning fastsættes på forhånd. |
| --- | --- |

(122)

Fiat har fremsendt dokumentet »Transfer Pricing Policy« (politikken for koncerninterne afregningspriser) som svar på denne anmodning til koncernen om at redegøre for prisfastsættelsen af koncerninterne lån og indskud. Det fremgår af dette dokument, at Fiat fastsætter priserne på koncerninterne lån ydet af koncernens finansieringsselskaber således, at disse selskabers forrentning fastsættes på forhånd.

| (123) | De funktioner, der ifølge dette dokument udøves af FFT, og den påtagede risiko er identiske med beskrivelsen i rapporten om koncerninterne afregningspriser, der er sammenfattet i betragtning 38-51, bortset fra visse oplysninger. [...] dokumentet vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser vedrører kreditrisikoen og modpartsrisikoen, der i anmodningen om afgørelse beskrives som ikkeeksisterende, for så vidt angår koncernens aktiver, idet denne risiko betegnes som »begrænset« i dokumentet. |
| --- | --- |

(123)

De funktioner, der ifølge dette dokument udøves af FFT, og den påtagede risiko er identiske med beskrivelsen i rapporten om koncerninterne afregningspriser, der er sammenfattet i betragtning 38-51, bortset fra visse oplysninger. [...] dokumentet vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser vedrører kreditrisikoen og modpartsrisikoen, der i anmodningen om afgørelse beskrives som ikkeeksisterende, for så vidt angår koncernens aktiver, idet denne risiko betegnes som »begrænset« i dokumentet.

| (124) | Ifølge dokumentet vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser fastsættes de koncerninterne afregningspriser som anført nedenfor. [...], anslås det koncerninterne lånebeløb, der skal finansieres. [...], anslås en margen, der skal anvendes på koncerninterne lån på dette grundlag, ved at dividere det beløbsmæssige mål for afkastet, tillagt driftsomkostninger, med det samlede lånebeløb, der skal finansieres. Endelig føjes denne margen til finansieringsselskabernes finansieringsomkostninger med henblik på prisfastsættelse af koncerninterne lån. |
| --- | --- |

(124)

Ifølge dokumentet vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser fastsættes de koncerninterne afregningspriser som anført nedenfor. [...], anslås det koncerninterne lånebeløb, der skal finansieres. [...], anslås en margen, der skal anvendes på koncerninterne lån på dette grundlag, ved at dividere det beløbsmæssige mål for afkastet, tillagt driftsomkostninger, med det samlede lånebeløb, der skal finansieres. Endelig føjes denne margen til finansieringsselskabernes finansieringsomkostninger med henblik på prisfastsættelse af koncerninterne lån.

| (125) | I dokumentet vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser illustreres denne metode til prisfastsættelse af koncerninterne lån på grundlag af taloplysninger fra 2012. Med hensyn til det forventede afkast af egenkapitalen i 2012 anslås det til [4-7 %] for FF og FFT på et konsolideret grundlag. Dokumentet indeholder skøn over betaværdierne for EU for 2012 samt for risikofri renter og risikopræmier for Italien og Luxembourg, der anføres særskilt, og på dette grundlag anslås følgende forventede afkast:

  Tabel 11


  Oplysninger i det interne dokument vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser







  Armslængdeintervallet | Beta |
| --- | --- | --- |
| Antal selskaber | 75 |
| 75-percentil | 1,22 |
| Median | 0,80 |
| 25-percentil | 0,34 |

(125)

I dokumentet vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser illustreres denne metode til prisfastsættelse af koncerninterne lån på grundlag af taloplysninger fra 2012. Med hensyn til det forventede afkast af egenkapitalen i 2012 anslås det til [4-7 %] for FF og FFT på et konsolideret grundlag. Dokumentet indeholder skøn over betaværdierne for EU for 2012 samt for risikofri renter og risikopræmier for Italien og Luxembourg, der anføres særskilt, og på dette grundlag anslås følgende forventede afkast:

Tabel 11

Tabel 11

Oplysninger i det interne dokument vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser

Oplysninger i det interne dokument vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser

Armslængdeintervallet

Beta

Antal selskaber

75

75-percentil

1,22

Median

0,80

25-percentil

0,34

| (%) |
| --- |
| ROE, variabel og forventet (55) | Italien | Luxembourg |
| Risikofri rente | 1,57 | 1,57 |
| Skattesats | 31,4 | 28,8 |
| Risikopræmie på egenkapital | 7,73 | 6,00 |
| ROE — 75-percentil | 16,09 | 12,52 |
| ROE — median | 11,27 | 8,92 |
| ROE — 25-percentil | 6,16 | 5,10 |

(%)

ROE, variabel og forventet (55)

55

Italien

Luxembourg

Risikofri rente

1,57

1,57

Skattesats

31,4

28,8

Risikopræmie på egenkapital

7,73

6,00

ROE — 75-percentil

16,09

12,52

ROE — median

11,27

8,92

ROE — 25-percentil

6,16

5,10

| (126) | I dokumentet skelnes endvidere mellem tidsbegrænsede lån, der er blevet ydet på et tidligere tidspunkt, for hvilke det ikke er muligt at ændre prisvilkårene, og koncerninterne lån med variabel rente. [...]. |
| --- | --- |

(126)

I dokumentet skelnes endvidere mellem tidsbegrænsede lån, der er blevet ydet på et tidligere tidspunkt, for hvilke det ikke er muligt at ændre prisvilkårene, og koncerninterne lån med variabel rente. [...].

2.5.4.   Brev fra Luxembourg af 10. juli 2015

Brev fra Luxembourg af 10. juli 2015

| (127) | I sit brev af 10. juli 2015 påpeger Luxembourg, at Kommissionen ikke overholder retssikkerhedsprincippet, hvis den i afgørelsen om at afslutte den formelle undersøgelsesprocedure stiller krav om tilbagesøgning af den påståede støtte hos modtageren. Luxembourg henviser til Kommissionens tidligere afgørelser om fiskale støtteordninger, der er relevante i denne sag, hvor Kommissionen anerkendte, at dette princip kunne være til hinder for tilbagesøgningen af støtten (56), og fastsatte en overgangsperiode begrundet i en berettiget forventning (57). |
| --- | --- |

(127)

I sit brev af 10. juli 2015 påpeger Luxembourg, at Kommissionen ikke overholder retssikkerhedsprincippet, hvis den i afgørelsen om at afslutte den formelle undersøgelsesprocedure stiller krav om tilbagesøgning af den påståede støtte hos modtageren. Luxembourg henviser til Kommissionens tidligere afgørelser om fiskale støtteordninger, der er relevante i denne sag, hvor Kommissionen anerkendte, at dette princip kunne være til hinder for tilbagesøgningen af støtten (56), og fastsatte en overgangsperiode begrundet i en berettiget forventning (57).

56

57

| (128) | Luxembourg anfører, at da den præcise armslængdepris ved fastsættelsen af de koncerninterne afregningspriser hverken kan eller skal bestemmes på grundlag af OECD's retningslinjer, er det ikke muligt at kræve tilbagesøgning af et præcist støttebeløb. Luxembourg gør endvidere gældende, at Kommissionen i lyset af foranstaltningens nye karakter og i overensstemmelse med tidligere afgørelser ikke bør kræve støtten tilbagesøgt i overensstemmelse med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (58). |
| --- | --- |

(128)

Luxembourg anfører, at da den præcise armslængdepris ved fastsættelsen af de koncerninterne afregningspriser hverken kan eller skal bestemmes på grundlag af OECD's retningslinjer, er det ikke muligt at kræve tilbagesøgning af et præcist støttebeløb. Luxembourg gør endvidere gældende, at Kommissionen i lyset af foranstaltningens nye karakter og i overensstemmelse med tidligere afgørelser ikke bør kræve støtten tilbagesøgt i overensstemmelse med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (58).

58

3.   BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF PROCEDUREN

BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF PROCEDUREN

| (129) | Kommissionen besluttede at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, fordi dens foreløbige opfattelse var, at den pågældende skatteafgørelse indebar statsstøtte til FFT i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF, der var uforenelig med det indre marked. |
| --- | --- |

(129)

Kommissionen besluttede at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, fordi dens foreløbige opfattelse var, at den pågældende skatteafgørelse indebar statsstøtte til FFT i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF, der var uforenelig med det indre marked.

| (130) | Kommissionen har navnlig udtrykt tvivl om foreneligheden af den anfægtede skatteafgørelse med armslængdeprincippet. Kommissionens tvivl var begrundet i de elementer, der er anført i betragtning 131-137. |
| --- | --- |

(130)

Kommissionen har navnlig udtrykt tvivl om foreneligheden af den anfægtede skatteafgørelse med armslængdeprincippet. Kommissionens tvivl var begrundet i de elementer, der er anført i betragtning 131-137.

| (131) | For det første godkender skatteafgørelsen efter alt at dømme et fast beskatningsgrundlag på 2,542 mio. EUR (± 10 %) for FFT's aktiviteter i Luxembourg, der således kun kunne variere svagt og forblive stabilt, selv om FFT's aktiviteter, der danner grundlag for fastsættelsen af beskatningsgrundlaget, steg kraftigt. |
| --- | --- |

(131)

For det første godkender skatteafgørelsen efter alt at dømme et fast beskatningsgrundlag på 2,542 mio. EUR (± 10 %) for FFT's aktiviteter i Luxembourg, der således kun kunne variere svagt og forblive stabilt, selv om FFT's aktiviteter, der danner grundlag for fastsættelsen af beskatningsgrundlaget, steg kraftigt.

| (132) | For det andet har Kommissionen udtrykt tvivl om tilstrækkeligheden af den metode, som FFT's skatterådgiver har valgt til at bestemme betalingen til FFT for de funktioner, som selskabet udøver. I sin analyse af de koncerninterne afregningspriser har skatterådgiveren anvendt en indirekte metode, TNMM, til at beregne denne betaling, men efter Kommissionens opfattelse er det mere hensigtsmæssigt at anvende direkte metoder, herunder navnlig CUP-metoden, når der kan konstateres sammenlignelige transaktioner på markedet. Kommissionen har i denne forbindelse konstateret, at Chrysler, Fiat-koncernens amerikanske selskab, rejser kapital direkte på kapitalmarkederne til finansiering af sine transaktioner, og at nogle af disse transaktioner er sammenlignelige med FFT's transaktioner. |
| --- | --- |

(132)

For det andet har Kommissionen udtrykt tvivl om tilstrækkeligheden af den metode, som FFT's skatterådgiver har valgt til at bestemme betalingen til FFT for de funktioner, som selskabet udøver. I sin analyse af de koncerninterne afregningspriser har skatterådgiveren anvendt en indirekte metode, TNMM, til at beregne denne betaling, men efter Kommissionens opfattelse er det mere hensigtsmæssigt at anvende direkte metoder, herunder navnlig CUP-metoden, når der kan konstateres sammenlignelige transaktioner på markedet. Kommissionen har i denne forbindelse konstateret, at Chrysler, Fiat-koncernens amerikanske selskab, rejser kapital direkte på kapitalmarkederne til finansiering af sine transaktioner, og at nogle af disse transaktioner er sammenlignelige med FFT's transaktioner.

| (133) | Med hensyn til anvendelsen af CAPM til at anslå det teoretiske afkastkrav til egenkapitalen har Kommissionen for det tredje udtrykt tvivl om, hvorvidt FFT's skatterådgiver har anvendt CAPM korrekt. Kommissionen har understreget, at de to komponenter, der er bestemmende for betalingen til FFT i CAPM-modellen, dvs. størrelsen af den forrentede egenkapital og denne egenkapitals forrentningsniveau, var for lavt fastsat. |
| --- | --- |

(133)

Med hensyn til anvendelsen af CAPM til at anslå det teoretiske afkastkrav til egenkapitalen har Kommissionen for det tredje udtrykt tvivl om, hvorvidt FFT's skatterådgiver har anvendt CAPM korrekt. Kommissionen har understreget, at de to komponenter, der er bestemmende for betalingen til FFT i CAPM-modellen, dvs. størrelsen af den forrentede egenkapital og denne egenkapitals forrentningsniveau, var for lavt fastsat.

| (134) | Med hensyn til størrelsen af den forrentede egenkapital godkendte skatteafgørelsen, at CAPM kun blev anvendt på en del af egenkapitalen, nemlig den »risikoeksponerede egenkapital«, hvorimod egenkapital investeret i FFNA og FFC blev fratrukket den forrentede egenkapital uden en plausibel forklaring (59). Det har desuden vist sig, at beregningen af den »risikoeksponerede egenkapital« resulterede i et for lavt beskatningsgrundlag, da beregningen ikke omfattede koncerninterne aktiver, også her uden en overbevisende begrundelse. Kommissionen har i sin indledningsafgørelse anfægtet hypotesen om, at der ikke er nogen kreditrisiko forbundet med transaktionerne med koncernens selskaber. Kommissionen har ligeledes udtrykt tvivl om beregningen af minimumskapitalkravene knyttet til modpartrisikoen og kreditrisikoen. Det var navnlig ikke begrundet at vælge en forholdsvis lav risikovægtningsfaktor på 20 % for modpartsrisikoen, og der var ingen indikation af, hvad der kunne forventes, hvis de lovgivningsmæssige rammer blev væsentligt ændret. Det forklares ikke i skatterådgiverens rapport om koncerninterne afregningspriser, hvorfor »forskellen mellem påløbne renter på bankindskud og påløbne renter på banklån« er en god målestok for den operationelle risiko, og heller ikke hvorfor der skal tillægges en risikovægt på 15 %. Det forklares ligeledes heller ikke, hvorfor modpartsrisikoen multipliceres med 6 % og ikke med 8 %, da minimumskapitalkravene i henhold til Basel II for modpartsrisikoen, der henvises udtrykkeligt til i rapporten om koncerninterne afregningspriser, er 8 %. |
| --- | --- |

(134)

Med hensyn til størrelsen af den forrentede egenkapital godkendte skatteafgørelsen, at CAPM kun blev anvendt på en del af egenkapitalen, nemlig den »risikoeksponerede egenkapital«, hvorimod egenkapital investeret i FFNA og FFC blev fratrukket den forrentede egenkapital uden en plausibel forklaring (59). Det har desuden vist sig, at beregningen af den »risikoeksponerede egenkapital« resulterede i et for lavt beskatningsgrundlag, da beregningen ikke omfattede koncerninterne aktiver, også her uden en overbevisende begrundelse. Kommissionen har i sin indledningsafgørelse anfægtet hypotesen om, at der ikke er nogen kreditrisiko forbundet med transaktionerne med koncernens selskaber. Kommissionen har ligeledes udtrykt tvivl om beregningen af minimumskapitalkravene knyttet til modpartrisikoen og kreditrisikoen. Det var navnlig ikke begrundet at vælge en forholdsvis lav risikovægtningsfaktor på 20 % for modpartsrisikoen, og der var ingen indikation af, hvad der kunne forventes, hvis de lovgivningsmæssige rammer blev væsentligt ændret. Det forklares ikke i skatterådgiverens rapport om koncerninterne afregningspriser, hvorfor »forskellen mellem påløbne renter på bankindskud og påløbne renter på banklån« er en god målestok for den operationelle risiko, og heller ikke hvorfor der skal tillægges en risikovægt på 15 %. Det forklares ligeledes heller ikke, hvorfor modpartsrisikoen multipliceres med 6 % og ikke med 8 %, da minimumskapitalkravene i henhold til Basel II for modpartsrisikoen, der henvises udtrykkeligt til i rapporten om koncerninterne afregningspriser, er 8 %.

59

| (135) | Med hensyn til det beregnede afkast af denne kapital har Kommissionen sat spørgsmålstegn ved fastsættelsen af beta, da denne syntes for lav i forhold til værdien for andre selskaber, der leverer finansielle tjenesteydelser. Kommissionen har ligeledes sat spørgsmålstegn ved skatterådgiverens valg af 25-percentilen i stedet for medianen ved beregning af beta. |
| --- | --- |

(135)

Med hensyn til det beregnede afkast af denne kapital har Kommissionen sat spørgsmålstegn ved fastsættelsen af beta, da denne syntes for lav i forhold til værdien for andre selskaber, der leverer finansielle tjenesteydelser. Kommissionen har ligeledes sat spørgsmålstegn ved skatterådgiverens valg af 25-percentilen i stedet for medianen ved beregning af beta.

| (136) | Med hensyn til det forventede afkast af den egenkapital, der betragtes som overskydende i anmodningen om afgørelse, har Kommissionen for det fjerde sat spørgsmålstegn ved godkendelsen i den anfægtede skatteafgørelse af anvendelsen af en meget lav rentesats på 0,87 % uden begrundelse. |
| --- | --- |

(136)

Med hensyn til det forventede afkast af den egenkapital, der betragtes som overskydende i anmodningen om afgørelse, har Kommissionen for det fjerde sat spørgsmålstegn ved godkendelsen i den anfægtede skatteafgørelse af anvendelsen af en meget lav rentesats på 0,87 % uden begrundelse.

| (137) | Da analysen af de koncerninterne afregningspriser godkendt i den anfægtede skatteafgørelse ikke syntes at være i overensstemmelse med armslængdeprincippet, var det Kommissionens foreløbige opfattelse, at denne skatteafgørelse gav FFT en fordel. Efter Kommissionens opfattelse har selskabet opnået denne fordel hvert år, og den er blevet opretholdt, hver gang de luxembourgske myndigheder har godkendt den skat, der skulle betales, beregnet på grundlag af denne skatteafgørelse. Ifølge Kommissionen er denne fordel ligeledes blevet indrømmet selektivt, da den er en afvigelse fra administrativ praksis, der specifikt begunstiger FFT i forhold til andre selskaber, som befinder sig i en tilsvarende retlig og faktisk situation. |
| --- | --- |

(137)

Da analysen af de koncerninterne afregningspriser godkendt i den anfægtede skatteafgørelse ikke syntes at være i overensstemmelse med armslængdeprincippet, var det Kommissionens foreløbige opfattelse, at denne skatteafgørelse gav FFT en fordel. Efter Kommissionens opfattelse har selskabet opnået denne fordel hvert år, og den er blevet opretholdt, hver gang de luxembourgske myndigheder har godkendt den skat, der skulle betales, beregnet på grundlag af denne skatteafgørelse. Ifølge Kommissionen er denne fordel ligeledes blevet indrømmet selektivt, da den er en afvigelse fra administrativ praksis, der specifikt begunstiger FFT i forhold til andre selskaber, som befinder sig i en tilsvarende retlig og faktisk situation.

| (138) | Da alle de øvrige betingelser i artikel 107, stk. 1, i TEUF er opfyldt, og da ingen åbenbar grund gav mulighed for at fastslå foreneligheden med det indre marked, kom Kommissionen til den foreløbige konklusion, at den anfægtede skatteafgørelse udgjorde statsstøtte, som er uforenelig med det indre marked. På denne baggrund besluttede Kommissionen at indlede den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende denne skatteafgørelse. |
| --- | --- |

(138)

Da alle de øvrige betingelser i artikel 107, stk. 1, i TEUF er opfyldt, og da ingen åbenbar grund gav mulighed for at fastslå foreneligheden med det indre marked, kom Kommissionen til den foreløbige konklusion, at den anfægtede skatteafgørelse udgjorde statsstøtte, som er uforenelig med det indre marked. På denne baggrund besluttede Kommissionen at indlede den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende denne skatteafgørelse.

| (139) | I indledningsafgørelsen anmodede Kommissionen ligeledes i henhold til artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 659/1999 Luxembourg om at fremsende alle de dokumenter, oplysninger og data vedrørende den anfægtede foranstaltning, som Kommissionen skulle bruge til at afgøre, om der var tale om støtte, og om denne støtte i påkommende tilfælde var forenelig med det indre marked. I henhold til artikel 6a, stk. 2, litra b), i forordning (EF) nr. 659/1999, anmodede Kommissionen ligeledes Luxembourg om tilladelse til at anmode modtageren af den anfægtede foranstaltning, dvs. FFT, om at fremsende de ønskede oplysninger, hvis Luxembourg ikke fremsendte alle de ønskede oplysninger. |
| --- | --- |

(139)

I indledningsafgørelsen anmodede Kommissionen ligeledes i henhold til artikel 10, stk. 3, i forordning (EF) nr. 659/1999 Luxembourg om at fremsende alle de dokumenter, oplysninger og data vedrørende den anfægtede foranstaltning, som Kommissionen skulle bruge til at afgøre, om der var tale om støtte, og om denne støtte i påkommende tilfælde var forenelig med det indre marked. I henhold til artikel 6a, stk. 2, litra b), i forordning (EF) nr. 659/1999, anmodede Kommissionen ligeledes Luxembourg om tilladelse til at anmode modtageren af den anfægtede foranstaltning, dvs. FFT, om at fremsende de ønskede oplysninger, hvis Luxembourg ikke fremsendte alle de ønskede oplysninger.

4.   LUXEMBOURGS BEMÆRKNINGER

LUXEMBOURGS BEMÆRKNINGER

| (140) | Luxembourg fremsendte sine bemærkninger til indledningsafgørelsen den 19. juli 2014. Luxembourg påpeger for det første, at proceduren er mangelfuld, og at Kommissionen har begået materielle fejl i indledningsafgørelsen. |
| --- | --- |

(140)

Luxembourg fremsendte sine bemærkninger til indledningsafgørelsen den 19. juli 2014. Luxembourg påpeger for det første, at proceduren er mangelfuld, og at Kommissionen har begået materielle fejl i indledningsafgørelsen.

4.1.   Luxembourgs bemærkninger vedrørende Kommissionens procedure

Luxembourgs bemærkninger vedrørende Kommissionens procedure

| (141) | Med hensyn til proceduren hævder Luxembourg, at den korrekte procedure for udstedelse af et påbud om oplysninger ikke er blevet fulgt i denne sag, idet Kommissionen i henhold til forordning (EF) nr. 659/1999 ikke kan udstede påbud i en indledningsafgørelse. Ved udstedelse af et sådant påbud burde Kommissionen have fulgt proceduren i artikel 10 i forordning (EF) nr. 659/1999. |
| --- | --- |

(141)

Med hensyn til proceduren hævder Luxembourg, at den korrekte procedure for udstedelse af et påbud om oplysninger ikke er blevet fulgt i denne sag, idet Kommissionen i henhold til forordning (EF) nr. 659/1999 ikke kan udstede påbud i en indledningsafgørelse. Ved udstedelse af et sådant påbud burde Kommissionen have fulgt proceduren i artikel 10 i forordning (EF) nr. 659/1999.

| (142) | Med hensyn til de oplysninger, der udbedes i påbuddet, anfører Luxembourg desuden, at Kommissionen ikke har forklaret, hvorfor det var nødvendigt at afsløre modtagerens identitet for at kunne vurdere foranstaltningen på grundlag af statsstøttereglerne. Luxembourg havde ikke mulighed for at afsløre modtagerens identitet på daværende tidspunkt på grund af de mange lækager og Kommissionens letsindige udtalelser. Der blev desuden ikke udbedt andre særlige oplysninger i påbuddet. Ifølge Kommissionens procedurevejledning skal det imidlertid anføres klart i påbuddet, hvilke oplysninger der er nødvendige i forbindelse med den pågældende procedure. |
| --- | --- |

(142)

Med hensyn til de oplysninger, der udbedes i påbuddet, anfører Luxembourg desuden, at Kommissionen ikke har forklaret, hvorfor det var nødvendigt at afsløre modtagerens identitet for at kunne vurdere foranstaltningen på grundlag af statsstøttereglerne. Luxembourg havde ikke mulighed for at afsløre modtagerens identitet på daværende tidspunkt på grund af de mange lækager og Kommissionens letsindige udtalelser. Der blev desuden ikke udbedt andre særlige oplysninger i påbuddet. Ifølge Kommissionens procedurevejledning skal det imidlertid anføres klart i påbuddet, hvilke oplysninger der er nødvendige i forbindelse med den pågældende procedure.

| (143) | Luxembourg hævder ligeledes, at det er umuligt for Luxembourg at opfylde sin pligt til at stille foranstaltningen i bero, da det ikke anføres i indledningsafgørelsen, på hvilken måde den anfægtede skatteafgørelse udgør støtte. FFT skal indgive en selvangivelse, og da Kommissionen i indledningsafgørelsen ikke har præciseret metoden til beregning af den skat, der skal betales, vil de luxembourgske skattemyndigheder anvende den metode, der er godkendt i skatteafgørelsen. |
| --- | --- |

(143)

Luxembourg hævder ligeledes, at det er umuligt for Luxembourg at opfylde sin pligt til at stille foranstaltningen i bero, da det ikke anføres i indledningsafgørelsen, på hvilken måde den anfægtede skatteafgørelse udgør støtte. FFT skal indgive en selvangivelse, og da Kommissionen i indledningsafgørelsen ikke har præciseret metoden til beregning af den skat, der skal betales, vil de luxembourgske skattemyndigheder anvende den metode, der er godkendt i skatteafgørelsen.

| (144) | Luxembourg anfører endvidere, at Kommissionen har overtrådt principperne om loyalt samarbejde, upartiskhed og god forvaltning, navnlig ved ikke at følge op på sine opfordringer vedrørende afholdelse af et møde, hvor de luxembourgske myndigheder kunne få lejlighed til at redegøre for den anvendte metode i den anfægtede skatteafgørelse. |
| --- | --- |

(144)

Luxembourg anfører endvidere, at Kommissionen har overtrådt principperne om loyalt samarbejde, upartiskhed og god forvaltning, navnlig ved ikke at følge op på sine opfordringer vedrørende afholdelse af et møde, hvor de luxembourgske myndigheder kunne få lejlighed til at redegøre for den anvendte metode i den anfægtede skatteafgørelse.

| (145) | Luxembourg gør indsigelse mod Kommissionens afgørelse om at indlede en procedure vedrørende FFT (ny statsstøttesag SA.38375), adskilt fra den generelle statsstøttesag SA.37267 vedrørende Luxembourgs afgørelsespraksis på skatteområdet. Da Luxembourg havde indbragt påbuddet om oplysninger udstedt af Kommissionen i statsstøttesag SA.37267 for Retten, havde Kommissionen således mulighed for at hindre annulleringen af det pågældende påbud på kunstig vis ved at åbne en ny sag. |
| --- | --- |

(145)

Luxembourg gør indsigelse mod Kommissionens afgørelse om at indlede en procedure vedrørende FFT (ny statsstøttesag SA.38375), adskilt fra den generelle statsstøttesag SA.37267 vedrørende Luxembourgs afgørelsespraksis på skatteområdet. Da Luxembourg havde indbragt påbuddet om oplysninger udstedt af Kommissionen i statsstøttesag SA.37267 for Retten, havde Kommissionen således mulighed for at hindre annulleringen af det pågældende påbud på kunstig vis ved at åbne en ny sag.

| (146) | Luxembourg påpeger endelig, at Kommissionen har overtrådt sine beføjelser ved at sammenblande udøvelsen af skønsbeføjelser og den simple fortolkning af almindelige retsregler. Skatteafgørelsen vedrørende FFT henhører navnlig ikke under de luxembourgske skattemyndigheders skønsbeføjelser, idet den er truffet i henhold til artikel 164, stk. 3, i L.I.R. og cirkulæret. Ifølge Luxembourg skal disse bestemmelser nødvendigvis fortolkes i lyset af de faktiske forhold i den enkelte sag for at finde løsninger, der tager udgangspunkt i de nærmere omstændigheder. Kommissionen anerkender ikke, at det er nødvendigt at skelne mellem skønsbeføjelser på den ene side og på den anden side fortolkningen af reglerne, herunder af abstrakte juridiske begreber, der efterfølgende skal anvendes på den pågældende sag. Ved at fortolke den luxembourgske lovgivning på vegne af de luxembourgske skattemyndigheder ser Kommissionen endvidere bort fra medlemsstaternes kompetence inden for direkte beskatning. |
| --- | --- |

(146)

Luxembourg påpeger endelig, at Kommissionen har overtrådt sine beføjelser ved at sammenblande udøvelsen af skønsbeføjelser og den simple fortolkning af almindelige retsregler. Skatteafgørelsen vedrørende FFT henhører navnlig ikke under de luxembourgske skattemyndigheders skønsbeføjelser, idet den er truffet i henhold til artikel 164, stk. 3, i L.I.R. og cirkulæret. Ifølge Luxembourg skal disse bestemmelser nødvendigvis fortolkes i lyset af de faktiske forhold i den enkelte sag for at finde løsninger, der tager udgangspunkt i de nærmere omstændigheder. Kommissionen anerkender ikke, at det er nødvendigt at skelne mellem skønsbeføjelser på den ene side og på den anden side fortolkningen af reglerne, herunder af abstrakte juridiske begreber, der efterfølgende skal anvendes på den pågældende sag. Ved at fortolke den luxembourgske lovgivning på vegne af de luxembourgske skattemyndigheder ser Kommissionen endvidere bort fra medlemsstaternes kompetence inden for direkte beskatning.

| (147) | Ifølge Luxembourg har Kommissionen ikke været i stand til at dokumentere, at den anfægtede skatteafgørelse afveg fra almindelig administrativ praksis, da de luxembourgske skattemyndigheder ikke har udøvet skønsbeføjelser i FFT-sagen. Luxembourg anfører, at landets administrative praksis er baseret på principperne om lovlighed og lighed, og at alle skatteydere, der i alt væsentligt befinder sig i samme situation, behandles på samme måde. Luxembourg påpeger, at indledningsafgørelsen kun er blevet undersøgt i lyset af OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser og ikke i lyset af den luxembourgske administrative praksis. |
| --- | --- |

(147)

Ifølge Luxembourg har Kommissionen ikke været i stand til at dokumentere, at den anfægtede skatteafgørelse afveg fra almindelig administrativ praksis, da de luxembourgske skattemyndigheder ikke har udøvet skønsbeføjelser i FFT-sagen. Luxembourg anfører, at landets administrative praksis er baseret på principperne om lovlighed og lighed, og at alle skatteydere, der i alt væsentligt befinder sig i samme situation, behandles på samme måde. Luxembourg påpeger, at indledningsafgørelsen kun er blevet undersøgt i lyset af OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser og ikke i lyset af den luxembourgske administrative praksis.

4.2.   Luxembourgs bemærkninger vedrørende materielle fejl i indledningsafgørelsen

Luxembourgs bemærkninger vedrørende materielle fejl i indledningsafgørelsen

| (148) | Luxembourg påpeger generelt, at Kommissionen har begået en materiel fejl ved at anvende armslængdeprincippet forankret i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser som referenceordning for vurderingen af den selektive fordel i stedet for national lovgivning og praksis. |
| --- | --- |

(148)

Luxembourg påpeger generelt, at Kommissionen har begået en materiel fejl ved at anvende armslængdeprincippet forankret i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser som referenceordning for vurderingen af den selektive fordel i stedet for national lovgivning og praksis.

| (149) | Luxembourg påpeger endvidere, at Kommissionen har fejlfortolket OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser. I betragtning 65 i indledningsafgørelsen rangordner Kommissionen tilsyneladende de forskellige metoder til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser og påpeger i denne forbindelse, at det er mere hensigtsmæssigt at anvende direkte metoder, herunder navnlig CUP-metoden, i stedet for indirekte metoder såsom TNMM. Kommissionen tager således ikke hensyn til, at et hierarki af metoder i henhold til OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser fra 2010 ikke længere er i overensstemmelse med de nuværende krav og gældende praksis. Med henvisning til afsnit 1.13 i de pågældende retningslinjer anfører Luxembourg, at det anerkendes heri, at »fastsættelsen af koncerninterne afregningspriser ikke er en eksakt videnskab«, og at »valget af metoden til fastsættelse af armslængdeprisen i mange tilfælde ikke er helt åbenlyst«. Da FFT's skatterådgiver har vurderet, at det var begrundet at vælge TNMM, og således har anvendt artikel 164 i L.I.R., har de luxembourgske skattemyndigheder blot bekræftet analysens juridiske grundlag. |
| --- | --- |

(149)

Luxembourg påpeger endvidere, at Kommissionen har fejlfortolket OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser. I betragtning 65 i indledningsafgørelsen rangordner Kommissionen tilsyneladende de forskellige metoder til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser og påpeger i denne forbindelse, at det er mere hensigtsmæssigt at anvende direkte metoder, herunder navnlig CUP-metoden, i stedet for indirekte metoder såsom TNMM. Kommissionen tager således ikke hensyn til, at et hierarki af metoder i henhold til OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser fra 2010 ikke længere er i overensstemmelse med de nuværende krav og gældende praksis. Med henvisning til afsnit 1.13 i de pågældende retningslinjer anfører Luxembourg, at det anerkendes heri, at »fastsættelsen af koncerninterne afregningspriser ikke er en eksakt videnskab«, og at »valget af metoden til fastsættelse af armslængdeprisen i mange tilfælde ikke er helt åbenlyst«. Da FFT's skatterådgiver har vurderet, at det var begrundet at vælge TNMM, og således har anvendt artikel 164 i L.I.R., har de luxembourgske skattemyndigheder blot bekræftet analysens juridiske grundlag.

| (150) | Ifølge Luxembourg anerkender Kommissionen, at fortolkningen og anvendelsen af armslængdeprincippet varierer fra den ene skattemyndighed til den anden og ligeledes mellem skattemyndigheder og erhvervslivet (60), og Kommissionen kan derfor ikke på den ene side anerkende, at armslængdeprincippet fortolkes og anvendes forskelligt, og på den anden side mene, at der kun er en korrekt metode, ifølge hvilken Luxembourg burde have anvendt armslængdeprincippet. |
| --- | --- |

(150)

Ifølge Luxembourg anerkender Kommissionen, at fortolkningen og anvendelsen af armslængdeprincippet varierer fra den ene skattemyndighed til den anden og ligeledes mellem skattemyndigheder og erhvervslivet (60), og Kommissionen kan derfor ikke på den ene side anerkende, at armslængdeprincippet fortolkes og anvendes forskelligt, og på den anden side mene, at der kun er en korrekt metode, ifølge hvilken Luxembourg burde have anvendt armslængdeprincippet.

60

| (151) | Luxembourg kritiserer i øvrigt Kommissionen for ikke at have anvendt den pågældende nationale bestemmelse i denne sag, dvs. artikel 164, stk. 3, i L.I.R. og den hertil knyttede administrative praksis, og for kun at have anvendt OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser som referenceordning. Kommissionen vælger således den beregningsmetode, den finder mest hensigtsmæssig, selv om den luxembourgske lovgivning ikke foreskriver anvendelsen af specifikke metoder til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser. Kommissionen ser således helt bort fra den retlige ramme og den luxembourgske administrative praksis på dette område. I forbindelse med selektivitetsanalysen sammenligner Kommissionen desuden ikke den skattemæssige behandling af FFT med behandlingen af andre selskaber, som befinder sig i en tilsvarende retlig og faktisk situation i Luxembourg. |
| --- | --- |

(151)

Luxembourg kritiserer i øvrigt Kommissionen for ikke at have anvendt den pågældende nationale bestemmelse i denne sag, dvs. artikel 164, stk. 3, i L.I.R. og den hertil knyttede administrative praksis, og for kun at have anvendt OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser som referenceordning. Kommissionen vælger således den beregningsmetode, den finder mest hensigtsmæssig, selv om den luxembourgske lovgivning ikke foreskriver anvendelsen af specifikke metoder til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser. Kommissionen ser således helt bort fra den retlige ramme og den luxembourgske administrative praksis på dette område. I forbindelse med selektivitetsanalysen sammenligner Kommissionen desuden ikke den skattemæssige behandling af FFT med behandlingen af andre selskaber, som befinder sig i en tilsvarende retlig og faktisk situation i Luxembourg.

| (152) | Med hensyn til den tvivl, som Kommissionen har givet udtryk for i sin indledningsafgørelse, kritiserer Luxembourg Kommissionen for at fokusere for meget og for ensidigt på Fiats formodede skattestrategi på koncernniveau uden at tage hensyn til, at Fiat som en koncern kan have andre grunde til at strukturere sig, som den har gjort. |
| --- | --- |

(152)

Med hensyn til den tvivl, som Kommissionen har givet udtryk for i sin indledningsafgørelse, kritiserer Luxembourg Kommissionen for at fokusere for meget og for ensidigt på Fiats formodede skattestrategi på koncernniveau uden at tage hensyn til, at Fiat som en koncern kan have andre grunde til at strukturere sig, som den har gjort.

| (153) | For det første har de luxembourgske skattemyndigheder bestemt ikke indgået en aftale om et »fast beskatningsgrundlag« som hævdet i betragtning 64 i indledningsafgørelsen. FFT's skattepligtige fortjeneste er baseret på udlånsvolumenen, og rapporten om koncerninterne afregningspriser resulterer ikke i fastsættelsen af et basispointinterval baseret på den ønskede margen. |
| --- | --- |

(153)

For det første har de luxembourgske skattemyndigheder bestemt ikke indgået en aftale om et »fast beskatningsgrundlag« som hævdet i betragtning 64 i indledningsafgørelsen. FFT's skattepligtige fortjeneste er baseret på udlånsvolumenen, og rapporten om koncerninterne afregningspriser resulterer ikke i fastsættelsen af et basispointinterval baseret på den ønskede margen.

| (154) | Med hensyn til kapitalkravet og den tvivl, som Kommissionen har givet udtryk for desangående, mener Luxembourg for det andet, at Basel II-regelsættet er et hensigtsmæssigt valg i lighed med udelukkelsen af kapitalandele. Luxembourg bekræfter, at det var logisk at udelukke kapitalandele fra beregningerne, da de slet ikke er relevante i en beregning begrænset til koncerninterne afregningspriser for koncerninterne lån. Ifølge rapporten om koncerninterne afregningspriser udgør beløbet til finansiering af kapitalandele desuden 165 244 000 EUR, hvilket svarer til købsprisen for FFT's kapitalandele, og dermed kan der ifølge Luxembourg ikke rejses nogen kritik. Da indtægter fra kapitalandele er fritaget i henhold til luxembourgsk ret, er de tilknyttede omkostninger, f.eks. renteudgifter, desuden heller ikke fradragsberettigede. Da kapitalandele forrentes ved tildeling af udbytte fra datterselskaberne, og da beløbet kan variere afhængigt af datterselskabernes resultater og reinvesteringsbehov, giver det rent forretningsmæssigt endelig ikke nogen mening at tale om den margen, der skal anvendes på disse indtægter. |
| --- | --- |

(154)

Med hensyn til kapitalkravet og den tvivl, som Kommissionen har givet udtryk for desangående, mener Luxembourg for det andet, at Basel II-regelsættet er et hensigtsmæssigt valg i lighed med udelukkelsen af kapitalandele. Luxembourg bekræfter, at det var logisk at udelukke kapitalandele fra beregningerne, da de slet ikke er relevante i en beregning begrænset til koncerninterne afregningspriser for koncerninterne lån. Ifølge rapporten om koncerninterne afregningspriser udgør beløbet til finansiering af kapitalandele desuden 165 244 000 EUR, hvilket svarer til købsprisen for FFT's kapitalandele, og dermed kan der ifølge Luxembourg ikke rejses nogen kritik. Da indtægter fra kapitalandele er fritaget i henhold til luxembourgsk ret, er de tilknyttede omkostninger, f.eks. renteudgifter, desuden heller ikke fradragsberettigede. Da kapitalandele forrentes ved tildeling af udbytte fra datterselskaberne, og da beløbet kan variere afhængigt af datterselskabernes resultater og reinvesteringsbehov, giver det rent forretningsmæssigt endelig ikke nogen mening at tale om den margen, der skal anvendes på disse indtægter.

| (155) | Luxembourg bekræfter for det tredje, at udelukkelsen af koncerninterne fordringer fra beregningen ligeledes er begrundet, da der er stillet en udtrykkelig garanti for FFT's gæld over for FFT's långivere. I lyset af industristrategien, de økonomiske interesser og risikoen for potentiel skade på selskabets omdømme er FFT's misligholdelsesrisiko meget lav, og det »frie« beløb på 93 710 000 EUR er fuldt ud tilstrækkeligt til at dække denne risiko. |
| --- | --- |

(155)

Luxembourg bekræfter for det tredje, at udelukkelsen af koncerninterne fordringer fra beregningen ligeledes er begrundet, da der er stillet en udtrykkelig garanti for FFT's gæld over for FFT's långivere. I lyset af industristrategien, de økonomiske interesser og risikoen for potentiel skade på selskabets omdømme er FFT's misligholdelsesrisiko meget lav, og det »frie« beløb på 93 710 000 EUR er fuldt ud tilstrækkeligt til at dække denne risiko.

| (156) | Luxembourg kritiserer for det fjerde Kommissionen for at have sat spørgsmålstegn ved metoden til beregning af beta med henblik på fastlæggelse af risikopræmien. For det første er disse beregninger ikke udelukkende matematiske, og forskellige resultater kan være begrundede. Resultaterne i rapporten om koncerninterne afregningspriser, er således fuldt ud begrundede og solide. Selv hvis Kommissionen var nået frem til andre resultater, burde den for det andet alligevel have undersøgt, om dette giver FFT en fordel i forhold til andre etablerede selskaber i Luxembourg. Selv i forbindelse med en alternativ evaluering, hvor FFT's beregnede risikopræmie sammenlignes med afkastet til aktionærerne i det børsnoterede selskab, der udgør 3,5 %-4 %, hvilket er betydeligt lavere end FFT's beregnede risikopræmie på 6,05 %, viser sammenligningen for det tredje, at risikopræmien på 6,05 % er helt begrundet og fuldt ud opfylder kravene i artikel 164 i L.I.R. |
| --- | --- |

(156)

Luxembourg kritiserer for det fjerde Kommissionen for at have sat spørgsmålstegn ved metoden til beregning af beta med henblik på fastlæggelse af risikopræmien. For det første er disse beregninger ikke udelukkende matematiske, og forskellige resultater kan være begrundede. Resultaterne i rapporten om koncerninterne afregningspriser, er således fuldt ud begrundede og solide. Selv hvis Kommissionen var nået frem til andre resultater, burde den for det andet alligevel have undersøgt, om dette giver FFT en fordel i forhold til andre etablerede selskaber i Luxembourg. Selv i forbindelse med en alternativ evaluering, hvor FFT's beregnede risikopræmie sammenlignes med afkastet til aktionærerne i det børsnoterede selskab, der udgør 3,5 %-4 %, hvilket er betydeligt lavere end FFT's beregnede risikopræmie på 6,05 %, viser sammenligningen for det tredje, at risikopræmien på 6,05 % er helt begrundet og fuldt ud opfylder kravene i artikel 164 i L.I.R.

| (157) | Endelig anfører Luxembourg, at da gruppen vedrørende adfærdskodeksen for erhvervsbeskatning udtrykkeligt har bekræftet, at afgørelsespraksissen på skatteområdet i Luxembourg var i overensstemmelse med adfærdskodeksen og OECD's retningslinjer, indebærer princippet om den berettigede forventning, at FFT bør kunne basere sig på skatteafgørelsen af 3. september 2012 i hele gyldighedsperioden, dvs. i fem år. |
| --- | --- |

(157)

Endelig anfører Luxembourg, at da gruppen vedrørende adfærdskodeksen for erhvervsbeskatning udtrykkeligt har bekræftet, at afgørelsespraksissen på skatteområdet i Luxembourg var i overensstemmelse med adfærdskodeksen og OECD's retningslinjer, indebærer princippet om den berettigede forventning, at FFT bør kunne basere sig på skatteafgørelsen af 3. september 2012 i hele gyldighedsperioden, dvs. i fem år.

5.   BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

| (158) | FFT fremsendte sine bemærkninger til indledningsafgørelsen den 30. oktober 2014. Disse bemærkninger blev fremsendt i to særskilte dokumenter. |
| --- | --- |

(158)

FFT fremsendte sine bemærkninger til indledningsafgørelsen den 30. oktober 2014. Disse bemærkninger blev fremsendt i to særskilte dokumenter.

5.1.   Det første sæt bemærkninger fra FFT

Det første sæt bemærkninger fra FFT

| (159) | Det første sæt bemærkninger fra FFT er opdelt i to dele. I den første del redegøres for årsagen til, at FFT mener, at Kommissionen har anvendt OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser på FFT's APA forkert. I den anden del redegøres for, hvorfor indledningsafgørelsen ikke er i overensstemmelse med retsreglen om at fastslå, om foranstaltningen er selektiv på grundlag af traktatens artikel 107, stk. 1. |
| --- | --- |

(159)

Det første sæt bemærkninger fra FFT er opdelt i to dele. I den første del redegøres for årsagen til, at FFT mener, at Kommissionen har anvendt OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser på FFT's APA forkert. I den anden del redegøres for, hvorfor indledningsafgørelsen ikke er i overensstemmelse med retsreglen om at fastslå, om foranstaltningen er selektiv på grundlag af traktatens artikel 107, stk. 1.

5.1.1.   Forkert anvendelse af OECD's retningslinjer

Forkert anvendelse af OECD's retningslinjer

| (160) | I modsætning til, hvad Kommissionen fremfører i sin indledningsafgørelse, bekræfter FFT for det første, at selskabet ikke har indgået en aftale med de luxembourgske skattemyndigheder om en fast skattepligtig fortjeneste. Aftalen vedrørte kun en metode til betaling af de likviditetsfunktioner, der udøves af FFT. FFT har siden 2011 hvert år ajourført de parametre, der anvendes til at fastsætte selskabets risikoeksponerede egenkapital og egenkapitalafkast med henblik på beregning af målfortjenesten. FFT's APA er desuden kun gyldig i fem år, såfremt de faktiske forhold og omstændigheder, den er baseret på, ikke ændrer sig. Denne varighed afspejler praksis for skatteafgørelser i andre medlemsstater. |
| --- | --- |

(160)

I modsætning til, hvad Kommissionen fremfører i sin indledningsafgørelse, bekræfter FFT for det første, at selskabet ikke har indgået en aftale med de luxembourgske skattemyndigheder om en fast skattepligtig fortjeneste. Aftalen vedrørte kun en metode til betaling af de likviditetsfunktioner, der udøves af FFT. FFT har siden 2011 hvert år ajourført de parametre, der anvendes til at fastsætte selskabets risikoeksponerede egenkapital og egenkapitalafkast med henblik på beregning af målfortjenesten. FFT's APA er desuden kun gyldig i fem år, såfremt de faktiske forhold og omstændigheder, den er baseret på, ikke ændrer sig. Denne varighed afspejler praksis for skatteafgørelser i andre medlemsstater.

| (161) | For det andet er der intet til hinder for, at FFT's skatterådgiver vælger TNMM, da der ikke er nogen sammenligningselementer, for så vidt angår FFT's transaktioner, som kunne anvendes i CUP-metoden. Dette skyldes, at i) FFT ikke yder lån til tredjeparter, og at ii) Fiat-koncernens selskaber ikke optager tilsvarende lån hos tredjeparter. FFT henviser til afsnit 2.2 i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser, hvor det anføres, at formålet med udvælgelsesmetoden altid bør være at finde den mest hensigtsmæssige metode i en bestemt sag. FFT henviser endvidere til afsnit 2.4 i disse retningslinjer, hvor det anføres, at transaktionsbestemte avancefordelingsmetoder i nogle situationer kan være mere hensigtsmæssige end traditionelle transaktionsbaserede metoder. |
| --- | --- |

(161)

For det andet er der intet til hinder for, at FFT's skatterådgiver vælger TNMM, da der ikke er nogen sammenligningselementer, for så vidt angår FFT's transaktioner, som kunne anvendes i CUP-metoden. Dette skyldes, at i) FFT ikke yder lån til tredjeparter, og at ii) Fiat-koncernens selskaber ikke optager tilsvarende lån hos tredjeparter. FFT henviser til afsnit 2.2 i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser, hvor det anføres, at formålet med udvælgelsesmetoden altid bør være at finde den mest hensigtsmæssige metode i en bestemt sag. FFT henviser endvidere til afsnit 2.4 i disse retningslinjer, hvor det anføres, at transaktionsbestemte avancefordelingsmetoder i nogle situationer kan være mere hensigtsmæssige end traditionelle transaktionsbaserede metoder.

| (162) | Ifølge FFT ville selskabet have lidt tab, hvis skatterådgiveren havde anvendt værdiansættelsen af sine obligationer i CUP-metoden til fastsættelse af de koncerninterne afregningspriser for lån tildelt selskaberne i koncernen, idet FFT ikke ville få dækket omkostningerne til den nødvendige likviditet til dækning af koncernens finansieringsbehov. FFT er en mindre kompleks enhed end de andre selskaber i koncernen, hvis margener kunne verificeres ved brug af TNMM. Denne metode anvendes stadig oftere i analyser af koncerninterne afregningspriser, og disse metoder rangordnes ikke i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser. |
| --- | --- |

(162)

Ifølge FFT ville selskabet have lidt tab, hvis skatterådgiveren havde anvendt værdiansættelsen af sine obligationer i CUP-metoden til fastsættelse af de koncerninterne afregningspriser for lån tildelt selskaberne i koncernen, idet FFT ikke ville få dækket omkostningerne til den nødvendige likviditet til dækning af koncernens finansieringsbehov. FFT er en mindre kompleks enhed end de andre selskaber i koncernen, hvis margener kunne verificeres ved brug af TNMM. Denne metode anvendes stadig oftere i analyser af koncerninterne afregningspriser, og disse metoder rangordnes ikke i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser.

| (163) | Ifølge FFT kan egenkapitalen i øvrigt ofte være resultatet af tidligere afgørelser i tilknytning til et selskabs aktiviteter, og den er ikke altid direkte knyttet til det egenkapitalniveau, der er nødvendigt for, at selskabet kan påtage sig risiciene forbundet med selskabets aktiviteter. |
| --- | --- |

(163)

Ifølge FFT kan egenkapitalen i øvrigt ofte være resultatet af tidligere afgørelser i tilknytning til et selskabs aktiviteter, og den er ikke altid direkte knyttet til det egenkapitalniveau, der er nødvendigt for, at selskabet kan påtage sig risiciene forbundet med selskabets aktiviteter.

| (164) | Endelig bemærker FFT, at det anerkendes i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser, at fastsættelse af koncerninterne afregningspriser ikke er en eksakt videnskab. Selskabet henviser i denne forbindelse til afsnit 1.3 i retningslinjerne, nærmere bestemt til følgende betragtning: »Det er vigtigt ikke at glemme målet om en rimelig tilnærmelse til et armslængderesultat på grundlag af pålidelige oplysninger. Det skal ligeledes understreges, at fastsættelsen af koncerninterne afregningspriser ikke er en eksakt videnskab, og at skattemyndighederne og skatteyderen er nødt til at foretage en vurdering.« FFT anfører, at selskabet ikke desto mindre så vidt muligt har forsøgt at fastsætte betalingen for sine aktiviteter på armslængdevilkår. |
| --- | --- |

(164)

Endelig bemærker FFT, at det anerkendes i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser, at fastsættelse af koncerninterne afregningspriser ikke er en eksakt videnskab. Selskabet henviser i denne forbindelse til afsnit 1.3 i retningslinjerne, nærmere bestemt til følgende betragtning: »Det er vigtigt ikke at glemme målet om en rimelig tilnærmelse til et armslængderesultat på grundlag af pålidelige oplysninger. Det skal ligeledes understreges, at fastsættelsen af koncerninterne afregningspriser ikke er en eksakt videnskab, og at skattemyndighederne og skatteyderen er nødt til at foretage en vurdering.« FFT anfører, at selskabet ikke desto mindre så vidt muligt har forsøgt at fastsætte betalingen for sine aktiviteter på armslængdevilkår.

| (165) | Med hensyn til tilstrækkeligheden af FFT's egenkapital skal selskabet for det tredje påvise, at egenkapitalen er tilstrækkelig til at dække risiciene forbundet med selskabets finansieringsaktiviteter. Cirkulæret indeholder ingen særlige retningslinjer for fastsættelse af en passende risikoeksponeret egenkapital. FFT besluttede derfor at analysere sin egenkapital for at vurdere, hvilken del af denne kapital der var nødvendig for at udøve selskabets funktioner og bære risiciene i henhold til Basel II-regelsættet. I cirkulæret foretages der ligeledes en sammenligning mellem selskaber inden for finansieringsformidling og uafhængige finansieringsinstitutter. Det fastslås endvidere i cirkulæret, at skatteydere, der foretager koncerninterne finansieringstransaktioner, skal have en egenkapital, der er tilstrækkelig til at dække finansieringsrisiciene forbundet med disse transaktioner. Omvendt tages der ikke hensyn til kapitalandele i FFT's APA, og det var derfor begrundet ikke at medtage FFT's kapitalandele i den risikoeksponerede kapital. Der er endvidere ikke taget hensyn til egenkapitalens størrelse, der svarer til investeringen i FFT's datterselskaber, da den omfatter investeringer uden for porteføljen i datterselskaber, som forrentes ved tildeling af udbytte. Udbytter omfattes imidlertid ikke af analyser af koncerninterne afregningspriser, da disse ikke tager højde for betydningen af de udøvede funktioner og påtagne risici. Et sådant fradrag er ligeledes i overensstemmelse med Basel II-regelsættet (61) og artikel 57 i direktiv 2006/48/EF (»CRD III«) (62). |
| --- | --- |

(165)

Med hensyn til tilstrækkeligheden af FFT's egenkapital skal selskabet for det tredje påvise, at egenkapitalen er tilstrækkelig til at dække risiciene forbundet med selskabets finansieringsaktiviteter. Cirkulæret indeholder ingen særlige retningslinjer for fastsættelse af en passende risikoeksponeret egenkapital. FFT besluttede derfor at analysere sin egenkapital for at vurdere, hvilken del af denne kapital der var nødvendig for at udøve selskabets funktioner og bære risiciene i henhold til Basel II-regelsættet. I cirkulæret foretages der ligeledes en sammenligning mellem selskaber inden for finansieringsformidling og uafhængige finansieringsinstitutter. Det fastslås endvidere i cirkulæret, at skatteydere, der foretager koncerninterne finansieringstransaktioner, skal have en egenkapital, der er tilstrækkelig til at dække finansieringsrisiciene forbundet med disse transaktioner. Omvendt tages der ikke hensyn til kapitalandele i FFT's APA, og det var derfor begrundet ikke at medtage FFT's kapitalandele i den risikoeksponerede kapital. Der er endvidere ikke taget hensyn til egenkapitalens størrelse, der svarer til investeringen i FFT's datterselskaber, da den omfatter investeringer uden for porteføljen i datterselskaber, som forrentes ved tildeling af udbytte. Udbytter omfattes imidlertid ikke af analyser af koncerninterne afregningspriser, da disse ikke tager højde for betydningen af de udøvede funktioner og påtagne risici. Et sådant fradrag er ligeledes i overensstemmelse med Basel II-regelsættet (61) og artikel 57 i direktiv 2006/48/EF (»CRD III«) (62).

61

62

| (166) | Med hensyn til Kommissionens analyse af behandlingen af koncerninterne fordringer og det forhold, at der i FFT's APA ikke tages højde for alle aktiver, men kun tredjeparters aktiver, bekræfter FFT for det fjerde, at selskabet allerede har taget højde for koncernens kreditrating i koncernens finansieringsomkostninger. Da FFT og alle de forbundne selskaber i koncernen har samme kreditrating som Fiat S.p.A. (63), har FFT ingen yderligere kreditrisiko i tilknytning til sine lån til de forbundne selskaber i koncernen. Den rentesats, som FFT pålægger de forbundne selskaber i koncernen, svarer således til i) koncernens finansieringsomkostninger, ii) garantigebyrerne til Fiat S.p.A., iii) driftsomkostningerne forbundet med levering af egne tjenesteydelser til de andre selskaber i koncernen, iv) den »negative overførsel«, der skyldes, at de store lån fra FFT skal være kortfristede og med lavere rentesatser for at opfylde koncernens likviditet på kort sigt, og v) risikoforrentningen af kapitalen, der hænger sammen med de likviditetsstyringsfunktioner, som FFT har påtaget sig i koncernen. |
| --- | --- |

(166)

Med hensyn til Kommissionens analyse af behandlingen af koncerninterne fordringer og det forhold, at der i FFT's APA ikke tages højde for alle aktiver, men kun tredjeparters aktiver, bekræfter FFT for det fjerde, at selskabet allerede har taget højde for koncernens kreditrating i koncernens finansieringsomkostninger. Da FFT og alle de forbundne selskaber i koncernen har samme kreditrating som Fiat S.p.A. (63), har FFT ingen yderligere kreditrisiko i tilknytning til sine lån til de forbundne selskaber i koncernen. Den rentesats, som FFT pålægger de forbundne selskaber i koncernen, svarer således til i) koncernens finansieringsomkostninger, ii) garantigebyrerne til Fiat S.p.A., iii) driftsomkostningerne forbundet med levering af egne tjenesteydelser til de andre selskaber i koncernen, iv) den »negative overførsel«, der skyldes, at de store lån fra FFT skal være kortfristede og med lavere rentesatser for at opfylde koncernens likviditet på kort sigt, og v) risikoforrentningen af kapitalen, der hænger sammen med de likviditetsstyringsfunktioner, som FFT har påtaget sig i koncernen.

63

| (167) | Ifølge FFT var det for det femte begrundet at tillægge de risikovægtede aktiver (»RVA«) en koefficient på 6 % da dette er i overensstemmelse med FFT's fortolkning af Basel II-regelsættet gennemført af de lokale reguleringsmyndigheder i ikkebankmæssige finansieringsinstitutter i visse områder i EU (f.eks. Italien) i overensstemmelse med CRD. Da eksponeringen af FFT's aktiver mod tredjemand primært består af bankindskud, blev der desuden tillagt en risikovægt på 20 % i overensstemmelse med standardtilgangen i Basel II-regelsættet (64). Med hensyn til risikovægten på 15 % tillagt den operationelle risiko henviser FFT ligeledes Kommissionen til basisindikatormetoden, ifølge hvilken der skal tillægges en sådan koefficient i henhold til punkt 649 i Basel II-regelsættet. I denne tilgang svarer bruttorenteindtægter desuden til nettorenteindtægter og ikke-renterelaterede nettoindtægter, alle bruttohensættelser og -driftsudgifter, men uden ekstraordinære poster. Da FFT ikke har andre indtægter end renter, er henvisningen til forskellen mellem påløbne renter på bankindskud og påløbne renter på banklån som den bedste målestok FFT's operationelle risici begrundet. Med hensyn til enhver potentiel ændring af lovgivningen påpeger FFT, at de samme kriterier fortsat er gældende i Basel III-regelsættet (65) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (66) (»CRD IV«) om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber. |
| --- | --- |

(167)

Ifølge FFT var det for det femte begrundet at tillægge de risikovægtede aktiver (»RVA«) en koefficient på 6 % da dette er i overensstemmelse med FFT's fortolkning af Basel II-regelsættet gennemført af de lokale reguleringsmyndigheder i ikkebankmæssige finansieringsinstitutter i visse områder i EU (f.eks. Italien) i overensstemmelse med CRD. Da eksponeringen af FFT's aktiver mod tredjemand primært består af bankindskud, blev der desuden tillagt en risikovægt på 20 % i overensstemmelse med standardtilgangen i Basel II-regelsættet (64). Med hensyn til risikovægten på 15 % tillagt den operationelle risiko henviser FFT ligeledes Kommissionen til basisindikatormetoden, ifølge hvilken der skal tillægges en sådan koefficient i henhold til punkt 649 i Basel II-regelsættet. I denne tilgang svarer bruttorenteindtægter desuden til nettorenteindtægter og ikke-renterelaterede nettoindtægter, alle bruttohensættelser og -driftsudgifter, men uden ekstraordinære poster. Da FFT ikke har andre indtægter end renter, er henvisningen til forskellen mellem påløbne renter på bankindskud og påløbne renter på banklån som den bedste målestok FFT's operationelle risici begrundet. Med hensyn til enhver potentiel ændring af lovgivningen påpeger FFT, at de samme kriterier fortsat er gældende i Basel III-regelsættet (65) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (66) (»CRD IV«) om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber.

64

65

66

| (168) | Med hensyn til den tvivl, som Kommissionen har givet udtryk for med hensyn til den anvendte beta, bekræfter FFT, at selv om visse elementer blev udelukket af sammenligningen (f.eks. de nationale banker), ville armslængdeintervallet fortsat være næsten det samme. Da FFT er et finansieringsselskab og ikke kan sidestilles med en bank, anser FFT og [skatterådgiveren] finansieringsselskabernes betaværdier for at være de mest relevante sammenligningselementer. Der henvises endvidere klart til finansielle tjenesteleverandører i cirkulæret. På denne baggrund er det rimeligt at tage hensyn til en gruppe af aktive selskaber i sektoren for finansielle tjenesteydelser ved fastsættelsen af en passende beta. Anvendelsen af 25-percentilen af armslængdeintervallet er i overensstemmelse med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser, ifølge hvilke alle armslængdeintervallets punkter fører til priser/fortjeneste efter armslængdeprincippet. Det vurderes desuden, at FFT's risici er begrænsede, da selskabet udelukkende arbejder for koncernens selskaber, da koncernens aktiviteter er stærkt integrerede, og da moderselskabet har en stærk interesse i at støtte sine datterselskabers aktiviteter. |
| --- | --- |

(168)

Med hensyn til den tvivl, som Kommissionen har givet udtryk for med hensyn til den anvendte beta, bekræfter FFT, at selv om visse elementer blev udelukket af sammenligningen (f.eks. de nationale banker), ville armslængdeintervallet fortsat være næsten det samme. Da FFT er et finansieringsselskab og ikke kan sidestilles med en bank, anser FFT og [skatterådgiveren] finansieringsselskabernes betaværdier for at være de mest relevante sammenligningselementer. Der henvises endvidere klart til finansielle tjenesteleverandører i cirkulæret. På denne baggrund er det rimeligt at tage hensyn til en gruppe af aktive selskaber i sektoren for finansielle tjenesteydelser ved fastsættelsen af en passende beta. Anvendelsen af 25-percentilen af armslængdeintervallet er i overensstemmelse med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser, ifølge hvilke alle armslængdeintervallets punkter fører til priser/fortjeneste efter armslængdeprincippet. Det vurderes desuden, at FFT's risici er begrænsede, da selskabet udelukkende arbejder for koncernens selskaber, da koncernens aktiviteter er stærkt integrerede, og da moderselskabet har en stærk interesse i at støtte sine datterselskabers aktiviteter.

| (169) | FFT er for det syvende ikke enig med Kommissionen, der er i tvivl om, hvorvidt afkastet af egenkapitalen på 0,87 % er for lavt. Den overskydende egenkapital, dvs. den egenkapital, som ikke er nødvendig til dækning af de risici, som FFT påtager sig i forbindelse med sine finansieringsaktiviteter, udlånes til et andet selskab i koncernen, som har behov for yderligere finansiering, eller anvendes til at finansiere FFT's driftsudgifter i forbindelse med leveringen af finansielle tjenesteydelser. Egenkapitalforrentningen skal således tilpasses kortsigtede likviditetsinvesteringer. |
| --- | --- |

(169)

FFT er for det syvende ikke enig med Kommissionen, der er i tvivl om, hvorvidt afkastet af egenkapitalen på 0,87 % er for lavt. Den overskydende egenkapital, dvs. den egenkapital, som ikke er nødvendig til dækning af de risici, som FFT påtager sig i forbindelse med sine finansieringsaktiviteter, udlånes til et andet selskab i koncernen, som har behov for yderligere finansiering, eller anvendes til at finansiere FFT's driftsudgifter i forbindelse med leveringen af finansielle tjenesteydelser. Egenkapitalforrentningen skal således tilpasses kortsigtede likviditetsinvesteringer.

5.1.2.   Kommissionens selektivitetsanalyse

Kommissionens selektivitetsanalyse

| (170) | FFT anfører, at selv om Kommissionens analyse vedrørende overholdelse af armslængdeprincippet var korrekt, dokumenteres det ikke i indledningsafgørelsen, at FFT er blevet mere gunstigt behandlet end ethvert andet luxembourgsk selskab, der befinder sig i en tilsvarende retlig og faktisk situation. I indledningsafgørelsen foretages der ingen sammenligning mellem FFT's og de andre luxembourgske skatteyderes situation, f.eks. de andre 21 skatteydere, hvis APA er blevet undersøgt af Kommissionen. |
| --- | --- |

(170)

FFT anfører, at selv om Kommissionens analyse vedrørende overholdelse af armslængdeprincippet var korrekt, dokumenteres det ikke i indledningsafgørelsen, at FFT er blevet mere gunstigt behandlet end ethvert andet luxembourgsk selskab, der befinder sig i en tilsvarende retlig og faktisk situation. I indledningsafgørelsen foretages der ingen sammenligning mellem FFT's og de andre luxembourgske skatteyderes situation, f.eks. de andre 21 skatteydere, hvis APA er blevet undersøgt af Kommissionen.

| (171) | FFT har fået lov til at indgå en APA med de luxembourgske skattemyndigheder som enhver anden luxembourgsk skatteyder, der er reelt etableret i Luxembourg. |
| --- | --- |

(171)

FFT har fået lov til at indgå en APA med de luxembourgske skattemyndigheder som enhver anden luxembourgsk skatteyder, der er reelt etableret i Luxembourg.

| (172) | Da den samlede selskabsskattesats i Luxembourg for FFT var 28,8 % (for regnskabsåret 2011), hvorimod den generelle selskabsskat i Italien er omkring 33 %, ville en større fortjeneste til FFT desuden have resulteret i større fradragsberettigede omkostninger i Italien, da de fleste af FFT's lån bevilges til Fiat Finance S.p.A. Det fremgår således ikke klart, hvilken type »støtte« koncernen som helhed har modtaget, hvis FFT har opgivet en lavere fortjeneste i Luxembourg og således har draget fordel af lavere fradragsberettigede renter i Italien. |
| --- | --- |

(172)

Da den samlede selskabsskattesats i Luxembourg for FFT var 28,8 % (for regnskabsåret 2011), hvorimod den generelle selskabsskat i Italien er omkring 33 %, ville en større fortjeneste til FFT desuden have resulteret i større fradragsberettigede omkostninger i Italien, da de fleste af FFT's lån bevilges til Fiat Finance S.p.A. Det fremgår således ikke klart, hvilken type »støtte« koncernen som helhed har modtaget, hvis FFT har opgivet en lavere fortjeneste i Luxembourg og således har draget fordel af lavere fradragsberettigede renter i Italien.

5.2.   Andet sæt bemærkninger fra FFT

Andet sæt bemærkninger fra FFT

5.2.1.   APA'en medfører ikke en »fordel«

APA'en medfører ikke en »fordel«

| (173) | I det andet sæt bemærkninger fra FFT redegøres indledningsvis for den generelle betydning af APA'erne. Disse betragtes som en integreret del af det generelle skattesystem og er i overensstemmelse med de almindelige luxembourgske skatteregler. FFT's APA følger retningslinjerne i cirkulæret og er ikke i strid med de almindelige luxembourgske skatteregler. FFT's APA løber i fem år, hvilket er i overensstemmelse med standardvarigheden af APA'er indgået i andre medlemsstater. |
| --- | --- |

(173)

I det andet sæt bemærkninger fra FFT redegøres indledningsvis for den generelle betydning af APA'erne. Disse betragtes som en integreret del af det generelle skattesystem og er i overensstemmelse med de almindelige luxembourgske skatteregler. FFT's APA følger retningslinjerne i cirkulæret og er ikke i strid med de almindelige luxembourgske skatteregler. FFT's APA løber i fem år, hvilket er i overensstemmelse med standardvarigheden af APA'er indgået i andre medlemsstater.

| (174) | De luxembourgske regler om interne afregningspriser, der udgør grundlaget for cirkulæret, er indarbejdet i de almindelige skatteregler, da de finder anvendelse på forbundne selskaber i en koncern, der foretager koncerninterne transaktioner. De luxembourgske regler om interne afregningspriser afviger ikke fra de almindelige skatteregler, idet de i praksis er i overensstemmelse med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser og har til formål at fastsætte en fortjeneste efter armslængdeprincippet. |
| --- | --- |

(174)

De luxembourgske regler om interne afregningspriser, der udgør grundlaget for cirkulæret, er indarbejdet i de almindelige skatteregler, da de finder anvendelse på forbundne selskaber i en koncern, der foretager koncerninterne transaktioner. De luxembourgske regler om interne afregningspriser afviger ikke fra de almindelige skatteregler, idet de i praksis er i overensstemmelse med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser og har til formål at fastsætte en fortjeneste efter armslængdeprincippet.

| (175) | Med hensyn til den tvivl, som Kommissionen har givet udtryk for i sin indledningsafgørelse vedrørende den valgte metode til fastsættelse af de interne afregningspriser, påpeger FFT, at TNMM er en almindelig accepteret metode, godkendt af OECD og i overensstemmelse med de almindelige skatteregler i Luxembourg. Kommissionen har anerkendt den udbredte anvendelse af TNMM, og at anvendelsen kan skabe problemer (67). Retningslinjerne vedrørende visse detaljerede aspekter er utilstrækkelige, men Kommissionen ønsker at løse kontroversielle spørgsmål vedrørende koncerninterne afregningspriser på grundlag af sin egen fortolkning af, hvordan TNMM burde anvendes i denne sag. FFT's skattepligtige fortjeneste er desuden i overensstemmelse med den vedtægtsmæssige fortjeneste, hvilket ligeledes bekræfter, at TNMM ikke giver FFT en økonomisk fordel. |
| --- | --- |

(175)

Med hensyn til den tvivl, som Kommissionen har givet udtryk for i sin indledningsafgørelse vedrørende den valgte metode til fastsættelse af de interne afregningspriser, påpeger FFT, at TNMM er en almindelig accepteret metode, godkendt af OECD og i overensstemmelse med de almindelige skatteregler i Luxembourg. Kommissionen har anerkendt den udbredte anvendelse af TNMM, og at anvendelsen kan skabe problemer (67). Retningslinjerne vedrørende visse detaljerede aspekter er utilstrækkelige, men Kommissionen ønsker at løse kontroversielle spørgsmål vedrørende koncerninterne afregningspriser på grundlag af sin egen fortolkning af, hvordan TNMM burde anvendes i denne sag. FFT's skattepligtige fortjeneste er desuden i overensstemmelse med den vedtægtsmæssige fortjeneste, hvilket ligeledes bekræfter, at TNMM ikke giver FFT en økonomisk fordel.

67

| (176) | Ifølge FFT bør skattemyndighederne have visse skønsbeføjelser ved anvendelsen af TNMM, der, for så vidt angår fastsættelsen af den skattepligtige fortjeneste, aldrig fører til et enkelt resultat, men til en række gyldige resultater. Forskellen mellem FFT's skattepligtige fortjeneste (som godkendt af de luxembourgske skattemyndigheder) og selskabets skattepligtige fortjeneste som formodet af Kommissionen bør således aldrig betragtes som en fordel i henhold til statsstøttereglerne. Der er kun tale om en fordel, hvis foranstaltningen helt åbenlyst er i strid med almindelige regler for fastsættelse af koncerninterne afregningspriser og går ud over skattemyndighedernes skønsbeføjelser (68). I modsat fald er der tale om et indgreb fra Kommissionens side i en medlemsstats beskatningskompetence. |
| --- | --- |

(176)

Ifølge FFT bør skattemyndighederne have visse skønsbeføjelser ved anvendelsen af TNMM, der, for så vidt angår fastsættelsen af den skattepligtige fortjeneste, aldrig fører til et enkelt resultat, men til en række gyldige resultater. Forskellen mellem FFT's skattepligtige fortjeneste (som godkendt af de luxembourgske skattemyndigheder) og selskabets skattepligtige fortjeneste som formodet af Kommissionen bør således aldrig betragtes som en fordel i henhold til statsstøttereglerne. Der er kun tale om en fordel, hvis foranstaltningen helt åbenlyst er i strid med almindelige regler for fastsættelse af koncerninterne afregningspriser og går ud over skattemyndighedernes skønsbeføjelser (68). I modsat fald er der tale om et indgreb fra Kommissionens side i en medlemsstats beskatningskompetence.

68

| (177) | Endelig påpeger FFT, at Kommissionen ved vurderingen af, om der var tale om en fordel, burde have overvejet den samlede indvirkning »på koncernen«. Fiat-koncernen har ikke opnået nogen fordel, da enhver forhøjelse af beskatningsgrundlaget i Luxembourg opvejes af en forhøjelse af skattefradraget i andre europæiske lande (i de senere år primært Italien). Ifølge FFT har Kommissionen anerkendt dette i en række afgørelser. (69) |
| --- | --- |

(177)

Endelig påpeger FFT, at Kommissionen ved vurderingen af, om der var tale om en fordel, burde have overvejet den samlede indvirkning »på koncernen«. Fiat-koncernen har ikke opnået nogen fordel, da enhver forhøjelse af beskatningsgrundlaget i Luxembourg opvejes af en forhøjelse af skattefradraget i andre europæiske lande (i de senere år primært Italien). Ifølge FFT har Kommissionen anerkendt dette i en række afgørelser. (69)

69

5.2.2.   Manglende »selektivitet«

Manglende »selektivitet«

| (178) | Ifølge FFT kan den referenceordning, der skal anvendes ved vurderingen af selektivitet, kun omfatte selskaber underlagt reglerne om koncerninterne afregningspriser, dvs. selskaber, der udelukkende handler med deres forbundne selskaber. Dette anerkendes i Kommissionens beslutning om groepsrentebox-ordningen (70), hvor det bekræftes, at erhvervsmæssigt forbundne virksomheder med hensyn til finansieringsaktiviteter med fremmedkapital ikke befinder sig i en tilsvarende faktisk og juridisk situation som virksomheder, der ikke er erhvervsmæssigt forbundet. For at påvise foranstaltningens selektive karakter skal Kommissionen ligeledes dokumentere, at FFT har opnået en APA på andre betingelser end dem, der gælder for andre luxembourgske koncernenheder, der udøver finansieringsaktiviteter. Det anføres imidlertid i cirkulæret, at alle selskaber i finansieringskoncerner kan indgå en APA. Foranstaltningen er således ikke selektiv. |
| --- | --- |

(178)

Ifølge FFT kan den referenceordning, der skal anvendes ved vurderingen af selektivitet, kun omfatte selskaber underlagt reglerne om koncerninterne afregningspriser, dvs. selskaber, der udelukkende handler med deres forbundne selskaber. Dette anerkendes i Kommissionens beslutning om groepsrentebox-ordningen (70), hvor det bekræftes, at erhvervsmæssigt forbundne virksomheder med hensyn til finansieringsaktiviteter med fremmedkapital ikke befinder sig i en tilsvarende faktisk og juridisk situation som virksomheder, der ikke er erhvervsmæssigt forbundet. For at påvise foranstaltningens selektive karakter skal Kommissionen ligeledes dokumentere, at FFT har opnået en APA på andre betingelser end dem, der gælder for andre luxembourgske koncernenheder, der udøver finansieringsaktiviteter. Det anføres imidlertid i cirkulæret, at alle selskaber i finansieringskoncerner kan indgå en APA. Foranstaltningen er således ikke selektiv.

70

| (179) | Kommissionen anerkender generelt skatteafgørelser som instrumenter, der giver skatteyderne retssikkerhed og forudsigelighed med hensyn til deres skattemæssige stilling. De luxembourgske skattemyndigheders skatteafgørelser er ikke skønsmæssige, da de er i overensstemmelse med principperne i cirkulæret, hvor der henvises udtrykkeligt til armslængdeprincippet defineret i artikel 9 i OECD's modelbeskatningsoverenskomst, og de indeholder retningslinjer og præciseringer vedrørende minimumskapitalkravene og analysen af de koncerninterne afregningspriser, som et luxembourgsk selskab, der udøver koncerninterne finansieringsaktiviteter, skal overholde. De luxembourgske skattemyndigheders eventuelle skønsbeføjelser er således begrænsede som følge af retningslinjerne i cirkulæret. Skattemyndighedernes begrænsede skønsbeføjelser er i øvrigt helt i overensstemmelse med anvendelsen af OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser. Dette enkle element kan ikke i sig selv indebære statsstøtte. FFT bekræfter desuden, at FFT's APA gennemgås jævnligt, og at gyldighedsperioden er højst fem år. |
| --- | --- |

(179)

Kommissionen anerkender generelt skatteafgørelser som instrumenter, der giver skatteyderne retssikkerhed og forudsigelighed med hensyn til deres skattemæssige stilling. De luxembourgske skattemyndigheders skatteafgørelser er ikke skønsmæssige, da de er i overensstemmelse med principperne i cirkulæret, hvor der henvises udtrykkeligt til armslængdeprincippet defineret i artikel 9 i OECD's modelbeskatningsoverenskomst, og de indeholder retningslinjer og præciseringer vedrørende minimumskapitalkravene og analysen af de koncerninterne afregningspriser, som et luxembourgsk selskab, der udøver koncerninterne finansieringsaktiviteter, skal overholde. De luxembourgske skattemyndigheders eventuelle skønsbeføjelser er således begrænsede som følge af retningslinjerne i cirkulæret. Skattemyndighedernes begrænsede skønsbeføjelser er i øvrigt helt i overensstemmelse med anvendelsen af OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser. Dette enkle element kan ikke i sig selv indebære statsstøtte. FFT bekræfter desuden, at FFT's APA gennemgås jævnligt, og at gyldighedsperioden er højst fem år.

| (180) | FFT påpeger derudover, at Kommissionen ikke har påvist, at anvendelsen af TNMM-metoden i FFT's APA afveg fra andre skatteafgørelser vedrørende selskaber i samme situation som FFT. Ifølge FFT er der ingen tvivl om, at et sammenligneligt selskab i samme situation som FFT kunne have anmodet om en skatteafgørelse og fastsat sin skattepligtige fortjeneste på grundlag af TNMM. Da FFT og sammenlignelige selskaber er underlagt de samme skatteregler, giver det ikke nogen mening at fastslå, om den metode til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser, der blev anvendt for FFT, var i overensstemmelse med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser (hvilket den var under alle omstændigheder). |
| --- | --- |

(180)

FFT påpeger derudover, at Kommissionen ikke har påvist, at anvendelsen af TNMM-metoden i FFT's APA afveg fra andre skatteafgørelser vedrørende selskaber i samme situation som FFT. Ifølge FFT er der ingen tvivl om, at et sammenligneligt selskab i samme situation som FFT kunne have anmodet om en skatteafgørelse og fastsat sin skattepligtige fortjeneste på grundlag af TNMM. Da FFT og sammenlignelige selskaber er underlagt de samme skatteregler, giver det ikke nogen mening at fastslå, om den metode til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser, der blev anvendt for FFT, var i overensstemmelse med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser (hvilket den var under alle omstændigheder).

5.2.3.   FFT's faktiske situation er væsentlig forskellig fra situationen i beslutningerne om koordinationscentrene

FFT's faktiske situation er væsentlig forskellig fra situationen i beslutningerne om koordinationscentrene

| (181) | Ifølge FFT er der i indledningsafgørelsen flere væsentlige forskelle i forhold til tidligere afgørelser, hvor Kommissionen har sat spørgsmålstegn ved anvendelsen af en metode til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser (dvs. kostpris plus avance-metoden) som en skatteforanstaltning, der har givet en selektiv fordel (71). I disse afgørelser kunne reglerne kun anvendes af skatteydere, der opfyldte visse krav, hvorimod Kommissionen i indledningsafgørelsen kun sætter spørgsmålstegn ved anvendelsen af TNMM, dvs. den specifikke fastsættelse af den skattepligtige fortjeneste, som led i en APA-procedure, alle luxembourgske skatteydere, der udøver koncerninterne finansieringsaktiviteter, har adgang til. |
| --- | --- |

(181)

Ifølge FFT er der i indledningsafgørelsen flere væsentlige forskelle i forhold til tidligere afgørelser, hvor Kommissionen har sat spørgsmålstegn ved anvendelsen af en metode til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser (dvs. kostpris plus avance-metoden) som en skatteforanstaltning, der har givet en selektiv fordel (71). I disse afgørelser kunne reglerne kun anvendes af skatteydere, der opfyldte visse krav, hvorimod Kommissionen i indledningsafgørelsen kun sætter spørgsmålstegn ved anvendelsen af TNMM, dvs. den specifikke fastsættelse af den skattepligtige fortjeneste, som led i en APA-procedure, alle luxembourgske skatteydere, der udøver koncerninterne finansieringsaktiviteter, har adgang til.

71

| (182) | I disse afgørelser kunne fortjenesten fastsat på grundlag af kostpris plus avance-metoden desuden afvige betydeligt fra den vedtægtsmæssige fortjeneste, hvilket ikke er tilfældet for FFT, hvis fortjeneste fastsat på grundlag af TNMM-metoden er i overensstemmelse med selskabets regnskabsresultat. På samme måde var anvendelsen af metoden til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser i de tidligere afgørelser helt klart ikke i overensstemmelse med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser. I denne sag følges disse retningslinjer. I modsætning til, hvad der blev observeret i afgørelserne vedrørende koordinationscentrene, indeholder OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser imidlertid heller ingen klare retningslinjer for fastsættelse af koncerninterne afregningspriser for visse aktiviteter udøvet af FFT (f.eks. finansierings- og likviditetsaktiviteter). |
| --- | --- |

(182)

I disse afgørelser kunne fortjenesten fastsat på grundlag af kostpris plus avance-metoden desuden afvige betydeligt fra den vedtægtsmæssige fortjeneste, hvilket ikke er tilfældet for FFT, hvis fortjeneste fastsat på grundlag af TNMM-metoden er i overensstemmelse med selskabets regnskabsresultat. På samme måde var anvendelsen af metoden til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser i de tidligere afgørelser helt klart ikke i overensstemmelse med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser. I denne sag følges disse retningslinjer. I modsætning til, hvad der blev observeret i afgørelserne vedrørende koordinationscentrene, indeholder OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser imidlertid heller ingen klare retningslinjer for fastsættelse af koncerninterne afregningspriser for visse aktiviteter udøvet af FFT (f.eks. finansierings- og likviditetsaktiviteter).

| (183) | FFT hævder desuden, at Kommissionen heller ikke har taget hensyn til, at FFT's APA var baseret på en økonomisk analyse, der var i overensstemmelse med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser, hvilket dog påviser, at fastsættelsen af fortjenesten ikke var vilkårlig, og at de luxembourgske skattemyndigheder ikke have udøvet nogen skønsbeføjelse. |
| --- | --- |

(183)

FFT hævder desuden, at Kommissionen heller ikke har taget hensyn til, at FFT's APA var baseret på en økonomisk analyse, der var i overensstemmelse med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser, hvilket dog påviser, at fastsættelsen af fortjenesten ikke var vilkårlig, og at de luxembourgske skattemyndigheder ikke have udøvet nogen skønsbeføjelse.

6.   LUXEMBOURGS SVAR PÅ DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER

LUXEMBOURGS SVAR PÅ DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER

| (184) | Ved brev af 5. januar 2015 erklærede Luxembourg sig helt enig i Fiats bemærkninger. |
| --- | --- |

(184)

Ved brev af 5. januar 2015 erklærede Luxembourg sig helt enig i Fiats bemærkninger.

7.   VURDERING AF DEN ANFÆGTEDE FORANSTALTNING

VURDERING AF DEN ANFÆGTEDE FORANSTALTNING

7.1.   Forekomst af statsstøtte

Forekomst af statsstøtte

| (185) | I henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. |
| --- | --- |

(185)

I henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

| (186) | Ifølge fast retspraksis skal alle betingelserne i artikel 107, stk. 1, TEUF være opfyldt, for at der kan være tale om statsstøtte i denne bestemmelses forstand (72). Det er således fastslået, at for at en foranstaltning kan kvalificeres som statsstøtte i denne bestemmelses forstand, skal der for det første være tale om statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler, for det andet skal denne støtte kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstater, for det tredje skal den give en virksomhed en selektiv fordel, og for det fjerde skal den fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene (73). |
| --- | --- |

(186)

Ifølge fast retspraksis skal alle betingelserne i artikel 107, stk. 1, TEUF være opfyldt, for at der kan være tale om statsstøtte i denne bestemmelses forstand (72). Det er således fastslået, at for at en foranstaltning kan kvalificeres som statsstøtte i denne bestemmelses forstand, skal der for det første være tale om statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler, for det andet skal denne støtte kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstater, for det tredje skal den give en virksomhed en selektiv fordel, og for det fjerde skal den fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene (73).

72

73

| (187) | For så vidt angår den første betingelse for, at der foreligger støtte, blev afgørelsen truffet af Administration des contributions directes, der henhører under Storhertugdømmet Luxembourgs skattemyndigheder. I denne afgørelse godkender de luxembourgske skattemyndigheder den metode for tildeling af fortjeneste til FFT i Fiat-koncernen, som skatterådgiveren har foreslået koncernen, og afgørelsen binder de luxembourgske skattemyndigheder i fem år og danner grundlag for FFT's årlige beregning af den selskabsskat, selskabet skal betale i Luxembourg. Den anfægtede afgørelse kan således tilregnes Luxembourg. |
| --- | --- |

(187)

For så vidt angår den første betingelse for, at der foreligger støtte, blev afgørelsen truffet af Administration des contributions directes, der henhører under Storhertugdømmet Luxembourgs skattemyndigheder. I denne afgørelse godkender de luxembourgske skattemyndigheder den metode for tildeling af fortjeneste til FFT i Fiat-koncernen, som skatterådgiveren har foreslået koncernen, og afgørelsen binder de luxembourgske skattemyndigheder i fem år og danner grundlag for FFT's årlige beregning af den selskabsskat, selskabet skal betale i Luxembourg. Den anfægtede afgørelse kan således tilregnes Luxembourg.

| (188) | Hvad angår finansieringen af foranstaltningen ved hjælp af statsmidler, udgør en foranstaltning, hvorved offentlige myndigheder indrømmer visse virksomheder en skattefritagelse, der, selv om den ikke indebærer en overførsel af statslige midler, giver støttemodtagerne en gunstigere økonomisk stilling end andre skattepligtige, statsstøtte, jf. Domstolens faste praksis (74). Kommissionen påviser i afsnit 7.2, at den anfægtede afgørelse indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale til Luxembourg, idet FFT undgår at betale den skat, selskabet i modsat fald skulle have betalt ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg. Den anfægtede afgørelse bør derfor anses for at give anledning til et tab af statsmidler, eftersom enhver skattenedsættelse for FFT, medfører et tab af skatteindtægter, som Luxembourg ville have haft uden denne nedsættelse. |
| --- | --- |

(188)

Hvad angår finansieringen af foranstaltningen ved hjælp af statsmidler, udgør en foranstaltning, hvorved offentlige myndigheder indrømmer visse virksomheder en skattefritagelse, der, selv om den ikke indebærer en overførsel af statslige midler, giver støttemodtagerne en gunstigere økonomisk stilling end andre skattepligtige, statsstøtte, jf. Domstolens faste praksis (74). Kommissionen påviser i afsnit 7.2, at den anfægtede afgørelse indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale til Luxembourg, idet FFT undgår at betale den skat, selskabet i modsat fald skulle have betalt ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg. Den anfægtede afgørelse bør derfor anses for at give anledning til et tab af statsmidler, eftersom enhver skattenedsættelse for FFT, medfører et tab af skatteindtægter, som Luxembourg ville have haft uden denne nedsættelse.

74

| (189) | Med hensyn til den anden betingelse for, at der foreligger statsstøtte, hører FFT under Fiat-koncernen, der er et multinationalt selskab, som driver virksomhed i alle EU-medlemsstater, således at enhver støtte til dette selskab kan påvirke samhandelen inden for Unionen. En foranstaltning, der indrømmes af en medlemsstat, anses for at fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene, hvis det er sandsynligt, at den vil forbedre modtagerens konkurrencemæssige stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer imod (75). I det omfang den anfægtede afgørelse fritager FFT fra en skattegæld, som selskabet normalt skulle have betalt ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, fordrejer eller truer denne afgørelse med at fordreje konkurrencen ved at styrke FFT's og Fiat-koncernens finansielle stilling, således at den fjerde betingelse for, at der foreligger statsstøtte, ligeledes er opfyldt i denne sag. |
| --- | --- |

(189)

Med hensyn til den anden betingelse for, at der foreligger statsstøtte, hører FFT under Fiat-koncernen, der er et multinationalt selskab, som driver virksomhed i alle EU-medlemsstater, således at enhver støtte til dette selskab kan påvirke samhandelen inden for Unionen. En foranstaltning, der indrømmes af en medlemsstat, anses for at fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene, hvis det er sandsynligt, at den vil forbedre modtagerens konkurrencemæssige stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer imod (75). I det omfang den anfægtede afgørelse fritager FFT fra en skattegæld, som selskabet normalt skulle have betalt ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, fordrejer eller truer denne afgørelse med at fordreje konkurrencen ved at styrke FFT's og Fiat-koncernens finansielle stilling, således at den fjerde betingelse for, at der foreligger statsstøtte, ligeledes er opfyldt i denne sag.

75

| (190) | Med hensyn til den tredje betingelse for, at der foreligger statsstøtte, redegør Kommissionen i afsnit 7.2 for årsagerne til, at den mener, at den anfægtede afgørelse giver FFT en selektiv fordel, i det omfang den medfører en nedsættelse af den skat, som selskabet skal betale til Luxembourg, idet FFT undgår at betale den skat, selskabet skulle have betalt ifølge de almindelige selskabsskatteregler, hvorved foranstaltningen opfylder alle betingelserne for, at der foreligger støtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(190)

Med hensyn til den tredje betingelse for, at der foreligger statsstøtte, redegør Kommissionen i afsnit 7.2 for årsagerne til, at den mener, at den anfægtede afgørelse giver FFT en selektiv fordel, i det omfang den medfører en nedsættelse af den skat, som selskabet skal betale til Luxembourg, idet FFT undgår at betale den skat, selskabet skulle have betalt ifølge de almindelige selskabsskatteregler, hvorved foranstaltningen opfylder alle betingelserne for, at der foreligger støtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

7.2.   Forekomst af selektiv fordel

Forekomst af selektiv fordel

| (191) | Følgende gælder efter fast retspraksis: »Traktatens artikel 107, stk. 1, kræver herved en stillingtagen til, om en statslig foranstaltning som led i en bestemt retlig ordning kan begunstige« visse virksomheder eller visse produktioner »i forhold til andre virksomheder, der under hensyntagen til det formål, der forfølges med den pågældende foranstaltning, befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation. I bekræftende fald opfylder den pågældende foranstaltning den betingelse om selektivitet« (76). |
| --- | --- |

(191)

Følgende gælder efter fast retspraksis: »Traktatens artikel 107, stk. 1, kræver herved en stillingtagen til, om en statslig foranstaltning som led i en bestemt retlig ordning kan begunstige« visse virksomheder eller visse produktioner »i forhold til andre virksomheder, der under hensyntagen til det formål, der forfølges med den pågældende foranstaltning, befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation. I bekræftende fald opfylder den pågældende foranstaltning den betingelse om selektivitet« (76).

76

| (192) | I sager på skatteområdet har Domstolen udformet en analyse i tre faser for at fastslå, om en bestemt skatteforanstaltning er selektiv (77). For det første bør det bestemmes, hvad der er den almindelige eller normale skatteordning i den pågældende medlemsstat, den såkaldte »referenceordning«. For det andet bør det fastlægges, om den omhandlede skatteforanstaltning udgør en undtagelse fra systemet, i det omfang den skelner mellem økonomiske aktører, som i lyset af systemets iboende formål er i en tilsvarende retlig og faktisk situation. Hvis foranstaltningen udgør en undtagelse fra referenceordningen, bør det for det tredje fastslås, om denne foranstaltning er begrundet ud fra karakteren eller den almindelige opbygning af referenceordningen. En skatteforanstaltning, der udgør en undtagelse fra anvendelsen af referenceordningen, kan være begrundet, hvis den pågældende medlemsstat kan påvise, at foranstaltningen udspringer direkte af skattesystemets grundlæggende eller vejledende principper (78). Er dette tilfældet, er skatteforanstaltningen ikke selektiv. Bevisbyrden påhviler i denne tredje fase medlemsstaten. |
| --- | --- |

(192)

I sager på skatteområdet har Domstolen udformet en analyse i tre faser for at fastslå, om en bestemt skatteforanstaltning er selektiv (77). For det første bør det bestemmes, hvad der er den almindelige eller normale skatteordning i den pågældende medlemsstat, den såkaldte »referenceordning«. For det andet bør det fastlægges, om den omhandlede skatteforanstaltning udgør en undtagelse fra systemet, i det omfang den skelner mellem økonomiske aktører, som i lyset af systemets iboende formål er i en tilsvarende retlig og faktisk situation. Hvis foranstaltningen udgør en undtagelse fra referenceordningen, bør det for det tredje fastslås, om denne foranstaltning er begrundet ud fra karakteren eller den almindelige opbygning af referenceordningen. En skatteforanstaltning, der udgør en undtagelse fra anvendelsen af referenceordningen, kan være begrundet, hvis den pågældende medlemsstat kan påvise, at foranstaltningen udspringer direkte af skattesystemets grundlæggende eller vejledende principper (78). Er dette tilfældet, er skatteforanstaltningen ikke selektiv. Bevisbyrden påhviler i denne tredje fase medlemsstaten.

77

78

7.2.1.   Bestemmelse af referenceordningen

Bestemmelse af referenceordningen

7.2.1.1.   Referenceordningen er de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg

Referenceordningen er de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg

| (193) | Med henblik på analysen af en støtteforanstaltnings selektive karakter består en referenceordning generelt af en sammenhængende helhed af regler, som på grundlag af objektive kriterier finder anvendelse på alle virksomheder inden for dens anvendelsesområde som defineret i dens målsætning. |
| --- | --- |

(193)

Med henblik på analysen af en støtteforanstaltnings selektive karakter består en referenceordning generelt af en sammenhængende helhed af regler, som på grundlag af objektive kriterier finder anvendelse på alle virksomheder inden for dens anvendelsesområde som defineret i dens målsætning.

| (194) | I den foreliggende sag vurderer Kommissionen, at referenceordningen er de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, som har til formål at beskatte overskuddet i alle selskaber, der er skattepligtige i Luxembourg (79). Selskabsskattereglerne i Luxembourg gælder for indenlandske selskaber og udenlandske selskaber med hjemsted i Luxembourg, herunder luxembourgske filialer af udenlandske selskaber. I Luxembourg betragtes et selskab som hjemmehørende, hvis det har sit vedtægtsmæssige hjemsted eller sin centrale administration i Luxembourg. Indenlandske selskaber og udenlandske selskaber med hjemsted i Luxembourg er forpligtet til at betale selskabsskat af det overskud, de får på verdensplan, undtagen når der gælder en dobbeltbeskatningsaftale. Ikke-hjemmehørende selskaber er kun selskabsskattepligtige for visse typer af særlige indtægter af luxembourgsk oprindelse. (80) Der skal betales skat af fortjeneste med fradrag af fradragsberettigede udgifter og tab, der kan fremføres i det uendelige. |
| --- | --- |

(194)

I den foreliggende sag vurderer Kommissionen, at referenceordningen er de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, som har til formål at beskatte overskuddet i alle selskaber, der er skattepligtige i Luxembourg (79). Selskabsskattereglerne i Luxembourg gælder for indenlandske selskaber og udenlandske selskaber med hjemsted i Luxembourg, herunder luxembourgske filialer af udenlandske selskaber. I Luxembourg betragtes et selskab som hjemmehørende, hvis det har sit vedtægtsmæssige hjemsted eller sin centrale administration i Luxembourg. Indenlandske selskaber og udenlandske selskaber med hjemsted i Luxembourg er forpligtet til at betale selskabsskat af det overskud, de får på verdensplan, undtagen når der gælder en dobbeltbeskatningsaftale. Ikke-hjemmehørende selskaber er kun selskabsskattepligtige for visse typer af særlige indtægter af luxembourgsk oprindelse. (80) Der skal betales skat af fortjeneste med fradrag af fradragsberettigede udgifter og tab, der kan fremføres i det uendelige.

79

80

| (195) | Den luxembourgske beskatning af selskaber består af en skat på selskabers overskud (»impôt sur le revenu des collectivités« (selskabsskat eller »IRC«)) på 21 % for selskaber etableret i Luxembourg by og en kommuneskat på erhvervsdrivende selskabers overskud (»impôt commercial communal« (den kommunale erhvervsskat)) på 6,75 %. IRC'en på 21 % er endvidere forhøjet med et tillæg på 5 % til en beskæftigelsesfond (81). Siden den 1. januar 2011 har den samlede selskabsskattesats i Luxembourg således ligget på 28,80 % (82) (83). |
| --- | --- |

(195)

Den luxembourgske beskatning af selskaber består af en skat på selskabers overskud (»impôt sur le revenu des collectivités« (selskabsskat eller »IRC«)) på 21 % for selskaber etableret i Luxembourg by og en kommuneskat på erhvervsdrivende selskabers overskud (»impôt commercial communal« (den kommunale erhvervsskat)) på 6,75 %. IRC'en på 21 % er endvidere forhøjet med et tillæg på 5 % til en beskæftigelsesfond (81). Siden den 1. januar 2011 har den samlede selskabsskattesats i Luxembourg således ligget på 28,80 % (82) (83).

81

82

83

| (196) | Beregningen af luxembourgske selskabers skattepligtige fortjeneste med henblik på beskatning er i princippet baseret på skatteyderens regnskaber med forbehold af påkrævede justeringer i henhold til den luxembourgske skattelovgivning, der primært er knyttet til fritagelsen for udbytte/kapitalgevinst, inddragelse af ikke-fradragsberettigede omkostninger (84), korrektionerne af det skattemæssige resultat af transaktioner, som ikke er foretaget i overensstemmelse med armslængdeprincippet, og den forskellige regnskabs- og beskatningsmæssige anvendelse af afskrivningsregler. |
| --- | --- |

(196)

Beregningen af luxembourgske selskabers skattepligtige fortjeneste med henblik på beskatning er i princippet baseret på skatteyderens regnskaber med forbehold af påkrævede justeringer i henhold til den luxembourgske skattelovgivning, der primært er knyttet til fritagelsen for udbytte/kapitalgevinst, inddragelse af ikke-fradragsberettigede omkostninger (84), korrektionerne af det skattemæssige resultat af transaktioner, som ikke er foretaget i overensstemmelse med armslængdeprincippet, og den forskellige regnskabs- og beskatningsmæssige anvendelse af afskrivningsregler.

84

| (197) | Skønt beregningen af den skattepligtige fortjeneste for uafhængige ikke-integrerede/nationale selskaber, som foretager transaktioner på markedet, er relativt enkel, eftersom den bygger på forskellen mellem indtægter og omkostninger på et marked med fri konkurrence, skal der anvendes indirekte data for at beregne den skattepligtige fortjeneste for selskaber, som er skattemæssigt integreret i en koncern, som FFT. Uafhængige ikke-integrerede selskaber kan beregne deres selskabsbeskatningsgrundlag ud fra deres bogførte fortjeneste, da denne fortjeneste er baseret på markedspriserne for de råvarer, selskabet har købt, og de varer og tjenesteyderser, selskabet har solgt. Et integreret selskab, der foretager transaktioner med selskaber i samme koncern, bør derimod foretage en vurdering af de priser, som anvendes på disse transaktioner inden for koncernen, for at beregne deres skattepligtige fortjeneste med henblik på beskatning, og denne vurdering foretages af det selskab, som kontrollerer koncernen, og dikteres ikke af markedet. |
| --- | --- |

(197)

Skønt beregningen af den skattepligtige fortjeneste for uafhængige ikke-integrerede/nationale selskaber, som foretager transaktioner på markedet, er relativt enkel, eftersom den bygger på forskellen mellem indtægter og omkostninger på et marked med fri konkurrence, skal der anvendes indirekte data for at beregne den skattepligtige fortjeneste for selskaber, som er skattemæssigt integreret i en koncern, som FFT. Uafhængige ikke-integrerede selskaber kan beregne deres selskabsbeskatningsgrundlag ud fra deres bogførte fortjeneste, da denne fortjeneste er baseret på markedspriserne for de råvarer, selskabet har købt, og de varer og tjenesteyderser, selskabet har solgt. Et integreret selskab, der foretager transaktioner med selskaber i samme koncern, bør derimod foretage en vurdering af de priser, som anvendes på disse transaktioner inden for koncernen, for at beregne deres skattepligtige fortjeneste med henblik på beskatning, og denne vurdering foretages af det selskab, som kontrollerer koncernen, og dikteres ikke af markedet.

| (198) | Denne forskellige beregning af den skattepligtige fortjeneste for ikke-integrerede selskaber, dvs. selskaber, der ikke indgår i en koncern og således betegnes som »uafhængige«, og integrerede selskaber, dvs. selskaber, der indgår i en koncern, har ingen indvirkning på formålet med selskabsskattereglerne i Luxembourg, som er at beskatte fortjenesten i alle selskaber, der er hjemmehørende i Luxembourg, uanset om de er integrerede eller ikke-integrerede. IRC'en vedrører selskabsskattepligtige enheder i Luxembourg og inkluderer »enhver økonomisk enhed, der kan selskabsskattes direkte«. Hverken selskabets form eller struktur (koncern af selskaber eller ej) er et afgørende kriterium for opkrævning af selskabsskat i Luxembourg. Selv om man kan mene, at investeringsbeslutningerne træffes i koncernens overordnede interesse som helhed, opkræves selskabsskatten i Luxembourg af individuelle enheder og ikke af koncerner, vedrører den anfægtede skatteafgørelse udelukkende FFT's skattepligtige fortjeneste, og enhver nedsættelse af skatteindtægterne er desuden således individuelt baseret på dette selskabs resultater. Selv om det er korrekt, at skattelovgivningen indeholder særlige bestemmelser for koncerner (f.eks. ordningen med skattemæssig integration (85)), sigter disse mod at give ikke-integrerede selskaber og økonomiske enheder, som indgår i koncerner, lige vilkår, men ikke at give koncerner en mere gunstig behandling (86). |
| --- | --- |

(198)

Denne forskellige beregning af den skattepligtige fortjeneste for ikke-integrerede selskaber, dvs. selskaber, der ikke indgår i en koncern og således betegnes som »uafhængige«, og integrerede selskaber, dvs. selskaber, der indgår i en koncern, har ingen indvirkning på formålet med selskabsskattereglerne i Luxembourg, som er at beskatte fortjenesten i alle selskaber, der er hjemmehørende i Luxembourg, uanset om de er integrerede eller ikke-integrerede. IRC'en vedrører selskabsskattepligtige enheder i Luxembourg og inkluderer »enhver økonomisk enhed, der kan selskabsskattes direkte«. Hverken selskabets form eller struktur (koncern af selskaber eller ej) er et afgørende kriterium for opkrævning af selskabsskat i Luxembourg. Selv om man kan mene, at investeringsbeslutningerne træffes i koncernens overordnede interesse som helhed, opkræves selskabsskatten i Luxembourg af individuelle enheder og ikke af koncerner, vedrører den anfægtede skatteafgørelse udelukkende FFT's skattepligtige fortjeneste, og enhver nedsættelse af skatteindtægterne er desuden således individuelt baseret på dette selskabs resultater. Selv om det er korrekt, at skattelovgivningen indeholder særlige bestemmelser for koncerner (f.eks. ordningen med skattemæssig integration (85)), sigter disse mod at give ikke-integrerede selskaber og økonomiske enheder, som indgår i koncerner, lige vilkår, men ikke at give koncerner en mere gunstig behandling (86).

85

86

| (199) | Det forhold, at den skattepligtige fortjeneste nødvendigvis beregnes forskelligt for integrerede og ikke-integrerede selskaber, har således ingen betydning for fastlæggelsen af referenceordningen med henblik på selektivitetsanalysen i denne sag. Da fortjenesten i alle selskaber, der er hjemmehørende i Luxembourg, beskattes på samme måde i henhold til de luxembourgske selskabsskatteregler uden sondring mellem integrerede og ikke-integrerede selskaber, bør disse to former for selskaber betragtes som værende i en tilsvarende faktisk og retlig situation i lyset af ordningens iboende formål (87). Da formålet med den anfægtede afgørelse er at bestemme FFT's skattepligtige fortjeneste med henblik på opkrævning af selskabsskat i overensstemmelse med de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, udgør disse regler den referenceordning, i forhold til hvilken den omhandlede afgørelse skal undersøges for at fastslå, om der er indrømmet FFT en selektiv fordel. |
| --- | --- |

(199)

Det forhold, at den skattepligtige fortjeneste nødvendigvis beregnes forskelligt for integrerede og ikke-integrerede selskaber, har således ingen betydning for fastlæggelsen af referenceordningen med henblik på selektivitetsanalysen i denne sag. Da fortjenesten i alle selskaber, der er hjemmehørende i Luxembourg, beskattes på samme måde i henhold til de luxembourgske selskabsskatteregler uden sondring mellem integrerede og ikke-integrerede selskaber, bør disse to former for selskaber betragtes som værende i en tilsvarende faktisk og retlig situation i lyset af ordningens iboende formål (87). Da formålet med den anfægtede afgørelse er at bestemme FFT's skattepligtige fortjeneste med henblik på opkrævning af selskabsskat i overensstemmelse med de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, udgør disse regler den referenceordning, i forhold til hvilken den omhandlede afgørelse skal undersøges for at fastslå, om der er indrømmet FFT en selektiv fordel.

87

| (200) | Med hensyn til FFT's forskellige fremførte argumenter til støtte for påstanden om, at koncerner og uafhængige selskaber ikke er omfattet at samme referenceordning, bemærker Kommissionen endelig følgende. |
| --- | --- |

(200)

Med hensyn til FFT's forskellige fremførte argumenter til støtte for påstanden om, at koncerner og uafhængige selskaber ikke er omfattet at samme referenceordning, bemærker Kommissionen endelig følgende.

| (201) | Ifølge FFT bør den referenceordning, der skal anvendes ved vurderingen af den anfægtede afgørelses selektivitet, kun omfatte selskaber underlagt reglerne om koncerninterne afregningspriser, dvs. selskaber, der udelukkende handler med forbundne selskaber (88), og Kommissionen skal således for at påvise foranstaltningens selektive karakter dokumentere, at skatteafgørelsen vedrørende FFT er blevet truffet på andre betingelser end dem, der gælder for andre koncernenheder, der opererer i Luxembourg og udøver finansieringsaktiviteter (89). Ifølge FFT bekræftes denne fortolkning i Kommissionens beslutninger om groepsrentebox-ordningen og om rentebeskatningssystemet for koncerner i Ungarn (90). |
| --- | --- |

(201)

Ifølge FFT bør den referenceordning, der skal anvendes ved vurderingen af den anfægtede afgørelses selektivitet, kun omfatte selskaber underlagt reglerne om koncerninterne afregningspriser, dvs. selskaber, der udelukkende handler med forbundne selskaber (88), og Kommissionen skal således for at påvise foranstaltningens selektive karakter dokumentere, at skatteafgørelsen vedrørende FFT er blevet truffet på andre betingelser end dem, der gælder for andre koncernenheder, der opererer i Luxembourg og udøver finansieringsaktiviteter (89). Ifølge FFT bekræftes denne fortolkning i Kommissionens beslutninger om groepsrentebox-ordningen og om rentebeskatningssystemet for koncerner i Ungarn (90).

88

89

90

| (202) | Kommissionen minder indledningsvis om, at den ikke er bundet af sin afgørelsespraksis. Enhver potentiel støtte skal vurderes individuelt ud fra de objektive kriterier i artikel 107, stk. 1, i TEUF, så hvis der skulle vise sig en modstridende afgørelsespraksis, kan det ikke påvirke gyldigheden af det, der er konstateret i nærværende afgørelse (91). |
| --- | --- |

(202)

Kommissionen minder indledningsvis om, at den ikke er bundet af sin afgørelsespraksis. Enhver potentiel støtte skal vurderes individuelt ud fra de objektive kriterier i artikel 107, stk. 1, i TEUF, så hvis der skulle vise sig en modstridende afgørelsespraksis, kan det ikke påvirke gyldigheden af det, der er konstateret i nærværende afgørelse (91).

91

| (203) | Under alle omstændigheder og i modsætning til hvad FFT hævder, bekræfter ingen af disse beslutninger, at ordningen med skattemæssig integration, når en skatteforanstaltning begunstiger et integreret selskab, nødvendigvis skal være begrænset til denne type selskab. I de to sager kan formålet med skatteforanstaltningen i Kommissionens beslutninger desuden sammenlignes med skatteforanstaltningen i nærværende sag, og de konklusioner, der kan drages af disse beslutninger, er således ikke relevante i denne sag. |
| --- | --- |

(203)

Under alle omstændigheder og i modsætning til hvad FFT hævder, bekræfter ingen af disse beslutninger, at ordningen med skattemæssig integration, når en skatteforanstaltning begunstiger et integreret selskab, nødvendigvis skal være begrænset til denne type selskab. I de to sager kan formålet med skatteforanstaltningen i Kommissionens beslutninger desuden sammenlignes med skatteforanstaltningen i nærværende sag, og de konklusioner, der kan drages af disse beslutninger, er således ikke relevante i denne sag.

| (204) | De nederlandske myndigheder indførte groepsrentebox-ordningen for at mindske forskellene i den skattemæssige behandling af den koncerninterne finansiering gennem egen- og fremmedkapital og således mindske arbitragen mellem disse to koncerninterne finansieringsmetoder (92). I sin endelige afgørelse konstaterede Kommissionen, at »arbitrage mellem finansiering med egenkapital og med fremmedkapital kun er mulig i koncernforhold [og ikke for uafhængige virksomheder]« (93) i lyset af foranstaltningens formål, nemlig at mindske den forskellige skattemæssige behandling af koncernintern finansiering med henholdsvis fremmed- og egenkapital og således at mindske arbitragen mellem disse to koncerninterne finansieringsmetoder. I lyset af denne konstatering og ordningens formål, nemlig »at mindske ansporingen til arbitrage mellem finansiering gennem kapitalindskud og lån og i denne forbindelse garantere skattemæssig neutralitet« (94), vurderede Kommissionen, at referenceordningen i denne sag ikke omfattede selskaber, som betaler selskabsskat, og som har koncerninterne forbindelser (95). |
| --- | --- |

(204)

De nederlandske myndigheder indførte groepsrentebox-ordningen for at mindske forskellene i den skattemæssige behandling af den koncerninterne finansiering gennem egen- og fremmedkapital og således mindske arbitragen mellem disse to koncerninterne finansieringsmetoder (92). I sin endelige afgørelse konstaterede Kommissionen, at »arbitrage mellem finansiering med egenkapital og med fremmedkapital kun er mulig i koncernforhold [og ikke for uafhængige virksomheder]« (93) i lyset af foranstaltningens formål, nemlig at mindske den forskellige skattemæssige behandling af koncernintern finansiering med henholdsvis fremmed- og egenkapital og således at mindske arbitragen mellem disse to koncerninterne finansieringsmetoder. I lyset af denne konstatering og ordningens formål, nemlig »at mindske ansporingen til arbitrage mellem finansiering gennem kapitalindskud og lån og i denne forbindelse garantere skattemæssig neutralitet« (94), vurderede Kommissionen, at referenceordningen i denne sag ikke omfattede selskaber, som betaler selskabsskat, og som har koncerninterne forbindelser (95).

92

93

94

95

| (205) | Formålet med den anfægtede skatteafgørelse er at fastsætte FFT's beskatningsgrundlag for at beregne den selskabsskat, som selskabet skal betale i Luxembourg. Selv om det formål, der ligger til grund for groepsrentebox-beslutningen, kun kan betragtes som gyldigt i koncernsammenhæng (da arbitrage mellem forskellige finansieringsformer ikke er relevant for uafhængige selskaber), vedrører fastsættelsen af beskatningsgrundlaget med henblik på beregning af den selskabsskat, der skal betales hvert år, for det første både enheder, der indgår i en koncern, og uafhængige selskaber. |
| --- | --- |

(205)

Formålet med den anfægtede skatteafgørelse er at fastsætte FFT's beskatningsgrundlag for at beregne den selskabsskat, som selskabet skal betale i Luxembourg. Selv om det formål, der ligger til grund for groepsrentebox-beslutningen, kun kan betragtes som gyldigt i koncernsammenhæng (da arbitrage mellem forskellige finansieringsformer ikke er relevant for uafhængige selskaber), vedrører fastsættelsen af beskatningsgrundlaget med henblik på beregning af den selskabsskat, der skal betales hvert år, for det første både enheder, der indgår i en koncern, og uafhængige selskaber.

| (206) | For det andet er FFT et finansieringsselskab og leverer kun tjenesteydelser til andre selskaber i Fiat-koncernen. De transaktioner, som selskabet foretager, kunne imidlertid ligeledes være foretaget i en anden sammenhæng end en koncernsammenhæng. I cirkulæret sammenliges denne type koncerninterne finansieringstransaktioner med uafhængige finansieringsinstitutters transaktioner (96), og der stilles krav om, at betalingen for disse finansielle tjenesteydelser fastsættes ud fra lånebeløbet eller ud fra de forvaltede aktivers reelle værdi, dvs. i overensstemmelse med den betaling, som et uafhængigt finansieringsinstitut ville kræve. Det anerkendes således i cirkulæret, at transaktionerne, selv i en koncernsammenhæng, kan sammenlignes direkte med almindelige markedstransaktioner. |
| --- | --- |

(206)

For det andet er FFT et finansieringsselskab og leverer kun tjenesteydelser til andre selskaber i Fiat-koncernen. De transaktioner, som selskabet foretager, kunne imidlertid ligeledes være foretaget i en anden sammenhæng end en koncernsammenhæng. I cirkulæret sammenliges denne type koncerninterne finansieringstransaktioner med uafhængige finansieringsinstitutters transaktioner (96), og der stilles krav om, at betalingen for disse finansielle tjenesteydelser fastsættes ud fra lånebeløbet eller ud fra de forvaltede aktivers reelle værdi, dvs. i overensstemmelse med den betaling, som et uafhængigt finansieringsinstitut ville kræve. Det anerkendes således i cirkulæret, at transaktionerne, selv i en koncernsammenhæng, kan sammenlignes direkte med almindelige markedstransaktioner.

96

| (207) | Disse særlige aspekter i denne sag bekræfter ligeledes, at Kommissionens bemærkning i groepsrentebox-beslutningen om, at erhvervsmæssigt forbundne virksomheder med hensyn til finansieringsaktiviteter med fremmedkapital ikke befinder sig i en tilsvarende faktisk og juridisk situation som virksomheder, der ikke er erhvervsmæssigt forbundet, ikke kan overføres generelt på situationer, hvor formålet med en skatteafgørelse er at fastsætte beskatningsgrundlaget med henblik på opkrævning af selskabsskat. Bekræftelsen i cirkulæret vedrørende transaktionernes sammenlignelighed afspejler de principper, der lægger til grund af armslængdeprincippet, og ifølge hvilke de kommercielle og finansielle forbindelser mellem forbundne virksomheder ikke bør afvige fra de forbindelser, der ville være blevet aftalt mellem uafhængige virksomheder (97). Formålet med reglerne om koncerninterne afregningspriser er netop at sammenligne transaktioner mellem forbundne selskaber/selskaber i samme koncern med transaktioner mellem uafhængige selskaber med henblik på at korrigere enhver afvigelse. I lyset af disse elementer er det forkert af FFT at henvise til groepsrentebox-beslutningen i sin begrundelse. |
| --- | --- |

(207)

Disse særlige aspekter i denne sag bekræfter ligeledes, at Kommissionens bemærkning i groepsrentebox-beslutningen om, at erhvervsmæssigt forbundne virksomheder med hensyn til finansieringsaktiviteter med fremmedkapital ikke befinder sig i en tilsvarende faktisk og juridisk situation som virksomheder, der ikke er erhvervsmæssigt forbundet, ikke kan overføres generelt på situationer, hvor formålet med en skatteafgørelse er at fastsætte beskatningsgrundlaget med henblik på opkrævning af selskabsskat. Bekræftelsen i cirkulæret vedrørende transaktionernes sammenlignelighed afspejler de principper, der lægger til grund af armslængdeprincippet, og ifølge hvilke de kommercielle og finansielle forbindelser mellem forbundne virksomheder ikke bør afvige fra de forbindelser, der ville være blevet aftalt mellem uafhængige virksomheder (97). Formålet med reglerne om koncerninterne afregningspriser er netop at sammenligne transaktioner mellem forbundne selskaber/selskaber i samme koncern med transaktioner mellem uafhængige selskaber med henblik på at korrigere enhver afvigelse. I lyset af disse elementer er det forkert af FFT at henvise til groepsrentebox-beslutningen i sin begrundelse.

97

| (208) | Det er ligeledes forkert af FFT at basere sig på beslutningen om rentebeskatningssystemet for koncerner i Ungarn. Denne beslutning vedrørte en ordning, der havde til formål at mindske arbitragen (i en indenlandsk situation), da beskatningen af koncerninterne renter nærmer sig beskatningen af koncerninternt udbytte og dermed forstærker skattesystemets tekniske neutralitet (98). Målet om at mindske arbitragen, der efter Kommissionens opfattelse på daværende tidspunkt kun vedrørte koncerninterne relationer, er ikke det samme som formålet med den anfægtede foranstaltning, som er at fastsætte beskatningsgrundlaget for FFT, der skal betale selskabsskat i Luxembourg. Sidstnævnte formål skiller ikke FFT som en enhed i en koncern ud fra enhver anden (uafhængig) enhed, der retter henvendelse til de luxembourgske skattemyndigheder for at få fastsat sit beskatningsgrundlag. Det er ganske vist mere kompliceret at fastsætte FFT's beskatningsgrundlag, da det fastsættes på grundlag af reglerne om koncerninterne afregningspriser og armslængdeprincippet, hvorimod et uafhængigt selskabs skattepligtige fortjeneste i princippet svarer til den bogførte fortjeneste med forbehold af visse justeringer i henhold til skattelovgivningen. Formålet med selskabsskatteretten og skatteafgørelser er at beskatte enhver fortjeneste i selskaber, der er skattepligtige i Luxembourg, uanset om skatteyderen indgår i en koncern eller ej. |
| --- | --- |

(208)

Det er ligeledes forkert af FFT at basere sig på beslutningen om rentebeskatningssystemet for koncerner i Ungarn. Denne beslutning vedrørte en ordning, der havde til formål at mindske arbitragen (i en indenlandsk situation), da beskatningen af koncerninterne renter nærmer sig beskatningen af koncerninternt udbytte og dermed forstærker skattesystemets tekniske neutralitet (98). Målet om at mindske arbitragen, der efter Kommissionens opfattelse på daværende tidspunkt kun vedrørte koncerninterne relationer, er ikke det samme som formålet med den anfægtede foranstaltning, som er at fastsætte beskatningsgrundlaget for FFT, der skal betale selskabsskat i Luxembourg. Sidstnævnte formål skiller ikke FFT som en enhed i en koncern ud fra enhver anden (uafhængig) enhed, der retter henvendelse til de luxembourgske skattemyndigheder for at få fastsat sit beskatningsgrundlag. Det er ganske vist mere kompliceret at fastsætte FFT's beskatningsgrundlag, da det fastsættes på grundlag af reglerne om koncerninterne afregningspriser og armslængdeprincippet, hvorimod et uafhængigt selskabs skattepligtige fortjeneste i princippet svarer til den bogførte fortjeneste med forbehold af visse justeringer i henhold til skattelovgivningen. Formålet med selskabsskatteretten og skatteafgørelser er at beskatte enhver fortjeneste i selskaber, der er skattepligtige i Luxembourg, uanset om skatteyderen indgår i en koncern eller ej.

98

| (209) | Kommissionen konkluderer på denne baggrund, at den referenceordning, i forhold til hvilken den omhandlede afgørelse skal undersøges, er de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, dvs. de regler om selskabsskat (IRC) i Luxembourg, der er beskrevet i betragtning 193-208. Denne referenceordning består navnlig af en sammenhængende helhed af regler, som på grundlag af objektive kriterier finder anvendelse på beskatningen af fortjenesten i uafhængige selskaber, hvis skattepligtige fortjeneste normalt er den bogførte fortjeneste (med forbehold af visse justeringer i henhold til skattelovgivningen), samt i koncernselskaber, hvor avancefordelingen er baseret på koncerninterne afregningspriser. De to former for selskaber — integrerede og ikke-integrerede selskaber — bør betragtes som værende i en tilsvarende faktisk og retlig situation i forhold til ordningens iboende formål. |
| --- | --- |

(209)

Kommissionen konkluderer på denne baggrund, at den referenceordning, i forhold til hvilken den omhandlede afgørelse skal undersøges, er de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, dvs. de regler om selskabsskat (IRC) i Luxembourg, der er beskrevet i betragtning 193-208. Denne referenceordning består navnlig af en sammenhængende helhed af regler, som på grundlag af objektive kriterier finder anvendelse på beskatningen af fortjenesten i uafhængige selskaber, hvis skattepligtige fortjeneste normalt er den bogførte fortjeneste (med forbehold af visse justeringer i henhold til skattelovgivningen), samt i koncernselskaber, hvor avancefordelingen er baseret på koncerninterne afregningspriser. De to former for selskaber — integrerede og ikke-integrerede selskaber — bør betragtes som værende i en tilsvarende faktisk og retlig situation i forhold til ordningens iboende formål.

7.2.1.2.   Artikel 164, stk. 3, i L.I.R., cirkulæret og/eller administrativ praksis på området er ikke en passende referenceordning

Artikel 164, stk. 3, i L.I.R., cirkulæret og/eller administrativ praksis på området er ikke en passende referenceordning

| (210) | Efter Luxembourgs opfattelse bør referenceordningen kun omfatte koncernselskaber, der er omfattet af artikel 164, stk. 3, i L.I.R. (99), hvorimod FFT tilsyneladende går længere, idet selskabet mener, at referenceordningen bør være baseret på cirkulæret og kun omfatte koncernselskaber, der udøver finansieringsaktiviteter (100). For at kunne konkludere, at foranstaltningen er selektiv skal det ifølge disse opfattelser bevises, at FFT er blevet behandlet anderledes end andre koncernenheder, der udøver finansieringsaktiviteter, og som befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation som FFT i forhold til formålene i artikel 164, stk. 3, i L.I.R. og/eller cirkulæret. Kommissionen burde derfor have sammenlignet den anfægtede skatteafgørelse med forhåndsaftalerne om interne afregningspriser indgået med de 21 andre skatteydere, som Kommissionen har fået tilsendt (se betragtning 8) (101). Ifølge Luxembourg og FFT er der ikke blevet indrømmet nogen selektiv fordel, da behandlingen af FFT er i overensstemmelse med artikel 164, stk. 3, i L.I.R., cirkulæret og/eller administrativ praksis på området. |
| --- | --- |

(210)

Efter Luxembourgs opfattelse bør referenceordningen kun omfatte koncernselskaber, der er omfattet af artikel 164, stk. 3, i L.I.R. (99), hvorimod FFT tilsyneladende går længere, idet selskabet mener, at referenceordningen bør være baseret på cirkulæret og kun omfatte koncernselskaber, der udøver finansieringsaktiviteter (100). For at kunne konkludere, at foranstaltningen er selektiv skal det ifølge disse opfattelser bevises, at FFT er blevet behandlet anderledes end andre koncernenheder, der udøver finansieringsaktiviteter, og som befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation som FFT i forhold til formålene i artikel 164, stk. 3, i L.I.R. og/eller cirkulæret. Kommissionen burde derfor have sammenlignet den anfægtede skatteafgørelse med forhåndsaftalerne om interne afregningspriser indgået med de 21 andre skatteydere, som Kommissionen har fået tilsendt (se betragtning 8) (101). Ifølge Luxembourg og FFT er der ikke blevet indrømmet nogen selektiv fordel, da behandlingen af FFT er i overensstemmelse med artikel 164, stk. 3, i L.I.R., cirkulæret og/eller administrativ praksis på området.

99

100

101

| (211) | Kommissionen forkaster dette argument. |
| --- | --- |

(211)

Kommissionen forkaster dette argument.

| (212) | Som forklaret i betragtning 198 er formålet med selskabsskattereglerne i Luxembourg at beskatte fortjenesten i alle selskaber, der henhører under Luxembourgs beskatningskompetence, uanset om de er integrerede eller ikke-integrerede. Som forklaret i betragtning 194 pålægges selskabsskatten i Luxembourg globalindkomsten genereret af indenlandske selskaber og udenlandske selskaber med hjemsted i Luxembourg (undtagen når der gælder en dobbeltbeskatningsaftale), herunder luxembourgske filialer af udenlandske selskaber, hvorimod ikke-hjemmehørende selskaber kun skal betale skat af visse typer af særlige indtægter af luxembourgsk oprindelse. |
| --- | --- |

(212)

Som forklaret i betragtning 198 er formålet med selskabsskattereglerne i Luxembourg at beskatte fortjenesten i alle selskaber, der henhører under Luxembourgs beskatningskompetence, uanset om de er integrerede eller ikke-integrerede. Som forklaret i betragtning 194 pålægges selskabsskatten i Luxembourg globalindkomsten genereret af indenlandske selskaber og udenlandske selskaber med hjemsted i Luxembourg (undtagen når der gælder en dobbeltbeskatningsaftale), herunder luxembourgske filialer af udenlandske selskaber, hvorimod ikke-hjemmehørende selskaber kun skal betale skat af visse typer af særlige indtægter af luxembourgsk oprindelse.

| (213) | Ved at indtage den holdning — hvilket Luxembourg og FFT gør — at referenceordningen kun omfatter koncernselskaber, da det kun er disse selskaber, der skal fastsætte deres afregningspriser efter armslængdeprincippet med henblik på fastsættelse af deres beskatningsgrundlag, skelnes der kunstigt mellem selskaberne på grundlag af deres struktur ved fastsættelsen af deres skattepligtige indkomst, en skelnen, der ikke foretages i de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg om beskatning af fortjenesten i de selskaber, der henhører under Luxembourgs beskatningskompetence. |
| --- | --- |

(213)

Ved at indtage den holdning — hvilket Luxembourg og FFT gør — at referenceordningen kun omfatter koncernselskaber, da det kun er disse selskaber, der skal fastsætte deres afregningspriser efter armslængdeprincippet med henblik på fastsættelse af deres beskatningsgrundlag, skelnes der kunstigt mellem selskaberne på grundlag af deres struktur ved fastsættelsen af deres skattepligtige indkomst, en skelnen, der ikke foretages i de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg om beskatning af fortjenesten i de selskaber, der henhører under Luxembourgs beskatningskompetence.

| (214) | Den skelnen, som FFT foretager mellem koncerner og uafhængige selskaber på grundlag af de aktiviteter, der udøves af enheden i den pågældende koncern, ved at hævde, at referenceordningen kun omfatter de selskaber, der anvender cirkulæret, er heller ikke i overensstemmelse formålet med selskabsskattereglerne i Luxembourg. Selv om det er korrekt, at FFT's aktiviteter næsten udelukkende vedrører koncerninterne transaktioner (102), kunne selskabets finansielle transaktioner lige så godt foretages koncerneksternt af uafhængige finansieringsinstitutter som anført i cirkulæret. I forbindelse med opkrævning af selskabsskat i Luxembourg skal FFT således sammenlignes med enhver anden type selskab — integreret eller ikke-integreret — der udøver økonomiske aktiviteter, da uafhængige finansieringsinstitutters fortjeneste i henhold til luxembourgsk selskabsskatteret er omfattet af de samme selskabsskatteregler som fortjeneste fra koncerninterne transaktioner beregnet på grundlag af armslængdeprincippet. Kommissionen forkaster derfor FFT's argument om, at referenceordningen kun bør omfatte de koncernselskaber, der foretager koncerninterne finansieringstransaktioner. |
| --- | --- |

(214)

Den skelnen, som FFT foretager mellem koncerner og uafhængige selskaber på grundlag af de aktiviteter, der udøves af enheden i den pågældende koncern, ved at hævde, at referenceordningen kun omfatter de selskaber, der anvender cirkulæret, er heller ikke i overensstemmelse formålet med selskabsskattereglerne i Luxembourg. Selv om det er korrekt, at FFT's aktiviteter næsten udelukkende vedrører koncerninterne transaktioner (102), kunne selskabets finansielle transaktioner lige så godt foretages koncerneksternt af uafhængige finansieringsinstitutter som anført i cirkulæret. I forbindelse med opkrævning af selskabsskat i Luxembourg skal FFT således sammenlignes med enhver anden type selskab — integreret eller ikke-integreret — der udøver økonomiske aktiviteter, da uafhængige finansieringsinstitutters fortjeneste i henhold til luxembourgsk selskabsskatteret er omfattet af de samme selskabsskatteregler som fortjeneste fra koncerninterne transaktioner beregnet på grundlag af armslængdeprincippet. Kommissionen forkaster derfor FFT's argument om, at referenceordningen kun bør omfatte de koncernselskaber, der foretager koncerninterne finansieringstransaktioner.

102

| (215) | Kommissionen konkluderer derfor, at den referenceordning, i forhold til hvilken den anfægtede afgørelse skal undersøges i denne sag, er de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, som er beskrevet i betragtning 193-208, og at selskabsskatten pålægges koncernselskabers eller uafhængige selskabers fortjeneste uanset deres aktiviteter. |
| --- | --- |

(215)

Kommissionen konkluderer derfor, at den referenceordning, i forhold til hvilken den anfægtede afgørelse skal undersøges i denne sag, er de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, som er beskrevet i betragtning 193-208, og at selskabsskatten pålægges koncernselskabers eller uafhængige selskabers fortjeneste uanset deres aktiviteter.

7.2.2.   Selektiv fordel som følge af en undtagelse fra de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg

Selektiv fordel som følge af en undtagelse fra de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg

| (216) | Da de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg betragtes som referenceordningen, i forhold til hvilken den anfægtede afgørelse skal vurderes, bør det bestemmes, om denne afgørelse er en undtagelse fra denne referenceordning, der medfører en ulige behandling mellem selskaber, som befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation. |
| --- | --- |

(216)

Da de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg betragtes som referenceordningen, i forhold til hvilken den anfægtede afgørelse skal vurderes, bør det bestemmes, om denne afgørelse er en undtagelse fra denne referenceordning, der medfører en ulige behandling mellem selskaber, som befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation.

| (217) | I denne anden fase af selektivitetsanalysen træffes afgørelsen om, hvorvidt en skatteforanstaltning er en undtagelse fra referenceordningen normalt i forbindelse med konstateringen af, at foranstaltningen giver modtageren en fordel. Når en skatteforanstaltning medfører en ubegrundet skattenedsættelse for en begunstiget, som uden denne foranstaltning skulle betale en højere skat ifølge referenceordningen, er denne nedsættelse både den fordel, som indrømmes gennem skatteforanstaltningen, og en undtagelse fra referenceordningen. |
| --- | --- |

(217)

I denne anden fase af selektivitetsanalysen træffes afgørelsen om, hvorvidt en skatteforanstaltning er en undtagelse fra referenceordningen normalt i forbindelse med konstateringen af, at foranstaltningen giver modtageren en fordel. Når en skatteforanstaltning medfører en ubegrundet skattenedsættelse for en begunstiget, som uden denne foranstaltning skulle betale en højere skat ifølge referenceordningen, er denne nedsættelse både den fordel, som indrømmes gennem skatteforanstaltningen, og en undtagelse fra referenceordningen.

| (218) | Domstolen har præciseret, at når der er tale om en individuel støtteforanstaltning og ikke en ordning, »giver identificeringen af en økonomisk fordel i princippet anledning til en formodning for, at den er selektiv« (103). I denne sag er den individuelle støtteforanstaltning, som FFT drager fordel af, den anfægtede skatteafgørelse, der indebærer godkendelse af en metode til beregning af det pågældende selskabs skattepligtige fortjeneste i Luxembourg af de funktioner, som selskabet udøver i Fiat-koncernen, og efterfølgende beskatning af fortjenesten efter de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg. |
| --- | --- |

(218)

Domstolen har præciseret, at når der er tale om en individuel støtteforanstaltning og ikke en ordning, »giver identificeringen af en økonomisk fordel i princippet anledning til en formodning for, at den er selektiv« (103). I denne sag er den individuelle støtteforanstaltning, som FFT drager fordel af, den anfægtede skatteafgørelse, der indebærer godkendelse af en metode til beregning af det pågældende selskabs skattepligtige fortjeneste i Luxembourg af de funktioner, som selskabet udøver i Fiat-koncernen, og efterfølgende beskatning af fortjenesten efter de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg.

103

7.2.2.1.   Selektiv fordel som følge af en afvigelse fra armslængdeprincippet

Selektiv fordel som følge af en afvigelse fra armslængdeprincippet

| (219) | Formålet med en skatteafgørelse er i princippet at træffe en forhåndsafgørelse om anvendelsen af de almindelige skatteregler på en bestemt sag ud fra en række sagsspecifikke forhold og omstændigheder, for en bestemt periode og under forudsætning af, at disse forhold og omstændigheder ikke ændrer sig væsentlig i skatteafgørelsens gyldighedsperiode. En skatteafgørelse baseret på en beregningsmetode, der uden begrundelse fører til et afvigende resultat i forhold til de almindelige skatteregler, anses for at give modtageren en selektiv fordel, når denne selektive behandling fører til en nedsættelse af den skat, som modtageren skal betale i den pågældende medlemsstat, i forhold til andre selskaber, som befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation. |
| --- | --- |

(219)

Formålet med en skatteafgørelse er i princippet at træffe en forhåndsafgørelse om anvendelsen af de almindelige skatteregler på en bestemt sag ud fra en række sagsspecifikke forhold og omstændigheder, for en bestemt periode og under forudsætning af, at disse forhold og omstændigheder ikke ændrer sig væsentlig i skatteafgørelsens gyldighedsperiode. En skatteafgørelse baseret på en beregningsmetode, der uden begrundelse fører til et afvigende resultat i forhold til de almindelige skatteregler, anses for at give modtageren en selektiv fordel, når denne selektive behandling fører til en nedsættelse af den skat, som modtageren skal betale i den pågældende medlemsstat, i forhold til andre selskaber, som befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation.

| (220) | En fordel i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1, er en økonomisk fordel, som en virksomhed ikke ville have opnået på normale markedsbetingelser, dvs. uden statslig indgriben (104). Hver gang en virksomheds finansielle situation forbedres som følge af statslig indgriben, er der således tale om en fordel (105). Denne forbedring kan påvises ved at sammenhold selskabets finansielle stilling som følge af den anfægtede foranstaltning med samme selskabs finansielle stilling uden den pågældende foranstaltning (106). En fordel kan være tildeling af en positiv økonomisk fordel eller lempelse af de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget (107). |
| --- | --- |

(220)

En fordel i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1, er en økonomisk fordel, som en virksomhed ikke ville have opnået på normale markedsbetingelser, dvs. uden statslig indgriben (104). Hver gang en virksomheds finansielle situation forbedres som følge af statslig indgriben, er der således tale om en fordel (105). Denne forbedring kan påvises ved at sammenhold selskabets finansielle stilling som følge af den anfægtede foranstaltning med samme selskabs finansielle stilling uden den pågældende foranstaltning (106). En fordel kan være tildeling af en positiv økonomisk fordel eller lempelse af de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget (107).

104

105

106

107

| (221) | Som forklaret i betragtning 52 ff. har Luxembourg i den anfægtede skatteafgørelse godkendt en metode til til fastsættelse af FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg foreslået af selskabets skatterådgiver i rapporten om koncerninterne afregningspriser, der giver FFT mulighed for at foretage en årlig beregning af den selskabsskat, selskabet skal betale i Luxembourg, i hele denne skatteafgørelses gyldighedsperiode. I rapporten om koncerninterne afregningspriser, der godkendes i den anfægtede afgørelse, fastsættes navnlig den fortjeneste, der skal tildeles dette selskab i Fiat-koncernen, såfremt priserne for transaktionerne ikke er markedsbaserede, hvilket ville være tilfældet, hvis der var tale om et uafhængigt ikke-integreret selskab, hvilket resulterer i fastsættelsen af priserne for de transaktioner, som selskabet indgår med andre selskaber i koncernen. |
| --- | --- |

(221)

Som forklaret i betragtning 52 ff. har Luxembourg i den anfægtede skatteafgørelse godkendt en metode til til fastsættelse af FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg foreslået af selskabets skatterådgiver i rapporten om koncerninterne afregningspriser, der giver FFT mulighed for at foretage en årlig beregning af den selskabsskat, selskabet skal betale i Luxembourg, i hele denne skatteafgørelses gyldighedsperiode. I rapporten om koncerninterne afregningspriser, der godkendes i den anfægtede afgørelse, fastsættes navnlig den fortjeneste, der skal tildeles dette selskab i Fiat-koncernen, såfremt priserne for transaktionerne ikke er markedsbaserede, hvilket ville være tilfældet, hvis der var tale om et uafhængigt ikke-integreret selskab, hvilket resulterer i fastsættelsen af priserne for de transaktioner, som selskabet indgår med andre selskaber i koncernen.

| (222) | Domstolen har allerede fastslået, at en nedsættelse af beskatningsgrundlaget, som skyldes en skatteforanstaltning, der giver en skatteyder lov til i forbindelse med koncerninterne transaktioner at benytte afregningspriser, som ikke ligger tæt på de priser, der ville blive anvendt på frie konkurrencevilkår mellem uafhængige virksomheder, som handler på sammenlignelige vilkår i overensstemmelse med armslængdeprincippet, giver den pågældende skatteyder en selektiv fordel, idet den pågældende skal betale en lavere skat ifølge de almindelige skatteregler, end den, der skal betales af uafhængige selskaber, som beregner deres skattegrundlag efter deres bogførte fortjeneste (108). |
| --- | --- |

(222)

Domstolen har allerede fastslået, at en nedsættelse af beskatningsgrundlaget, som skyldes en skatteforanstaltning, der giver en skatteyder lov til i forbindelse med koncerninterne transaktioner at benytte afregningspriser, som ikke ligger tæt på de priser, der ville blive anvendt på frie konkurrencevilkår mellem uafhængige virksomheder, som handler på sammenlignelige vilkår i overensstemmelse med armslængdeprincippet, giver den pågældende skatteyder en selektiv fordel, idet den pågældende skal betale en lavere skat ifølge de almindelige skatteregler, end den, der skal betales af uafhængige selskaber, som beregner deres skattegrundlag efter deres bogførte fortjeneste (108).

108

| (223) | I sin dom vedrørende den skatteordning, Belgien anvender på koordinationscentre (109), undersøgte Domstolen en påstand om annullation af en afgørelse fra Kommissionen bl.a. om, at den måde, hvorpå den skattepligtige indtægt blev bestemt ifølge denne ordning, kunne give disse centre en selektiv fordel (110). Ifølge ordningen blev den skattepligtige fortjeneste fastsat til et fast beløb svarende til en procentdel af de samlede udgifter og driftsomkostninger, eksklusive personaleudgifter og finansielle omkostninger. Domstolen fastslog følgende: »Ved bedømmelsen af, om fastsættelsen den skattepligtige indkomst, som bestemt i ordningen for koordinationscentrene, medfører en fordel for centrene, bør der, som foreslået af Kommissionen i betragtning 95 til den anfægtede beslutning, foretages en sammenligning af den nævnte ordning med den almindelige skatteordning på grundlag af forskellen mellem indtægter og udgifter for en virksomhed, der udøver sin aktivitet på frie konkurrencevilkår«. Domstolen gjorde desuden opmærksom på, at »udelukkelsen [af udgifterne til personale og de finansielle omkostninger] fra de udgifter, på grundlag af hvilke den skattepligtige indkomst for de nævnte centre fastsættes, [gør] det ikke muligt at opnå interne afregningspriser, der ligger tæt på de priser, som anvendes under frie konkurrencevilkår«, hvilket ifølge Domstolen »[kan medføre] en økonomisk fordel for de nævnte centre« (111). |
| --- | --- |

(223)

I sin dom vedrørende den skatteordning, Belgien anvender på koordinationscentre (109), undersøgte Domstolen en påstand om annullation af en afgørelse fra Kommissionen bl.a. om, at den måde, hvorpå den skattepligtige indtægt blev bestemt ifølge denne ordning, kunne give disse centre en selektiv fordel (110). Ifølge ordningen blev den skattepligtige fortjeneste fastsat til et fast beløb svarende til en procentdel af de samlede udgifter og driftsomkostninger, eksklusive personaleudgifter og finansielle omkostninger. Domstolen fastslog følgende: »Ved bedømmelsen af, om fastsættelsen den skattepligtige indkomst, som bestemt i ordningen for koordinationscentrene, medfører en fordel for centrene, bør der, som foreslået af Kommissionen i betragtning 95 til den anfægtede beslutning, foretages en sammenligning af den nævnte ordning med den almindelige skatteordning på grundlag af forskellen mellem indtægter og udgifter for en virksomhed, der udøver sin aktivitet på frie konkurrencevilkår«. Domstolen gjorde desuden opmærksom på, at »udelukkelsen [af udgifterne til personale og de finansielle omkostninger] fra de udgifter, på grundlag af hvilke den skattepligtige indkomst for de nævnte centre fastsættes, [gør] det ikke muligt at opnå interne afregningspriser, der ligger tæt på de priser, som anvendes under frie konkurrencevilkår«, hvilket ifølge Domstolen »[kan medføre] en økonomisk fordel for de nævnte centre« (111).

109

110

111

| (224) | Domstolen anerkendte derfor, at en skatteforanstaltning, som får et selskab tilhørende en koncern til at fakturere koncerninterne afregningspriser, der ikke afspejler dem, der ville blive faktureret på frie konkurrencevilkår, dvs. priser der forhandles af uafhængige virksomheder under sammenlignelige omstændigheder i overensstemmelse med armslængdeprincippet, giver det pågældende selskab en fordel, idet det får nedsat sit beskatningsgrundlag og dermed den skat, der skal betales ifølge de almindelige selskabsskatteregler. |
| --- | --- |

(224)

Domstolen anerkendte derfor, at en skatteforanstaltning, som får et selskab tilhørende en koncern til at fakturere koncerninterne afregningspriser, der ikke afspejler dem, der ville blive faktureret på frie konkurrencevilkår, dvs. priser der forhandles af uafhængige virksomheder under sammenlignelige omstændigheder i overensstemmelse med armslængdeprincippet, giver det pågældende selskab en fordel, idet det får nedsat sit beskatningsgrundlag og dermed den skat, der skal betales ifølge de almindelige selskabsskatteregler.

| (225) | Princippet, hvorefter transaktioner mellem selskaber i samme koncern skal betales, som om de var indgået mellem uafhængige selskaber, der forhandler under sammenlignelige omstændigheder og på armslængdevilkår, kaldes normalt »armslængdeprincippet«. I sin dom vedrørende de belgiske koordinationscentre anerkendte Domstolen, at armslængdeprincippet var referencekriteriet for vurderingen af, om et selskab i koncernen har opnået en fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF som følge af en skatteforanstaltning, der fastsætter selskabets koncerninterne afregningspriser og således dets skattegrundlag. |
| --- | --- |

(225)

Princippet, hvorefter transaktioner mellem selskaber i samme koncern skal betales, som om de var indgået mellem uafhængige selskaber, der forhandler under sammenlignelige omstændigheder og på armslængdevilkår, kaldes normalt »armslængdeprincippet«. I sin dom vedrørende de belgiske koordinationscentre anerkendte Domstolen, at armslængdeprincippet var referencekriteriet for vurderingen af, om et selskab i koncernen har opnået en fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF som følge af en skatteforanstaltning, der fastsætter selskabets koncerninterne afregningspriser og således dets skattegrundlag.

| (226) | Armslængdeprincippet har til formål at garantere, at transaktioner mellem selskaber i samme koncern skattemæssigt behandles under hensyntagen til størrelsen af den fortjeneste, der kunne være skabt, hvis de samme transaktioner var blevet indgået af uafhængige selskaber, idet selskaberne i koncernen ellers ville have fået særbehandling ifølge de almindelige selskabsskatteregler, for så vidt angår beregningen af deres skattepligtige fortjeneste i modsætning til uafhængige selskaber, hvilket ville føre til ulige behandling af selskaber, som befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation i forhold til formålet med disse regler, som er at beskatte fortjenesten for samtlige selskaber, som henhører under skattemyndigheden. |
| --- | --- |

(226)

Armslængdeprincippet har til formål at garantere, at transaktioner mellem selskaber i samme koncern skattemæssigt behandles under hensyntagen til størrelsen af den fortjeneste, der kunne være skabt, hvis de samme transaktioner var blevet indgået af uafhængige selskaber, idet selskaberne i koncernen ellers ville have fået særbehandling ifølge de almindelige selskabsskatteregler, for så vidt angår beregningen af deres skattepligtige fortjeneste i modsætning til uafhængige selskaber, hvilket ville føre til ulige behandling af selskaber, som befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation i forhold til formålet med disse regler, som er at beskatte fortjenesten for samtlige selskaber, som henhører under skattemyndigheden.

| (227) | For at vurdere, om Luxembourg har givet FFT en selektiv fordel, skal Kommissionen derfor kontrollere, om den metode til fastsættelse af FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg, som de luxembourgske skattemyndigheder har godkendt i den anfægtede skatteafgørelse, afviger fra en metode, der fører til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat og dermed armslængdeprincippet. I det omfang metoden godkendt af Luxembourg i den anfægtede skatteafgørelse fører til en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, i forhold til ikke-integrerede selskaber, hvis skattepligtige fortjeneste ifølge disse regler bestemmes af markedet, anses den anfægtede skatteafgørelse for at give FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(227)

For at vurdere, om Luxembourg har givet FFT en selektiv fordel, skal Kommissionen derfor kontrollere, om den metode til fastsættelse af FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg, som de luxembourgske skattemyndigheder har godkendt i den anfægtede skatteafgørelse, afviger fra en metode, der fører til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat og dermed armslængdeprincippet. I det omfang metoden godkendt af Luxembourg i den anfægtede skatteafgørelse fører til en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, i forhold til ikke-integrerede selskaber, hvis skattepligtige fortjeneste ifølge disse regler bestemmes af markedet, anses den anfægtede skatteafgørelse for at give FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

| (228) | Armslængdeprincippet er dermed nødvendigvis en integrerende del af Kommissionens vurdering på baggrund af artikel 107, stk. 1, i TEUF af de skattemæssige foranstaltninger, der er indrømmet selskaberne i en koncern, uafhængigt af, om en medlemsstat har indarbejdet dette princip i sit nationale retssystem. Det anvendes for at fastslå, om et koncernselskabs skattepligtige fortjeneste med henblik på beregning af selskabsskat er blevet beregnet efter en metode, der nærmer sig markedsvilkår, således at dette selskab ikke behandles mere gunstigt under anvendelse af de almindelige selskabsskatteregler end ikke-integrerede selskaber, hvis skattepligtige fortjeneste bestemmes af markedet. For at undgå enhver tvivl er armslængdeprincippet, som Kommissionen anvender med henblik på at vurdere statsstøtte, således ikke det, der følger af artikel 9 i OECD's modelbeskatningsoverenskomst, som er et ikkebindende instrument. Der er tale om et generelt ligebehandlingsprincip i forbindelse med beskatning, jf. artikel 107, stk. 1, i TEUF, der er bindende for medlemsstaterne og dækker nationale skatteregler (112). |
| --- | --- |

(228)

Armslængdeprincippet er dermed nødvendigvis en integrerende del af Kommissionens vurdering på baggrund af artikel 107, stk. 1, i TEUF af de skattemæssige foranstaltninger, der er indrømmet selskaberne i en koncern, uafhængigt af, om en medlemsstat har indarbejdet dette princip i sit nationale retssystem. Det anvendes for at fastslå, om et koncernselskabs skattepligtige fortjeneste med henblik på beregning af selskabsskat er blevet beregnet efter en metode, der nærmer sig markedsvilkår, således at dette selskab ikke behandles mere gunstigt under anvendelse af de almindelige selskabsskatteregler end ikke-integrerede selskaber, hvis skattepligtige fortjeneste bestemmes af markedet. For at undgå enhver tvivl er armslængdeprincippet, som Kommissionen anvender med henblik på at vurdere statsstøtte, således ikke det, der følger af artikel 9 i OECD's modelbeskatningsoverenskomst, som er et ikkebindende instrument. Der er tale om et generelt ligebehandlingsprincip i forbindelse med beskatning, jf. artikel 107, stk. 1, i TEUF, der er bindende for medlemsstaterne og dækker nationale skatteregler (112).

112

| (229) | Hvad angår Luxembourgs argument om, at Kommissionen ved at foretage en sådan vurdering fortolker den luxembourgske lovgivning på vegne af de nationale skattemyndigheder (113), minder Kommissionen om, at den ikke undersøger, om den anfægtede skatteafgørelse er i overensstemmelse med armslængdeprincippet som defineret i artikel 164, stk. 3, i L.I.R. eller i cirkulæret, men vurderer, om de luxembourgske skattemyndigheder har indrømmet FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF ved at træffe en skatteafgørelse, der godkender en avancefordeling, som afviger fra den avance, som ville være blevet tildelt ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, hvis de samme transaktioner var indgået mellem uafhængige selskaber, der forhandler under sammenlignelige omstændigheder og på armslængdevilkår. |
| --- | --- |

(229)

Hvad angår Luxembourgs argument om, at Kommissionen ved at foretage en sådan vurdering fortolker den luxembourgske lovgivning på vegne af de nationale skattemyndigheder (113), minder Kommissionen om, at den ikke undersøger, om den anfægtede skatteafgørelse er i overensstemmelse med armslængdeprincippet som defineret i artikel 164, stk. 3, i L.I.R. eller i cirkulæret, men vurderer, om de luxembourgske skattemyndigheder har indrømmet FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF ved at træffe en skatteafgørelse, der godkender en avancefordeling, som afviger fra den avance, som ville være blevet tildelt ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, hvis de samme transaktioner var indgået mellem uafhængige selskaber, der forhandler under sammenlignelige omstændigheder og på armslængdevilkår.

113

| (230) | Hvad angår Luxembourgs og FFT's argument om, at Kommissionens vurdering af rapporten om koncerninterne afregningspriser, der er godkendt i den anfægtede skatteafgørelse, nødvendigvis må være begrænset, da fastsættelse af koncerninterne afregningspriser ikke er en eksakt videnskab, understreger Kommissionen, at elementet »tilnærmelse af koncerninterne afregningspriser« nødvendigvis skal ses i forhold til dette mål. Selv om det i afsnit 1.13 i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser rent faktisk anerkendes, at interne afregningspriser ikke er en eksakt videnskab, anføres det samme sted, at det først og fremmest »er vigtigt ikke at glemme målet om en rimelig tilnærmelse til et armslængderesultat på grundlag af pålidelige oplysninger«. Formålet med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser er at give skattemyndigheder og multinationale virksomheder de mest hensigtsmæssige metoder til vurdering af armslængdepriser for skattemæssigt forbundne virksomheders grænseoverskridende transaktioner. Dette mål kunne ikke nås, hvis den tilnærmelsesvise fastsættelse af koncerninterne afregningspriser blev anvendt som argument mod den enighed om de hensigtsmæssige metoder til fastsættelse af de koncerninterne afregningspriser, som disse retningslinjer er udtryk for. Armslængdeprincippets tilnærmelsesvise karakter kan således ikke anvendes til at begrunde en analyse af koncerninterne afregningspriser, der ikke er baseret på en konsekvent metode, eller som er baseret på en række uhensigtsmæssigt udvalgte sammenligningselementer. |
| --- | --- |

(230)

Hvad angår Luxembourgs og FFT's argument om, at Kommissionens vurdering af rapporten om koncerninterne afregningspriser, der er godkendt i den anfægtede skatteafgørelse, nødvendigvis må være begrænset, da fastsættelse af koncerninterne afregningspriser ikke er en eksakt videnskab, understreger Kommissionen, at elementet »tilnærmelse af koncerninterne afregningspriser« nødvendigvis skal ses i forhold til dette mål. Selv om det i afsnit 1.13 i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser rent faktisk anerkendes, at interne afregningspriser ikke er en eksakt videnskab, anføres det samme sted, at det først og fremmest »er vigtigt ikke at glemme målet om en rimelig tilnærmelse til et armslængderesultat på grundlag af pålidelige oplysninger«. Formålet med OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser er at give skattemyndigheder og multinationale virksomheder de mest hensigtsmæssige metoder til vurdering af armslængdepriser for skattemæssigt forbundne virksomheders grænseoverskridende transaktioner. Dette mål kunne ikke nås, hvis den tilnærmelsesvise fastsættelse af koncerninterne afregningspriser blev anvendt som argument mod den enighed om de hensigtsmæssige metoder til fastsættelse af de koncerninterne afregningspriser, som disse retningslinjer er udtryk for. Armslængdeprincippets tilnærmelsesvise karakter kan således ikke anvendes til at begrunde en analyse af koncerninterne afregningspriser, der ikke er baseret på en konsekvent metode, eller som er baseret på en række uhensigtsmæssigt udvalgte sammenligningselementer.

| (231) | Hvis det kan påvises, at den metode til fastsættelse af FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg, som de luxembourgske skattemyndigheder har godkendt i den anfægtede skatteafgørelse, afviger fra en metode, der fører til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat og dermed til armslængdeprincippet, anses denne skatteafgørelse for at give FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, i det omfang den fører til en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, i forhold til ikke-integrerede selskaber, hvis beskatningsgrundlag bestemmes af den fortjeneste, de opnår på markedsvilkår. |
| --- | --- |

(231)

Hvis det kan påvises, at den metode til fastsættelse af FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg, som de luxembourgske skattemyndigheder har godkendt i den anfægtede skatteafgørelse, afviger fra en metode, der fører til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat og dermed til armslængdeprincippet, anses denne skatteafgørelse for at give FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, i det omfang den fører til en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, i forhold til ikke-integrerede selskaber, hvis beskatningsgrundlag bestemmes af den fortjeneste, de opnår på markedsvilkår.

7.2.2.2.   Indledende bemærkning: tvivl om eksistensen af et fast beskatningsgrundlag

Indledende bemærkning: tvivl om eksistensen af et fast beskatningsgrundlag

| (232) | Den første tvivl, som Kommissionen gav udtryk for i indledningsafgørelsen, vedrørte det forhold, at FFT's beskatningsgrundlag som godkendt i den anfægtede skatteafgørelse tilsyneladende lå inden for et fast interval. De dokumenter, der blev forelagt i løbet af undersøgelsen, viser desuden, at FFT's beskatningsgrundlag var blevet fastsat til 2 mio. EUR, før skatteafgørelsen blev truffet. Selv om FFT i henhold til cirkulæret skal genindsende sin tidligere anmodning om en skatteafgørelse på grundlag af en rapport om koncerninterne afregningspriser, har den rapport om koncerninterne afregningspriser, der blev udarbejdet i forbindelse med den anfægtede afgørelse, ført til et resultat, der er næsten identisk med det tidligere godkendte beløb. |
| --- | --- |

(232)

Den første tvivl, som Kommissionen gav udtryk for i indledningsafgørelsen, vedrørte det forhold, at FFT's beskatningsgrundlag som godkendt i den anfægtede skatteafgørelse tilsyneladende lå inden for et fast interval. De dokumenter, der blev forelagt i løbet af undersøgelsen, viser desuden, at FFT's beskatningsgrundlag var blevet fastsat til 2 mio. EUR, før skatteafgørelsen blev truffet. Selv om FFT i henhold til cirkulæret skal genindsende sin tidligere anmodning om en skatteafgørelse på grundlag af en rapport om koncerninterne afregningspriser, har den rapport om koncerninterne afregningspriser, der blev udarbejdet i forbindelse med den anfægtede afgørelse, ført til et resultat, der er næsten identisk med det tidligere godkendte beløb.

| (233) | I lyset af afklaringerne under den administrative procedure fra Luxembourg, der har forklaret, at den anfægtede afgørelse godkendte en metode og ikke et fast interval (114), og oplysninger, der viser, at FFT's beskatningsgrundlag i 2012 og 2013 lå under end det nedre interval, der tilsyneladende var blevet godkendt i denne skatteafgørelse (115), mener Kommissionen, at dette tvivlsspørgsmål er ryddet af vejen. |
| --- | --- |

(233)

I lyset af afklaringerne under den administrative procedure fra Luxembourg, der har forklaret, at den anfægtede afgørelse godkendte en metode og ikke et fast interval (114), og oplysninger, der viser, at FFT's beskatningsgrundlag i 2012 og 2013 lå under end det nedre interval, der tilsyneladende var blevet godkendt i denne skatteafgørelse (115), mener Kommissionen, at dette tvivlsspørgsmål er ryddet af vejen.

114

115

7.2.2.3.   Valg af de metoder, parametre og justeringer, der ligger til grund for den anfægtede afgørelse

Valg af de metoder, parametre og justeringer, der ligger til grund for den anfægtede afgørelse

| (234) | I den anfægtede skatteafgørelse godkendes en metode til fastsættelse af FFT's fortjeneste baseret på en analyse af koncerninterne afregningspriser foretaget af selskabets skatterådgiver, der har beregnet en betaling for FFT's koncerninterne finansierings- og likviditetsaktiviteter og risici. |
| --- | --- |

(234)

I den anfægtede skatteafgørelse godkendes en metode til fastsættelse af FFT's fortjeneste baseret på en analyse af koncerninterne afregningspriser foretaget af selskabets skatterådgiver, der har beregnet en betaling for FFT's koncerninterne finansierings- og likviditetsaktiviteter og risici.

| (235) | Denne analyse af de koncerninterne afregningspriser er baseret på flere metodologiske valg: i) beslutningen om at anvende TNMM til fastsættelse af FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg, ii) valget af egenkapital som indikator for fortjeneste med henblik på anvendelsen af TNMM, iii) valget af Basel II-regelsættet som grundlag for beregningen af denne egenkapital, og iv) beslutningen om at anvende CAPM baseret på aktiepriserne ved beregningen af afkastkravet til egenkapitalen. |
| --- | --- |

(235)

Denne analyse af de koncerninterne afregningspriser er baseret på flere metodologiske valg: i) beslutningen om at anvende TNMM til fastsættelse af FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg, ii) valget af egenkapital som indikator for fortjeneste med henblik på anvendelsen af TNMM, iii) valget af Basel II-regelsættet som grundlag for beregningen af denne egenkapital, og iv) beslutningen om at anvende CAPM baseret på aktiepriserne ved beregningen af afkastkravet til egenkapitalen.

| (236) | Som forklaret i de følgende afsnit i betragtning 241-301 foretages valg i) mellem de fem metoder, der er nærmere beskrevet og gennemgået i OECD's retningslinjer. OECD's retningslinjer vedrører ligeledes valg ii) af en indikator for fortjeneste med henblik på anvendelsen af TNMM. De metodologiske valg iii) og iv) er imidlertid ikke omfattet af disse retningslinjer. |
| --- | --- |

(236)

Som forklaret i de følgende afsnit i betragtning 241-301 foretages valg i) mellem de fem metoder, der er nærmere beskrevet og gennemgået i OECD's retningslinjer. OECD's retningslinjer vedrører ligeledes valg ii) af en indikator for fortjeneste med henblik på anvendelsen af TNMM. De metodologiske valg iii) og iv) er imidlertid ikke omfattet af disse retningslinjer.

| (237) | FFT's skatterådgiver vælger efterfølgende en række parametre, dvs. taloplysninger, der anvendes til at fastsætte størrelsen af den egenkapital, der skal forrentes [valg iii)], og afkastkravet til denne kapital [valg iv)]. Med hensyn til størrelsen af den egenkapital, der skal forrentes, udvælger skatterådgiveren parametre for risikovægtningen og for minimumskapitalkravene med henblik på fastsættelse af FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital. Med hensyn til afkastkravet til denne kapital udvælger skatterådgiveren en række parametre for en risikofri rente, en beta og en markedspræmie med henblik på anvendelse af CAPM (116). |
| --- | --- |

(237)

FFT's skatterådgiver vælger efterfølgende en række parametre, dvs. taloplysninger, der anvendes til at fastsætte størrelsen af den egenkapital, der skal forrentes [valg iii)], og afkastkravet til denne kapital [valg iv)]. Med hensyn til størrelsen af den egenkapital, der skal forrentes, udvælger skatterådgiveren parametre for risikovægtningen og for minimumskapitalkravene med henblik på fastsættelse af FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital. Med hensyn til afkastkravet til denne kapital udvælger skatterådgiveren en række parametre for en risikofri rente, en beta og en markedspræmie med henblik på anvendelse af CAPM (116).

116

| (238) | Endelig vælger skatterådgiveren ikke at anvende FFT's samlede egenkapital ved beregningen af betalingen på armslængdevilkår. Skatterådgiveren trækker rent faktisk FFT's kapitalandele i FFNA og FFC fra denne kapital og beregner betalingen for de udøvede funktioner på grundlag af det resterende beløb (117). Disse valg vedrører imidlertid tilsyneladende ikke parametre. De synes tværtimod at føre til justeringer af metoden til fastsættelse af FFT's fortjeneste, der ikke ligner en almindelig anvendt metode. |
| --- | --- |

(238)

Endelig vælger skatterådgiveren ikke at anvende FFT's samlede egenkapital ved beregningen af betalingen på armslængdevilkår. Skatterådgiveren trækker rent faktisk FFT's kapitalandele i FFNA og FFC fra denne kapital og beregner betalingen for de udøvede funktioner på grundlag af det resterende beløb (117). Disse valg vedrører imidlertid tilsyneladende ikke parametre. De synes tværtimod at føre til justeringer af metoden til fastsættelse af FFT's fortjeneste, der ikke ligner en almindelig anvendt metode.

117

| (239) | På grundlag af disse valg af metoder og valg af parametre for anvendelse af disse metoder og justeringer [...] har skatterådgiveren beregnet en betaling for FFT's koncerninterne finansierings- og likviditetsaktiviteter, der er godkendt i den anfægtede skatteafgørelse som værende i overensstemmelse med cirkulæret og armslængdeprincippet. |
| --- | --- |

(239)

På grundlag af disse valg af metoder og valg af parametre for anvendelse af disse metoder og justeringer [...] har skatterådgiveren beregnet en betaling for FFT's koncerninterne finansierings- og likviditetsaktiviteter, der er godkendt i den anfægtede skatteafgørelse som værende i overensstemmelse med cirkulæret og armslængdeprincippet.

| (240) | Kommissionen redegør i nedestående afsnit, betragtning 241-301, for, hvorfor den mener, at flere af disse valg af metoder, valg af parametre og justeringer [...] fører til en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, i forhold til ikke-integrerede selskaber, hvis skattepligtige fortjeneste bestemmes på grundlag af selskabets transaktioner gennemført på markedsvilkår, og dermed hvorfor den anfægtede skatteafgørelse ved at godkende disse valg og justeringer giver FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, idet den ikke er i overensstemmelse med armslængdeprincippet. |
| --- | --- |

(240)

Kommissionen redegør i nedestående afsnit, betragtning 241-301, for, hvorfor den mener, at flere af disse valg af metoder, valg af parametre og justeringer [...] fører til en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, i forhold til ikke-integrerede selskaber, hvis skattepligtige fortjeneste bestemmes på grundlag af selskabets transaktioner gennemført på markedsvilkår, og dermed hvorfor den anfægtede skatteafgørelse ved at godkende disse valg og justeringer giver FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, idet den ikke er i overensstemmelse med armslængdeprincippet.

7.2.2.4.   Der redegøres for valget af TNMM og den funktionelle analyse i rapporten om koncerninterne afregningspriser

Der redegøres for valget af TNMM og den funktionelle analyse i rapporten om koncerninterne afregningspriser

| (241) | Med hensyn til valg i) er betalingen for FFT's funktioner og risici, der er godkendt i den anfægtede skatteafgørelse, beregnet af skatterådgiver på grundlag af TNMM (118). Dette valg foretages mellem de fem metoder, der er nærmere beskrevet og gennemgået i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser. I henhold til disse retningslinjer skal der generelt søges den mest hensigtsmæssige metode til at fastsætte en armslængdepris i forbindelse med interne afregningspriser (119). |
| --- | --- |

(241)

Med hensyn til valg i) er betalingen for FFT's funktioner og risici, der er godkendt i den anfægtede skatteafgørelse, beregnet af skatterådgiver på grundlag af TNMM (118). Dette valg foretages mellem de fem metoder, der er nærmere beskrevet og gennemgået i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser. I henhold til disse retningslinjer skal der generelt søges den mest hensigtsmæssige metode til at fastsætte en armslængdepris i forbindelse med interne afregningspriser (119).

118

119

| (242) | Anvendelsen af en metode forudsætter desuden anvendelsen af en eller flere parametre, hvis denne metode skal føre til et faktisk resultat. Valget af metoden og parametrene må ikke være vilkårlig. Hvis disse valg blev overladt fuldstændigt til skatteyderens skøn, ville grænseoverskridende integrerede koncerner blive begunstiget i forhold til selskaber, der indgår transaktioner på markedet. Førstnævnte selskaber kunne således selv vælge metoden til og parametrene for fastsættelsen af koncerninterne afregningspriser med henblik på beregning af deres beskatningsgrundlag, hvorimod sidstnævnte selskaber foretager transaktioner på markedsvilkår og ikke har mulighed for at justere deres beskatningsgrundlag. Disse valg bør derfor være baseret på målet om fastsættelse af en armslængdepris for koncerninterne transaktioner. |
| --- | --- |

(242)

Anvendelsen af en metode forudsætter desuden anvendelsen af en eller flere parametre, hvis denne metode skal føre til et faktisk resultat. Valget af metoden og parametrene må ikke være vilkårlig. Hvis disse valg blev overladt fuldstændigt til skatteyderens skøn, ville grænseoverskridende integrerede koncerner blive begunstiget i forhold til selskaber, der indgår transaktioner på markedet. Førstnævnte selskaber kunne således selv vælge metoden til og parametrene for fastsættelsen af koncerninterne afregningspriser med henblik på beregning af deres beskatningsgrundlag, hvorimod sidstnævnte selskaber foretager transaktioner på markedsvilkår og ikke har mulighed for at justere deres beskatningsgrundlag. Disse valg bør derfor være baseret på målet om fastsættelse af en armslængdepris for koncerninterne transaktioner.

| (243) | Ved fastsættelsen af en armslængdepris med henblik på fastsættelsen af de koncerninterne afregningspriser giver anvendelsen af den næstbedste metode imidlertid ikke systematisk grænseoverskridende integrerede koncerner en fordel. Hvis denne metode således anvendes sammen med en række overdrevent forsigtige parametre, kan den beregnede betaling imidlertid føre til et resultat, der i denne konkrete sag er det samme som et markedsbaseret resultat, eller til en for høj beskatning, og i så fald indebærer en skatteafgørelse, der godkender denne anden metode, ikke en fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(243)

Ved fastsættelsen af en armslængdepris med henblik på fastsættelsen af de koncerninterne afregningspriser giver anvendelsen af den næstbedste metode imidlertid ikke systematisk grænseoverskridende integrerede koncerner en fordel. Hvis denne metode således anvendes sammen med en række overdrevent forsigtige parametre, kan den beregnede betaling imidlertid føre til et resultat, der i denne konkrete sag er det samme som et markedsbaseret resultat, eller til en for høj beskatning, og i så fald indebærer en skatteafgørelse, der godkender denne anden metode, ikke en fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

| (244) | Hvis den mest hensigtsmæssige metode anvendes sammen med overdrevent gunstige parametre, kan betalingen beregnet efter denne metode derimod føre til en undervurdering den skat, som skatteyderen skal betale, og dermed give denne en fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(244)

Hvis den mest hensigtsmæssige metode anvendes sammen med overdrevent gunstige parametre, kan betalingen beregnet efter denne metode derimod føre til en undervurdering den skat, som skatteyderen skal betale, og dermed give denne en fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

| (245) | I indledningsafgørelsen gav Kommissionen udtryk for tvivl om, hvorvidt TNMM er den mest hensigtsmæssige metode til fastsættelse af en betaling på armslængdevilkår og dermed af FFT's skattepligtige fortjeneste. I forhold til de andre metoder beskrevet i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser er CUP-metoden mere direkte og ville, hvis den blev anvendt, føre til en mere pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat. |
| --- | --- |

(245)

I indledningsafgørelsen gav Kommissionen udtryk for tvivl om, hvorvidt TNMM er den mest hensigtsmæssige metode til fastsættelse af en betaling på armslængdevilkår og dermed af FFT's skattepligtige fortjeneste. I forhold til de andre metoder beskrevet i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser er CUP-metoden mere direkte og ville, hvis den blev anvendt, føre til en mere pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat.

| (246) | I lyset af de oplysninger, der er blevet fremlagt under den formelle undersøgelsesprocedure, accepterer Kommissionen imidlertid FFT's argument om, at CUP-metoden ikke er den mest hensigtsmæssige metode i FFT-sagen. Det fremgår af disse oplysninger, at FFT indgår transaktioner med forskellige modparter i Fiat-koncernen, og at FFT's bevilligede lån og udstedte obligationer varierer med hensyn til rentesats, form og løbetid, selv om instrumenterne tilsyneladende rangordnes ens. Da anvendelsen af CUP-metoden til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser forudsætter sammenlignelige transaktioner for hvert enkelt lån ydet af FFT, synes skatterådgiverens valg af TNMM til fastsættelse af en betaling på armslængdevilkår for de funktioner, FFT udøver, og for selskabets risiko, at være passende. |
| --- | --- |

(246)

I lyset af de oplysninger, der er blevet fremlagt under den formelle undersøgelsesprocedure, accepterer Kommissionen imidlertid FFT's argument om, at CUP-metoden ikke er den mest hensigtsmæssige metode i FFT-sagen. Det fremgår af disse oplysninger, at FFT indgår transaktioner med forskellige modparter i Fiat-koncernen, og at FFT's bevilligede lån og udstedte obligationer varierer med hensyn til rentesats, form og løbetid, selv om instrumenterne tilsyneladende rangordnes ens. Da anvendelsen af CUP-metoden til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser forudsætter sammenlignelige transaktioner for hvert enkelt lån ydet af FFT, synes skatterådgiverens valg af TNMM til fastsættelse af en betaling på armslængdevilkår for de funktioner, FFT udøver, og for selskabets risiko, at være passende.

| (247) | Kommissionen anerkender desuden, at analysen af de koncerninterne afregningspriser vedrørende FFT er baseret på et afkast af egenkapitalen, der er en acceptabel resultatindikator for finanssektoren, og at de funktioner, som FFT udøver, kan sammenlignes med finansieringsinstitutters funktioner. FFT's komplekse aktiv- og passivstruktur bekræfter rent faktisk, at selskabet varetager løbetidsændringer og fungerer som finansielt mellemled, idet selskabet rejser kapital fra eksterne investorer for at opfylde koncernens finansieringsbehov (120). Kommissionen er derfor af den opfattelse, at anvendelsen af TNMM med henblik på fastsættelse af de koncerninterne afregningspriser i FFT-sagen er et passende valg. |
| --- | --- |

(247)

Kommissionen anerkender desuden, at analysen af de koncerninterne afregningspriser vedrørende FFT er baseret på et afkast af egenkapitalen, der er en acceptabel resultatindikator for finanssektoren, og at de funktioner, som FFT udøver, kan sammenlignes med finansieringsinstitutters funktioner. FFT's komplekse aktiv- og passivstruktur bekræfter rent faktisk, at selskabet varetager løbetidsændringer og fungerer som finansielt mellemled, idet selskabet rejser kapital fra eksterne investorer for at opfylde koncernens finansieringsbehov (120). Kommissionen er derfor af den opfattelse, at anvendelsen af TNMM med henblik på fastsættelse af de koncerninterne afregningspriser i FFT-sagen er et passende valg.

120

7.2.2.5.   Størrelsen af den egenkapital, der skal forrentes

Størrelsen af den egenkapital, der skal forrentes

| (248) | Selv om Kommissionen vurderer, at det er hensigtsmæssigt, at skatterådgiveren anvender TNMM i FFT-sagen, mener den imidlertid, at en række af de valg af de metoder, valg af parametre og justeringer [...], som skatterådgiveren har foretaget i forbindelse med anvendelsen af metoden, ikke er egnede til beregning af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg. |
| --- | --- |

(248)

Selv om Kommissionen vurderer, at det er hensigtsmæssigt, at skatterådgiveren anvender TNMM i FFT-sagen, mener den imidlertid, at en række af de valg af de metoder, valg af parametre og justeringer [...], som skatterådgiveren har foretaget i forbindelse med anvendelsen af metoden, ikke er egnede til beregning af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg.

7.2.2.6.   Anvendelse af FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital som indikator for fortjenestens størrelse

Anvendelse af FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital som indikator for fortjenestens størrelse

| (249) | Kommissionen mener ikke, at den hypotetiske lovbestemte egenkapital, som skatterådgiveren har fastsat, er en passende indikator for fortjenestens størrelse i forbindelse med anvendelsen af TNMM til fastsættelse af en betaling på armslængdevilkår for de funktioner, FFT udøver. Da skatterådgiveren har valgt TNMM og at beregne afkastet af egenkapitalen ved hjælp af CAPM, er Kommissionen af den opfattelse, at det er mest hensigtsmæssigt at anvende den bogførte egenkapital som indikator for fortjenestens størrelse, på hvilken der anvendes et egenkapitalafkast med henblik på beregning af denne fortjeneste, hvis der ønskes en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat. |
| --- | --- |

(249)

Kommissionen mener ikke, at den hypotetiske lovbestemte egenkapital, som skatterådgiveren har fastsat, er en passende indikator for fortjenestens størrelse i forbindelse med anvendelsen af TNMM til fastsættelse af en betaling på armslængdevilkår for de funktioner, FFT udøver. Da skatterådgiveren har valgt TNMM og at beregne afkastet af egenkapitalen ved hjælp af CAPM, er Kommissionen af den opfattelse, at det er mest hensigtsmæssigt at anvende den bogførte egenkapital som indikator for fortjenestens størrelse, på hvilken der anvendes et egenkapitalafkast med henblik på beregning af denne fortjeneste, hvis der ønskes en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat.

| (250) | For at sikre, at FFT's beskatningsgrundlag afspejler en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet, bør der navnlig anvendes en regnskabsmæssigt konsekvent metode til fastsættelse af en betaling på armslængdevilkår for de funktioner, selskabet udøver, hvilket ikke er tilfældet for de valg, som skatterådgiveren har foretaget. |
| --- | --- |

(250)

For at sikre, at FFT's beskatningsgrundlag afspejler en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet, bør der navnlig anvendes en regnskabsmæssigt konsekvent metode til fastsættelse af en betaling på armslængdevilkår for de funktioner, selskabet udøver, hvilket ikke er tilfældet for de valg, som skatterådgiveren har foretaget.

| (251) | Det bekræftes i rapporten om koncerninterne afregningspriser, at FFT's anslåede beskatningsgrundlag består af to elementer: et »risikoafkast« og en »betaling for funktioner« (121). Skatterådgiveren fastsætter det første element, FFT's risikoafkast, ved at multiplicere den egenkapital, der skal forrentes, beregnet ved at beregne FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital ved analog anvendelse af Basel II-regelsættet (122), med afkastkravet til egenkapitalen beregnet ved hjælp af CAPM. |
| --- | --- |

(251)

Det bekræftes i rapporten om koncerninterne afregningspriser, at FFT's anslåede beskatningsgrundlag består af to elementer: et »risikoafkast« og en »betaling for funktioner« (121). Skatterådgiveren fastsætter det første element, FFT's risikoafkast, ved at multiplicere den egenkapital, der skal forrentes, beregnet ved at beregne FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital ved analog anvendelse af Basel II-regelsættet (122), med afkastkravet til egenkapitalen beregnet ved hjælp af CAPM.

121

122

| (252) | CAPM-beregningen vedrører imidlertid et teoretisk afkastkrav til egenkapitalinvesteringerne, og den betaværdi, der anvendes i denne beregning, er baseret på en variation i afkastet af selskabernes aktiepriser (eller i afkastet af egenkapitalen) (123). CAPM-beregningen resulterer derfor i sagens natur i en beregning af afkastet af egenkapitalen snarere end af afkastet af enhver anden type egenkapital såsom den hypotetiske lovbestemte egenkapital, der beregnes ved analog anvendelse af Basel II-regelsættet (124). |
| --- | --- |

(252)

CAPM-beregningen vedrører imidlertid et teoretisk afkastkrav til egenkapitalinvesteringerne, og den betaværdi, der anvendes i denne beregning, er baseret på en variation i afkastet af selskabernes aktiepriser (eller i afkastet af egenkapitalen) (123). CAPM-beregningen resulterer derfor i sagens natur i en beregning af afkastet af egenkapitalen snarere end af afkastet af enhver anden type egenkapital såsom den hypotetiske lovbestemte egenkapital, der beregnes ved analog anvendelse af Basel II-regelsættet (124).

123

124

| (253) | Egenkapitalafkastet er et rentabilitetsnøgletal. Egenkapitalen forrentes i forhold til et selskabs nettofortjeneste, dvs. indtægter minus alle udgifter forbundet med udøvelse af selskabets virksomhed, men ligeledes minus alle finansielle omkostninger til kreditorer. Denne nettofortjeneste er således den fortjeneste, som selskabet kan anvende som udbytte til aktionærerne. Der er tale om et kapitalafkast i form af udlodning eller forøgelse af selskabets værdi. Af konsekvenshensyn skal afkastet af egenkapitalen således svare til den bogførte nettofortjeneste, der udloddes til aktionærerne efter betaling af alle andre udgifter, divideret med aktiernes bogførte værdi (dvs. egenkapitalen), der forrentes med fortjenesten. |
| --- | --- |

(253)

Egenkapitalafkastet er et rentabilitetsnøgletal. Egenkapitalen forrentes i forhold til et selskabs nettofortjeneste, dvs. indtægter minus alle udgifter forbundet med udøvelse af selskabets virksomhed, men ligeledes minus alle finansielle omkostninger til kreditorer. Denne nettofortjeneste er således den fortjeneste, som selskabet kan anvende som udbytte til aktionærerne. Der er tale om et kapitalafkast i form af udlodning eller forøgelse af selskabets værdi. Af konsekvenshensyn skal afkastet af egenkapitalen således svare til den bogførte nettofortjeneste, der udloddes til aktionærerne efter betaling af alle andre udgifter, divideret med aktiernes bogførte værdi (dvs. egenkapitalen), der forrentes med fortjenesten.

| (254) | Det er derimod inkonsekvent at forrente den lovbestemte egenkapital på grundlag af selskabets bogførte nettofortjeneste. Den lovpligtige kapital er lovgiverens fastsættelse af minimumskapitalgrundlagskravet til banker eller andre finansieringsinstitutter, og den giver ikke i sig selv ret til en forholdsmæssig andel af den regulerede enheds fortjeneste. Finansieringsinstitutter skal desuden opretholde dette kapitalgrundlag til enhver tid, og generelt er deres kapitalgrundlag i praksis således større end den lovpligtige kapital, således at de har en buffer, der sikrer, at de kan opfylde minimumskapitalgrundlagskravene i tilfælde af tab, hvilket derfor reducerer deres disponible kapital. Hele den egenkapital, der indgår i minimumskapitalgrundlaget, skal forrentes ens i forhold til investorerne. |
| --- | --- |

(254)

Det er derimod inkonsekvent at forrente den lovbestemte egenkapital på grundlag af selskabets bogførte nettofortjeneste. Den lovpligtige kapital er lovgiverens fastsættelse af minimumskapitalgrundlagskravet til banker eller andre finansieringsinstitutter, og den giver ikke i sig selv ret til en forholdsmæssig andel af den regulerede enheds fortjeneste. Finansieringsinstitutter skal desuden opretholde dette kapitalgrundlag til enhver tid, og generelt er deres kapitalgrundlag i praksis således større end den lovpligtige kapital, således at de har en buffer, der sikrer, at de kan opfylde minimumskapitalgrundlagskravene i tilfælde af tab, hvilket derfor reducerer deres disponible kapital. Hele den egenkapital, der indgår i minimumskapitalgrundlaget, skal forrentes ens i forhold til investorerne.

| (255) | For at sikre en regnskabsmæssigt konsekvent metode og således en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat burde FFT's skatterådgiver have beregnet egenkapitalafkastet ved hjælp af CAPM med udgangspunkt i FFT's bogførte egenkapital. De horisontale pile i nedenstående tabel angiver de regnskabsmæssigt konsekvente metoder, og den diagonale pil viser den tilgang, som FFT's skatterådgiver har anvendt:



  Mesures du rendement
  Bases de capital
  Rendement des capitaux propres (RCP) = Bénéfices / Capitaux propres IFRS
  Estimé par FFT au moyen du MEDAF, le β étant sur un échantillon de 66 sociétés
  Capitaux propres IFRS
  Disponible dans le bilan de FFT
  Rendement des fonds propres réglementaires = Bénéfices / Fonds propres réglementaires
  Aucune estimation fournie.
  Fonds propres réglementaires au titre de Bâle II
  Une estimation - incorrecte - des fonds propres réglementaires a été fournie par FFT. |
| --- | --- |

(255)

For at sikre en regnskabsmæssigt konsekvent metode og således en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat burde FFT's skatterådgiver have beregnet egenkapitalafkastet ved hjælp af CAPM med udgangspunkt i FFT's bogførte egenkapital. De horisontale pile i nedenstående tabel angiver de regnskabsmæssigt konsekvente metoder, og den diagonale pil viser den tilgang, som FFT's skatterådgiver har anvendt:

Mesures du rendement

Bases de capital

Rendement des capitaux propres (RCP) = Bénéfices / Capitaux propres IFRS

Estimé par FFT au moyen du MEDAF, le β étant sur un échantillon de 66 sociétés

Capitaux propres IFRS

Disponible dans le bilan de FFT

Rendement des fonds propres réglementaires = Bénéfices / Fonds propres réglementaires

Aucune estimation fournie.

Fonds propres réglementaires au titre de Bâle II

Une estimation - incorrecte - des fonds propres réglementaires a été fournie par FFT.

| (256) | FFT's skatterådgiver har anvendt en inkonsekvent metode, hvor afkastet af egenkapitalen baseres på FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital, og når således frem til en anslået betaling for FFT's funktioner og risici, der ikke er en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat. Den manglende konsekvens har rent faktisk en betydning indvirkning på FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg. I 2011 beløb FFT's egenkapital sig til 287,5 mio. EUR, men skatterådgiveren anvender FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital — 28,5 mio. EUR — som indikator for fortjenestens størrelse i forbindelse med anvendelsen af TNMM. Ved at anvende det forventede afkast af egenkapitalen, som skatterådgiveren har beregnet ved hjælp af CAPM, på FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital i stedet for på den bogførte egenkapital, divideres FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg med 10 (125). Skatterådgiverens valg af metoder nedsætter med andre ord FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg i forhold til skattemæssigt ikke-integrerede selskaber, hvis skattepligtige fortjeneste bestemmes på markedsvilkår. |
| --- | --- |

(256)

FFT's skatterådgiver har anvendt en inkonsekvent metode, hvor afkastet af egenkapitalen baseres på FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital, og når således frem til en anslået betaling for FFT's funktioner og risici, der ikke er en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat. Den manglende konsekvens har rent faktisk en betydning indvirkning på FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg. I 2011 beløb FFT's egenkapital sig til 287,5 mio. EUR, men skatterådgiveren anvender FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital — 28,5 mio. EUR — som indikator for fortjenestens størrelse i forbindelse med anvendelsen af TNMM. Ved at anvende det forventede afkast af egenkapitalen, som skatterådgiveren har beregnet ved hjælp af CAPM, på FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital i stedet for på den bogførte egenkapital, divideres FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg med 10 (125). Skatterådgiverens valg af metoder nedsætter med andre ord FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg i forhold til skattemæssigt ikke-integrerede selskaber, hvis skattepligtige fortjeneste bestemmes på markedsvilkår.

125

| (257) | Da størrelsen af FFT's egenkapital er beregnet, og da egenkapitalafkastet er anslået i CAPM, burde FFT's skatterådgiver have anvendt FFT's egenkapital i forbindelse med anvendelsen af TNMM i stedet for den hypotetiske lovbestemte egenkapital ved fastsættelsen af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg i overensstemmelse med armslængdeprincippet. |
| --- | --- |

(257)

Da størrelsen af FFT's egenkapital er beregnet, og da egenkapitalafkastet er anslået i CAPM, burde FFT's skatterådgiver have anvendt FFT's egenkapital i forbindelse med anvendelsen af TNMM i stedet for den hypotetiske lovbestemte egenkapital ved fastsættelsen af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg i overensstemmelse med armslængdeprincippet.

| (258) | Kommissionen bestrider i denne forbindelse FFT's argument om, at der ikke skal tages udgangspunkt i selskabets faktiske egenkapitalniveau ved fastsættelse af koncerninterne afregningspriser, da dette niveau er resultatet af tidligere afgørelser (126). Det følger af dette argument, at FFT's bogførte egenkapital er for høj af historiske årsager, og at den derfor ikke bør forrentes. Dette argument er imidlertid ikke i overensstemmelse med kravene på markedet, da et suboptimalt egenkapitalniveau ikke er bæredygtigt på et marked med fri konkurrence. Det er rent faktisk dyrere for selskaberne at forrente egenkapital end fordringer. Hvis et selskab, der opererer på et marked med fri konkurrence, var overkapitaliseret af historiske årsager, som FFT påstår, ville det tilbageføre den overskydende egenkapital til aktionærerne (f.eks. ved aktietilbagekøb eller aktieuddeling), da denne kapital kunne anvendes mere effektivt i andre investeringsprojekter. Ved beregningen af beskatningsgrundlaget for selskaber, der opererer på et marked med fri konkurrence, skal disse selskaber forrente hele egenkapitalen tilført af aktionærerne på et niveau, der kan betragtes som værende i overensstemmelse med kravene på markedet. |
| --- | --- |

(258)

Kommissionen bestrider i denne forbindelse FFT's argument om, at der ikke skal tages udgangspunkt i selskabets faktiske egenkapitalniveau ved fastsættelse af koncerninterne afregningspriser, da dette niveau er resultatet af tidligere afgørelser (126). Det følger af dette argument, at FFT's bogførte egenkapital er for høj af historiske årsager, og at den derfor ikke bør forrentes. Dette argument er imidlertid ikke i overensstemmelse med kravene på markedet, da et suboptimalt egenkapitalniveau ikke er bæredygtigt på et marked med fri konkurrence. Det er rent faktisk dyrere for selskaberne at forrente egenkapital end fordringer. Hvis et selskab, der opererer på et marked med fri konkurrence, var overkapitaliseret af historiske årsager, som FFT påstår, ville det tilbageføre den overskydende egenkapital til aktionærerne (f.eks. ved aktietilbagekøb eller aktieuddeling), da denne kapital kunne anvendes mere effektivt i andre investeringsprojekter. Ved beregningen af beskatningsgrundlaget for selskaber, der opererer på et marked med fri konkurrence, skal disse selskaber forrente hele egenkapitalen tilført af aktionærerne på et niveau, der kan betragtes som værende i overensstemmelse med kravene på markedet.

126

| (259) | I henhold til OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser kan egenkapitalafkastet være en god indikator for fortjenestens størrelse ved anvendelsen af TNMM i forbindelse med kapitalintensive finansieringsaktiviteter (127). Det anføres ligeledes i retningslinjerne, at »investeret kapital« kan være en passende indikator for fortjenestens størrelse ved anvendelsen af TNMM (128). Selv om begrebet »investeret kapital« ikke defineres nærmere i OECD's retningslinjer, synes det ikke at svare til en betegnelse for lovbestemt egenkapital, der anvendes i Basel II- og Basel III-regelsættene eller i de respektive gennemførelsesdirektiver. |
| --- | --- |

(259)

I henhold til OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser kan egenkapitalafkastet være en god indikator for fortjenestens størrelse ved anvendelsen af TNMM i forbindelse med kapitalintensive finansieringsaktiviteter (127). Det anføres ligeledes i retningslinjerne, at »investeret kapital« kan være en passende indikator for fortjenestens størrelse ved anvendelsen af TNMM (128). Selv om begrebet »investeret kapital« ikke defineres nærmere i OECD's retningslinjer, synes det ikke at svare til en betegnelse for lovbestemt egenkapital, der anvendes i Basel II- og Basel III-regelsættene eller i de respektive gennemførelsesdirektiver.

127

128

| (260) | Den kapital, der skal være indikator for fortjenestens størrelse i forbindelse med anvendelsen af TNMM, defineres heller ikke nærmere i cirkulæret (129). Der skelnes mellem to mulige grundlag for betaling for finansierings- og likviditetsfunktioner, nemlig værdien af bevilligede lån og mængden af forvaltede aktiver (130). Ved at anvende TNMM og tage udgangspunkt i den hypotetiske lovbestemte egenkapital vælger FFT imidlertid ikke en betaling, der er direkte knyttet til værdien af de bevilligede lån, og de forvaltede aktiver er aktiver, der opbevares i tredjemands navn (f.eks. fondsforvaltere), en funktion, der i princippet ikke udøves af FFT. |
| --- | --- |

(260)

Den kapital, der skal være indikator for fortjenestens størrelse i forbindelse med anvendelsen af TNMM, defineres heller ikke nærmere i cirkulæret (129). Der skelnes mellem to mulige grundlag for betaling for finansierings- og likviditetsfunktioner, nemlig værdien af bevilligede lån og mængden af forvaltede aktiver (130). Ved at anvende TNMM og tage udgangspunkt i den hypotetiske lovbestemte egenkapital vælger FFT imidlertid ikke en betaling, der er direkte knyttet til værdien af de bevilligede lån, og de forvaltede aktiver er aktiver, der opbevares i tredjemands navn (f.eks. fondsforvaltere), en funktion, der i princippet ikke udøves af FFT.

129

130

| (261) | Selv om egenkapitalen anvendes generelt i finanssektoren som grundlag for beregning af et selskabs afkast, accepterer Kommissionen under alle omstændigheder, at der i princippet kan anvendes et andet grundlag i TNMM-modellen med henblik på fastsættelse af koncerninterne afregningspriser, hvis den anvendte metode til beregning af betalingen for koncerninterne transaktioner er konsekvent. I den konkrete FFT-sag mener Kommissionen imidlertid af nedenstående årsager, at det valg, som skatterådgiveren har foretaget i denne forbindelse, dvs. at tage udgangspunkt i FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital, ikke er en egnet metode, der fører til pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat. |
| --- | --- |

(261)

Selv om egenkapitalen anvendes generelt i finanssektoren som grundlag for beregning af et selskabs afkast, accepterer Kommissionen under alle omstændigheder, at der i princippet kan anvendes et andet grundlag i TNMM-modellen med henblik på fastsættelse af koncerninterne afregningspriser, hvis den anvendte metode til beregning af betalingen for koncerninterne transaktioner er konsekvent. I den konkrete FFT-sag mener Kommissionen imidlertid af nedenstående årsager, at det valg, som skatterådgiveren har foretaget i denne forbindelse, dvs. at tage udgangspunkt i FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital, ikke er en egnet metode, der fører til pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat.

| (262) | Da FFT ikke er en reguleret finansiel enhed omfattet af Basel II-regelsættet, når selskabet udelukkende anvendes skattemæssigt, er det for det første vanskeligt at kontrollere anvendelsen for at anslå den hypotetiske lovbestemte egenkapital. I Basel II-regelsættet defineres den lovbestemte egenkapital rent faktisk som en del af selskabets aktiver vægtet i forhold til de enkelte aktivers underliggende risiko. Risikovægten tillagt de enkelte aktiver i dette reguleringsøjemed afhænger konkret navnlig af modpartens kreditrating, men også af andre kriterier, der evalueres fra aktiv til aktiv. Skattemyndighedernes kontrol af risikovægten tillagt de enkelte aktiver foretages i henhold til den finansielle tilsynsramme, når denne vægtning indgår i beregningen af beskatningsgrundlaget med henblik på fastsættelse af koncerninterne afregningspriser og ikke lovbestemte minimumskapitalkrav. Det er derfor ikke særlig sandsynligt, at det ville være nemt for skattemyndighederne at kontrollere resultaterne af denne øvelse, og at de ville betragte dem som en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet. |
| --- | --- |

(262)

Da FFT ikke er en reguleret finansiel enhed omfattet af Basel II-regelsættet, når selskabet udelukkende anvendes skattemæssigt, er det for det første vanskeligt at kontrollere anvendelsen for at anslå den hypotetiske lovbestemte egenkapital. I Basel II-regelsættet defineres den lovbestemte egenkapital rent faktisk som en del af selskabets aktiver vægtet i forhold til de enkelte aktivers underliggende risiko. Risikovægten tillagt de enkelte aktiver i dette reguleringsøjemed afhænger konkret navnlig af modpartens kreditrating, men også af andre kriterier, der evalueres fra aktiv til aktiv. Skattemyndighedernes kontrol af risikovægten tillagt de enkelte aktiver foretages i henhold til den finansielle tilsynsramme, når denne vægtning indgår i beregningen af beskatningsgrundlaget med henblik på fastsættelse af koncerninterne afregningspriser og ikke lovbestemte minimumskapitalkrav. Det er derfor ikke særlig sandsynligt, at det ville være nemt for skattemyndighederne at kontrollere resultaterne af denne øvelse, og at de ville betragte dem som en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet.

| (263) | Da afkastet af den lovbestemte minimumskapital ikke er en almindeligt anvendt indikator i finanssektoren, bliver de gennemsnitlige afkast for det andet normalt ikke analyseret, og de er ikke almindeligt tilgængelige (131). Ethvert resultat baseret på dette kapitalgrundlag vil derfor helt sikkert føre til en mindre pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat, end hvis man anvendte den bogførte egenkapital som indikator for fortjenestens størrelse, på hvilken der anvendes et egenkapitalafkast, som er i overensstemmelse med standarderne i sektoren. |
| --- | --- |

(263)

Da afkastet af den lovbestemte minimumskapital ikke er en almindeligt anvendt indikator i finanssektoren, bliver de gennemsnitlige afkast for det andet normalt ikke analyseret, og de er ikke almindeligt tilgængelige (131). Ethvert resultat baseret på dette kapitalgrundlag vil derfor helt sikkert føre til en mindre pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat, end hvis man anvendte den bogførte egenkapital som indikator for fortjenestens størrelse, på hvilken der anvendes et egenkapitalafkast, som er i overensstemmelse med standarderne i sektoren.

131

| (264) | De 66 sammenlignelige selskaber, som skatterådgiveren har udvalgt med henblik på beregning af egenkapitalafkastet ved hjælp af CAPM, er for det tredje tydeligvis ikke et egnet grundlag for beregning af den gennemsnitlige lovbestemte egenkapital i sektoren eller afkastkravet til denne kapital. Flere af disse selskaber er rent faktisk ikke regulerede enheder omfattet af Basel-regelsættene (som børserne). Disse selskaber kan derfor ikke beregne deres lovpligtige kapitalkrav, og det vil ikke være muligt at beregne de lovbestemte minimumskrav til de enkelte ikke-regulerede institutter alene på grundlag af de offentliggjorte oplysninger. |
| --- | --- |

(264)

De 66 sammenlignelige selskaber, som skatterådgiveren har udvalgt med henblik på beregning af egenkapitalafkastet ved hjælp af CAPM, er for det tredje tydeligvis ikke et egnet grundlag for beregning af den gennemsnitlige lovbestemte egenkapital i sektoren eller afkastkravet til denne kapital. Flere af disse selskaber er rent faktisk ikke regulerede enheder omfattet af Basel-regelsættene (som børserne). Disse selskaber kan derfor ikke beregne deres lovpligtige kapitalkrav, og det vil ikke være muligt at beregne de lovbestemte minimumskrav til de enkelte ikke-regulerede institutter alene på grundlag af de offentliggjorte oplysninger.

| (265) | Hvis den bogførte egenkapital var blevet anvendt som indikator for fortjenestens størrelse i denne sag, havde skatterådgiveren desuden ikke behøvet at beregne en særskilt »betaling for funktioner«, det andet element i FFT's beregnede beskatningsgrundlag i Luxembourg, der ikke synes at være baseret på en solid metode som anført i betragtning 80 i indledningsafgørelsen. Det begreb, som FFT's skatterådgiver betegner som den »egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne« i rapporten om koncerninterne afregningspriser, synes rent faktisk ikke at svare til nogen af de egenkapitalkomponenter, der normalt anvendes i beregningen af afkastkrav i forbindelse med en markedsvurdering. Dette begreb er ikke defineret i rapporten om koncerninterne afregningspriser, og der er intet, der tyder på, at en sådan risiko som betegnet af skatterådgiveren er omfattet af en af de forskellige kategorier af lovbestemt egenkapital, f.eks. egenkapital til dækning af den operationelle risiko, og navnlig risikoen forbundet med processen, hvis skatterådgiveren havde vurderet FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital korrekt, hvilket ikke er tilfældet. Der redegøres nedenfor i betragtning 277-289 nærmere for andre betænkeligheder vedrørende opdelingen af egenkapitalen i særskilte komponenter, der forrentes forskelligt, endog helt ned til nul. |
| --- | --- |

(265)

Hvis den bogførte egenkapital var blevet anvendt som indikator for fortjenestens størrelse i denne sag, havde skatterådgiveren desuden ikke behøvet at beregne en særskilt »betaling for funktioner«, det andet element i FFT's beregnede beskatningsgrundlag i Luxembourg, der ikke synes at være baseret på en solid metode som anført i betragtning 80 i indledningsafgørelsen. Det begreb, som FFT's skatterådgiver betegner som den »egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne« i rapporten om koncerninterne afregningspriser, synes rent faktisk ikke at svare til nogen af de egenkapitalkomponenter, der normalt anvendes i beregningen af afkastkrav i forbindelse med en markedsvurdering. Dette begreb er ikke defineret i rapporten om koncerninterne afregningspriser, og der er intet, der tyder på, at en sådan risiko som betegnet af skatterådgiveren er omfattet af en af de forskellige kategorier af lovbestemt egenkapital, f.eks. egenkapital til dækning af den operationelle risiko, og navnlig risikoen forbundet med processen, hvis skatterådgiveren havde vurderet FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital korrekt, hvilket ikke er tilfældet. Der redegøres nedenfor i betragtning 277-289 nærmere for andre betænkeligheder vedrørende opdelingen af egenkapitalen i særskilte komponenter, der forrentes forskelligt, endog helt ned til nul.

| (266) | Kommissionen konkluderer derfor, at den anfægtede skatteafgørelse ikke fører til et markedsbaseret resultat, der er i overensstemmelse med armslængdeprincippet, som følge af godkendelsen af skatterådgiverens valg, der indebærer, at FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital anvendes som indikator for fortjenestens størrelse i TNMM-modellen, og at afkastet af egenkapitalen beregnet ved hjælp af CAPM baseres herpå ved beregningen af FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg. Da dette metodologiske valg indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg i forhold til skattemæssigt ikke-integrerede selskaber, som indgår transaktioner på markedsvilkår (132), bør den anfægtede skatteafgørelse anses for at give FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(266)

Kommissionen konkluderer derfor, at den anfægtede skatteafgørelse ikke fører til et markedsbaseret resultat, der er i overensstemmelse med armslængdeprincippet, som følge af godkendelsen af skatterådgiverens valg, der indebærer, at FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital anvendes som indikator for fortjenestens størrelse i TNMM-modellen, og at afkastet af egenkapitalen beregnet ved hjælp af CAPM baseres herpå ved beregningen af FFT's skattepligtige fortjeneste i Luxembourg. Da dette metodologiske valg indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg i forhold til skattemæssigt ikke-integrerede selskaber, som indgår transaktioner på markedsvilkår (132), bør den anfægtede skatteafgørelse anses for at give FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

132

7.2.2.7.   Inkonsekvent anvendelse af Basel II-regelsættet til beregning af kapitalen

Inkonsekvent anvendelse af Basel II-regelsættet til beregning af kapitalen

| (267) | Med forbehold af Kommissionens indsigelser mod anvendelsen af FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital i TNMM-modellen mener Kommissionen desuden, at den inkonsekvente måde, hvorpå FFT's skatterådgiver har anvendt Basel II-regelsættet analogt i forbindelse med beregningen af FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital, giver FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, da den ligeledes indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg i forhold til skattemæssigt ikke-integrerede selskaber, som indgår transaktioner på markedsvilkår. |
| --- | --- |

(267)

Med forbehold af Kommissionens indsigelser mod anvendelsen af FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital i TNMM-modellen mener Kommissionen desuden, at den inkonsekvente måde, hvorpå FFT's skatterådgiver har anvendt Basel II-regelsættet analogt i forbindelse med beregningen af FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital, giver FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, da den ligeledes indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg i forhold til skattemæssigt ikke-integrerede selskaber, som indgår transaktioner på markedsvilkår.

| (268) | En korrekt anvendelse af Basel II-regelsættet forudsætter, at der først foretages en beregning af FFT's risikovægtede aktiver (RVA), og der skal herefter anvendes en tilstrækkelig kapitalprocent. FFT's skatterådgiver undervurderer de to elementer i rapporten om koncerninterne afregningspriser. |
| --- | --- |

(268)

En korrekt anvendelse af Basel II-regelsættet forudsætter, at der først foretages en beregning af FFT's risikovægtede aktiver (RVA), og der skal herefter anvendes en tilstrækkelig kapitalprocent. FFT's skatterådgiver undervurderer de to elementer i rapporten om koncerninterne afregningspriser.

| (269) | For det første er FFT's hypotetiske RVA'er ikke blevet beregnet korrekt, da skatterådgiveren har tillagt de koncerninterne aktiver en risikovægt på nul (133). Som det fremgår klart af betragtning 123, er de koncerninterne lån, der udgør størsteparten af FFT's aktiver, ikke risikofri, i modsætning til hvad Luxembourg og FFT påstår, og intet tyder på, at disse lån er behæftet med lavere risiko end banklån. Da FFT's kredit- og modpartsrisici betegnes som »begrænsede« og ikke som »ikkeeksisterende« i Fiats interne dokument vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser, er det under alle omstændigheder tydeligvis ikke korrekt at tillægge en vægt på nul. FFT's hypotetiske RVA'er er desuden ikke blevet korrekt beregnet, da hverken Luxembourg eller FFT på noget tidspunkt har tillagt tredjemands aktiver en risikovægt på 20 %. |
| --- | --- |

(269)

For det første er FFT's hypotetiske RVA'er ikke blevet beregnet korrekt, da skatterådgiveren har tillagt de koncerninterne aktiver en risikovægt på nul (133). Som det fremgår klart af betragtning 123, er de koncerninterne lån, der udgør størsteparten af FFT's aktiver, ikke risikofri, i modsætning til hvad Luxembourg og FFT påstår, og intet tyder på, at disse lån er behæftet med lavere risiko end banklån. Da FFT's kredit- og modpartsrisici betegnes som »begrænsede« og ikke som »ikkeeksisterende« i Fiats interne dokument vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser, er det under alle omstændigheder tydeligvis ikke korrekt at tillægge en vægt på nul. FFT's hypotetiske RVA'er er desuden ikke blevet korrekt beregnet, da hverken Luxembourg eller FFT på noget tidspunkt har tillagt tredjemands aktiver en risikovægt på 20 %.

133

| (270) | Hvis den gennemsnitlige europæiske risikovægt på 36 % tillagt bankernes aktiver, som var gældende i 2010, var blevet anvendt som en passende indikator (134) (tilgængelig på tidspunktet for udstedelse af den anfægtede afgørelse) på FFT's samlede aktiver på 14 827 674 000 EUR for at vise, hvad det korrekte niveau for FFT's hypotetiske RVA'er kunne have været, ville disse hypotetiske RVA'er beløbe sig til omkring 5 338 000 000 EUR. Hvis kapitalprocenten på 8 % i henhold til Basel-regelsættet var blevet anvendt som minimumskapitalgrundlag, skulle FFT have rådet over en hypotetisk lovbestemt minimumskapital på omkring 427 mio. EUR i henhold til Basel II og ikke minimumsniveaet på 28,5 mio. EUR beregnet af FFT's skatterådgiver i rapporten om koncerninterne afregningspriser. |
| --- | --- |

(270)

Hvis den gennemsnitlige europæiske risikovægt på 36 % tillagt bankernes aktiver, som var gældende i 2010, var blevet anvendt som en passende indikator (134) (tilgængelig på tidspunktet for udstedelse af den anfægtede afgørelse) på FFT's samlede aktiver på 14 827 674 000 EUR for at vise, hvad det korrekte niveau for FFT's hypotetiske RVA'er kunne have været, ville disse hypotetiske RVA'er beløbe sig til omkring 5 338 000 000 EUR. Hvis kapitalprocenten på 8 % i henhold til Basel-regelsættet var blevet anvendt som minimumskapitalgrundlag, skulle FFT have rådet over en hypotetisk lovbestemt minimumskapital på omkring 427 mio. EUR i henhold til Basel II og ikke minimumsniveaet på 28,5 mio. EUR beregnet af FFT's skatterådgiver i rapporten om koncerninterne afregningspriser.

134

| (271) | For det andet er beregningen af FFT's kredit- og modpartsrisici, som skatterådgiveren har foretaget ved analog anvendelse af Basel II-regelsættet (135), og som danner grundlag for bankernes forpligtelse til at have kapital i forhold til deres RVA'er, i strid med dette regelsæt. Ved beregningen af FFT's risikoeksponerede egenkapital i analysen af koncerninterne afregningspriser anvender skatterådgiveren en kapitalprocent på 6 % i beregningen af disse risici, selv om den korrekte procent i henhold til regelsættet er 8 %. |
| --- | --- |

(271)

For det andet er beregningen af FFT's kredit- og modpartsrisici, som skatterådgiveren har foretaget ved analog anvendelse af Basel II-regelsættet (135), og som danner grundlag for bankernes forpligtelse til at have kapital i forhold til deres RVA'er, i strid med dette regelsæt. Ved beregningen af FFT's risikoeksponerede egenkapital i analysen af koncerninterne afregningspriser anvender skatterådgiveren en kapitalprocent på 6 % i beregningen af disse risici, selv om den korrekte procent i henhold til regelsættet er 8 %.

135

| (272) | Som svar på den bekymring, som Kommissionen har givet udtryk for i indledningsafgørelsen (136), har FFT begrundet kapitalprocenten på 6 % ved at henvise til gennemførelsen i italiensk ret af kravet til ikkebankmæssige finansieringsinstitutter (137). FFT har imidlertid ikke anført andre henvisninger til denne gennemførelse og har heller ikke forklaret, hvorfor en italiensk lovgivers gennemførelse i national ret skulle være gældende i Luxembourg eller kunne anvendes som reference. |
| --- | --- |

(272)

Som svar på den bekymring, som Kommissionen har givet udtryk for i indledningsafgørelsen (136), har FFT begrundet kapitalprocenten på 6 % ved at henvise til gennemførelsen i italiensk ret af kravet til ikkebankmæssige finansieringsinstitutter (137). FFT har imidlertid ikke anført andre henvisninger til denne gennemførelse og har heller ikke forklaret, hvorfor en italiensk lovgivers gennemførelse i national ret skulle være gældende i Luxembourg eller kunne anvendes som reference.

136

137

| (273) | I henhold til Basel II-regelsættet kunne halvdelen af kravet på 8 % desuden bestå af supplerende kapital, men FFT synes ikke at have egenkapital af denne type, som kunne have været anvendt i reguleringsøjemed, hvis kravet havde været anvendt. Det er ikke var andre tilgængelige typer kapital, burde de 8 % have været dækket af egenkapital. |
| --- | --- |

(273)

I henhold til Basel II-regelsættet kunne halvdelen af kravet på 8 % desuden bestå af supplerende kapital, men FFT synes ikke at have egenkapital af denne type, som kunne have været anvendt i reguleringsøjemed, hvis kravet havde været anvendt. Det er ikke var andre tilgængelige typer kapital, burde de 8 % have været dækket af egenkapital.

| (274) | Kommissionen fastholder således, at kapitalprocenten i henhold til Basel II-regelsættet er 8 %, og at skatterådgiverens anvendelse af en kapitalprocent på 6 % og de luxembourgske skattemyndigheders godkendelse heraf sætter spørgsmålstegn ved konklusionen i den anfægtede skatteafgørelse om, at tildelingen af fortjeneste til FFT på denne baggrund afspejler en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet. |
| --- | --- |

(274)

Kommissionen fastholder således, at kapitalprocenten i henhold til Basel II-regelsættet er 8 %, og at skatterådgiverens anvendelse af en kapitalprocent på 6 % og de luxembourgske skattemyndigheders godkendelse heraf sætter spørgsmålstegn ved konklusionen i den anfægtede skatteafgørelse om, at tildelingen af fortjeneste til FFT på denne baggrund afspejler en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet.

| (275) | Med hensyn til skatterådgiverens beregning af den operationelle risiko anfører Kommissionen, at selv om den accepterer anvendelsen af en procentsats på 15 % på baggrund af FFT's (138) og Luxembourgs (139) forklaringer, synes grundlaget for anvendelsen af denne procentsats på 15 % ikke at være en korrekt beregning af FFT's årlige bruttofortjeneste. FFT's skatterådgiver anvender udelukkende denne procentsats på nettofortjeneste hidrørende fra bankindskud og lån (140), hvilket ikke er i overensstemmelse med den metode, som Luxembourg har anført (141), da alle koncerninterne aktiviteter ikke medtages i beregningen af den årlige bruttofortjeneste. Banklån og bankindskud udgør trods alt kun en lille del af FFT's aktiver og passiver. |
| --- | --- |

(275)

Med hensyn til skatterådgiverens beregning af den operationelle risiko anfører Kommissionen, at selv om den accepterer anvendelsen af en procentsats på 15 % på baggrund af FFT's (138) og Luxembourgs (139) forklaringer, synes grundlaget for anvendelsen af denne procentsats på 15 % ikke at være en korrekt beregning af FFT's årlige bruttofortjeneste. FFT's skatterådgiver anvender udelukkende denne procentsats på nettofortjeneste hidrørende fra bankindskud og lån (140), hvilket ikke er i overensstemmelse med den metode, som Luxembourg har anført (141), da alle koncerninterne aktiviteter ikke medtages i beregningen af den årlige bruttofortjeneste. Banklån og bankindskud udgør trods alt kun en lille del af FFT's aktiver og passiver.

138

139

140

141

| (276) | Kommissionen konkluderer sammenfattende, at selv om FFT's hypotetiske lovbestemte minimumskapital havde kunnet accepteres som indikator for fortjenestens størrelse i TNMM-modellen, undervurderer skatterådgiveren denne kapital ved at tillægge aktiverne en vilkårlig og lille risikovægt (ved at udelukke de fleste af aktiverne fra risikovægtningen) og ved at anvende en lavere sats end foreskrevet i Basel II-rammen og undlade at medtage fortjenesten hidrørende fra koncernens aktiver og passiver i FFT's årlige bruttofortjeneste. Kommissionen konkluderer derfor, at den anfægtede skatteafgørelse ved at godkende disse valg ikke fører til et markedsbaseret resultat, der er i overensstemmelse med armslængdeprincippet. Da disse valg indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg i forhold til skattemæssigt ikke-integrerede selskaber, som indgår transaktioner på markedsvilkår, bør den anfægtede skatteafgørelse anses for at give FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(276)

Kommissionen konkluderer sammenfattende, at selv om FFT's hypotetiske lovbestemte minimumskapital havde kunnet accepteres som indikator for fortjenestens størrelse i TNMM-modellen, undervurderer skatterådgiveren denne kapital ved at tillægge aktiverne en vilkårlig og lille risikovægt (ved at udelukke de fleste af aktiverne fra risikovægtningen) og ved at anvende en lavere sats end foreskrevet i Basel II-rammen og undlade at medtage fortjenesten hidrørende fra koncernens aktiver og passiver i FFT's årlige bruttofortjeneste. Kommissionen konkluderer derfor, at den anfægtede skatteafgørelse ved at godkende disse valg ikke fører til et markedsbaseret resultat, der er i overensstemmelse med armslængdeprincippet. Da disse valg indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg i forhold til skattemæssigt ikke-integrerede selskaber, som indgår transaktioner på markedsvilkår, bør den anfægtede skatteafgørelse anses for at give FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

7.2.2.8.   Upassende fradrag i den egenkapital, der skal forrentes

Upassende fradrag i den egenkapital, der skal forrentes

| (277) | Ud over at undervurdere FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital foretager skatterådgiveren flere fradrag i FFT's resterende egenkapital, der afviger fra et markedsbaseret resultat. Som det fremgår af tabel 2, fratrækkes FFT's resterende egenkapital minus FFT's undervurderede hypotetiske lovbestemte egenkapital den kapital, som skatterådgiveren betegner som »egenkapitalen til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC«, for at nå frem til et beløb, som skatterådgiveren betegner som »egenkapitalen til dækning af udøvede funktioner«. Selv om FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital havde været korrekt vurderet, havde egenkapitalen imidlertid sandsynligvis ikke været større end den lovbestemte egenkapital (142). Ingen af disse to beregnede egenkapitalkomponenter havde således været anvendelige. |
| --- | --- |

(277)

Ud over at undervurdere FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital foretager skatterådgiveren flere fradrag i FFT's resterende egenkapital, der afviger fra et markedsbaseret resultat. Som det fremgår af tabel 2, fratrækkes FFT's resterende egenkapital minus FFT's undervurderede hypotetiske lovbestemte egenkapital den kapital, som skatterådgiveren betegner som »egenkapitalen til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC«, for at nå frem til et beløb, som skatterådgiveren betegner som »egenkapitalen til dækning af udøvede funktioner«. Selv om FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital havde været korrekt vurderet, havde egenkapitalen imidlertid sandsynligvis ikke været større end den lovbestemte egenkapital (142). Ingen af disse to beregnede egenkapitalkomponenter havde således været anvendelige.

142

| (278) | På trods af denne konstatering mener Kommissionen ligeledes, at skatterådgiverens beslutning om at adskille egenkapitalelementet »egenkapitalen til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC« og sætte afkastet heraf til nul ved beregningen af FFT's beskatningsgrundlag er forkert (143), da den fører til en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg i forhold til skattemæssigt ikke-integrerede selskaber, som indgår transaktioner på markedsvilkår. |
| --- | --- |

(278)

På trods af denne konstatering mener Kommissionen ligeledes, at skatterådgiverens beslutning om at adskille egenkapitalelementet »egenkapitalen til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC« og sætte afkastet heraf til nul ved beregningen af FFT's beskatningsgrundlag er forkert (143), da den fører til en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg i forhold til skattemæssigt ikke-integrerede selskaber, som indgår transaktioner på markedsvilkår.

143

| (279) | Det fremgår umiddelbart ikke klart, om skatterådgiverens beslutning om at adskille de to egenkapitalelementer er en såkaldt anvendelse af Basel II-regelsættet, eller om skatterådgiverens fradrag af kapitalandelene i FFNA og FFC var en ad hoc-justering, kapitalandele, der ligeledes ville blive trukket fra FFT's egenkapital ved beregningen af FFT's beskatningsgrundlag, hvis skatterådgiveren havde anvendt FFT's bogførte egenkapital som indikator for fortjenestens størrelse i forbindelse med anvendelsen af TNMM, hvilket han burde have gjort. Som anført i betragtning 238 skyldes dette, at skatterådgiveren tilsyneladende ikke baserer sig på en almindeligt anvendt metode ved opdelingen af FFT's egenkapital i tre elemeter (144). |
| --- | --- |

(279)

Det fremgår umiddelbart ikke klart, om skatterådgiverens beslutning om at adskille de to egenkapitalelementer er en såkaldt anvendelse af Basel II-regelsættet, eller om skatterådgiverens fradrag af kapitalandelene i FFNA og FFC var en ad hoc-justering, kapitalandele, der ligeledes ville blive trukket fra FFT's egenkapital ved beregningen af FFT's beskatningsgrundlag, hvis skatterådgiveren havde anvendt FFT's bogførte egenkapital som indikator for fortjenestens størrelse i forbindelse med anvendelsen af TNMM, hvilket han burde have gjort. Som anført i betragtning 238 skyldes dette, at skatterådgiveren tilsyneladende ikke baserer sig på en almindeligt anvendt metode ved opdelingen af FFT's egenkapital i tre elemeter (144).

144

| (280) | Af de årsager, der er redegjort for i betragtning 281-290, er skatterådgiverens beslutning om tildeling af et nulafkast til dette element af FFT's egenkapital kaldet »egenkapitalen til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC« forkert. Da dette valg rent faktisk medfører en ubegrundet reduktion af den egenkapital, der skal forrentes, og således af FFT's beskatningsgrundlag, kan enhver metode til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser baseret på dette valg ikke anses for at føre til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet. |
| --- | --- |

(280)

Af de årsager, der er redegjort for i betragtning 281-290, er skatterådgiverens beslutning om tildeling af et nulafkast til dette element af FFT's egenkapital kaldet »egenkapitalen til dækning af finansielle investeringer i FFNA og FFC« forkert. Da dette valg rent faktisk medfører en ubegrundet reduktion af den egenkapital, der skal forrentes, og således af FFT's beskatningsgrundlag, kan enhver metode til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser baseret på dette valg ikke anses for at føre til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet.

| (281) | Luxembourgs argumenter om fradrag af kapitalandele i andre kreditinstitutter i henhold til Basel II-regelsættet er for det første ikke relevante i FFT-sagen (145). Som anført i betragtning 262 skyldes det ikke udelukkende, at FFT ikke er et reguleret institut, men også, at bestemmelserne i denne ramme, som Luxembourg og FFT henviser til, finder anvendelse på ikke-konsoliderede enheder, hvorimod FFNA og FFC i denne sag er konsoliderede enheder. Som forklaret i betragtning 112 udarbejder FFT konsoliderede årsregnskaber i Luxembourg. I princippet vil den konsoliderede egenkapital i FFT's ikke-konsoliderede regnskaber være større før ethvert fradrag af kapitalandele. Hvis Luxembourg og Fiat havde anvendt de lovmæssige fradrag korrekt og systematisk, ville den beregnede egenkapital, der skulle forrentes, således have været større, og FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg havde således ligeledes været større. |
| --- | --- |

(281)

Luxembourgs argumenter om fradrag af kapitalandele i andre kreditinstitutter i henhold til Basel II-regelsættet er for det første ikke relevante i FFT-sagen (145). Som anført i betragtning 262 skyldes det ikke udelukkende, at FFT ikke er et reguleret institut, men også, at bestemmelserne i denne ramme, som Luxembourg og FFT henviser til, finder anvendelse på ikke-konsoliderede enheder, hvorimod FFNA og FFC i denne sag er konsoliderede enheder. Som forklaret i betragtning 112 udarbejder FFT konsoliderede årsregnskaber i Luxembourg. I princippet vil den konsoliderede egenkapital i FFT's ikke-konsoliderede regnskaber være større før ethvert fradrag af kapitalandele. Hvis Luxembourg og Fiat havde anvendt de lovmæssige fradrag korrekt og systematisk, ville den beregnede egenkapital, der skulle forrentes, således have været større, og FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg havde således ligeledes været større.

145

| (282) | Med hensyn til fradragene i egenkapitalen i henhold til Basel II-regelsættet og ved beregningen af FFT's bogførte egenkapital kan Kommissionen for det andet og mere generelt ikke godtage Luxembourgs argument om, at FFT's erhvervelse af kapitalandele udelukkende var finansieret med egenkapital (146), dvs. en finansieringsmåde, der automatisk betyder, denne kapital ikke længere er til rådighed til dækning af FFT's øvrige risici. Finansieringskilder, uanset om der er tale om egenkapital eller gæld opført som en passivpost, knyttes ikke til et specifikt aktiv, medmindre særlige lovbestemmelser knytter passivet til et aktiv eller til en specifik gruppe af aktiver (som det er tilfældet for realkreditobligationer). Hvis ingen fordring er knyttet til selskabets passiver, bidrager både egenkapitalen og passiverne til finansieringen af et selskabs aktiver. I tilfælde af insolvens vil disse midler være til rådighed til dækning af tab forbundet med FFT's aktiver, hvilket står i modsætning til det, Luxembourg anfører ovenfor. Det forhold, at de beløb, der er blevet fradraget i FFT's egenkapital i henhold til rapporten om koncerninterne afregningspriser, svarer til købsprisen for FFNA og FFC (147), ændrer på inden måde ved, at disse finansieringskilder i princippet ikke kan knyttes til specifikke aktiver, uanset kapitalandelens størrelse. Hele FFT's egenkapital kan anvendes til støtte for FFT's solvens, og hele kapitalen bør forrentes i forhold til de risici, der er behæftet med FFT's aktiver. |
| --- | --- |

(282)

Med hensyn til fradragene i egenkapitalen i henhold til Basel II-regelsættet og ved beregningen af FFT's bogførte egenkapital kan Kommissionen for det andet og mere generelt ikke godtage Luxembourgs argument om, at FFT's erhvervelse af kapitalandele udelukkende var finansieret med egenkapital (146), dvs. en finansieringsmåde, der automatisk betyder, denne kapital ikke længere er til rådighed til dækning af FFT's øvrige risici. Finansieringskilder, uanset om der er tale om egenkapital eller gæld opført som en passivpost, knyttes ikke til et specifikt aktiv, medmindre særlige lovbestemmelser knytter passivet til et aktiv eller til en specifik gruppe af aktiver (som det er tilfældet for realkreditobligationer). Hvis ingen fordring er knyttet til selskabets passiver, bidrager både egenkapitalen og passiverne til finansieringen af et selskabs aktiver. I tilfælde af insolvens vil disse midler være til rådighed til dækning af tab forbundet med FFT's aktiver, hvilket står i modsætning til det, Luxembourg anfører ovenfor. Det forhold, at de beløb, der er blevet fradraget i FFT's egenkapital i henhold til rapporten om koncerninterne afregningspriser, svarer til købsprisen for FFNA og FFC (147), ændrer på inden måde ved, at disse finansieringskilder i princippet ikke kan knyttes til specifikke aktiver, uanset kapitalandelens størrelse. Hele FFT's egenkapital kan anvendes til støtte for FFT's solvens, og hele kapitalen bør forrentes i forhold til de risici, der er behæftet med FFT's aktiver.

146

147

| (283) | Under alle omstændigheder synes FFT's årsberetninger ikke at bekræfte Luxembourgs påstand om, at disse erhvervelser blev finansieret med egenkapital, hvis dette betyder, at koncernen har overført supplerende egenkapital til FFT med henblik på erhvervelse af FFNA og FFC. FFT's kapitalgrundlag (aktiekapitalen og reserverne) var i 2010, dvs. inden erhvervelsen, 286 000 000 EUR og siden 2011, dvs. efter erhvervelsen, er kapitalgrundlaget 287 000 000 EUR. |
| --- | --- |

(283)

Under alle omstændigheder synes FFT's årsberetninger ikke at bekræfte Luxembourgs påstand om, at disse erhvervelser blev finansieret med egenkapital, hvis dette betyder, at koncernen har overført supplerende egenkapital til FFT med henblik på erhvervelse af FFNA og FFC. FFT's kapitalgrundlag (aktiekapitalen og reserverne) var i 2010, dvs. inden erhvervelsen, 286 000 000 EUR og siden 2011, dvs. efter erhvervelsen, er kapitalgrundlaget 287 000 000 EUR.

| (284) | Luxembourg anfører ligeledes, at omkostningerne forbundet med kapitalandelene ikke er fradragsberettigede i Luxembourg, og at udbytte ikke er skattepligtigt (148). Da kapitalandelene i FFNA og FFC forrentes ved tildeling af udbytte, skal de ikke beskattes og indgå i vurderingen af de udøvede funktioner og påtagne risici (149). Dette argument bør ligeledes forkastes nøjagtigt som FFT's lignende argument (150). Kommissionen konstaterer i denne forbindelse, at FFNA og FFC ikke har udbetalt udbytte i den anfægtede skatteafgørelses anvendelsesperiode. Hvis et af selskaberne havde udbetalt udbytte, ville dette imidlertid ikke have ændret ved beregningen af FFT's skattepligtige fortjeneste, da skatterådgiveren har beregnet denne fortjeneste på grundlag af TNMM med udgangspunkt i egenkapitalen. TNMM er en transaktionsbestemt avancemetode med udgangspunkt i egenkapitalen for FFT's likviditetsfunktioner. Hvis skatterådgiveren i stedet havde anvendt CUP-metoden til fastsættelse af de koncerninterne afregningspriser, ville de enkelte transaktioner eller betalingsstrømme såsom individuelle lån, eller i FFT's tilfælde dividendebetalinger, været relevante for beregningen af FFT's skattepligtige fortjeneste. Formålet med CUP-metoden er at fastsætte prisen for individuelle transaktioner, hvorimod formålet med TNMM er at beregne rentabiliteten af en funktion. Af de årsager, der er anført i betragtning 161, vurderede FFT's skatterådgiver imidlertid, at TNMM var en mere hensigtsmæssig metode i forbindelse med FFT. Ifølge Luxembourg og FFT er bestemte former for afkast (udbytte) relevante for bestemte aktiver i FFT, og de forsøger således at kombinere CUP-metoden og TNMM-metoden ved beregningen af FFT's skattepligtige fortjeneste uden at begrunde denne hybridmetode i rapporten om koncerninterne afregningspriser. Da skatterådgiveren har begrundet anvendelsen af TNMM i rapporten, resulterer denne kombination af metoder uden yderligere begrundelse ikke i en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat. |
| --- | --- |

(284)

Luxembourg anfører ligeledes, at omkostningerne forbundet med kapitalandelene ikke er fradragsberettigede i Luxembourg, og at udbytte ikke er skattepligtigt (148). Da kapitalandelene i FFNA og FFC forrentes ved tildeling af udbytte, skal de ikke beskattes og indgå i vurderingen af de udøvede funktioner og påtagne risici (149). Dette argument bør ligeledes forkastes nøjagtigt som FFT's lignende argument (150). Kommissionen konstaterer i denne forbindelse, at FFNA og FFC ikke har udbetalt udbytte i den anfægtede skatteafgørelses anvendelsesperiode. Hvis et af selskaberne havde udbetalt udbytte, ville dette imidlertid ikke have ændret ved beregningen af FFT's skattepligtige fortjeneste, da skatterådgiveren har beregnet denne fortjeneste på grundlag af TNMM med udgangspunkt i egenkapitalen. TNMM er en transaktionsbestemt avancemetode med udgangspunkt i egenkapitalen for FFT's likviditetsfunktioner. Hvis skatterådgiveren i stedet havde anvendt CUP-metoden til fastsættelse af de koncerninterne afregningspriser, ville de enkelte transaktioner eller betalingsstrømme såsom individuelle lån, eller i FFT's tilfælde dividendebetalinger, været relevante for beregningen af FFT's skattepligtige fortjeneste. Formålet med CUP-metoden er at fastsætte prisen for individuelle transaktioner, hvorimod formålet med TNMM er at beregne rentabiliteten af en funktion. Af de årsager, der er anført i betragtning 161, vurderede FFT's skatterådgiver imidlertid, at TNMM var en mere hensigtsmæssig metode i forbindelse med FFT. Ifølge Luxembourg og FFT er bestemte former for afkast (udbytte) relevante for bestemte aktiver i FFT, og de forsøger således at kombinere CUP-metoden og TNMM-metoden ved beregningen af FFT's skattepligtige fortjeneste uden at begrunde denne hybridmetode i rapporten om koncerninterne afregningspriser. Da skatterådgiveren har begrundet anvendelsen af TNMM i rapporten, resulterer denne kombination af metoder uden yderligere begrundelse ikke i en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat.

148

149

150

| (285) | Ved anvendelse af TNMM baseret på egenkapitalen skal det ved enhver beregning af denne kapital sikres, at FFT er korrekt kapitaliseret i overensstemmelse med standarderne i sektoren. Dette fremgår ligeledes af den tilgang, der anbefales i cirkulæret, hvor det vurderes, at de funktioner, der udøves af koncernfinansieringsselskaber, i alt væsentlig er sammenlignelige med de funktioner, der varetages af uafhængige finansieringsinstitutter. |
| --- | --- |

(285)

Ved anvendelse af TNMM baseret på egenkapitalen skal det ved enhver beregning af denne kapital sikres, at FFT er korrekt kapitaliseret i overensstemmelse med standarderne i sektoren. Dette fremgår ligeledes af den tilgang, der anbefales i cirkulæret, hvor det vurderes, at de funktioner, der udøves af koncernfinansieringsselskaber, i alt væsentlig er sammenlignelige med de funktioner, der varetages af uafhængige finansieringsinstitutter.

| (286) | Ultimo 2011, dvs. referencedatoen angivet i rapporten om koncerninterne afregningspriser, var den gennemsnitlige gearingsgrad defineret som forholdet mellem kernekapitalen og samlede balanceførte eksponeringer (151) ifølge Den Europæiske Banktilsynsmyndighed 2,9 % for den kontrollerede gruppe 1-banker (store europæiske banker) og 3,3 % for den kontrollerede gruppe 2-banker (små europæiske banker). Anvendelsen af en gearingsgrad (kernekapital/samlede aktiver), der er i overensstemmelse med standarderne i sektoren (og med det nye Basel III-regelsæt), viser, at FFT's egenkapital i henhold til IFRS ikke oversteg markedet. På grundlag af denne beregning beløb gearingsgraden sig til [2-3 %] (152), [...]. [...] FFT's egenkapitalniveau gør det med andre ord ikke muligt at fradrage beløb, hverken den anslåede overskydende egenkapital eller enhver anden kapitalandel, da disse fradrag ville forøge FFT's egenkapitalniveau [...]. |
| --- | --- |

(286)

Ultimo 2011, dvs. referencedatoen angivet i rapporten om koncerninterne afregningspriser, var den gennemsnitlige gearingsgrad defineret som forholdet mellem kernekapitalen og samlede balanceførte eksponeringer (151) ifølge Den Europæiske Banktilsynsmyndighed 2,9 % for den kontrollerede gruppe 1-banker (store europæiske banker) og 3,3 % for den kontrollerede gruppe 2-banker (små europæiske banker). Anvendelsen af en gearingsgrad (kernekapital/samlede aktiver), der er i overensstemmelse med standarderne i sektoren (og med det nye Basel III-regelsæt), viser, at FFT's egenkapital i henhold til IFRS ikke oversteg markedet. På grundlag af denne beregning beløb gearingsgraden sig til [2-3 %] (152), [...]. [...] FFT's egenkapitalniveau gør det med andre ord ikke muligt at fradrage beløb, hverken den anslåede overskydende egenkapital eller enhver anden kapitalandel, da disse fradrag ville forøge FFT's egenkapitalniveau [...].

151

152

| (287) | FFT's kapitaliseringsniveau gør det således ikke muligt at reducere egenkapitalen eller den hypotetiske lovbestemte egenkapital af skattemæssige årsager (153) [...]. I lyset af denne konklusion er de bekymringer, som der blev givet udtryk for i betragtning 80 i indledningsafgørelsen vedrørende det reducerede afkast af overskydende egenkapital, ubegrundede, da afkastet ikke bør differentieres. |
| --- | --- |

(287)

FFT's kapitaliseringsniveau gør det således ikke muligt at reducere egenkapitalen eller den hypotetiske lovbestemte egenkapital af skattemæssige årsager (153) [...]. I lyset af denne konklusion er de bekymringer, som der blev givet udtryk for i betragtning 80 i indledningsafgørelsen vedrørende det reducerede afkast af overskydende egenkapital, ubegrundede, da afkastet ikke bør differentieres.

153

| (288) | Fradraget af FFT's kapitalandele i FFNA og FFC i selskabets egenkapital ved beregningen af den kapital, der skal forrentes, i forbindelse med analysen af de koncerninterne afregningspriser, viser med al tydelighed, hvor inkonsekvent metoden er, når samme metode anvendes på FF. Ifølge Fiats interne dokument vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser (154) beregnes afkastet til FFT og FF med henblik på fastsættelse af prisen på lån ved brug af samme metode, men der redegøres i dokumentet udelukkende for anvendelse af denne metode med henblik på en detaljeret beregning af FFT's beskatningsgrundlag. Hvis FF's forrentede egenkapital blev beregnet på grundlag af samme metode som i forbindelse med FFT i rapporten om koncerninterne afregningspriser, ville denne beregning i 2010, hvor FF ejede kapitalandelene i FFNA og FFC, have ført til en anslået negativ egenkapital i FF (155). Ultimo 2010 beløb FF's egenkapital sig til 271 mio. EUR, hvorimod den samlede værdi af de kapitalandele, som skulle fratrækkes i denne egenkapital, hvis metoden godkendt i den anfægtede skatteafgørelse var blevet anvendt, ville være 358 mio. EUR. FF's forrentede egenkapital ville således have været negativ, nemlig 87 mio. EUR. Da værdien af kapitalandelene var højere end FF's samlede egenkapital, ville beregningen af den kapital, der skal forrentes, ved anvendelse af samme metode som i rapporten om koncerninterne afregningspriser med henblik på fastsættelse af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg, have ført til en negativ egenkapital som i insolvente selskaber. Da FF ikke var insolvent på daværende tidspunkt, er dette imidlertid tilstrækkeligt til at vise, at det ikke synes at være en god metode at fratrække FFT's egenkapital ved beregningen af den kapital, der skal forrentes, med henblik på fastsættelse af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg. |
| --- | --- |

(288)

Fradraget af FFT's kapitalandele i FFNA og FFC i selskabets egenkapital ved beregningen af den kapital, der skal forrentes, i forbindelse med analysen af de koncerninterne afregningspriser, viser med al tydelighed, hvor inkonsekvent metoden er, når samme metode anvendes på FF. Ifølge Fiats interne dokument vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser (154) beregnes afkastet til FFT og FF med henblik på fastsættelse af prisen på lån ved brug af samme metode, men der redegøres i dokumentet udelukkende for anvendelse af denne metode med henblik på en detaljeret beregning af FFT's beskatningsgrundlag. Hvis FF's forrentede egenkapital blev beregnet på grundlag af samme metode som i forbindelse med FFT i rapporten om koncerninterne afregningspriser, ville denne beregning i 2010, hvor FF ejede kapitalandelene i FFNA og FFC, have ført til en anslået negativ egenkapital i FF (155). Ultimo 2010 beløb FF's egenkapital sig til 271 mio. EUR, hvorimod den samlede værdi af de kapitalandele, som skulle fratrækkes i denne egenkapital, hvis metoden godkendt i den anfægtede skatteafgørelse var blevet anvendt, ville være 358 mio. EUR. FF's forrentede egenkapital ville således have været negativ, nemlig 87 mio. EUR. Da værdien af kapitalandelene var højere end FF's samlede egenkapital, ville beregningen af den kapital, der skal forrentes, ved anvendelse af samme metode som i rapporten om koncerninterne afregningspriser med henblik på fastsættelse af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg, have ført til en negativ egenkapital som i insolvente selskaber. Da FF ikke var insolvent på daværende tidspunkt, er dette imidlertid tilstrækkeligt til at vise, at det ikke synes at være en god metode at fratrække FFT's egenkapital ved beregningen af den kapital, der skal forrentes, med henblik på fastsættelse af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg.

154

155

| (289) | Det samme inkonsekvente resultat ville ligeledes vise sig, hvis FFT erhverver nye kapitalandele i den anfægtede skatteafgørelses gyldighedsperiode. Ved at godkende et metodemæssigt skævt fradrag af kapitalandele kunne den anfægtede afgørelse i realiteten resultere i en nulbeskatning af FFT i Luxembourg, hvis værdien af de senere erhvervede kapitalandele sætter FFT's forrentede kapital til nul eller endog til et negativt beløb. I dette tilfælde kunne FFT opretholde de samme koncerninterne finansieringsaktiviteter, samtidigt med at beskatningen blev meget lavere, endog nul, hvis den i skatteafgørelsen godkendte metode blev anvendt. |
| --- | --- |

(289)

Det samme inkonsekvente resultat ville ligeledes vise sig, hvis FFT erhverver nye kapitalandele i den anfægtede skatteafgørelses gyldighedsperiode. Ved at godkende et metodemæssigt skævt fradrag af kapitalandele kunne den anfægtede afgørelse i realiteten resultere i en nulbeskatning af FFT i Luxembourg, hvis værdien af de senere erhvervede kapitalandele sætter FFT's forrentede kapital til nul eller endog til et negativt beløb. I dette tilfælde kunne FFT opretholde de samme koncerninterne finansieringsaktiviteter, samtidigt med at beskatningen blev meget lavere, endog nul, hvis den i skatteafgørelsen godkendte metode blev anvendt.

| (290) | Hvis FFT's skatterådgiver havde anvendt Basel II-regelsættet korrekt med henblik på fastsættelse af de koncerninterne afregningspriser, ville disse fradrag ikke være mulige som følge af FFT's nuværende kapitaliseringsniveau. Da FFT ikke er en reguleret enhed, er der imidlertid ingen oplysninger om det RVA-niveau, en finansiel tilsynsmyndighed ville have vurderet som acceptabelt. Denne hypotetiske lovbestemte egenkapital vil heller ikke give FFT mulighed for at besidde kapitalandele, hvis deres værdi skal fradrages i denne kapital (156). |
| --- | --- |

(290)

Hvis FFT's skatterådgiver havde anvendt Basel II-regelsættet korrekt med henblik på fastsættelse af de koncerninterne afregningspriser, ville disse fradrag ikke være mulige som følge af FFT's nuværende kapitaliseringsniveau. Da FFT ikke er en reguleret enhed, er der imidlertid ingen oplysninger om det RVA-niveau, en finansiel tilsynsmyndighed ville have vurderet som acceptabelt. Denne hypotetiske lovbestemte egenkapital vil heller ikke give FFT mulighed for at besidde kapitalandele, hvis deres værdi skal fradrages i denne kapital (156).

156

| (291) | I lyset af disse konstateringer konkluderer Kommissionen, at den anfægtede skatteafgørelse ikke er i overensstemmelse med armslængdeprincippet, idet den godkender skatterådgiverens forslag om at beregne afkastet ved brug af CAPM baseret på den hypotetiske lovbestemte egenkapital — en hypotetisk lovbestemt egenkapital, der er undervurderet på grund af en forkert anvendelse af Basel II-regelsættet og uhensigtsmæssige fradrag. Da denne afvigelse indebærer en nedsættelse af FFT's beskatningsgrundlag ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg i forhold til skattemæssigt ikke-integrerede selskaber, som indgår transaktioner på markedsvilkår, bør den anfægtede skatteafgørelse anses for at give FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(291)

I lyset af disse konstateringer konkluderer Kommissionen, at den anfægtede skatteafgørelse ikke er i overensstemmelse med armslængdeprincippet, idet den godkender skatterådgiverens forslag om at beregne afkastet ved brug af CAPM baseret på den hypotetiske lovbestemte egenkapital — en hypotetisk lovbestemt egenkapital, der er undervurderet på grund af en forkert anvendelse af Basel II-regelsættet og uhensigtsmæssige fradrag. Da denne afvigelse indebærer en nedsættelse af FFT's beskatningsgrundlag ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg i forhold til skattemæssigt ikke-integrerede selskaber, som indgår transaktioner på markedsvilkår, bør den anfægtede skatteafgørelse anses for at give FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

7.2.2.9.   Afkastkrav til forrentet kapital

Afkastkrav til forrentet kapital

| (292) | Ud over konklusionen vedrørende FFT-skatterådgiverens inkonsekvente metode til beregning af den kapital, der skal forrentes, ved brug af TNMM, mener Kommissionen, at FFT-skatterådgiverens beregning af det anslåede afkastkrav til dette kapitalgrundlag ikke fører til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat og således ikke er i overensstemmelse med armslængdeprincippet af de årsager, der redegøres for nedenfor i betragtning 293-300. |
| --- | --- |

(292)

Ud over konklusionen vedrørende FFT-skatterådgiverens inkonsekvente metode til beregning af den kapital, der skal forrentes, ved brug af TNMM, mener Kommissionen, at FFT-skatterådgiverens beregning af det anslåede afkastkrav til dette kapitalgrundlag ikke fører til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat og således ikke er i overensstemmelse med armslængdeprincippet af de årsager, der redegøres for nedenfor i betragtning 293-300.

| (293) | For det første er den betaværdi på 0,29, som skatterådgiveren anvender i CAPM, sandsynligvis ikke overensstemmende med betaværdierne for selskaber i den finansielle sektor, der betragtes som sammenlignelige selskaber i analysen af de koncerninterne afregningspriser, og som burde have været valgt som referenceparameter for det anslåede afkastkrav. Disse selskabers betaværdier er ofte meget høje (se tabel 3), ofte langt højere end markedets gennemsnitlige beta på 1. Kommissionen henviser f. eks. til betaværdien for delindekset Stoxx 50 Bank, der beløb sig til 1,36 i perioden 31. december 2009-31. december 2011 (157), og til det forhold, at næsten alle de banker, der deltog i dette delindeks, havde en beta på over én. |
| --- | --- |

(293)

For det første er den betaværdi på 0,29, som skatterådgiveren anvender i CAPM, sandsynligvis ikke overensstemmende med betaværdierne for selskaber i den finansielle sektor, der betragtes som sammenlignelige selskaber i analysen af de koncerninterne afregningspriser, og som burde have været valgt som referenceparameter for det anslåede afkastkrav. Disse selskabers betaværdier er ofte meget høje (se tabel 3), ofte langt højere end markedets gennemsnitlige beta på 1. Kommissionen henviser f. eks. til betaværdien for delindekset Stoxx 50 Bank, der beløb sig til 1,36 i perioden 31. december 2009-31. december 2011 (157), og til det forhold, at næsten alle de banker, der deltog i dette delindeks, havde en beta på over én.

157

| (294) | Listen over de 66 selskaber i tabel 3 indeholder for det andet selskaber, der er aktive i helt andre erhvervsgrene end FFT, og omfatter endog to centralbanker: Banque Nationale de Belgique og Schweizerische Nationalbank. Mange af selskaberne i stikprøven udøver specialiserede finansielle aktiviteter såsom leasing eller factoring eller er børser snarere end banker (158), hvorimod mange europæiske banker, der i princippet deltager i finansieringsaktiviteter på grossistniveau, ikke er medtaget i stikprøven. De sammenlignelige selskaber, som skatterådgiveren har udvalgt ved beregningen af beta, er således ikke egnede i denne forbindelse, hvis beregningen skal føre til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat. |
| --- | --- |

(294)

Listen over de 66 selskaber i tabel 3 indeholder for det andet selskaber, der er aktive i helt andre erhvervsgrene end FFT, og omfatter endog to centralbanker: Banque Nationale de Belgique og Schweizerische Nationalbank. Mange af selskaberne i stikprøven udøver specialiserede finansielle aktiviteter såsom leasing eller factoring eller er børser snarere end banker (158), hvorimod mange europæiske banker, der i princippet deltager i finansieringsaktiviteter på grossistniveau, ikke er medtaget i stikprøven. De sammenlignelige selskaber, som skatterådgiveren har udvalgt ved beregningen af beta, er således ikke egnede i denne forbindelse, hvis beregningen skal føre til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat.

158

| (295) | For det tredje, og uanset egnetheden eller ej af sammenligningselementerne i FFT-skatterådgiverens stikprøve, anvender skatterådgiveren ikke medianen, men derimod 25-percentilen ved beregning af beta i analysen af de koncerninterne afregningspriser uden nogen begrundelse. FFT har således en forholdsvis lav beta på 0,29, hvorimod stikprøvens median ville have resulteret i en beta på 0,64 (159). I henhold til afsnit 3.57 i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser skal der — jo større problemer med foreneligheden er — lægges desto mere vægt på stikprøvens middelværdier i armslængdeprincippet. |
| --- | --- |

(295)

For det tredje, og uanset egnetheden eller ej af sammenligningselementerne i FFT-skatterådgiverens stikprøve, anvender skatterådgiveren ikke medianen, men derimod 25-percentilen ved beregning af beta i analysen af de koncerninterne afregningspriser uden nogen begrundelse. FFT har således en forholdsvis lav beta på 0,29, hvorimod stikprøvens median ville have resulteret i en beta på 0,64 (159). I henhold til afsnit 3.57 i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser skal der — jo større problemer med foreneligheden er — lægges desto mere vægt på stikprøvens middelværdier i armslængdeprincippet.

159

| (296) | Kommissionen bemærker i denne forbindelse, at beta er den ikke-diversificerbare risiko forbundet med et egenkapitalafkast. Bankernes låneporteføljer vil i denne forbindelse i princippet være mere diversificerede end FFT's portefølje, der er eksponeret mod selskaber i bilindustrien, der indgår i Fiat-koncernen. På denne baggrund vurderes det, at FFT's skatterådgiver burde have valgt et sammenligningselement længere oppe på listen over sammenligningselementer ved beregning af beta, uden tvivl over medianen, i stedet for 25-percentilen. |
| --- | --- |

(296)

Kommissionen bemærker i denne forbindelse, at beta er den ikke-diversificerbare risiko forbundet med et egenkapitalafkast. Bankernes låneporteføljer vil i denne forbindelse i princippet være mere diversificerede end FFT's portefølje, der er eksponeret mod selskaber i bilindustrien, der indgår i Fiat-koncernen. På denne baggrund vurderes det, at FFT's skatterådgiver burde have valgt et sammenligningselement længere oppe på listen over sammenligningselementer ved beregning af beta, uden tvivl over medianen, i stedet for 25-percentilen.

| (297) | Der henvises rent faktisk i cirkulæret udtrykkeligt til modpartsrisikoen, og navnlig til sektorrisikoen, der er forøget i dette tilfælde som følge af FFT's fokus på én enkelt sektor ved beregningen af en passende forrentning. Selv om det ikke angives udtrykkeligt i cirkulæret, hvordan disse risici skal indarbejdes i den egentlige beregning af forrentningen, er den metode, som FFT's skatterådgiver har valgt — hvor de koncerninterne risici for tab (i modsætning til fordringer på tredjemand) ikke er tillagt nogen risikovægt og således ikke indebærer kapitalkrav og forrentning — ikke er i overensstemmelse med cirkulæret. Betragtningerne omkring den begrænsede risiko forbundet med FFT's aktiviteter kan derfor ikke godtages. |
| --- | --- |

(297)

Der henvises rent faktisk i cirkulæret udtrykkeligt til modpartsrisikoen, og navnlig til sektorrisikoen, der er forøget i dette tilfælde som følge af FFT's fokus på én enkelt sektor ved beregningen af en passende forrentning. Selv om det ikke angives udtrykkeligt i cirkulæret, hvordan disse risici skal indarbejdes i den egentlige beregning af forrentningen, er den metode, som FFT's skatterådgiver har valgt — hvor de koncerninterne risici for tab (i modsætning til fordringer på tredjemand) ikke er tillagt nogen risikovægt og således ikke indebærer kapitalkrav og forrentning — ikke er i overensstemmelse med cirkulæret. Betragtningerne omkring den begrænsede risiko forbundet med FFT's aktiviteter kan derfor ikke godtages.

| (298) | Det understreges desuden i Fiats interne dokument vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser, at en vigtig funktion ikke er medtaget i rapporten om koncerninterne afregningspriser. Som anført i betragtning 123 udøver FFT ikke kun de funktioner, der er anført i rapporten, men stiller ligeledes garantier til fordel for selskaberne i Fiat-koncernen. I 2013 beløb disse garantier sig således til 10 mio. EUR (160). Desuden anerkendes det ligeledes i dokumentet vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser, at de koncerninterne lån er forbundet med en vis modparts- og kreditrisiko, i modsætning til hvad der anføres i rapporten om koncerninterne afregningspriser (161). [...]. |
| --- | --- |

(298)

Det understreges desuden i Fiats interne dokument vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser, at en vigtig funktion ikke er medtaget i rapporten om koncerninterne afregningspriser. Som anført i betragtning 123 udøver FFT ikke kun de funktioner, der er anført i rapporten, men stiller ligeledes garantier til fordel for selskaberne i Fiat-koncernen. I 2013 beløb disse garantier sig således til 10 mio. EUR (160). Desuden anerkendes det ligeledes i dokumentet vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser, at de koncerninterne lån er forbundet med en vis modparts- og kreditrisiko, i modsætning til hvad der anføres i rapporten om koncerninterne afregningspriser (161). [...].

160

161

| (299) | Med hensyn til de garantier, der stilles af Fiat S.p.A. til fordel for FFT, og som Luxembourg henviser til i sine bemærkninger (162), dækker disse garantier FFT's passiver og ikke selskabets aktiver. De er således til gavn for indehaverne af de udstedte garanterede obligationer, men reducerer ikke risikoen forbundet med FFT's aktiver. Fortjenesten i form af finansieringsomkostninger hidrørende fra garantien på de obligationer, som Fiat S.p.A. har udstedt, væltes over på koncernens selskaber via prismekanismen beskrevet i betragtning 124. Priserne på lån til selskaberne beregnes rent faktisk ved at føje en margen til finansieringsselskabernes finansieringsomkostninger, der afspejler den eventuelle fortjeneste hidrørende af moderselskabets garanti. |
| --- | --- |

(299)

Med hensyn til de garantier, der stilles af Fiat S.p.A. til fordel for FFT, og som Luxembourg henviser til i sine bemærkninger (162), dækker disse garantier FFT's passiver og ikke selskabets aktiver. De er således til gavn for indehaverne af de udstedte garanterede obligationer, men reducerer ikke risikoen forbundet med FFT's aktiver. Fortjenesten i form af finansieringsomkostninger hidrørende fra garantien på de obligationer, som Fiat S.p.A. har udstedt, væltes over på koncernens selskaber via prismekanismen beskrevet i betragtning 124. Priserne på lån til selskaberne beregnes rent faktisk ved at føje en margen til finansieringsselskabernes finansieringsomkostninger, der afspejler den eventuelle fortjeneste hidrørende af moderselskabets garanti.

162

| (300) | I lyset af disse betragtninger er Kommissionen af den opfattelse, at hverken de implicitte og eksplicitte garantier væsentligt mindsker risikoen forbundet med udøvelsen af FFT's funktioner. Denne risiko er større end angivet i rapporten om koncerninterne afregningspriser, da de garantier, der stilles til fordel for koncernens selskaber, indebærer en stor eksponering uden for balancen, og dette er årsagen til, at der burde have været anvendt en beta over 25-percentilen. |
| --- | --- |

(300)

I lyset af disse betragtninger er Kommissionen af den opfattelse, at hverken de implicitte og eksplicitte garantier væsentligt mindsker risikoen forbundet med udøvelsen af FFT's funktioner. Denne risiko er større end angivet i rapporten om koncerninterne afregningspriser, da de garantier, der stilles til fordel for koncernens selskaber, indebærer en stor eksponering uden for balancen, og dette er årsagen til, at der burde have været anvendt en beta over 25-percentilen.

| (301) | Kommissionen konkluderer, at den anfægtede skatteafgørelse — ved at godkende skatterådgiverens valg af en beta på 0,29 i CAPM-modellen til beregning af afkastet af egenkapitalen baseret på FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital — fører til en tildeling af fortjeneste til FFT, som afviger fra markedsvilkårene og således ikke er i overensstemmelse med armslængdeprincippet. Da denne afvigelse indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg i forhold til ikke-integrerede selskaber, som indgår transaktioner på markedsvilkår, bør den anfægtede skatteafgørelse anses for at give FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(301)

Kommissionen konkluderer, at den anfægtede skatteafgørelse — ved at godkende skatterådgiverens valg af en beta på 0,29 i CAPM-modellen til beregning af afkastet af egenkapitalen baseret på FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital — fører til en tildeling af fortjeneste til FFT, som afviger fra markedsvilkårene og således ikke er i overensstemmelse med armslængdeprincippet. Da denne afvigelse indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg i forhold til ikke-integrerede selskaber, som indgår transaktioner på markedsvilkår, bør den anfægtede skatteafgørelse anses for at give FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

7.2.2.10.   Konklusion vedrørende den egenkapital, der skal forrentes, og afkastkravet til denne kapital

Konklusion vedrørende den egenkapital, der skal forrentes, og afkastkravet til denne kapital

| (302) | Da skatterådgiveren har valgt TNMM i sin analyse af de koncerninterne afregningspriser, og i lyset af ovennævnte bemærkninger er Kommissionen af den opfattelse, at betalingen — for at sikre FFT en passende markedsbaseret betaling for de finansierings- og likviditetsaktiviteter, selskabet udøver i Fiat-koncernen, der er i overensstemmelse med armslængdeprincippet — skal beregnes på grundlag af FFT's lovbestemte egenkapital i lyset af de specifikke forhold og omstændigheder. |
| --- | --- |

(302)

Da skatterådgiveren har valgt TNMM i sin analyse af de koncerninterne afregningspriser, og i lyset af ovennævnte bemærkninger er Kommissionen af den opfattelse, at betalingen — for at sikre FFT en passende markedsbaseret betaling for de finansierings- og likviditetsaktiviteter, selskabet udøver i Fiat-koncernen, der er i overensstemmelse med armslængdeprincippet — skal beregnes på grundlag af FFT's lovbestemte egenkapital i lyset af de specifikke forhold og omstændigheder.

| (303) | Kommissionen accepterer, at referenceåret for beregningen af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg er 2012. Kommissionen modsætter sig heller ikke søgningen efter sammenligningselementer til beregning af armslængdeafkastet, men fastholder indsigelserne vedrørende valget af passende sammenligningselementer i betragtning 294. |
| --- | --- |

(303)

Kommissionen accepterer, at referenceåret for beregningen af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg er 2012. Kommissionen modsætter sig heller ikke søgningen efter sammenligningselementer til beregning af armslængdeafkastet, men fastholder indsigelserne vedrørende valget af passende sammenligningselementer i betragtning 294.

| (304) | Det anføres rent faktisk i analysen i afsnit 7.2.2.9, at FFT's risici, der skal indgå i beregningen af en betaling på armslængdevilkår, er større end angivet i rapporten om koncerninterne afregningspriser, og at egenkapitalafkastet på 6,05 % før skat (og på 4,3 % efter skat), godkendt i den anfægtede skatteafgørelse og beregnet af FFT's skatterådgiver ved hjælp af CAPM, er langt større end afkastkravet til egenkapitalen i finanssektoren, der længe har ligget på 10 % og derover, hvilket bekræfter Kommissionens konklusion, nemlig at de sammenligningselementer, skatterådgiveren havde valgt, ikke var egnede. |
| --- | --- |

(304)

Det anføres rent faktisk i analysen i afsnit 7.2.2.9, at FFT's risici, der skal indgå i beregningen af en betaling på armslængdevilkår, er større end angivet i rapporten om koncerninterne afregningspriser, og at egenkapitalafkastet på 6,05 % før skat (og på 4,3 % efter skat), godkendt i den anfægtede skatteafgørelse og beregnet af FFT's skatterådgiver ved hjælp af CAPM, er langt større end afkastkravet til egenkapitalen i finanssektoren, der længe har ligget på 10 % og derover, hvilket bekræfter Kommissionens konklusion, nemlig at de sammenligningselementer, skatterådgiveren havde valgt, ikke var egnede.

| (305) | En sammenligning af den indberettede rentabilitet for FF og FFT, der er Fiats finansieringsselskaber i euroområdet, viser desuden, at forskellen — på trods af ligheder med hensyn til aktivstruktur, funktioner og indtægter — mellem FF's og FFT's rentabilitet skyldes ønsket om at mindske den indberettede rentabilitet i Luxembourg. For så vidt angår FF's og FFT's aktiv- og passivstruktur og resultatopgørelse (163), er størrelsen af de to selskabers balance og deres aktivstruktur meget ens. Deres renteindtægter og udgifter er ligeledes sammenlignelige. FF er den vigtigste modpart for FFT, der henter finansiering på markedet og overfører en del af midlerne til FF, der herefter låner dem til de italienske selskaber i Fiat-koncernen. [...]. |
| --- | --- |

(305)

En sammenligning af den indberettede rentabilitet for FF og FFT, der er Fiats finansieringsselskaber i euroområdet, viser desuden, at forskellen — på trods af ligheder med hensyn til aktivstruktur, funktioner og indtægter — mellem FF's og FFT's rentabilitet skyldes ønsket om at mindske den indberettede rentabilitet i Luxembourg. For så vidt angår FF's og FFT's aktiv- og passivstruktur og resultatopgørelse (163), er størrelsen af de to selskabers balance og deres aktivstruktur meget ens. Deres renteindtægter og udgifter er ligeledes sammenlignelige. FF er den vigtigste modpart for FFT, der henter finansiering på markedet og overfører en del af midlerne til FF, der herefter låner dem til de italienske selskaber i Fiat-koncernen. [...].

163

| (306) | Formålet med Fiats interne dokument vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser synes at være at give de to selskaber det samme afkast (164). På selskabsniveau er FF's indberettede og skattepligtige faktiske egenkapitalafkast imidlertid en del større end FFT's. I nedenstående tabeller anføres FF's og FFT's realiserede og beregnede egenkapitalafkast (»ROE«), der er baseret på tallene i tabellerne i betragtning 113 og 114.









  FF | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nettooverskud i 1 000 EUR | 17 292 | 25 290 | 24 450 | 10 514 |
| Egenkapital i 1 000 EUR | 271 047 | 268 610 | 268 837 | 256 053 |
| ROE i % | 6,4 | 9,4 | 9,1 | 4,1 |

(306)

Formålet med Fiats interne dokument vedrørende politikken for koncerninterne afregningspriser synes at være at give de to selskaber det samme afkast (164). På selskabsniveau er FF's indberettede og skattepligtige faktiske egenkapitalafkast imidlertid en del større end FFT's. I nedenstående tabeller anføres FF's og FFT's realiserede og beregnede egenkapitalafkast (»ROE«), der er baseret på tallene i tabellerne i betragtning 113 og 114.

164

FF

2010

2011

2012

2013

Nettooverskud i 1 000 EUR

17 292

25 290

24 450

10 514

Egenkapital i 1 000 EUR

271 047

268 610

268 837

256 053

ROE i %

6,4

9,4

9,1

4,1

| FFT | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Nettooverskud i 1 000 EUR | 1 737 | 1 851 | 1 217 | 1 146 |
| Egenkapital i 1 000 EUR | 285 625 | 287 477 | 288 693 | 289 839 |
| ROE i % | 0,6 | 0,6 | 0,4 | 0,4 |

FFT

2010

2011

2012

2013

Nettooverskud i 1 000 EUR

1 737

1 851

1 217

1 146

Egenkapital i 1 000 EUR

285 625

287 477

288 693

289 839

ROE i %

0,6

0,6

0,4

0,4

| (307) | Det fremgår af tabellerne i betragtning 306, at det gennemsnitlige egenkapitalafkast i perioden 2010-2013 var 7,2 % for FF og 0,5 % for FFT, hvilket på ny bekræfter, at de sammenligningselementer, som skatterådgiveren havde valgt i rapporten om koncerninterne afregningspriser, og det heraf følgende egenkapitalafkast ikke var passende. |
| --- | --- |

(307)

Det fremgår af tabellerne i betragtning 306, at det gennemsnitlige egenkapitalafkast i perioden 2010-2013 var 7,2 % for FF og 0,5 % for FFT, hvilket på ny bekræfter, at de sammenligningselementer, som skatterådgiveren havde valgt i rapporten om koncerninterne afregningspriser, og det heraf følgende egenkapitalafkast ikke var passende.

| (308) | Ved beregning af et passende afkast af egenkapitalen baseret på FFT's bogførte egenkapital forekommer banksektorens samlede statistikker at være et mere relevant grundlag end alle 66 finansieringsselskaber, der for de flestes vedkommende synes at udøve specifikke finansieringsaktiviteter. Det vil under alle omstændigheder være nemmere at tilnærme sig en middelværdi med den første model. |
| --- | --- |

(308)

Ved beregning af et passende afkast af egenkapitalen baseret på FFT's bogførte egenkapital forekommer banksektorens samlede statistikker at være et mere relevant grundlag end alle 66 finansieringsselskaber, der for de flestes vedkommende synes at udøve specifikke finansieringsaktiviteter. Det vil under alle omstændigheder være nemmere at tilnærme sig en middelværdi med den første model.

| (309) | Som anført i betragtning 304 er afkastkravet til egenkapitalen i europæiske banker i øjeblikket omkring 10 %, et niveau, der også er blevet opretholdt under finanskrisen. De oplysninger, der blev fremlagt på tidspunktet for udstedelse af den anfægtede skatteafgørelse, bekræfter rent faktisk dette afkastkrav til egenkapitalen. Den Internationale Betalingsbank anfører således i en publikation fra 2011, at »finansieringsselskabernes egenkapitalafkast på lang sigt rent faktisk ligger på 11-12 %« (165). Det anføres ligeledes i en undersøgelse fra ECB, at »ved et gennemsnitligt kapitaliseringsniveau i stikprøven [på 54 internationale banker]er afkastkravet til egenkapitalen omkring [...] 10,3 %«. (166) Disse niveauer bekræftes ligeledes i en række undersøgelsesrapporter om ejendomsværdien fra 2011. Ifølge Deutsche Bank »tilstræber [Deutsche Bank] et [aktiekursmål], der afspejler et bæredygtigt kapitalafkast over, men tæt på, 10 %, og kapitalomkostninger, som [Deutsche Bank] håber at kunne holde på over 10 % i den nuværende cyklus« (167), og i en undersøgelsesrapport om ejendomsværdien fra Morgan Stanley og Oliver Wyman af 19. marts 2015 fastsættes målafkastet til 10-12 %. |
| --- | --- |

(309)

Som anført i betragtning 304 er afkastkravet til egenkapitalen i europæiske banker i øjeblikket omkring 10 %, et niveau, der også er blevet opretholdt under finanskrisen. De oplysninger, der blev fremlagt på tidspunktet for udstedelse af den anfægtede skatteafgørelse, bekræfter rent faktisk dette afkastkrav til egenkapitalen. Den Internationale Betalingsbank anfører således i en publikation fra 2011, at »finansieringsselskabernes egenkapitalafkast på lang sigt rent faktisk ligger på 11-12 %« (165). Det anføres ligeledes i en undersøgelse fra ECB, at »ved et gennemsnitligt kapitaliseringsniveau i stikprøven [på 54 internationale banker]er afkastkravet til egenkapitalen omkring [...] 10,3 %«. (166) Disse niveauer bekræftes ligeledes i en række undersøgelsesrapporter om ejendomsværdien fra 2011. Ifølge Deutsche Bank »tilstræber [Deutsche Bank] et [aktiekursmål], der afspejler et bæredygtigt kapitalafkast over, men tæt på, 10 %, og kapitalomkostninger, som [Deutsche Bank] håber at kunne holde på over 10 % i den nuværende cyklus« (167), og i en undersøgelsesrapport om ejendomsværdien fra Morgan Stanley og Oliver Wyman af 19. marts 2015 fastsættes målafkastet til 10-12 %.

165

166

167

| (310) | Kommissionen bemærker ligeledes, at armslængdeafkastet ikke bør være mindre end forskellen mellem selskabets indtægter og omkostninger. Hvis afkastet på FFT's udlån og indlån skulle justeres, og hvis FFT's afkast som følge heraf blev større end afkastet beregnet ud fra de koncerninterne afregningspriser, ville hele det bogførte afkast derfor være skattepligtigt, da tredjemand ikke ville acceptere at reducere sit afkast uden et berettiget krav fra sine modparter om at forhøje det modtagne afkast på deres indlån eller reducere det betalte afkast på deres lån. |
| --- | --- |

(310)

Kommissionen bemærker ligeledes, at armslængdeafkastet ikke bør være mindre end forskellen mellem selskabets indtægter og omkostninger. Hvis afkastet på FFT's udlån og indlån skulle justeres, og hvis FFT's afkast som følge heraf blev større end afkastet beregnet ud fra de koncerninterne afregningspriser, ville hele det bogførte afkast derfor være skattepligtigt, da tredjemand ikke ville acceptere at reducere sit afkast uden et berettiget krav fra sine modparter om at forhøje det modtagne afkast på deres indlån eller reducere det betalte afkast på deres lån.

| (311) | Kommissionen er derfor af den opfattelse, at en korrekt beregning af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg, hvis TNMM anvendes til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser med henblik på beregning af en korrekt betaling til FFT for de funktioner, som selskabet udøver i Fiat-koncernen, som minimum ville være 10 % efter skat baseret på hele selskabets bogførte egenkapital, der generelt antages at afspejle den gennemsnitlige gearingsgrad i sektoren. Et beskatningsgrundlag beregnet på dette grundlag vil resultere i en avancefordeling, der afspejler markedsvilkårene i overensstemmelse med armslængdeprincippet, da afkastet ligger på det niveau, som uafhængige finansieringsinstitutter forventer at kunne opnå på markedet, og enhver skatteafgørelse, der godkender dette grundlag for fastsættelse af den skat, som FFT skal betale efter de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, vil således ikke give nogen selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(311)

Kommissionen er derfor af den opfattelse, at en korrekt beregning af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg, hvis TNMM anvendes til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser med henblik på beregning af en korrekt betaling til FFT for de funktioner, som selskabet udøver i Fiat-koncernen, som minimum ville være 10 % efter skat baseret på hele selskabets bogførte egenkapital, der generelt antages at afspejle den gennemsnitlige gearingsgrad i sektoren. Et beskatningsgrundlag beregnet på dette grundlag vil resultere i en avancefordeling, der afspejler markedsvilkårene i overensstemmelse med armslængdeprincippet, da afkastet ligger på det niveau, som uafhængige finansieringsinstitutter forventer at kunne opnå på markedet, og enhver skatteafgørelse, der godkender dette grundlag for fastsættelse af den skat, som FFT skal betale efter de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, vil således ikke give nogen selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

7.2.3.   
  »Fordel for koncernen«

»Fordel for koncernen«

| (312) | I sine bemærkninger til indledningsafgørelsen gør FFT gældende, at Kommissionen burde have overvejet foranstaltningens »indvirkning på koncernen«, nemlig at Fiat-koncernen ikke har opnået nogen fordel, da enhver forhøjelse af beskatningsgrundlaget i Luxembourg opvejes fuldt ud af en forhøjelse af skattefradraget i andre medlemsstater (168). Ifølge FFT har Kommissionen anerkendt denne indvirkning i en række afgørelser (169). |
| --- | --- |

(312)

I sine bemærkninger til indledningsafgørelsen gør FFT gældende, at Kommissionen burde have overvejet foranstaltningens »indvirkning på koncernen«, nemlig at Fiat-koncernen ikke har opnået nogen fordel, da enhver forhøjelse af beskatningsgrundlaget i Luxembourg opvejes fuldt ud af en forhøjelse af skattefradraget i andre medlemsstater (168). Ifølge FFT har Kommissionen anerkendt denne indvirkning i en række afgørelser (169).

168

169

| (313) | Kommissionen minder indledningsvis om, at den ikke er bundet af sin afgørelsespraksis, og at de enkelte foranstaltninger skal vurderes ud fra deres egne forudsætninger i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF (170). FFT's henvisning til beslutningen om rentebeskatningssystemet for koncerner i Ungarn, hvori Kommissionen skulle have anerkendt en sådan »indvirkning på koncernen«, beror på en fejlfortolkning af beslutningen. I denne beslutning bestrider Kommissionen Ungarns argument om, at forekomsten af en fordel skal vurderes på koncernniveau, og konkluderer, at fordelen skal vurderes for hver enhed. |
| --- | --- |

(313)

Kommissionen minder indledningsvis om, at den ikke er bundet af sin afgørelsespraksis, og at de enkelte foranstaltninger skal vurderes ud fra deres egne forudsætninger i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF (170). FFT's henvisning til beslutningen om rentebeskatningssystemet for koncerner i Ungarn, hvori Kommissionen skulle have anerkendt en sådan »indvirkning på koncernen«, beror på en fejlfortolkning af beslutningen. I denne beslutning bestrider Kommissionen Ungarns argument om, at forekomsten af en fordel skal vurderes på koncernniveau, og konkluderer, at fordelen skal vurderes for hver enhed.

170

| (314) | Det undersøges i nærværende afgørelse, om Luxembourg med den anfægtede afgørelse har indrømmet FFT en selektiv fordel ved at nedsætte den skat, som selskabet skal betale i denne medlemsstat. I vurderingen af, at denne afgørelse giver en fordel, bør der være fokus på behandlingen af selskabet i den pågældende medlemsstat, dvs. på FFT og Luxembourg, er der bør ikke tages hensyn til muligheden for, at indvirkningen er neutral for andre selskaber i Fiat-koncernen på grund af den behandling, de får i andre medlemsstater (171). Den omstændighed alene, at en bestemt fritagelse udlignes ved at stille strengere krav til en særlig byrde, der adskiller sig fra og ikke vedrører fritagelsen, fratager under alle omstændigheder ifølge retspraksis (172) ikke fritagelsen dens karakter af statsstøtte. En fordel indrømmet én virksomhed af en medlemsstat kan med andre ord ikke opvejes af ulempen for en anden virksomhed, selv om begge virksomheder indgår i samme koncern. |
| --- | --- |

(314)

Det undersøges i nærværende afgørelse, om Luxembourg med den anfægtede afgørelse har indrømmet FFT en selektiv fordel ved at nedsætte den skat, som selskabet skal betale i denne medlemsstat. I vurderingen af, at denne afgørelse giver en fordel, bør der være fokus på behandlingen af selskabet i den pågældende medlemsstat, dvs. på FFT og Luxembourg, er der bør ikke tages hensyn til muligheden for, at indvirkningen er neutral for andre selskaber i Fiat-koncernen på grund af den behandling, de får i andre medlemsstater (171). Den omstændighed alene, at en bestemt fritagelse udlignes ved at stille strengere krav til en særlig byrde, der adskiller sig fra og ikke vedrører fritagelsen, fratager under alle omstændigheder ifølge retspraksis (172) ikke fritagelsen dens karakter af statsstøtte. En fordel indrømmet én virksomhed af en medlemsstat kan med andre ord ikke opvejes af ulempen for en anden virksomhed, selv om begge virksomheder indgår i samme koncern.

171

172

7.2.4.   Subsidiær begrundelse: selektiv fordel som følge af en undtagelse fra artikel 164 i L.I.R. og/eller cirkulæret

Subsidiær begrundelse: selektiv fordel som følge af en undtagelse fra artikel 164 i L.I.R. og/eller cirkulæret

| (315) | Luxembourg har gjort gældende, at artikel 164 i L.I.R. og/eller cirkulæret udgør den referenceordning, der skal benyttes til at fastslå, om den anfægtede skatteafgørelse indebærer en selektiv fordel. Luxembourg har ligeledes påpeget, at de luxembourgske skattemyndigheder blot har fortolket reglerne, og skulle Kommissionen have undersøgt dem, er der intet, som tyder på, at myndighederne i FFT's tilfælde ikke har anvendt de almindelige skatteregler (173). |
| --- | --- |

(315)

Luxembourg har gjort gældende, at artikel 164 i L.I.R. og/eller cirkulæret udgør den referenceordning, der skal benyttes til at fastslå, om den anfægtede skatteafgørelse indebærer en selektiv fordel. Luxembourg har ligeledes påpeget, at de luxembourgske skattemyndigheder blot har fortolket reglerne, og skulle Kommissionen have undersøgt dem, er der intet, som tyder på, at myndighederne i FFT's tilfælde ikke har anvendt de almindelige skatteregler (173).

173

| (316) | Som anført i betragtning 210-215 er Kommissionen ikke enig i Luxembourgs og FFT's argumenter vedrørende den gældende referenceordning. Subsidiært konkluderer Kommissionen imidlertid, at den anfægtede skatteafgørelse ligeledes giver FFT en selektiv fordel inden for rammerne af den mere begrænsede referenceordning, der består af koncernselskaber, som anvender koncerninterne afregningspriser, og som henhører under artikel 164, stk. 3, i L.I.R. og cirkulæret. Denne bestemmelse forankrer armslængdeprincippet i luxembourgsk skatteret, hvorefter betalingen for transaktioner mellem selskaber i samme koncern skal være på et niveau, der ville blive accepteret af uafhængige selskaber, som forhandler under sammenlignelige omstændigheder og på armslængdevilkår. Cirkulærets afsnit 2 indeholder navnlig en beskrivelse af armslængdeprincippet som defineret i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser og gennemført i national ret (174). |
| --- | --- |

(316)

Som anført i betragtning 210-215 er Kommissionen ikke enig i Luxembourgs og FFT's argumenter vedrørende den gældende referenceordning. Subsidiært konkluderer Kommissionen imidlertid, at den anfægtede skatteafgørelse ligeledes giver FFT en selektiv fordel inden for rammerne af den mere begrænsede referenceordning, der består af koncernselskaber, som anvender koncerninterne afregningspriser, og som henhører under artikel 164, stk. 3, i L.I.R. og cirkulæret. Denne bestemmelse forankrer armslængdeprincippet i luxembourgsk skatteret, hvorefter betalingen for transaktioner mellem selskaber i samme koncern skal være på et niveau, der ville blive accepteret af uafhængige selskaber, som forhandler under sammenlignelige omstændigheder og på armslængdevilkår. Cirkulærets afsnit 2 indeholder navnlig en beskrivelse af armslængdeprincippet som defineret i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser og gennemført i national ret (174).

174

| (317) | Da Kommissionen allerede i afsnit 7.2.2 har påvist, at den anfægtede skatteafgørelse godkender en række valg af metoder og valg af parametre for anvendelse af disse metoder og ad hoc-justeringer, som FFT's skatterådgiver har truffet med henblik på fastsættelse af koncerninterne afregningspriser, der ikke kan anses for at føre til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat og resulterer i en nedsættelse af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg, kan Kommissionen ligeledes konkludere, at den anfægtede skatteafgørelse også indebærer en selektiv fordel i henhold til den mere begrænsede referenceordning i artikel 164, stk. 3, i L.I.R. eller i cirkulæret, da den resulterer i en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale i forhold til en situation, hvor armslængdeprincippet i denne bestemmelse var blevet korrekt anvendt. |
| --- | --- |

(317)

Da Kommissionen allerede i afsnit 7.2.2 har påvist, at den anfægtede skatteafgørelse godkender en række valg af metoder og valg af parametre for anvendelse af disse metoder og ad hoc-justeringer, som FFT's skatterådgiver har truffet med henblik på fastsættelse af koncerninterne afregningspriser, der ikke kan anses for at føre til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat og resulterer i en nedsættelse af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg, kan Kommissionen ligeledes konkludere, at den anfægtede skatteafgørelse også indebærer en selektiv fordel i henhold til den mere begrænsede referenceordning i artikel 164, stk. 3, i L.I.R. eller i cirkulæret, da den resulterer i en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale i forhold til en situation, hvor armslængdeprincippet i denne bestemmelse var blevet korrekt anvendt.

7.2.5.   Kommissionen har ikke identificeret nogen konsekvent afgørelsespraksis på skatteområdet baseret på cirkulæret, som kunne udgøre en passende referenceordning

Kommissionen har ikke identificeret nogen konsekvent afgørelsespraksis på skatteområdet baseret på cirkulæret, som kunne udgøre en passende referenceordning

| (318) | FFT har ligeledes anført, at Kommissionen — for at påvise, at selskabet har fået en selektiv behandling som følge af den anfægtede skatteafgørelse — burde sammenligne denne afgørelse med de luxembourgske skattemyndigheders administrative praksis på grundlag af cirkulæret, herunder navnlig med afgørelserne vedrørende andre finansierings- og likviditetsselskaber, som Luxembourg har fremsendt til Kommissionen i form af en repræsentativ stikprøve af den luxembourgske afgørelsespraksis (175). |
| --- | --- |

(318)

FFT har ligeledes anført, at Kommissionen — for at påvise, at selskabet har fået en selektiv behandling som følge af den anfægtede skatteafgørelse — burde sammenligne denne afgørelse med de luxembourgske skattemyndigheders administrative praksis på grundlag af cirkulæret, herunder navnlig med afgørelserne vedrørende andre finansierings- og likviditetsselskaber, som Luxembourg har fremsendt til Kommissionen i form af en repræsentativ stikprøve af den luxembourgske afgørelsespraksis (175).

175

| (319) | Kommissionen er ikke enig i dette ræsonnement, da det ville betyde, at den referenceordning, der skal benyttes som grundlag for vurderingen af den anfægtede skatteafgørelse, ville være den luxembourgske praksis for skatteafgørelser baseret på cirkulæret, der vedrører andre finansierings- og likviditetsselskaber. Kommissionen har allerede påvist, hvorfor de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg er den passende referenceordning, i selektivitetsanalysen (176). |
| --- | --- |

(319)

Kommissionen er ikke enig i dette ræsonnement, da det ville betyde, at den referenceordning, der skal benyttes som grundlag for vurderingen af den anfægtede skatteafgørelse, ville være den luxembourgske praksis for skatteafgørelser baseret på cirkulæret, der vedrører andre finansierings- og likviditetsselskaber. Kommissionen har allerede påvist, hvorfor de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg er den passende referenceordning, i selektivitetsanalysen (176).

176

| (320) | Kommissionen vil under alle omstændigheder subsidiært påvise, hvorfor den luxembourgske praksis for skatteafgørelser baseret på cirkulæret er en passende referenceordning for vurderingen af, om den anfægtede skatteafgørelse giver FFT en selektiv fordel. Det skyldes først og fremmest, at cirkulæret er for bredt formuleret og således ikke gør det muligt at identificere objektive kriterier, der finder anvendelse på alle finansierings- og likviditetsselskaber, som indgiver en anmodning om skatteafgørelse vedrørende fastsættelse af koncerninterne afregningspriser. Kommissionens undersøgelse af de afgørelser, som Luxembourg har fremsendt, viser ligeledes, at der ikke findes en sammenhængende helhed af regler, som på grundlag af objektive kriterier finder generel anvendelse, og som kan benyttes som grundlag for vurderingen af den anfægtede skatteafgørelse til at fastslå, om denne afgørelse har givet FFT en selektiv fordel. |
| --- | --- |

(320)

Kommissionen vil under alle omstændigheder subsidiært påvise, hvorfor den luxembourgske praksis for skatteafgørelser baseret på cirkulæret er en passende referenceordning for vurderingen af, om den anfægtede skatteafgørelse giver FFT en selektiv fordel. Det skyldes først og fremmest, at cirkulæret er for bredt formuleret og således ikke gør det muligt at identificere objektive kriterier, der finder anvendelse på alle finansierings- og likviditetsselskaber, som indgiver en anmodning om skatteafgørelse vedrørende fastsættelse af koncerninterne afregningspriser. Kommissionens undersøgelse af de afgørelser, som Luxembourg har fremsendt, viser ligeledes, at der ikke findes en sammenhængende helhed af regler, som på grundlag af objektive kriterier finder generel anvendelse, og som kan benyttes som grundlag for vurderingen af den anfægtede skatteafgørelse til at fastslå, om denne afgørelse har givet FFT en selektiv fordel.

7.2.5.1.   Cirkulæret er for bredt formuleret til at kunne udgøre en passende referenceordning

Cirkulæret er for bredt formuleret til at kunne udgøre en passende referenceordning

| (321) | Som anført i betragtning 193 består en referenceordning generelt af en sammenhængende helhed af regler, som på grundlag af objektive kriterier finder anvendelse på alle virksomheder inden for dens anvendelsesområde som defineret i dens målsætning. Efter Kommissionens opfattelse kan cirkulæret ikke være en sådan ordning for finansierings- og likviditetsselskaber, da der ikke er nogen objektive kriterier, som kan sikre en konsekvent anvendelse af armslængdeprincippet på koncerninterne finansieringstransaktioner. |
| --- | --- |

(321)

Som anført i betragtning 193 består en referenceordning generelt af en sammenhængende helhed af regler, som på grundlag af objektive kriterier finder anvendelse på alle virksomheder inden for dens anvendelsesområde som defineret i dens målsætning. Efter Kommissionens opfattelse kan cirkulæret ikke være en sådan ordning for finansierings- og likviditetsselskaber, da der ikke er nogen objektive kriterier, som kan sikre en konsekvent anvendelse af armslængdeprincippet på koncerninterne finansieringstransaktioner.

| (322) | Cirkulæret er meget bredt formuleret, og de faktorer, som skattemyndighederne skal tage højde for ved anvendelsen af armslængdeprincippet på koncernfinansieringsselskaber, er beskrevet kortfattet. Disse faktorer omfatter kravet til selskaberne om at foretage en analyse af risiciene og beregne meromkostningerne forbundet med tildeling af lån, der skal tillægges basisomkostningerne, hvilket nødvendiggør en kreditrisikoanalyse. Det bestemmes ligeledes i cirkulæret, at »koncernfinansieringsselskabet skal have tilstrækkelig egenkapital til at kunne påtage sig risiciene forbundet med selskabets aktiviteter«, og at »der på grundlag af de særlige forhold og omstændigheder i den enkelte sag skal foretages en vurdering af, hvilke risici selskabet påtager sig [...], og om det selskab, der foretager koncerninterne finansieringstransaktioner, har et tilstrækkeligt egenkapitalniveau til at påtage sig disse risici« (177). |
| --- | --- |

(322)

Cirkulæret er meget bredt formuleret, og de faktorer, som skattemyndighederne skal tage højde for ved anvendelsen af armslængdeprincippet på koncernfinansieringsselskaber, er beskrevet kortfattet. Disse faktorer omfatter kravet til selskaberne om at foretage en analyse af risiciene og beregne meromkostningerne forbundet med tildeling af lån, der skal tillægges basisomkostningerne, hvilket nødvendiggør en kreditrisikoanalyse. Det bestemmes ligeledes i cirkulæret, at »koncernfinansieringsselskabet skal have tilstrækkelig egenkapital til at kunne påtage sig risiciene forbundet med selskabets aktiviteter«, og at »der på grundlag af de særlige forhold og omstændigheder i den enkelte sag skal foretages en vurdering af, hvilke risici selskabet påtager sig [...], og om det selskab, der foretager koncerninterne finansieringstransaktioner, har et tilstrækkeligt egenkapitalniveau til at påtage sig disse risici« (177).

177

| (323) | Cirkulæret indeholder imidlertid ingen oplysninger om, hvordan det forventede afkast af egenkapitalen beregnes, om, hvorvidt det er acceptabelt at anvende CAPM, og i påkommende tilfælde om, hvordan de relevante parametre i denne model udvælges. Der står ligeledes meget lidt om den egenkapital, der skal tages i betragtning, bortset fra, at den skal være »tilstrækkelig til at kunne påtage sig disse risici«. |
| --- | --- |

(323)

Cirkulæret indeholder imidlertid ingen oplysninger om, hvordan det forventede afkast af egenkapitalen beregnes, om, hvorvidt det er acceptabelt at anvende CAPM, og i påkommende tilfælde om, hvordan de relevante parametre i denne model udvælges. Der står ligeledes meget lidt om den egenkapital, der skal tages i betragtning, bortset fra, at den skal være »tilstrækkelig til at kunne påtage sig disse risici«.

| (324) | Luxembourg bekræfter i sine bemærkninger til indledningsafgørelsen, at skatteafgørelsen er baseret på udøvelsen af et begrænset skøn i henhold til artikel 164, stk. 3, i L.I.R., der forankrer armslængdeprincippet i luxembourgsk skatteret (178), men præciserer ligeledes, at »skattereglerne [...] fortolkes på baggrund af de faktiske forhold i den enkelte sag, hvilket i sagens natur indebærer, at der skal tages hensyn til den særlige karakter af skatteyderens udøvede aktiviteter og til vilkårene herfor« (179). Luxembourg anerkender således på den ene side, at reglerne skal fortolkes på grundlag af omstændighederne i den enkelte sag, men anfører på den anden side ikke, hvordan disse generelle kriterier i cirkulæret skal omsættes til en konkret undersøgelse af FFT's skattemæssige stilling, eller hvordan det garanteres, at alle skatteydere behandles ens under anvendelse af cirkulæret. Det er derfor ikke overraskende, at der i FFT's rapport om koncerninterne afregningspriser ikke henvises til kriterierne i cirkulæret, bortset fra en indledningsvis henvisning til cirkulæret, og at det heller ikke præciseres, hvordan selskabet anvender cirkulæret i FFT's konkrete situation. |
| --- | --- |

(324)

Luxembourg bekræfter i sine bemærkninger til indledningsafgørelsen, at skatteafgørelsen er baseret på udøvelsen af et begrænset skøn i henhold til artikel 164, stk. 3, i L.I.R., der forankrer armslængdeprincippet i luxembourgsk skatteret (178), men præciserer ligeledes, at »skattereglerne [...] fortolkes på baggrund af de faktiske forhold i den enkelte sag, hvilket i sagens natur indebærer, at der skal tages hensyn til den særlige karakter af skatteyderens udøvede aktiviteter og til vilkårene herfor« (179). Luxembourg anerkender således på den ene side, at reglerne skal fortolkes på grundlag af omstændighederne i den enkelte sag, men anfører på den anden side ikke, hvordan disse generelle kriterier i cirkulæret skal omsættes til en konkret undersøgelse af FFT's skattemæssige stilling, eller hvordan det garanteres, at alle skatteydere behandles ens under anvendelse af cirkulæret. Det er derfor ikke overraskende, at der i FFT's rapport om koncerninterne afregningspriser ikke henvises til kriterierne i cirkulæret, bortset fra en indledningsvis henvisning til cirkulæret, og at det heller ikke præciseres, hvordan selskabet anvender cirkulæret i FFT's konkrete situation.

178

179

| (325) | De luxembourgske skattemyndigheders konklusion om, at analysen af de koncerninterne afregningspriser er blevet gennemført i overensstemmelse med cirkulære nr. 164/2 af 28. januar 2011 og med armslængdeprincippet, er således ikke baseret på objektive kriterier i cirkulæret, da cirkulæret ikke indeholder nogen præcise og objektive kriterier, der sikrer en konsekvent anvendelse af armslængdeprincippet på koncerninterne finansieringstransaktioner. |
| --- | --- |

(325)

De luxembourgske skattemyndigheders konklusion om, at analysen af de koncerninterne afregningspriser er blevet gennemført i overensstemmelse med cirkulære nr. 164/2 af 28. januar 2011 og med armslængdeprincippet, er således ikke baseret på objektive kriterier i cirkulæret, da cirkulæret ikke indeholder nogen præcise og objektive kriterier, der sikrer en konsekvent anvendelse af armslængdeprincippet på koncerninterne finansieringstransaktioner.

7.2.5.2.   Den luxembourgske afgørelsespraksis på skatteområdet er ikke tilstrækkelig konsekvent til at kunne udgøre en passende referenceordning

Den luxembourgske afgørelsespraksis på skatteområdet er ikke tilstrækkelig konsekvent til at kunne udgøre en passende referenceordning

| (326) | Ud over cirkulærets generelle karakter har Kommissionen gennemgået de skatteafgørelser, den har fået tilsendt fra Luxembourg, og har konstateret, at den luxembourgske praksis på dette område for koncernfinansierings- og likviditetsselskaber også karakteriseret ved mangel på en sammenhængende helhed af regler, som finder anvendelse på alle skatteydere i en lignende situation på grundlag af objektive kriterier. |
| --- | --- |

(326)

Ud over cirkulærets generelle karakter har Kommissionen gennemgået de skatteafgørelser, den har fået tilsendt fra Luxembourg, og har konstateret, at den luxembourgske praksis på dette område for koncernfinansierings- og likviditetsselskaber også karakteriseret ved mangel på en sammenhængende helhed af regler, som finder anvendelse på alle skatteydere i en lignende situation på grundlag af objektive kriterier.

| (327) | Af de 21 afgørelser, der indledningsvis blev forelagt sammen med FFT's APA, er der blot to, som vedrører finansieringsaktiviteter godkendt på grundlag af cirkulæret og ledsages af en rapport om koncerninterne afregningspriser.






  — | En afgørelse af [...] 2013 (nr. 2) (180) vedrører anvendelsen af cirkulæret på finansieringsformidling [...] |
| --- | --- | --- |

(327)

Af de 21 afgørelser, der indledningsvis blev forelagt sammen med FFT's APA, er der blot to, som vedrører finansieringsaktiviteter godkendt på grundlag af cirkulæret og ledsages af en rapport om koncerninterne afregningspriser.

—

En afgørelse af [...] 2013 (nr. 2) (180) vedrører anvendelsen af cirkulæret på finansieringsformidling [...]

180

| — | En afgørelse af [...] 2013 (nr. 4) vedrører ligeledes en analyse af anvendelsen af armslængdeprincippet i henhold til cirkulæret på koncerninterne finansieringsaktiviteter. [...] |
| --- | --- |

—

En afgørelse af [...] 2013 (nr. 4) vedrører ligeledes en analyse af anvendelsen af armslængdeprincippet i henhold til cirkulæret på koncerninterne finansieringsaktiviteter. [...]

| (328) | En hurtig læsning af disse to afgørelser og en sammenligning med den anfægtede skatteafgørelse afslører den manglende sammenhæng i behandlingen af finansieringsselskaber i henhold til cirkulæret og i de luxembourgske skattemyndigheders behandling af den skattepligtige fortjeneste. Uanset om CUP-metoden anvendes korrekt i de pågældende to afgørelser, anerkendes det udtrykkeligt, at for finansieringsformidling er denne metode under alle omstændigheder den mest hensigtsmæssige baseret på den funktionelle analyse og tilgængelige sammenligningselementer, herunder navnlig banker. Dette svarer desuden til tilgangen i cirkulæret, hvor det vurderes, at de funktioner, der udøves af koncernfinansieringsselskaber, i alt væsentlig er sammenlignelige med de funktioner, der udøveres af uafhængige finansieringsinstitutter. I modsæt til, hvad der er tilfældet for disse to afgørelser, er CUP-metoden ikke blevet anvendt i den anfægtede skatteafgørelse. da FFT's skatterådgiver vurderede, at TNMM-metoden var den mest hensigtsmæssige, da »TNMM-metoden synes at være hensigtsmæssig« (181). |
| --- | --- |

(328)

En hurtig læsning af disse to afgørelser og en sammenligning med den anfægtede skatteafgørelse afslører den manglende sammenhæng i behandlingen af finansieringsselskaber i henhold til cirkulæret og i de luxembourgske skattemyndigheders behandling af den skattepligtige fortjeneste. Uanset om CUP-metoden anvendes korrekt i de pågældende to afgørelser, anerkendes det udtrykkeligt, at for finansieringsformidling er denne metode under alle omstændigheder den mest hensigtsmæssige baseret på den funktionelle analyse og tilgængelige sammenligningselementer, herunder navnlig banker. Dette svarer desuden til tilgangen i cirkulæret, hvor det vurderes, at de funktioner, der udøves af koncernfinansieringsselskaber, i alt væsentlig er sammenlignelige med de funktioner, der udøveres af uafhængige finansieringsinstitutter. I modsæt til, hvad der er tilfældet for disse to afgørelser, er CUP-metoden ikke blevet anvendt i den anfægtede skatteafgørelse. da FFT's skatterådgiver vurderede, at TNMM-metoden var den mest hensigtsmæssige, da »TNMM-metoden synes at være hensigtsmæssig« (181).

181

| (329) | Luxembourg har også forelagt tre andre afgørelser om koncerninterne finansieringsaktiviteter i henhold til cirkulæret, men de ledsages ikke af rapporten om koncerninterne afregningspriser til begrundelse af anmodningen:






  — | En afgørelse af [...] 2012 (nr. 1) vedrører en finansieringsaktivitet [...]. |
| --- | --- | --- |

(329)

Luxembourg har også forelagt tre andre afgørelser om koncerninterne finansieringsaktiviteter i henhold til cirkulæret, men de ledsages ikke af rapporten om koncerninterne afregningspriser til begrundelse af anmodningen:

—

En afgørelse af [...] 2012 (nr. 1) vedrører en finansieringsaktivitet [...].

| — | En afgørelse af [...] 2012 (nr. 5) vedrører navnlig et indekslån [...]. |
| --- | --- |

—

En afgørelse af [...] 2012 (nr. 5) vedrører navnlig et indekslån [...].

| — | En afgørelse af [...] 2013 (nr. 22) vedrører navnlig en finansieringsaktivitet [...]. |
| --- | --- |

—

En afgørelse af [...] 2013 (nr. 22) vedrører navnlig en finansieringsaktivitet [...].

| (330) | Med hensyn til sammenligningen mellem afgørelse 1, 5 og 22 og den anfægtede skatteafgørelse skyldes de luxembourgske skattemyndigheders klare forskelsbehandling, at anmodningerne om afgørelse 1, 5 og 22 i modsætning til den anfægtede skatteafgørelse ikke var ledsaget af en rapport om koncerninterne afregningspriser, selv om det er et udtrykkeligt krav i cirkulæret (182). |
| --- | --- |

(330)

Med hensyn til sammenligningen mellem afgørelse 1, 5 og 22 og den anfægtede skatteafgørelse skyldes de luxembourgske skattemyndigheders klare forskelsbehandling, at anmodningerne om afgørelse 1, 5 og 22 i modsætning til den anfægtede skatteafgørelse ikke var ledsaget af en rapport om koncerninterne afregningspriser, selv om det er et udtrykkeligt krav i cirkulæret (182).

182

| (331) | To andre afgørelser fremsendt af Luxembourg til Kommissionen vedrører finansieringsaktiviteter, men er ikke baseret på cirkulæret:






  — | En afgørelse af [...] 2012 (nr. 6) vedrører en virksomhedsomstrukturering, herunder navnlig et indekslån. |
| --- | --- | --- |

(331)

To andre afgørelser fremsendt af Luxembourg til Kommissionen vedrører finansieringsaktiviteter, men er ikke baseret på cirkulæret:

—

En afgørelse af [...] 2012 (nr. 6) vedrører en virksomhedsomstrukturering, herunder navnlig et indekslån.

| — | En afgørelse af [...] 2012 (nr. 21) vedrører erhvervelse af [...]. |
| --- | --- |

—

En afgørelse af [...] 2012 (nr. 21) vedrører erhvervelse af [...].

| (332) | Endelig har Kommissionen gennemgået de to skatteafgørelser fremsendt af Luxembourg blandt de 13 afgørelser vedrørende en likviditetsfunktion, som blev identificeret i listen over 5 323 afgørelser meddelt af Luxembourg den 22. december 2014 (183). Begge disse afgørelser er baseret på cirkulæret:






  — | En afgørelse vedrørende selskab E's likviditetsfunktioner består af to mødereferater fremsendt af selskabets skatterådgiver og underskrevet den [...] af repræsentanter for de luxembourgske skattemyndigheder. [...] |
| --- | --- | --- |

(332)

Endelig har Kommissionen gennemgået de to skatteafgørelser fremsendt af Luxembourg blandt de 13 afgørelser vedrørende en likviditetsfunktion, som blev identificeret i listen over 5 323 afgørelser meddelt af Luxembourg den 22. december 2014 (183). Begge disse afgørelser er baseret på cirkulæret:

183

—

En afgørelse vedrørende selskab E's likviditetsfunktioner består af to mødereferater fremsendt af selskabets skatterådgiver og underskrevet den [...] af repræsentanter for de luxembourgske skattemyndigheder. [...]

| — | En afgørelse af [...] vedrørende selskab G's likviditetsfunktioner og godkendelse af en anmodning indgivet af selskabet samme dag. [...] |
| --- | --- |

—

En afgørelse af [...] vedrørende selskab G's likviditetsfunktioner og godkendelse af en anmodning indgivet af selskabet samme dag. [...]

| (333) | Kommissionen bemærker, at ingen af disse to afgørelser i modsætning til den anfægtede skatteafgørelse er baseret på TNMM-metoden eller CAPM, og de fastlægger tilsyneladende heller ikke selskabets skattepligtige fortjeneste som afkastet af den hypotetiske lovbestemte egenkapital. Selv om der i selskab G's anmodning om afgørelse henvises til en rapport om koncerninterne afregningspriser, der vil blive fremsendt på et senere tidspunkt, er denne rapport tilsyneladende aldrig blevet forelagt de luxembourgske skattemyndigheder (184). Selv om det i selskab G's anmodning ikke anføres klart, hvor stor margenen er, og på hvilken kapital den er baseret, afviger den fra den anfægtede skatteafgørelse, da margenen ifølge anmodningen om afgørelse vil blive baseret på aktiverne og føjet til et egenkapitalafkast. Det konkluderes, at den skattemæssige behandling af disse to selskabers likviditetsfunktioner således ikke synes at være baseret på en tilgang eller metode, der er i overensstemmelse med den anfægtede skatteafgørelse. |
| --- | --- |

(333)

Kommissionen bemærker, at ingen af disse to afgørelser i modsætning til den anfægtede skatteafgørelse er baseret på TNMM-metoden eller CAPM, og de fastlægger tilsyneladende heller ikke selskabets skattepligtige fortjeneste som afkastet af den hypotetiske lovbestemte egenkapital. Selv om der i selskab G's anmodning om afgørelse henvises til en rapport om koncerninterne afregningspriser, der vil blive fremsendt på et senere tidspunkt, er denne rapport tilsyneladende aldrig blevet forelagt de luxembourgske skattemyndigheder (184). Selv om det i selskab G's anmodning ikke anføres klart, hvor stor margenen er, og på hvilken kapital den er baseret, afviger den fra den anfægtede skatteafgørelse, da margenen ifølge anmodningen om afgørelse vil blive baseret på aktiverne og føjet til et egenkapitalafkast. Det konkluderes, at den skattemæssige behandling af disse to selskabers likviditetsfunktioner således ikke synes at være baseret på en tilgang eller metode, der er i overensstemmelse med den anfægtede skatteafgørelse.

184

| (334) | Ifølge Luxembourg kan FFT ikke sammenlignes med andre finansieringsselskaber, da selskabet rejser kapital på markedet, hvorimod de andre finansieringsselskaber normalt har adgang til koncernintern finansiering. Luxembourg bekræfter ligeledes, at FFT ikke kan sammenlignes med nogen andre skattepligtige selskaber i Luxembourg: »de enkelte skatteyderes situation så specifik, at det er helt umuligt at foretage en relevant sammenligning af de enkelte skatteyderes sager.« (185). |
| --- | --- |

(334)

Ifølge Luxembourg kan FFT ikke sammenlignes med andre finansieringsselskaber, da selskabet rejser kapital på markedet, hvorimod de andre finansieringsselskaber normalt har adgang til koncernintern finansiering. Luxembourg bekræfter ligeledes, at FFT ikke kan sammenlignes med nogen andre skattepligtige selskaber i Luxembourg: »de enkelte skatteyderes situation så specifik, at det er helt umuligt at foretage en relevant sammenligning af de enkelte skatteyderes sager.« (185).

185

| (335) | Kommissionen er ikke enig i disse påstande og understreger i denne forbindelse, at manglen på en sammenhængende helhed af regler, som finder anvendelse på alle finansierings- og likviditetsselskaber, der har indgivet en anmodning om afgørelse baseret på objektive kriterier, fremgår klart af en anden skatteafgørelse vedrørende [selskab F]. I afgørelsen vedrørende [selskab F], som blev truffet samme dag og vedrører samme funktioner som den anfægtede afgørelse ([selskab F] finansierede industrisegmentet [...] i en anden finansieringsselskabsstruktur i koncernen), når Kommissionen frem til en helt anden konklusion vedrørende selskabernes respektive beskatningsgrundlag uden en klar begrundelse for denne forskelsbehandling. I den anfægtede skatteafgørelse godkendes et beskatningsgrundlag på omkring 2,5 mio. EUR, hvorimod der i skatteafgørelsen vedrørende [selskab F] godkendes en betaling for tilsvarende finansierings- og likviditetsaktiviteter, der giver et beskatningsgrundlag på [...] EUR. Denne forskelsbehandling mellem næsten identiske selskaber uden nogen klar begrundelse viser ligeledes, at den luxembourgske praksis for skatteafgørelser, der er baseret cirkulærets brede formuleringer, ikke er en passende referenceordning for selektivitetsanalysen. |
| --- | --- |

(335)

Kommissionen er ikke enig i disse påstande og understreger i denne forbindelse, at manglen på en sammenhængende helhed af regler, som finder anvendelse på alle finansierings- og likviditetsselskaber, der har indgivet en anmodning om afgørelse baseret på objektive kriterier, fremgår klart af en anden skatteafgørelse vedrørende [selskab F]. I afgørelsen vedrørende [selskab F], som blev truffet samme dag og vedrører samme funktioner som den anfægtede afgørelse ([selskab F] finansierede industrisegmentet [...] i en anden finansieringsselskabsstruktur i koncernen), når Kommissionen frem til en helt anden konklusion vedrørende selskabernes respektive beskatningsgrundlag uden en klar begrundelse for denne forskelsbehandling. I den anfægtede skatteafgørelse godkendes et beskatningsgrundlag på omkring 2,5 mio. EUR, hvorimod der i skatteafgørelsen vedrørende [selskab F] godkendes en betaling for tilsvarende finansierings- og likviditetsaktiviteter, der giver et beskatningsgrundlag på [...] EUR. Denne forskelsbehandling mellem næsten identiske selskaber uden nogen klar begrundelse viser ligeledes, at den luxembourgske praksis for skatteafgørelser, der er baseret cirkulærets brede formuleringer, ikke er en passende referenceordning for selektivitetsanalysen.

| (336) | I forbindelse med undersøgelsen af de luxembourgske skattemyndigheders afgørelsespraksis på skatteområdet har det kort sagt ikke været muligt at identificere en sammenhængende helhed af regler, som på grundlag af objektive kriterier finder anvendelse på alle virksomheder inden for dens anvendelsesområde som defineret i dens målsætning. Denne praksis kan således ikke udgøre grundlaget for undersøgelsen af den anfægtede skatteafgørelse med henblik på vurdering af, om FFT er blevet indrømmet en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(336)

I forbindelse med undersøgelsen af de luxembourgske skattemyndigheders afgørelsespraksis på skatteområdet har det kort sagt ikke været muligt at identificere en sammenhængende helhed af regler, som på grundlag af objektive kriterier finder anvendelse på alle virksomheder inden for dens anvendelsesområde som defineret i dens målsætning. Denne praksis kan således ikke udgøre grundlaget for undersøgelsen af den anfægtede skatteafgørelse med henblik på vurdering af, om FFT er blevet indrømmet en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

7.2.6.   Begrundelse ud fra skattesystemets karakter eller opbygning

Begrundelse ud fra skattesystemets karakter eller opbygning

| (337) | Hverken Luxembourg eller FFT har fremført en begrundelse, som kunne berettige særbehandlingen af FFT på grundlag af den anfægtede skatteafgørelse. Kommissionen minder om, at det påhviler medlemsstaten at give en sådan begrundelse. |
| --- | --- |

(337)

Hverken Luxembourg eller FFT har fremført en begrundelse, som kunne berettige særbehandlingen af FFT på grundlag af den anfægtede skatteafgørelse. Kommissionen minder om, at det påhviler medlemsstaten at give en sådan begrundelse.

| (338) | Det har under alle omstændigheder ikke været muligt at finde en anden begrundelse, der kunne berettige særbehandlingen af FFT som følge af den anfægtede skatteafgørelse, og som kunne siges at følge direkte af de indbyggede grundlæggende eller ledende principper for referenceordningen, eller skyldes de iboende mekanismer, som er nødvendige for ordningens funktion og effektivitet (186), uanset om referenceordningen er de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg som anført af Kommissionen eller artikel 164 i L.I.R. og cirkulæret som anført af Luxembourg og Fiat. |
| --- | --- |

(338)

Det har under alle omstændigheder ikke været muligt at finde en anden begrundelse, der kunne berettige særbehandlingen af FFT som følge af den anfægtede skatteafgørelse, og som kunne siges at følge direkte af de indbyggede grundlæggende eller ledende principper for referenceordningen, eller skyldes de iboende mekanismer, som er nødvendige for ordningens funktion og effektivitet (186), uanset om referenceordningen er de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg som anført af Kommissionen eller artikel 164 i L.I.R. og cirkulæret som anført af Luxembourg og Fiat.

186

7.2.7.   Konklusion om forekomsten af en selektiv fordel

Konklusion om forekomsten af en selektiv fordel

| (339) | Kommissionen konkluderer, at den anfægtede skatteafgørelse som følge af godkendelsen af en metode, der fører til en tildeling af fortjeneste til FFT i Fiat-koncernen, som afviger fra et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet og indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, i forhold til den skat, som ikke-integrerede skattepligtige selskaber i Luxembourg, som foretager transaktioner på markedsvilkår, skal betale, giver FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(339)

Kommissionen konkluderer, at den anfægtede skatteafgørelse som følge af godkendelsen af en metode, der fører til en tildeling af fortjeneste til FFT i Fiat-koncernen, som afviger fra et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet og indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge de almindelige selskabsskatteregler i Luxembourg, i forhold til den skat, som ikke-integrerede skattepligtige selskaber i Luxembourg, som foretager transaktioner på markedsvilkår, skal betale, giver FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

| (340) | Subsidiært konkluderer Kommissionen, at den anfægtede skatteafgørelse som følge af godkendelsen af en metode, der fører til en tildeling af fortjeneste til FFT i Fiat-koncernen, som afviger fra et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet og indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge artikel 164, stk. 3, i L.I.R. og cirkulæret, i forhold til den skat, som andre skattepligtige koncernselskaber i Luxembourg skal betale, giver FFT en selektiv fordel efter traktatens artikel 107, stk. 1. |
| --- | --- |

(340)

Subsidiært konkluderer Kommissionen, at den anfægtede skatteafgørelse som følge af godkendelsen af en metode, der fører til en tildeling af fortjeneste til FFT i Fiat-koncernen, som afviger fra et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet og indebærer en nedsættelse af den skat, som FFT skal betale ifølge artikel 164, stk. 3, i L.I.R. og cirkulæret, i forhold til den skat, som andre skattepligtige koncernselskaber i Luxembourg skal betale, giver FFT en selektiv fordel efter traktatens artikel 107, stk. 1.

7.3.   Modtageren af den anfægtede foranstaltning

Modtageren af den anfægtede foranstaltning

| (341) | Efter Kommissionens opfattelse giver den anfægtede skatteafgørelse FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, da den nedsætter denne enheds skattepligtige fortjeneste i Luxembourg i forhold til ikke-integrerede selskaber, hvis skattepligtige fortjeneste bestemmes på grundlag af transaktioner gennemført på markedsvilkår. Kommissionen bemærker imidlertid, at FFT indgår i en multinational koncern, Fiat Chrysler Automobiles (»FCA«), og at FFT's funktion i denne koncern er at levere finansierings- og likviditetstjenester til andre selskaber i Fiat-koncernen, og den anfægtede skatteafgørelse omhandler betalingen for denne funktion. |
| --- | --- |

(341)

Efter Kommissionens opfattelse giver den anfægtede skatteafgørelse FFT en selektiv fordel efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, da den nedsætter denne enheds skattepligtige fortjeneste i Luxembourg i forhold til ikke-integrerede selskaber, hvis skattepligtige fortjeneste bestemmes på grundlag af transaktioner gennemført på markedsvilkår. Kommissionen bemærker imidlertid, at FFT indgår i en multinational koncern, Fiat Chrysler Automobiles (»FCA«), og at FFT's funktion i denne koncern er at levere finansierings- og likviditetstjenester til andre selskaber i Fiat-koncernen, og den anfægtede skatteafgørelse omhandler betalingen for denne funktion.

| (342) | Flere adskilte retlige enheder kan betragtes som én økonomisk enhed med henblik på anvendelsen af statsstøttereglerne. Denne økonomiske enhed betragtes i så fald som den berørte virksomhed, der er omfattet af støtteforanstaltningen. Som Domstolen tidligere har udtalt: »Begrebet virksomhed i en konkurrenceretlig kontekst forstås som en økonomisk enhed [...], også når denne økonomiske enhed juridisk set udgøres af flere fysiske eller juridiske personer« (187). For at fastslå, om flere enheder udgør en økonomisk enhed, ser Domstolen på, om en enhed ejer kontrollerende kapitalandele, eller om der er funktionelle, økonomiske eller organisatoriske forbindelser (188). I denne sag ejes FFT af Fiat S.p.A. (i dag Fiat Chrysler Automobiles, NV) og af FF, der selv er 100 % ejet af Fiat, S.p.A. (189). FFT ejes således 100 % af Fiat S.p.A., der selv kontrollerer hele Fiat-koncernen (190). |
| --- | --- |

(342)

Flere adskilte retlige enheder kan betragtes som én økonomisk enhed med henblik på anvendelsen af statsstøttereglerne. Denne økonomiske enhed betragtes i så fald som den berørte virksomhed, der er omfattet af støtteforanstaltningen. Som Domstolen tidligere har udtalt: »Begrebet virksomhed i en konkurrenceretlig kontekst forstås som en økonomisk enhed [...], også når denne økonomiske enhed juridisk set udgøres af flere fysiske eller juridiske personer« (187). For at fastslå, om flere enheder udgør en økonomisk enhed, ser Domstolen på, om en enhed ejer kontrollerende kapitalandele, eller om der er funktionelle, økonomiske eller organisatoriske forbindelser (188). I denne sag ejes FFT af Fiat S.p.A. (i dag Fiat Chrysler Automobiles, NV) og af FF, der selv er 100 % ejet af Fiat, S.p.A. (189). FFT ejes således 100 % af Fiat S.p.A., der selv kontrollerer hele Fiat-koncernen (190).

187

188

189

190

| (343) | Det var Fiat-koncernens beslutning at etablere FFT i Luxembourg, og koncernen drager derfor fordel af den anfægtede skatteafgørelse, da koncernen som angivet i betragtning 52 fastsætter den fortjeneste, som skal henføres til FFT i koncernen, for de finansierings- og likviditetstjenester, FFT leverer til koncernens selskaber. I sidste ende er den anfægtede skatteafgørelse en godkendelse af en metode til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser for koncerninterne transaktioner i Fiat, og enhver særbehandling af FFT fra de luxembourgske skattemyndigheders side vil således være til fordel for Fiat-koncernen som helhed, idet der ikke blot tildeles yderligere ressourcer til FFT, men til hele koncernen. Når de koncerninterne afregningspriser skal fastsættes i forbindelse med fastsættelsen af priserne på produkter og tjenesteydelser leveret til forskellige retlige enheder i samme koncern, har mekanismen til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser som angivet i betragtning 221 i sagens natur indvirkning på flere selskaber i koncernen (en prisstigning i et selskab reducerer fortjenesten i det andet selskab). |
| --- | --- |

(343)

Det var Fiat-koncernens beslutning at etablere FFT i Luxembourg, og koncernen drager derfor fordel af den anfægtede skatteafgørelse, da koncernen som angivet i betragtning 52 fastsætter den fortjeneste, som skal henføres til FFT i koncernen, for de finansierings- og likviditetstjenester, FFT leverer til koncernens selskaber. I sidste ende er den anfægtede skatteafgørelse en godkendelse af en metode til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser for koncerninterne transaktioner i Fiat, og enhver særbehandling af FFT fra de luxembourgske skattemyndigheders side vil således være til fordel for Fiat-koncernen som helhed, idet der ikke blot tildeles yderligere ressourcer til FFT, men til hele koncernen. Når de koncerninterne afregningspriser skal fastsættes i forbindelse med fastsættelsen af priserne på produkter og tjenesteydelser leveret til forskellige retlige enheder i samme koncern, har mekanismen til fastsættelse af koncerninterne afregningspriser som angivet i betragtning 221 i sagens natur indvirkning på flere selskaber i koncernen (en prisstigning i et selskab reducerer fortjenesten i det andet selskab).

| (344) | På trods af, at koncernen består af enheder med status som selvstændige juridiske personer, skal disse selskaber i forbindelse med en aftale om fastsættelse af priser betragtes som en samlet koncern, der begunstiges af den anfægtede støtteforanstaltning (191). |
| --- | --- |

(344)

På trods af, at koncernen består af enheder med status som selvstændige juridiske personer, skal disse selskaber i forbindelse med en aftale om fastsættelse af priser betragtes som en samlet koncern, der begunstiges af den anfægtede støtteforanstaltning (191).

191

| (345) | I denne sag har det beløb, som FFT betaler i skat til Luxembourg, endelig indflydelse på prisvilkårene for de koncerninterne lån, som FFT yder til selskaberne i Fiat-koncernen, da disse er baseret på den vægtede gennemsnitlige kapitalomkostning plus en margen (192), og nedsættelser af det beløb, som FFT skal betale i skat, reducerer derfor nødvendigvis priserne for FFT's koncerninterne lån. En nedsættelse af den skat, som FFT skal betale til Luxembourg, er ikke kun til fordel for selskabet, men også for alle de selskaber i koncernen, der modtager finansiering fra FFT, og dermed til fordel for Fiat-koncernen. |
| --- | --- |

(345)

I denne sag har det beløb, som FFT betaler i skat til Luxembourg, endelig indflydelse på prisvilkårene for de koncerninterne lån, som FFT yder til selskaberne i Fiat-koncernen, da disse er baseret på den vægtede gennemsnitlige kapitalomkostning plus en margen (192), og nedsættelser af det beløb, som FFT skal betale i skat, reducerer derfor nødvendigvis priserne for FFT's koncerninterne lån. En nedsættelse af den skat, som FFT skal betale til Luxembourg, er ikke kun til fordel for selskabet, men også for alle de selskaber i koncernen, der modtager finansiering fra FFT, og dermed til fordel for Fiat-koncernen.

192

7.4.   Konklusion om forekomsten af statsstøtte

Konklusion om forekomsten af statsstøtte

| (346) | På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at den anfægtede skatteafgørelse, som Luxembourg har truffet til fordel for FFT, giver FFT og Fiat-koncernen en selektiv fordel, der kan tilregnes denne stat og er finansieret af statsmidler, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene og kan påvirke samhandelen inden for Unionen. Den anfægtede skatteafgørelse udgør følgelig statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(346)

På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at den anfægtede skatteafgørelse, som Luxembourg har truffet til fordel for FFT, giver FFT og Fiat-koncernen en selektiv fordel, der kan tilregnes denne stat og er finansieret af statsmidler, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene og kan påvirke samhandelen inden for Unionen. Den anfægtede skatteafgørelse udgør følgelig statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

| (347) | Eftersom den anfægtede skatteafgørelse giver anledning til en nedsættelse af de omkostninger, som FFT normalt skulle afholde i forbindelse med deres løbende aktiviteter, skal den betragtes som en driftsstøtte til FFT og Fiat-koncernen. |
| --- | --- |

(347)

Eftersom den anfægtede skatteafgørelse giver anledning til en nedsættelse af de omkostninger, som FFT normalt skulle afholde i forbindelse med deres løbende aktiviteter, skal den betragtes som en driftsstøtte til FFT og Fiat-koncernen.

8.   STØTTENS UFORENELIGHED MED DET INDRE MARKED

STØTTENS UFORENELIGHED MED DET INDRE MARKED

| (348) | Statsstøtte betragtes som forenelig med det indre marked, hvis den indgår i en af kategorierne i artikel 107, stk. 2, i TEUF (193). Statsstøtten kan ligeledes betragtes som forenelig med det indre marked, hvis Kommissionen konstaterer, at den indgår i en af kategorierne i artikel 107, stk. 3, i TEUF. Det påhviler imidlertid den medlemsstat, der tildeler støtten, at påvise, at den statsstøtte, som den har tildelt, er forenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 2-3, i TEUF. |
| --- | --- |

(348)

Statsstøtte betragtes som forenelig med det indre marked, hvis den indgår i en af kategorierne i artikel 107, stk. 2, i TEUF (193). Statsstøtten kan ligeledes betragtes som forenelig med det indre marked, hvis Kommissionen konstaterer, at den indgår i en af kategorierne i artikel 107, stk. 3, i TEUF. Det påhviler imidlertid den medlemsstat, der tildeler støtten, at påvise, at den statsstøtte, som den har tildelt, er forenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 2-3, i TEUF.

193

| (349) | Luxembourg har ikke påberåbt sig nogen af de i betragtning 345 omhandlede undtagelser for at fastslå, at støtten ydet til FFT og Fiat-koncernen gennem den anfægtede skatteafgørelse er forenelig med det indre marked. |
| --- | --- |

(349)

Luxembourg har ikke påberåbt sig nogen af de i betragtning 345 omhandlede undtagelser for at fastslå, at støtten ydet til FFT og Fiat-koncernen gennem den anfægtede skatteafgørelse er forenelig med det indre marked.

| (350) | Som anført i betragtning 347 skal den anfægtede skatteafgørelse desuden anses som tildeling af driftsstøtte til FFT og Fiat-koncernen. Generelt kan en sådan støtte normalt ikke betragtes som forenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF, da den ikke fremmer udviklingen af bestemte aktiviteter eller bestemte økonomiske regioner, og da de omhandlede skattemæssige incitamenter ikke er tidsbegrænsede og degressive og ikke står i forhold til det, der er nødvendigt for at afhjælpe en bestemt økonomisk ulempe i de berørte regioner. |
| --- | --- |

(350)

Som anført i betragtning 347 skal den anfægtede skatteafgørelse desuden anses som tildeling af driftsstøtte til FFT og Fiat-koncernen. Generelt kan en sådan støtte normalt ikke betragtes som forenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF, da den ikke fremmer udviklingen af bestemte aktiviteter eller bestemte økonomiske regioner, og da de omhandlede skattemæssige incitamenter ikke er tidsbegrænsede og degressive og ikke står i forhold til det, der er nødvendigt for at afhjælpe en bestemt økonomisk ulempe i de berørte regioner.

| (351) | Den statsstøtte, som Luxembourg har ydet til FFT og Fiat-koncernen gennem den anfægtede skatteafgørelse er således uforenelig med det indre marked. |
| --- | --- |

(351)

Den statsstøtte, som Luxembourg har ydet til FFT og Fiat-koncernen gennem den anfægtede skatteafgørelse er således uforenelig med det indre marked.

9.   STØTTENS ULOVLIGE KARAKTER

STØTTENS ULOVLIGE KARAKTER

| (352) | I henhold til artikel 108, stk. 3, i TEUF er medlemsstaterne forpligtet til at underrette Kommissionen om enhver påtænkt støtteforanstaltning (underretningspligt), og de må ikke gennemføre de påtænkte støtteforanstaltninger, før Kommissionen har truffet en endelig afgørelse herom (suspensionspligt). |
| --- | --- |

(352)

I henhold til artikel 108, stk. 3, i TEUF er medlemsstaterne forpligtet til at underrette Kommissionen om enhver påtænkt støtteforanstaltning (underretningspligt), og de må ikke gennemføre de påtænkte støtteforanstaltninger, før Kommissionen har truffet en endelig afgørelse herom (suspensionspligt).

| (353) | Kommissionen bemærker, at Luxembourg ikke har underrettet den om sin hensigt om at træffe den pågældende skatteafgørelse og heller ikke har opfyldt sin pligt til at stille foranstaltningen i bero i henhold til artikel 108, stk. 3, i TEUF. Derfor indebærer den pågældende skatteafgørelse i overensstemmelse med artikel 1, litra f), i Rådets forordning (EU) 2015/1589 (194) ulovlig statsstøtte ydet i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF. |
| --- | --- |

(353)

Kommissionen bemærker, at Luxembourg ikke har underrettet den om sin hensigt om at træffe den pågældende skatteafgørelse og heller ikke har opfyldt sin pligt til at stille foranstaltningen i bero i henhold til artikel 108, stk. 3, i TEUF. Derfor indebærer den pågældende skatteafgørelse i overensstemmelse med artikel 1, litra f), i Rådets forordning (EU) 2015/1589 (194) ulovlig statsstøtte ydet i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF.

194

10.   TILBAGESØGNING

TILBAGESØGNING

| (354) | I henhold til artikel 16, stk. 1, i forordning (EU) 2015/1589 skal Kommissionen kræve ulovlig støtte, der er uforenelig med det indre marked, tilbagebetalt. Det fastslås ligeledes i denne bestemmelse, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger for at inddrive den ulovlige støtte, som er erklæret uforenelig med det indre marked. Det fastsættes i artikel 16, stk. 2, i den pågældende forordning, at støtten skal tilbagebetales med renter fra det tidspunkt, hvor den ulovlige støtte var til støttemodtagerens rådighed, og indtil den tilbagebetales. Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 (195) opstiller de nærmere metoder til beregning af de renter, der skal tilbagesøges. Endelig fastslås det i artikel 16, stk. 3, i forordning (EF) 2015/1589, at tilbagebetalingen skal »ske omgående og i overensstemmelse med gældende procedurer i den pågældende medlemsstats nationale ret, forudsat at disse giver mulighed for omgående og effektiv gennemførelse af Kommissionens afgørelse«. |
| --- | --- |

(354)

I henhold til artikel 16, stk. 1, i forordning (EU) 2015/1589 skal Kommissionen kræve ulovlig støtte, der er uforenelig med det indre marked, tilbagebetalt. Det fastslås ligeledes i denne bestemmelse, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger for at inddrive den ulovlige støtte, som er erklæret uforenelig med det indre marked. Det fastsættes i artikel 16, stk. 2, i den pågældende forordning, at støtten skal tilbagebetales med renter fra det tidspunkt, hvor den ulovlige støtte var til støttemodtagerens rådighed, og indtil den tilbagebetales. Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 (195) opstiller de nærmere metoder til beregning af de renter, der skal tilbagesøges. Endelig fastslås det i artikel 16, stk. 3, i forordning (EF) 2015/1589, at tilbagebetalingen skal »ske omgående og i overensstemmelse med gældende procedurer i den pågældende medlemsstats nationale ret, forudsat at disse giver mulighed for omgående og effektiv gennemførelse af Kommissionens afgørelse«.

195

10.1.   Berettigede forventninger og retssikkerhed

Berettigede forventninger og retssikkerhed

| (355) | I artikel 16, stk. 1, i forordning (EU) 2015/1589 fastsættes det ligeledes, at Kommissionen ikke kræver tilbagebetaling af støtte, hvis det er i modstrid med et generelt princip i lovgivningen. |
| --- | --- |

(355)

I artikel 16, stk. 1, i forordning (EU) 2015/1589 fastsættes det ligeledes, at Kommissionen ikke kræver tilbagebetaling af støtte, hvis det er i modstrid med et generelt princip i lovgivningen.

| (356) | Luxembourg hævder for det første, at en afgørelse om forekomst af statsstøtte i henhold til princippet om den berettigede forventning først kan træde i kraft efter udløbet af den pågældende skatteafgørelses gyldighedsperiode, dvs. i denne sag først efter udløbet af regnskabsåret 2016. Ifølge Luxembourg har adfærdskodeksgruppen og OECD's forum om skadelig skattepraksis begge bekræftet, at Luxembourgs praksis for skatteafgørelser baseret på cirkulæret var i overensstemmelse med adfærdskodeksen og OECD's retningslinjer. Luxembourg anfører således, at det på Rådsmødet den 27. maj 2011 om vedtagelsen af cirkulæret blev udtrykkeligt bekræftet, at afgørelsespraksissen på skatteområdet ikke skulle undersøges på grundlag af adfærdskodeksen (196). |
| --- | --- |

(356)

Luxembourg hævder for det første, at en afgørelse om forekomst af statsstøtte i henhold til princippet om den berettigede forventning først kan træde i kraft efter udløbet af den pågældende skatteafgørelses gyldighedsperiode, dvs. i denne sag først efter udløbet af regnskabsåret 2016. Ifølge Luxembourg har adfærdskodeksgruppen og OECD's forum om skadelig skattepraksis begge bekræftet, at Luxembourgs praksis for skatteafgørelser baseret på cirkulæret var i overensstemmelse med adfærdskodeksen og OECD's retningslinjer. Luxembourg anfører således, at det på Rådsmødet den 27. maj 2011 om vedtagelsen af cirkulæret blev udtrykkeligt bekræftet, at afgørelsespraksissen på skatteområdet ikke skulle undersøges på grundlag af adfærdskodeksen (196).

196

| (357) | Ifølge fast retspraksis kan en medlemsstat, hvis myndigheder har ydet støtte i strid med de i artikel 108, stk. 3, i TEUF fastlagte procedureregler, ikke påberåbe sig støttemodtagerens berettigede forventning og dermed unddrage sig sin forpligtelse til at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre en kommissionsafgørelse, hvorefter denne medlemsstat skal søge støtten tilbage. For dersom dette blev anerkendt, ville bestemmelserne i artikel 107 og 108 i TEUF ikke kunne virke efter hensigten, idet de nationale myndigheder med udgangspunkt i deres egen ulovlige adfærd kunne ophæve den effektive gennemførelse af de afgørelser, Kommissionen har truffet i medfør af de pågældende artikler i TEUF (197). Det tilkommer således ikke den pågældende medlemsstat, men derimod den støttemodtagende virksomhed, at påberåbe sig, at der foreligger ekstraordinære omstændigheder, der hos denne har kunnet skabe en berettiget forventning, der giver grundlag for at afvise et krav om tilbagebetaling af ulovlig støtte (198). Da FFT ikke har fremført argumenter af denne karakter i sine bemærkninger til Kommissionen, mener Kommissionen ikke, at Luxembourgs argument om princippet om den berettigede forventning kan gøres gældende i denne afgørelse. |
| --- | --- |

(357)

Ifølge fast retspraksis kan en medlemsstat, hvis myndigheder har ydet støtte i strid med de i artikel 108, stk. 3, i TEUF fastlagte procedureregler, ikke påberåbe sig støttemodtagerens berettigede forventning og dermed unddrage sig sin forpligtelse til at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre en kommissionsafgørelse, hvorefter denne medlemsstat skal søge støtten tilbage. For dersom dette blev anerkendt, ville bestemmelserne i artikel 107 og 108 i TEUF ikke kunne virke efter hensigten, idet de nationale myndigheder med udgangspunkt i deres egen ulovlige adfærd kunne ophæve den effektive gennemførelse af de afgørelser, Kommissionen har truffet i medfør af de pågældende artikler i TEUF (197). Det tilkommer således ikke den pågældende medlemsstat, men derimod den støttemodtagende virksomhed, at påberåbe sig, at der foreligger ekstraordinære omstændigheder, der hos denne har kunnet skabe en berettiget forventning, der giver grundlag for at afvise et krav om tilbagebetaling af ulovlig støtte (198). Da FFT ikke har fremført argumenter af denne karakter i sine bemærkninger til Kommissionen, mener Kommissionen ikke, at Luxembourgs argument om princippet om den berettigede forventning kan gøres gældende i denne afgørelse.

197

198

| (358) | Hvis argumentet om berettigede forventninger skal gøres gældende, skal disse under alle omstændigheder være skabt af Kommissionen i form af afgivelse af præcise løfter (199). Ifølge Luxembourg er det forhold, at man på mødet i adfærdskodeksgruppen nåede til enighed om, at det ikke er nødvendigt at vurdere den luxembourgske skatteforanstaltning for virksomheder, der udøver koncerninterne finansieringsaktiviteter, på grundlag af adfærdskodeksen, et præcist løfte, der kan skabe en berettiget forventning. Kommissionen minder om, at adfærdskodeksen vedtaget af Økofinrådet (200) er et ikkebindende retligt instrument, der giver medlemsstaterne anledning til at drøfte foranstaltninger, som har eller kan få en klar indflydelse på placeringen af virksomhedernes økonomiske aktiviteter i EU. Adfærdskodeksen og statsstøttereglerne har forskellige formål. Formålet med adfærdskodeksen er at bekæmpe illoyal skattekonkurrence mellem medlemsstaterne, og statsstøttereglerne har til formål at afhjælpe konkurrencefordrejninger som følge af medlemsstaternes særbehandling af visse selskaber, navnlig i form af skattenedsættelser. Det skal tilføjes, at adfærdskodeksgruppen har et vist råderum, hvorimod Kommissionen ikke har nogen skønsbeføjelser til at bestemme, om en foranstaltning er omfattet af begrebet statsstøtte, da dette begreb er objektivt. En beslutning truffet af adfærdskodeksgruppen kan således ikke forpligte Kommissionen eller begrænse dennes foranstaltninger i forbindelse med udøvelsen af de beføjelser på statsstøtteområdet, den har fået tildelt i TEUF (201). |
| --- | --- |

(358)

Hvis argumentet om berettigede forventninger skal gøres gældende, skal disse under alle omstændigheder være skabt af Kommissionen i form af afgivelse af præcise løfter (199). Ifølge Luxembourg er det forhold, at man på mødet i adfærdskodeksgruppen nåede til enighed om, at det ikke er nødvendigt at vurdere den luxembourgske skatteforanstaltning for virksomheder, der udøver koncerninterne finansieringsaktiviteter, på grundlag af adfærdskodeksen, et præcist løfte, der kan skabe en berettiget forventning. Kommissionen minder om, at adfærdskodeksen vedtaget af Økofinrådet (200) er et ikkebindende retligt instrument, der giver medlemsstaterne anledning til at drøfte foranstaltninger, som har eller kan få en klar indflydelse på placeringen af virksomhedernes økonomiske aktiviteter i EU. Adfærdskodeksen og statsstøttereglerne har forskellige formål. Formålet med adfærdskodeksen er at bekæmpe illoyal skattekonkurrence mellem medlemsstaterne, og statsstøttereglerne har til formål at afhjælpe konkurrencefordrejninger som følge af medlemsstaternes særbehandling af visse selskaber, navnlig i form af skattenedsættelser. Det skal tilføjes, at adfærdskodeksgruppen har et vist råderum, hvorimod Kommissionen ikke har nogen skønsbeføjelser til at bestemme, om en foranstaltning er omfattet af begrebet statsstøtte, da dette begreb er objektivt. En beslutning truffet af adfærdskodeksgruppen kan således ikke forpligte Kommissionen eller begrænse dennes foranstaltninger i forbindelse med udøvelsen af de beføjelser på statsstøtteområdet, den har fået tildelt i TEUF (201).

199

200

201

| (359) | Den samme argumentation gør sig gældende for aftaler indgået i OECD's forum om skadelig skattepraksis. På mødet den 6. december 2011 besluttede OECD's forum følgende: »[...] følgende 10 ordninger var ikke blevet nærmere undersøgt... Luxembourg — nærmere skatteanalyse af den koncerninterne finansiering« (frit oversat). OECD er ikke en EU-institution, og EU er ikke medlem af denne organisation (202). Organisationens konklusioner, der er ikkebindende, kan ikke forpligte EU's institutioner. OECD's forum, der på ingen måde har afgivet et præcist løfte, har ikke undersøgt den luxembourgske skatteanalyse af koncerninterne finansieringsaktiviteter nærmere. Det er således overhovedet ikke muligt at drage nogen konklusion eller udlede noget om anvendelsen af statsstøttereglerne på den anfægtede skatteafgørelse på grundlag af denne henvisning. |
| --- | --- |

(359)

Den samme argumentation gør sig gældende for aftaler indgået i OECD's forum om skadelig skattepraksis. På mødet den 6. december 2011 besluttede OECD's forum følgende: »[...] følgende 10 ordninger var ikke blevet nærmere undersøgt... Luxembourg — nærmere skatteanalyse af den koncerninterne finansiering« (frit oversat). OECD er ikke en EU-institution, og EU er ikke medlem af denne organisation (202). Organisationens konklusioner, der er ikkebindende, kan ikke forpligte EU's institutioner. OECD's forum, der på ingen måde har afgivet et præcist løfte, har ikke undersøgt den luxembourgske skatteanalyse af koncerninterne finansieringsaktiviteter nærmere. Det er således overhovedet ikke muligt at drage nogen konklusion eller udlede noget om anvendelsen af statsstøttereglerne på den anfægtede skatteafgørelse på grundlag af denne henvisning.

202

| (360) | Luxembourg hævder for det andet, at Kommissionen har tilsidesat retssikkerhedsprincippet. Luxembourg henviser til Kommissionens tidligere afgørelsespraksis, hvor Kommissionen accepterede, at tilbagesøgningen blev begrænset på grundlag af dette princip. |
| --- | --- |

(360)

Luxembourg hævder for det andet, at Kommissionen har tilsidesat retssikkerhedsprincippet. Luxembourg henviser til Kommissionens tidligere afgørelsespraksis, hvor Kommissionen accepterede, at tilbagesøgningen blev begrænset på grundlag af dette princip.

| (361) | Der findes imidlertid ikke en sådan tidligere afgørelsespraksis, som kan have skabt usikkerhed omkring, hvorvidt skatteafgørelser må indebære statsstøtte. I den afgørelse, som Luxembourg henviser til, har Kommissionen ganske rigtigt begrænset tilbagesøgningen på grund af den usikkerhed, der blev skabt af en af Kommissionens tidligere afgørelser. I denne sag henvises der imidlertid i meddelelsen om direkte beskatning af virksomheder udtrykkeligt til skatteafgørelser og til de omstændigheder, hvorunder de skal anses for at give anledning til tildeling af en statsstøtte. |
| --- | --- |

(361)

Der findes imidlertid ikke en sådan tidligere afgørelsespraksis, som kan have skabt usikkerhed omkring, hvorvidt skatteafgørelser må indebære statsstøtte. I den afgørelse, som Luxembourg henviser til, har Kommissionen ganske rigtigt begrænset tilbagesøgningen på grund af den usikkerhed, der blev skabt af en af Kommissionens tidligere afgørelser. I denne sag henvises der imidlertid i meddelelsen om direkte beskatning af virksomheder udtrykkeligt til skatteafgørelser og til de omstændigheder, hvorunder de skal anses for at give anledning til tildeling af en statsstøtte.

| (362) | Med hensyn til Luxembourgs argument om, at støttebeløbet ikke kan beregnes præcist, navnlig på grund af den nye anvendte tilgang, og om, at beløbet derfor ikke bør tilbagesøges, bemærker Kommissionen, at den har anvendt armslængdeprincippet i sin tidligere afgørelsespraksis, navnlig på foranstaltninger vedtaget af Luxembourg, og i denne forbindelse har konkluderet, at en krænkelse af dette princip kunne udgøre statsstøtte (203). Denne konklusion er desuden blevet bekræftet af Domstolen (204). Der er således intet nyt ved Kommissionens tilgang til den anfægtede afgørelse. Medlemsstaterne må ikke se bort fra, at en aftale indgået mellem en skattemyndighed og et selskab, hvor selskabet får særbehandling i form af en kunstig nedsættelse af sit beskatningsgrundlag, da de anvendte koncerninterne afregningspriser ikke fører til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat, er en overtrædelse af statsstøttereglerne, der i tilfælde af tvivl skal meddeles Kommissionen. |
| --- | --- |

(362)

Med hensyn til Luxembourgs argument om, at støttebeløbet ikke kan beregnes præcist, navnlig på grund af den nye anvendte tilgang, og om, at beløbet derfor ikke bør tilbagesøges, bemærker Kommissionen, at den har anvendt armslængdeprincippet i sin tidligere afgørelsespraksis, navnlig på foranstaltninger vedtaget af Luxembourg, og i denne forbindelse har konkluderet, at en krænkelse af dette princip kunne udgøre statsstøtte (203). Denne konklusion er desuden blevet bekræftet af Domstolen (204). Der er således intet nyt ved Kommissionens tilgang til den anfægtede afgørelse. Medlemsstaterne må ikke se bort fra, at en aftale indgået mellem en skattemyndighed og et selskab, hvor selskabet får særbehandling i form af en kunstig nedsættelse af sit beskatningsgrundlag, da de anvendte koncerninterne afregningspriser ikke fører til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat, er en overtrædelse af statsstøttereglerne, der i tilfælde af tvivl skal meddeles Kommissionen.

203

204

| (363) | For så vidt angår den påståede vanskelighed med at beregne støttebeløbet, der således ikke burde kræves tilbagesøgt, har Domstolen tidligere fastslået (205), at Kommissionen ikke er forpligtet til at angive den nøjagtige størrelse af det tilbagebetalingspligtige støttebeløb. Ifølge EU-retten skal tildelt ulovlig støtte blot tilbagesøges for at genoprette den tidligere situation, og tilbagesøgningen skal ske i overensstemmelse med nationale retsregler (206). Kommissionen kan således blot fastslå, at den omhandlede støtte skal tilbagebetales, og overlade det til de nationale myndigheder at beregne den nøjagtige størrelse af det tilbagebetalingspligtige støttebeløb (207). |
| --- | --- |

(363)

For så vidt angår den påståede vanskelighed med at beregne støttebeløbet, der således ikke burde kræves tilbagesøgt, har Domstolen tidligere fastslået (205), at Kommissionen ikke er forpligtet til at angive den nøjagtige størrelse af det tilbagebetalingspligtige støttebeløb. Ifølge EU-retten skal tildelt ulovlig støtte blot tilbagesøges for at genoprette den tidligere situation, og tilbagesøgningen skal ske i overensstemmelse med nationale retsregler (206). Kommissionen kan således blot fastslå, at den omhandlede støtte skal tilbagebetales, og overlade det til de nationale myndigheder at beregne den nøjagtige størrelse af det tilbagebetalingspligtige støttebeløb (207).

205

206

207

| (364) | Kommissionen kan således konkludere, at argumenterne baseret på principperne om den berettigede forventning og retssikkerhed, som Luxembourg gør gældende, er grundløse, for så vidt angår forpligtelsen til at tilbagesøge den ulovlige støtte, som Luxembourg har tildelt FFT gennem den anfægtede skatteafgørelse. |
| --- | --- |

(364)

Kommissionen kan således konkludere, at argumenterne baseret på principperne om den berettigede forventning og retssikkerhed, som Luxembourg gør gældende, er grundløse, for så vidt angår forpligtelsen til at tilbagesøge den ulovlige støtte, som Luxembourg har tildelt FFT gennem den anfægtede skatteafgørelse.

10.2.   Tilbagesøgningsmetode

Tilbagesøgningsmetode

| (365) | I overensstemmelse med TEUF og Domstolens faste retspraksis har Kommissionen kompetence til at beslutte, at den berørte medlemsstat skal afskaffe eller ændre støtten, når den har fundet støtten uforenelig med det indre marked. Domstolen har ligeledes konsekvent statueret, at formålet med en medlemsstats forpligtelse til at ophæve støtteforanstaltninger, som Kommissionen anser for uforenelige med det indre marked, er at genoprette den tidligere situation. I den sammenhæng har Domstolen fastslået, at dette mål er nået, når støttemodtageren har tilbagebetalt de beløb, der er tildelt som ulovlig støtte, hvorved den fordel fortabes, som selskabet har haft i forhold til sine konkurrenter på markedet, og den situation, der herskede på markedet, før støtten blev ydet, genskabes. |
| --- | --- |

(365)

I overensstemmelse med TEUF og Domstolens faste retspraksis har Kommissionen kompetence til at beslutte, at den berørte medlemsstat skal afskaffe eller ændre støtten, når den har fundet støtten uforenelig med det indre marked. Domstolen har ligeledes konsekvent statueret, at formålet med en medlemsstats forpligtelse til at ophæve støtteforanstaltninger, som Kommissionen anser for uforenelige med det indre marked, er at genoprette den tidligere situation. I den sammenhæng har Domstolen fastslået, at dette mål er nået, når støttemodtageren har tilbagebetalt de beløb, der er tildelt som ulovlig støtte, hvorved den fordel fortabes, som selskabet har haft i forhold til sine konkurrenter på markedet, og den situation, der herskede på markedet, før støtten blev ydet, genskabes.

| (366) | I tilfælde af ulovlig statsstøtte i form af en skatteforanstaltning skal det beløb, der skal tilbagesøges, beregnes på grundlag af en sammenligning mellem den faktisk betalte skat og den skat, der skulle være betalt i henhold til den almindeligt gældende regel, jf. punkt 35 i meddelelsen om direkte beskatning af virksomheder (208). For at beregne det skattebeløb, som burde være blevet betalt, hvis armslængdeprincippet var blevet korrekt anvendt med henblik på fastsættelse af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg, bør de luxembourgske skattemyndigheder ændre FFT's årlige beregningsmetode inden for rammerne af TNMM-metoden på grundlag af CAPM, dvs. i) størrelsen af den egenkapital, der skal forrentes, og ii) afkastkravet til denne kapital i overensstemmelse med beregningen i betragtning 311 ovenfor. |
| --- | --- |

(366)

I tilfælde af ulovlig statsstøtte i form af en skatteforanstaltning skal det beløb, der skal tilbagesøges, beregnes på grundlag af en sammenligning mellem den faktisk betalte skat og den skat, der skulle være betalt i henhold til den almindeligt gældende regel, jf. punkt 35 i meddelelsen om direkte beskatning af virksomheder (208). For at beregne det skattebeløb, som burde være blevet betalt, hvis armslængdeprincippet var blevet korrekt anvendt med henblik på fastsættelse af FFT's beskatningsgrundlag i Luxembourg, bør de luxembourgske skattemyndigheder ændre FFT's årlige beregningsmetode inden for rammerne af TNMM-metoden på grundlag af CAPM, dvs. i) størrelsen af den egenkapital, der skal forrentes, og ii) afkastkravet til denne kapital i overensstemmelse med beregningen i betragtning 311 ovenfor.

208

| (367) | Ingen bestemmelse i EU-retten kræver, at Kommissionen, når den fastslår, at en støtte, som er erklæret uforenelig med det indre marked, skal tilbagebetales, skal fastsætte den nøjagtige størrelse af det tilbagebetalingspligtige støttebeløb. Det er tværtimod tilstrækkeligt, at Kommissionens afgørelse indeholder anvisninger, hvorved afgørelsens adressat uden overdrevne vanskeligheder selv kan fastslå beløbet (209). |
| --- | --- |

(367)

Ingen bestemmelse i EU-retten kræver, at Kommissionen, når den fastslår, at en støtte, som er erklæret uforenelig med det indre marked, skal tilbagebetales, skal fastsætte den nøjagtige størrelse af det tilbagebetalingspligtige støttebeløb. Det er tværtimod tilstrækkeligt, at Kommissionens afgørelse indeholder anvisninger, hvorved afgørelsens adressat uden overdrevne vanskeligheder selv kan fastslå beløbet (209).

209

| (368) | I afsnit 7.2.2.10 og navnlig i betragtning 311 har Kommissionen foreslået en metode, der vil kunne fjerne den selektive fordel, som den anfægtede skatteafgørelse (210) har givet FFT, hvis Luxembourg fortsat vil anvende TNMM-metoden til at fastsætte FFT's beskatningsgrundlag. Kommissionen er imidlertid opmærksom på, at andre metoder for fastsættelse af koncerninterne afregningspriser ligeledes kan føre til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet. Hvis Luxembourg inden datoen for iværksættelse af denne afgørelse foreslår en tilbagesøgningsmetode baseret på en anden metode for fastsættelse af koncerninterne afregningspriser, vil Kommissionen således være parat til at godkende denne metode, hvis den fører til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat, og hvis den — uafhængigt af den valgte metode — ikke afspejler de valg og justeringer, som FFT's skatterådgiver har foretaget i rapporten om koncerninterne afregningspriser, der efter Kommissionens opfattelse afviger fra armslængdeprincippet. |
| --- | --- |

(368)

I afsnit 7.2.2.10 og navnlig i betragtning 311 har Kommissionen foreslået en metode, der vil kunne fjerne den selektive fordel, som den anfægtede skatteafgørelse (210) har givet FFT, hvis Luxembourg fortsat vil anvende TNMM-metoden til at fastsætte FFT's beskatningsgrundlag. Kommissionen er imidlertid opmærksom på, at andre metoder for fastsættelse af koncerninterne afregningspriser ligeledes kan føre til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat i overensstemmelse med armslængdeprincippet. Hvis Luxembourg inden datoen for iværksættelse af denne afgørelse foreslår en tilbagesøgningsmetode baseret på en anden metode for fastsættelse af koncerninterne afregningspriser, vil Kommissionen således være parat til at godkende denne metode, hvis den fører til en pålidelig tilnærmelse til et markedsbaseret resultat, og hvis den — uafhængigt af den valgte metode — ikke afspejler de valg og justeringer, som FFT's skatterådgiver har foretaget i rapporten om koncerninterne afregningspriser, der efter Kommissionens opfattelse afviger fra armslængdeprincippet.

210

| (369) | Kommissionen mener mere specifikt ikke, at der er nogen grund til at justere den bogførte egenkapital med henblik på beregning af den egenkapital, der skal forrentes. Hvad angår den anslåede forrentning af denne kapital på armslængdevilkår, er der desuden intet til hinder for, at CAPM, selv om metoden kan synes unødig restriktiv, anvendes til at fastsætte de koncerninterne afregningspriser, forudsat at den ikke anvendes med henblik på at afvige klart fra et markedsbaseret resultat, hvilket kan konstateres ved en sammenligning med egenkapitalafkastet i sammenlignelige selskaber. |
| --- | --- |

(369)

Kommissionen mener mere specifikt ikke, at der er nogen grund til at justere den bogførte egenkapital med henblik på beregning af den egenkapital, der skal forrentes. Hvad angår den anslåede forrentning af denne kapital på armslængdevilkår, er der desuden intet til hinder for, at CAPM, selv om metoden kan synes unødig restriktiv, anvendes til at fastsætte de koncerninterne afregningspriser, forudsat at den ikke anvendes med henblik på at afvige klart fra et markedsbaseret resultat, hvilket kan konstateres ved en sammenligning med egenkapitalafkastet i sammenlignelige selskaber.

10.3.   Enhed, hos hvem støtten skal tilbagesøges

Enhed, hos hvem støtten skal tilbagesøges

| (370) | I lyset af konstateringerne i betragtning 341-345 mener Kommissionen, at Luxembourg først skal tilbagesøge den ulovlige støtte tildelt gennem den anfægtede skatteafgørelse og uforenelig med det indre marked, hos FFT. Hvis FFT ikke er i stand til at tilbagesøge hele beløbet tildelt gennem den anfægtede skatteafgørelse, skal Luxembourg tilbagesøge det resterende støttebeløb hos Fiat Chrysler Automobiles N.V., efterfølgeren til Fiat S.p.A., da denne enhed kontrollerer Fiat-koncernen, for at genoprette den oprindelige konkurrencesituation på markedet. |
| --- | --- |

(370)

I lyset af konstateringerne i betragtning 341-345 mener Kommissionen, at Luxembourg først skal tilbagesøge den ulovlige støtte tildelt gennem den anfægtede skatteafgørelse og uforenelig med det indre marked, hos FFT. Hvis FFT ikke er i stand til at tilbagesøge hele beløbet tildelt gennem den anfægtede skatteafgørelse, skal Luxembourg tilbagesøge det resterende støttebeløb hos Fiat Chrysler Automobiles N.V., efterfølgeren til Fiat S.p.A., da denne enhed kontrollerer Fiat-koncernen, for at genoprette den oprindelige konkurrencesituation på markedet.

11.   KONKLUSION

KONKLUSION

| (371) | Kommissionen konstaterer, at Luxembourg gennem den anfægtede skatteafgørelse har tildelt ulovlig statsstøtte til FFT og Fiat-koncernen i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF, at denne støtte er uforenelig med det indre marked, og at Luxembourg i henhold til artikel 16 i forordning (EU) 2015/1589 således skal tilbagesøge støtten hos FFT og herefter hos Fiat Chrysler Automobiles N.V., hvis FFT ikke betaler hele støttebeløbet — |
| --- | --- |

(371)

Kommissionen konstaterer, at Luxembourg gennem den anfægtede skatteafgørelse har tildelt ulovlig statsstøtte til FFT og Fiat-koncernen i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF, at denne støtte er uforenelig med det indre marked, og at Luxembourg i henhold til artikel 16 i forordning (EU) 2015/1589 således skal tilbagesøge støtten hos FFT og herefter hos Fiat Chrysler Automobiles N.V., hvis FFT ikke betaler hele støttebeløbet —

VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

Artikel 1

Skatteafgørelsen truffet af Luxembourg den 3. september 2012 til fordel for Fiat Finance and Trade Ltd, som gør det muligt for selskabet at fastsætte sit beskatningsgrundlag i Luxembourg årligt i en periode på fem år, udgør støtte, jf. artikel 107, stk. 1, i TEUF, som er uforenelig med det indre marked og iværksat ulovligt af Luxembourg i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF.

Artikel 2

1.   Luxembourg er forpligtet til at tilbagesøge den i artikel 1 omhandlede uforenelige og ulovlige støtte hos Fiat Finance and Trade Ltd.

2.   Ethvert beløb, som ikke kan tilbagesøges hos Fiat Finance and Trade Ltd efter den i stk. 1 omhandlede tilbagesøgning, tilbagesøges hos Fiat Chrysler Automobiles N.V.

3.   Den støtte, der skal tilbagesøges, pålægges renter fra det tidspunkt, hvor den blev udbetalt til støttemodtageren, og indtil den er blevet tilbagebetalt.

4.   Beløbet beregnes med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i forordning (EF) nr. 794/2004.

Artikel 3

1.   Tilbagesøgningen af den i artikel 1 omhandlede støtte iværksættes omgående og effektivt.

2.   Luxembourg efterkommer denne afgørelse senest fire måneder efter meddelelsen deraf.

Artikel 4

1.   Senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse sender Luxembourg Kommissionen oplysninger om den anvendte metode til beregning af det nøjagtige støttebeløb.

2.   Luxembourg holder løbende Kommissionen orienteret om de nationale foranstaltninger, der træffes for at efterkomme denne afgørelse, indtil den i artikel 1omhandlede støtte er fuldt ud tilbagebetalt. Luxembourg indsender på Kommissionens anmodning straks oplysninger om, hvilke foranstaltninger der allerede er truffet eller planlagt for at efterkomme afgørelsen.

Artikel 5

Denne afgørelse er rettet til Storhertugdømmet Luxembourg.

Udfærdiget i Bruxelles, den 21. oktober 2015.

På Kommissionens vegne

Margrethe VESTAGER

Medlem af Kommissionen

---

(1)  Med virkning fra 1. december 2009 er EF-traktatens artikel 87 og 88 blevet til henholdsvis artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»TEUF«). De to sæt bestemmelser er i det væsentlige identiske. I denne afgørelse skal henvisninger til artikel 107 og 108 i TEUF efter omstændighederne forstås som henvisninger til EF-traktatens artikel 87 og 88. Med TEUF er der også indført visse terminologiske ændringer, f.eks. er »Fællesskab« erstattet med »Union« og »fællesmarkedet« med »det indre marked«. Det er TEUF-terminologien, der anvendes i denne afgørelse.

1

(2)  
  EUT C 369 af 17.10.2014, s. 37.

2

(3)  Reference HT.4020 — Afgørelsespraksis på skatteområdet.

3

(4)  De luxembourgske myndigheder anvender udtrykket »décision anticipative« og ikke »ruling fiscal« for skatteafgørelser i deres breve. Disse to udtryk betegner imidlertid en procedure af samme karakter, der giver en skatteyder en vis grad af sikkerhed med hensyn til anvendelsen af selskabsskatteretten i en bestemt sag. I denne afgørelse anvendes på fransk udtrykket »ruling fiscal« for skatteafgørelser, men det har samme betydning som udtrykket »décision anticipative«.

4

(5)  Statsstøttesag SA.37267 (2013/CP) — Afgørelsespraksis på skatteområdet — Luxembourg.

5

(6)  De luxembourgske myndigheder havde overstreget bestemte oplysninger, navnlig selskabernes og datterselskabernes navne.

6

(*1)  Visse passager i denne tekst er blevet bortredigeret for ikke at videregive fortrolige oplysninger. Angives med prikker i kantede parenteser.

*1

(7)  Med hensyn til Kommissionens undersøgelse vedrørende FFT åbnede Kommissionen et nyt sagsnummer, og rykkerskrivelsen af 7. april 2014 og alle efterfølgende meddelelser er fremsendt under sagsnummer SA.38375 (2014/CP) — Luxembourg — Påstået støtte til FFT.

7

(8)  Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1). Med virkning fra den 14. oktober 2015 blev forordning (EF) nr. 659/1999 ophævet ved Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (EUT L 248 af 24.9.2015, s. 9). Alle de proceduremæssige skridt i denne sag blev taget i henhold til forordning (EF) nr. 659/1999. Alle henvisninger til forordning (EF) nr. 659/1999 betragtes som henvisninger til forordning (EU) 2015/1589 og læses i overensstemmelse med sammenligningstabellen i bilag II til sidstnævnte forordning.

8

(9)  Se fodnote 2.

9

(10)  Se fodnote 2.

10

(11)  Se betragtning 16.

11

(12)  Statsstøttesag SA.37267 — Afgørelsespraksis på skatteområdet — Luxembourg.

12

(13)  Brevet af 24. marts 2015 blev fremsendt til Kommissionen den 24. marts 2014 og herefter på ny den 26. marts 2015.

13

(14)  Se årsberetning for Fiat Chrysler Automobiles for regnskabsåret 2014. I denne afgørelse kan henvisninger til Fiat S.p.A. læses som henvisninger til Fiat Chrysler Automobiles N.V. og omvendt.

14

(15)  I rapporten om koncerninterne afregningspriser henvises undertiden til FFT og undertiden til »FF&T« som betegnelse for samme enhed.

15

(16)  Beskrivelsen af de funktioner, der udøves af »Fiat S.p.A«, i den udgave af den anfægtede skatteafgørelse, som Luxembourg har fremsendt, og som der henvises til i indledningsafgørelsen, var delvis redigeret. Ordene »Fiat S.p.A.« er blevet tilføjet i denne beskrivelse på grundlag af den uredigerede udgave af denne skatteafgørelse fremsendt af Luxembourg den 24. marts 2014.

16

(17)  Rapporten om koncerninterne afregningspriser indeholder ikke en begrundelse for denne erklæring.

17

(18)  Den anfægtede skatteafgørelse ophæves imidlertid, hvis de kendsgerninger eller omstændigheder, der beskrives i anmodningen, er ufuldstændige eller unøjagtige, hvis centrale elementer i de faktiske transaktioner afviger fra beskrivelsen i anmodningen om oplysninger, eller hvis forhåndsaftalen om koncerninterne afregningspriser ikke længere er i overensstemmelse med national eller international ret.

18

(19)  I betragtning 44-46 i indledningsafgørelsen redegøres nærmere for de begrundelser, som skatterådgiveren har fremført for at vælge TNMM til at fastsætte FFT's skattepligtige fortjeneste.

19

(20)  Se betragtning 51.

20

(21)  CAPM anvendes til at anslå det teoretiske afkastkrav til aktiverne, og nærmere bestemt til egenkapitalen. CAPM beskrives nærmere i betragtning 39-42 i indledningsafgørelsen.

21

(22)  Baselkomitéen for Banktilsyn, »International Convergence of Capital Measurement and Capital Standards: A Revised Framework«, juni 2004 (i det efterfølgende benævnt »Basel II-regelsættet«).

22

(23)  Da FFT ikke er en reguleret enhed, er skatterådgiverens fortolkning af Basel II-regelsættets anvendelse i FFT's tilfælde med henblik på udstedelse af den anfægtede skatteafgørelse hverken blevet undersøgt eller valideret af en finansiel tilsynsmyndighed.

23

(24)  Den »egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne« synes ikke at svare til nogen specifik lovbestemt kategori af egenkapital.

24

(25)  Udtrykkene »risikoeksponeret egenkapital«, »minimumskapitalkrav«, »minimumskapitalkrav i henhold til Basel II«, \»risikoeksponeret minimumskapital« og »minimumskapital« anvendes vilkårligt i hele rapporten om koncerninterne afregningspriser, men henviser til samme begreb, dvs. til FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital som anslået af skatterådgiveren ved analog anvendelse af Basel II-regelsættet.

25

(26)  FFT's egenkapital er blevet reduceret med værdien af kapitalandelene i FFNA og FFC, der forrentes ved tildeling af udbytte.

26

(27)  
  »Egenkapital til dækning af udøvede funktioner« er en anden betegnelse anvendt af skatterådgiveren for den »egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne«, et udtryk, som skatterådgiveren anvender i rapporten.

27

(28)  Skatterådgiveren har anvendt 25-percentilen af betaværdierne i CAPM-modellen, da han skønnede, at FFT's risici var begrænsede.

28

(29)  Data indsamlet af professor A. Damodaran, tilgængelige på adressen: http://pages.stern.nyu.edu/~adamodar/.

29

(30)  Årligt gennemsnit 2011, Eonia-indekset (Euro OverNight Index Average).

30

(31)  Ved kapitalandel forstås en investering i et selskabs aktier (egenkapital).

31

(32)  Betragtning 54.

32

(33)  Findes på: http://www.impotsdirects.public.lu/legislation/legi11/Circulaire_L_I_R__n___164-2_du_28_janvier_2011.pdf.

33

(34)  Ved »koncernfinansieringsselskab« forstås enhver enhed, der primært foretager koncerninterne finansieringstransaktioner bortset fra besiddelse af kapitalandele (cirkulære, s. 1).

34

(35)  Ved »koncernintern finansieringstransaktion« forstås enhver aktivitet i form af tildeling af lån til forbundne selskaber refinansieret ved finansielle midler og instrumenter som f.eks. offentlige emissioner, private lån eller banklån.

35

(36)  To selskaber er »forbundne selskaber«, hvis et af selskaberne direkte eller indirekte deltager i det andet selskabs ledelse eller kapital eller kontrollerer selskabet, eller hvis de samme personer direkte eller indirekte deltager i de to selskabers ledelse eller kapital eller kontrollerer de to selskaber (cirkulære, s. 1).

36

(37)  Cirkulære, s. 2.

37

(38)  Ibid.

38

(39)  Ibid.

39

(40)  Cirkulære, s. 3.

40

(41)  Cirkulære, s. 4.

41

(42)  Cirkulære, s. 7.

42

(43)  Cirkulære, s. 5-8.

43

(44)  Skattemyndighederne i OECD-landene opfordres til at følge disse retningslinjer. Generelt tjener disse dog som referencepunkt og har en klar indflydelse på den skattemæssige praksis i OECD-medlemslandene (og også i lande uden for OECD).

44

(45)  Skattemyndigheder og lovgivere er klar over problemet, og skattelovgivningen gør det generelt muligt for skattemyndighederne at rette selvangivelserne for de forbundne virksomheder, som ikke anvender interne afregningspriser korrekt, gennem substitution af disse priser med priser svarende til en pålidelig tilnærmelse til de priser, der accepteres af uafhængige selskaber, der forhandler under sammenlignelige omstændigheder og på armslængdevilkår.

45

(46)  OECD Transfer Pricing Guidelines for Multinational enterprises and Tax administration, OECD, juli 1995.

46

(47)  OECD Transfer Pricing Guidelines for Multinational enterprises and Tax administration, OECD, 22. juli 2010.

47

(48)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF af 14. juni 2006 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut (EUT L 177 af 30.6.2006, s. 1).

48

(49)  Luxembourg fremlagde disse tal i oplysningerne indsendt den 24. marts 2015. Tallene vedrørende beskatningsgrundlaget er ikke helt identiske med den skattepligtige fortjeneste i regnskaberne.

49

(50)  Se betragtning 21 i indledningsafgørelsen.

50

(51)  Se betragtning 24 i indledningsafgørelsen.

51

(52)  Se betragtning 51 i indledningsafgørelsen vedrørende finansielle oplysninger for FFT for perioden 2009-2011 fremlagt i rapporten om koncerninterne afregningspriser. I tabel 8 henvises til den anvendte terminologi i årsberetningen og i oplysningerne fremsendt af Fiat den 31. marts 2015, og denne terminologi er ikke altid helt identisk med den terminologi, som skatterådgiveren anvender i rapporten om koncerninterne afregningspriser.

52

(53)  Luxembourg har præciseret, at der er blevet betalt en garantiprovision til Fiat S.p.A. i perioden 2011-2013. Der var ingen henvisning til en garantiprovision i årsberetningen for 2010.

53

(*2)  Tallene i parentes er omtrentlige. Tallene er afrundet til et multiplum af 50, 500, 5 000, 500 000 eller 5 000 000.

*2

(54)  
  »Euro Medium Term Note«-programmet — europæisk program for udstedelse af mellemfristede obligationer.

54

(55)  Egenkapitalafkast.

55

(56)  Kommissionens afgørelse 2014/200/EU af 17. juli 2013 om Spaniens støtteordning SA.21233 c/11 (ex NN/11, ex CP 137/06) — Skatteordning for finansielle leasingaftaler, også kendt som den spanske leasingbeskatningsordning (EUT L 114 af 16.4.2014, s. 1).

56

(57)  Kommissionens beslutning 2008/283/EF af 13. november 2007 om den støtteordning, Belgien har indført for koordinationscentre etableret i Belgien, og om ændring af beslutning 2003/757/EF (EUT L 90 af 2.4.2008, s. 7).

57

(58)  Kommissionens beslutning 2006/621/EF af 2. august 2004 om statsstøtte ydet af Frankrig til France Télécom (EUT L 257 af 20.9.2006, s. 11).

58

(59)  Forklaringen i rapporten om koncerninterne afregningspriser er, at investeringerne i FFNA og FFC forrentes ved tildeling af udbytte.

59

(60)  Luxembourg henviser i denne forbindelse til meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet og det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg af 4. juni 2014 om arbejdet i det Fælles EU-forum for Interne Afregningspriser i perioden juli 2012 til januar 2014 (COM(2014) 315 final).

60

(61)  Følgende afsnit citeres: »49(xv). Det er blevet besluttet at foretage følgende fradrag i egenkapitalen ved beregningen af den risikovægtede kapitalprocent. Disse fradrag omfatter: [...] investeringer i datterselskaber, der udøver bank- og finansieringsaktiviteter, og som ikke er konsoliderede i de nationale systemer. Almindelig praksis er at konsolidere datterselskaberne for at vurdere bankkoncernernes egenkapitalniveau. Når denne praksis ikke anvendes, skal der foretages et fradrag for at undgå, at den samme egenkapital anvendes flere gange i forskellige koncernenheder. Disse investeringer fradrages i overensstemmelse med stk. 37 ovenfor. De aktiver, der dækker kapitalandele i datterselskaberne, hvis kapital er blevet trukket fra moderselskabets kapital, medtages ikke i de samlede aktiver ved beregningen af kapitalprocenten.«

61

(62)  I henhold til artikel 57 omfatter et kreditinstituts ikke-konsoliderede egenkapital ikke »l) kapitalinteresser i andre kredit- og finansieringsinstitutter, der udgør mere end 10 % af disses kapital«.

62

(63)  Dette skyldes den høje grad af integration af koncernens aktiviteter og Fiat S.p.A.'s tidligere støtte til sine datterselskaber. Ifølge FFT vurderer kreditbureauerne Fiat S.p.A.'s kreditrating på grundlag af koncernens konsoliderede regnskaber.

63

(64)  FFT handler udelukkende med store finansieringsinstitutter etableret i eurolandene, hvor de fleste nationale tilsynsmyndigheder har godkendt »model 1« (den model, der gør det muligt at henvise til statens kreditrating i stedet for til bankens rating). I henhold til CRD III tillægges en risikovægt på 0 % for stater, der udsteder obligationer i national valuta, uanset deres rating (bilag VI, del 1, punkt 1.2, stk. 4). I henhold til FFT's og [skatterådgiverens] fortolkning af Basel II-regelsættet og reglerne i CRD kan der for de pågældende banker således tillægges en risikovægt i én kategori lavere end den, der gælder for den stat, hvor banken driver virksomhed. Denne anvendelse af Basel II-regelsættet fører til en risikovægt på 20 % for FFT's eksponering mod bankerne. Dette ræsonnement gælder både for FFT's modparts- og kreditrisici over for bankerne.

64

(65)  Baselkomitéen for Banktilsyn, den internationale reguleringsramme for banker (Basel III).

65

(66)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 338).

66

(67)  FFT understøtter dette argument med henvisning til punkt 5.3.2 i Kommissionens meddelelse om selskabsbeskatning i det indre marked (KOM(2001) 582 endelig af 23. oktober 2011).

67

(68)  FFT henviser i denne forbindelse til Kommissionens afgørelse vedrørende Umicore (Kommissionens afgørelse af 26. maj 2010 om statsstøtte til fordel for Umicore S.A., SA C 76/2003 (ex NN 68/03)), hvor Kommissionen bekræfter, at en skattefordel skal være »uforholdsmæssig stor«, hvis den skal undersøges på grundlag af statsstøttereglerne.

68

(69)  Navnlig Kommissionens beslutning af 28. oktober 2009 om Ungarns statsstøtte C 10/07 (ex NN 13/07) vedrørende skattefradrag for koncerninterne renter (»beslutningen om rentebeskatningssystemet for koncerner i Ungarn«).

69

(70)  Kommissionens beslutning 2009/809/EF af 8. juli 2009 om groepsrentebox-ordningen som Nederlandene har til hensigt at gennemføre (C 4/07 (ex N 465/2006)) (EUT L 288 af 4.11.2009, s. 26) (»groepsrentebox-beslutningen«).

70

(71)  Kommissionens beslutning 2004/77/EF af 24. juni 2003 om den belgiske støtteordning, som gennemføres i form af en særlig skatteordning gældende for US Foreign Sales Corporations (EUT L 23 af 28.1.2004, s. 14), Kommissionens beslutning 2003/755/EF af 17. februar 2003 om Belgiens støtteordning til fordel for koordinationscentre, som er hjemmehørende i Belgien (EUT L 282 af 30.10.2003, s. 25), Kommissionens beslutning 2003/501/EF af 16. oktober 2002 om statsstøtteordning C 49/2001 (ex NN 46/2000) — Koordinationscentre — Luxembourg (EUT L 170 af 9.7.2003, s. 20), Kommissionens beslutning 2004/76/EF af 13. maj 2003 om den statsstøtteordning til fordel for hovedkontorer og logistikcentre, Frankrig har gennemført (EUT L 23 af 28.1.2004, s. 1), Kommissionens beslutning 2003/512/EF af 5. september 2002 om Tysklands støtteordning til fordel for kontrol- og koordineringscentre (EUT L 177 af 16.7.2003, s. 17).

71

(72)  Se Domstolens dom af 2. september 2010 i sag C-399/08 P, Kommissionen mod Deutsche Post, ECLI:EU:C:2010:481, præmis 38, og den deri citerede retspraksis.

72

(73)  Se Domstolens dom af 2. september 2010 i sag C-399/08 P, Kommissionen mod Deutsche Post, ECLI:EU:C:2010:481, præmis 39, og den deri citerede retspraksis.

73

(74)  Se dom af 15. november 2011 i forenede sager C-106/09 P og C-107/09 P, Kommissionen mod Government of Gibraltar og Det Forenede Kongerige, ECLI:EU:C:2011:732, præmis 72, og den deri citerede retspraksis.

74

(75)  Se dom af 17. september 1980 i sag 730/79, Philip Morris, ECLI:EU:C:1980:209, præmis 11, og dom af 15. juni 2000 i forenede sager T-298/97, T-312/97, m.fl., Alzetta, ECLI:EU:T:2000:151, præmis 80.

75

(76)  Se dom af 3. marts 2005 i sag C-172/03, Heiser, ECLI:EU:C:2005:130, præmis 40.

76

(77)  Se dom af 8. september 2011 i forenede sager C-78/08 til C-80/08 Paint Graphos m.fl. ECLI:EU:C:2009:417.

77

(78)  Se dom af 8. september 2011 i forenede sager C-78/08 til C-80/08 Paint Graphos m.fl. ECLI:EU:C:2009:417, præmis 65.

78

(79)  Se også dom af 8. september 2011 i forenede sager C-78/08 til C-80/08 Paint Graphos m.fl., ECLI:EU:C:2009:417, præmis 50.

79

(80)  Denne kategori omfatter indtægter genereret af et fast forretningssted beliggende i Luxembourg, erhvervstjenesteydelser i Luxembourg, udbytte, renter på ansvarlig lånekapital og renter på obligationer, hvis det udbetalende organ er staten, en bosiddende fysisk person eller et hjemmehørende selskab, samt kapitalgevinsten ved salg af kapitalandele på mindst 10 % af kapitalen i hjemmehørende selskaber (med undtagelse af risikokapitalfonde).

80

(81)  I 2012. Solidaritetstillægget blev forhøjet fra 5 % til 7 % fra skatteåret 2013.

81

(82)  I lyset af de indførte ændringer for skatteåret 2013 er den samlede selskabsskattesats steget fra 28,80 % til 29,22 % i Luxembourg by.

82

(83)  Luxembourgske selskabers nettoaktiver pålægges endvidere en årlig formueskat i form af en beskatning på 0,5 % af nettoværdien af selskabets samlede formue den 1. januar hvert år.

83

(84)  F.eks. renteindtægter fra aktiver, der genererer indtægter, som er fritaget for beskatning, eller diæter, der ikke er forbundet med selskabets daglige drift.

84

(85)  Ordningen med skattemæssig integration finder anvendelse, hvis en række betingelser er opfyldt: moderselskabet har siden begyndelsen af den regnskabsperiode, i hvilket anmodningen om anvendelse af ordningen med skattemæssig integration effektueres, været direkte eller indirekte besiddelse af mindst 95 % af datterselskabets kapital, datterselskabet er et hjemmehørende kapitalselskab med fuld skattepligt i Luxembourg, moderselskabet er ligeledes et hjemmehørende kapitalselskab med fuld skattepligt i Luxembourg eller en filial af et ikke-hjemmehørende selskab med fuld skattepligt i etableringsværtslandet svarende til den luxembourgske selskabsskat, og anmodningen om anvendelse af ordningen med skattemæssig integration dækker mindst fem driftsår.

85

(86)  Et integreret selskab kan modregne tab i nogle af sine selskaber i den realiserede fortjeneste i andre selskaber. I ordningen med skattemæssig integration behandles koncerner som én enkelt skatteyder. Dette gør det muligt at undgå de skattemæssige ulemper for koncerner i forhold til integrerede selskaber. Ordningen med skattemæssig integration er ikke en støtteforanstaltning, hvis den integrerede koncern ikke behandles mere gunstigt end et integreret selskab.

86

(87)  Alle selskaber, som skaber indtægter, anses generelt for at befinde sig i en tilsvarende retlig og faktisk situation med hensyn til direkte beskatning af virksomheder.

87

(88)  FFT's bemærkninger til indledningsafgørelsen, punkt 2.1.

88

(89)  FFT's bemærkninger til indledningsafgørelsen, punkt 2.1.3.

89

(90)  Se fodnote 66 og 67.

90

(91)  Se dom af 20. maj 2010 i sag C-138/09, Todaro Nunziatina & C., ECLI:EU:C:2010:291, præmis 21.

91

(92)  Ifølge ordningen beskattedes den positive restsaldo af modtagne renter på koncerninterne lån og betalte renter i forbindelse med koncerninterne finansieringstransaktioner i »groepsrentebox«-ordningen med en sats på 5 % i stedet for den normale selskabsskattesats på 25,5 % på daværende tidspunkt.

92

(93)  Groepsrentebox-beslutningen, betragtning 85.

93

(94)  Groepsrentebox-beslutningen, betragtning 101.

94

(95)  Groepsrentebox-beslutningen, betragtning 107.

95

(96)  Følgende fastslås i cirkulæret: »Med hensyn til koncernfinansieringsselskaberne er de funktioner, de varetager i forbindelse med tildeling af lån til enheder i koncernen, rent indholdsmæssigt sammenlignelige med de funktioner, der varetages af uafhængige finansieringsinstitutter underlagt det luxembourgske finanstilsyn, Commission de Surveillance du Secteur Financier.«

96

(97)  Se artikel 9 i OECD's modelbeskatningsoverenskomst.

97

(98)  I denne sag gjorde foranstaltningen det muligt at trække 50 % af det nettorentebeløb, der blev modtaget fra koncernforbundne selskaber, dvs. forskellen mellem de renter, der blev modtaget fra og de renter, der blev betalt til, koncernforbundne selskaber, fra beskatningsgrundlaget i Ungarn. Som følge heraf beskattes kun halvdelen af de nettorenter, der er modtaget, mens hele beløbet skulle beskattes ved den normale anvendelse af skattesystemet. Hos den koncernforbundne virksomhed, der betaler nettorenterne, lægges 50 % af det nettorentebeløb, der er betalt, til beskatningsgrundlaget. I stedet for det fulde nettorentebeløb, der er betalt, trækker virksomhederne således kun halvdelen af dette beløb fra deres beskatningsgrundlag. Ordningen gælder kun for de renter, der modtages fra og betales til koncernforbundne virksomheder, og har til formål at reducere forskellen mellem egenkapitalfinansiering og koncernintern lånefinansiering.

98

(99)  Luxembourgs bemærkninger til indledningsafgørelsen, punkt 73.

99

(100)  Andet sæt bemærkninger fra Luxembourg, punkt 2.1.3 og 2.1.4.

100

(101)  Første sæt bemærkninger fra FFT, punkt 60.

101

(102)  Som anført i betragtning 206.

102

(103)  Se dom af 4. juni 2015 i sag C-15/14 P, Kommissionen mod MOL, ECLI:EU:C:2015:362, præmis 60. Se også dom af 26. februar 2015 i sag T-385/12, Orange mod Kommissionen, ECLI:EU:C:2015:117.

103

(104)  Sag C-39/94, SFEI m.fl., ECLI:EU:C:1996:285, præmis 60, og sag T-342/96, Spanien mod Kommissionen, ECLI:EU:T:1999:210, præmis 41.

104

(105)  Denne fordel må ikke være »uforholdsmæssig« som anført af FFT i sine bemærkninger (afsnit 1.7.1 og 1.7.2). En fordel udgør statsstøtte, hvis den opfylder de øvrige betingelser, der er anført i artikel 107, stk. 1, i TEUF. Umicore-beslutningen (Kommissionens afgørelse af 26. maj 2010 om statsstøtte til fordel for Umicore S.A., SA C 76/03 (ex NN 69/03)), som FFT henviser til, er ikke relevant, da Kommissionen ikke er bundet af sin afgørelsespraksis (se betragtning 202). På grund af forskellen mellem denne sag og Umicore-sagen er det under alle omstændigheder ikke muligt at trække paralleller mellem de to sager. Umicore-sagen vedrørte Umicores anvendelse af momsfritagelser i forbindelse med salg af sølv til selskaber i andre medlemsstater. I december 2000 indgik Inspection Spéciale des Impôts (ISI) et forlig med selskabet. Et sådant forlig er de belgiske skattemyndigheders almindelige praksis, men kun hvis det vedrører faktiske forhold og ikke afgiftens størrelse: »Dog er sådanne forlig kun mulige, i det omfang de ikke indebærer afgiftsfritagelser eller -nedsættelser, jf. momslovens artikel 84. I overensstemmelse med dette princip kan et forlig vedrøre faktiske forhold, men ikke afgiftens størrelse, som er udregnet på grundlag af fastslåede kendsgerninger.« (punkt 154).

105

(106)  Se sag 173/73, Italien mod Kommissionen, ECLI:EU:C:1974:71, præmis 13.

106

(107)  Se f. eks. sag C-387/92, Banco Exterior de Espana, ECLI:EU:C:1994:100.

107

(108)  Se forenede sager C-182/03 og C-217/03, Belgien og Forum 187 ASBL mod Kommissionen, ECLI:EU:C:2006:416.

108

(109)  Se forenede sager C-182/03 og C-217/03, Belgien og Forum 187 ASBL mod Kommissionen, ECLI:EU:C:2006:416.

109

(110)  Kommissionens beslutning 2003/757/EF af 17. februar 2003 om støtteordning i forbindelse med de belgiske koordinationscentre (EUT L 282 af 30.10.2003, s. 25).

110

(111)  Se forenede sager C-182/03 og C-217/03, Belgien og Forum 187 ASBL mod Kommissionen, ECLI:EU:C:2006:416, præmis 96 og 97.

111

(112)  Se forenede sager C-182/03 og C-217/03, Belgien og Forum 187 ASBL mod Kommissionen, ECLI:EU:C:2006:416, præmis 81.

112

(113)  Luxembourgs bemærkninger til indledningsafgørelsen, punkt 38-40.

113

(114)  Se betragtning 102.

114

(115)  Se tabel 7.

115

(116)  Se betragtning 64.

116

(117)  Se betragtning 70.

117

(118)  Der redegøres for TNMM i betragtning 91.

118

(119)  Kommissionen anerkender ikke FFT's argument i betragtning 162 om, at det forhold, at TNMM anvendes i stigende grad, begrunder selskabets anmodning. Dette argument er som anført i betragtning 161 i strid med FFT's henvisning til afsnit 2.2 i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser, hvor det anføres, at »formålet med udvælgelsesmetoden altid bør være at finde den mest hensigtsmæssige metode i en bestemt sag«. Dette formål med OECD's retningslinjer er ikke foreneligt med en fortolkning, hvorefter skatteyderen kan vælge frit mellem forskellige metoder, uanset de faktiske forhold og omstændigheder i den pågældende sag.

119

(120)  Dette står i modsætning til en situation, hvor et selskab, selv om det yder koncerninterne lån, begrænser sine transaktioner til back-to-back-transaktioner, hvor et uafhængigt selskab ikke ville acceptere at betale tredjemand, da den økonomiske begrundelse for disse transaktioner ikke kan adskilles fra andre funktioner og transaktioner (back-to-back-transaktioner kan anvendes til at afdække risiciene forbundet med en anden aktivitet). Disse transaktioner kan i lighed med andre funktioner således ikke sammenlignes med et kreditinstituts hovedfunktioner. Deres pris kan ikke fastsættes korrekt på grundlag af egenkapitalen, da andre indikatorer såsom afkastet af samlede aktiver eller afkastet af omsætningen kan være mere passende i andre sektorer.

120

(121)  Se betragtning 70.

121

(122)  Se betragtning 58 og 59.

122

(123)  Se også betragtning 68 i indledningsafgørelsen.

123

(124)  Der henvises navnlig til McKinsey Working Papers on Risk, No. 24, »The use of economic capital in performance management for banks«, januar 2011, og navnlig til figur 10, s. 13, hvor der er andre eksempler på forskellene mellem forskellige indikatorer for fortjeneste baseret på egenkapitalen.

124

(125)  I rapporten om koncerninterne afregningspriser når skatterådgiveren frem til et risikoafkast på 1 726 000 EUR, men hvis man derimod anvendte skatterådgiverens beregnede afkast af egenkapitalen på 6,05 % på FFT's hypotetiske lovbestemte egenkapital, ville risikoafkastet være 17 392 000 EUR.

125

(126)  Betragtning 163.

126

(127)  Se punkt 2.97 i OECD's retningslinjer.

127

(128)  Se punkt 2.86 i OECD's retningslinjer.

128

(129)  Det anføres i cirkulæret, at de tjenesteleverandører, som cirkulæret finder anvendelse på, i alt væsentligt udøver funktioner, der svarer til de regulerede institutters funktioner. Der henvises ligeledes i cirkulæret til potentielle meromkostninger, der øger udlånsomkostningerne, og meromkostninger forbundet med opfyldelse af solvenskravene. Cirkulæret begrænser imidlertid ikke den egenkapital, der skal forrentes, til disse solvenskrav.

129

(130)  Se betragtning 81.

130

(131)  Anvendelse af afkastet af den lovbestemte egenkapital er endnu vanskeligere i praksis på grund af de regulerede institutters forskellige former for lovpligtig kapital såsom kernekapital og supplerende kapital, hvorimod FFT kun råder over egenkapital. Dette er endnu mere komplekst inden for rammerne af Basel III-regelsættet. Regulerede finansieringsinstitutter offentliggør normalt ikke beløbsmæssige oplysninger om deres lovpligtige minimumskapitalgrundlag, men det kan imidlertid beregnes indirekte. De offentliggør i stedet oplysninger om deres faktiske lovpligtige kapital, der altid er højere end minimumskapitalgrundlaget. Endelig anvender de regulerede institutter undertiden det risikojusterede egenkapitalafkast, der kan anses for at svare til afkastet af den lovbestemte egenkapital, ved fastsættelsen af interne priser. I denne sag anvendes det imidlertid særskilt på de enkelte aktiver og ikke under ét som en indikator for instituttets samlede fortjeneste, og derfor offentliggøres det i princippet ikke.

131

(132)  Se betragtning 256.

132

(133)  Se tabel 6.

133

(134)  FMI WP/12/36, How Risky Are Banks' Risk Weighted Assets? Sonali Das et Amadou N.R. Sy, 2012, s. 6.

134

(135)  Betragtning 58 og 59.

135

(136)  Indledningsafgørelsen, betragtning 72.

136

(137)  Betragtning 167.

137

(138)  Ibid.

138

(139)  Betragtning 98.

139

(140)  Se betragtning 58.

140

(141)  Se fodnote 136.

141

(142)  Da der ikke foreligger tilstrækkelige data til at beregne FFT's hypotetiske lovbestemte minimuskapital korrekt, ville anvendelsen af gennemsnittet for sektoren have resulteret i en lovbestemt minimumskapital på 427 mio. EUR, jf. betragtning 270, som er større end FFT's samlede egenkapital på 287 mio. EUR.

142

(143)  Betragtning 69 og tabel 1.

143

(144)  Betragtning 61.

144

(145)  Betragtning 97.

145

(146)  Betragtning 96.

146

(147)  Som anført af Luxembourg i betragtning 154.

147

(148)  Se betragtning 154.

148

(149)  Se betragtning 95.

149

(150)  Se betragtning 165.

150

(151)  Gearingen er den del af aktiverne, der er finansieret med egenkapital. Da de øvrige aktiver er finansieret ved gældsætning, er gearingen et mål for et selskabs gældsætning eller kapitalisering.

151

(152)  Hele FFT's egenkapital er kernekapital, da FFT ikke anvender andre instrumentkategorier.

152

(153)  Se betragtning 268.

153

(154)  Beskrevet i betragtning 121-126.

154

(155)  På grundlag af FF's regnskabstal i tabellen i betragtning 114.

155

(156)  Den hypotetiske lovbestemte egenkapital på 427 mio. EUR ville ligeledes være større end FFT's egenkapital på 286 mio. EUR på tidspunktet for erhvervelserne af FFNA og FFC.

156

(157)  Rapporten om koncerninterne afregningspriser er fra 2011. Denne referenceperiode ændres således ikke. Til sammenligning var indeksets beta 1,3 i perioden 12. maj 2012-12. maj 2014.

157

(158)  Se tabel 6 i indledningsafgørelsen.

158

(159)  Se tabel 4.

159

(160)  Se betragtning 114.

160

(161)  Som anført i betragtning 123.

161

(162)  Se betragtning 155.

162

(163)  Se betragtning 113 og 114.

163

(164)  Se tabellen i betragtning 125.

164

(165)  Den Internationale Betalingsbank, 81. årsberetning, 1. april 2010-31. marts 2011, 26. juni 2011, s. 90.

165

(166)  ECB, Financial stability review, december 2011, s. 130 (fri oversættelse).

166

(167)  Deutsche Bank, European Banks: Running the Numbers: Spring edition, 5. april 2011 (fri oversættelse). I en rapport fra Deutsche Bank af 20. marts 2015 anslås de europæiske bankers implicitte kapitalomkostninger til 10 %.

167

(168)  Første sæt bemærkninger fra FFT, punkt 64, andet sæt bemærkninger fra FFT, punkt 1.8.1. ff., punkt 3.1.8.

168

(169)  Primært beslutningen om rentebeskatningssystemet for koncerner i Ungarn.

169

(170)  Se betragtning 202.

170

(171)  Se også groepsrentebox-beslutningen, betragtning 80-82, beslutningen om rentebeskatningssystemet for koncerner i Ungarn, betragtning 131 og 132.

171

(172)  Se dom C-81/10 P, France Télécom mod Kommissionen, ECLI:EU:C:2011:811, præmis 43, sag C-66/02, Italien mod Kommissionen, ECLI:EU:C:2005:768, præmis 34. Se også forenede sager T-427/04 og T-17/05, Frankrig og France Télécom mod Kommissionen, ECLI:EU:T:2009:474, præmis 207 og 215.

172

,

(173)  Luxembourgs bemærkninger til indledningsafgørelsen, punkt 28.

173

(174)  Se betragtning 77.

174

(175)  Første sæt bemærkninger fra FFT, punkt 60, andet sæt bemærkninger fra FFT, punkt 1.4.

175

(176)  Afsnit 7.2.1.1.

176

(177)  Cirkulæret, s. 3-4.

177

(178)  Luxembourgs bemærkninger til indledningsafgørelsen, punkt 34.

178

(179)  Luxembourgs bemærkninger til indledningsafgørelsen, punkt 36.

179

(180)  Nummereringen er afgørelsernes nummerering som meddelt Kommissionen af Luxembourg.

180

(181)  Rapporten om koncerninterne afregningspriser, s. 34.

181

(182)  Se betragtning 83.

182

(183)  To af disse afgørelser vedrørte anmodninger fra FFT og fra [selskab F], se betragtning 28 og 29.

183

(184)  Kommissionens anmodning af 23. juni 2015 vedrører alle rapporterne om koncerninterne afregningspriser fremsendt af selskabet, og Luxembourgs meddelelse af 25. juni 2015 indeholder ikke yderligere rapporter af denne karakter.

184

(185)  Brev af 24. marts 2015 fra Luxembourg, svar på spørgsmål nr. 6.

185

(186)  Dom i forenede sager C-78/08 til C-80/08, Paint Graphos m.fl. ECLI:EU:C:2009:417, præmis 69.

186

(187)  Dom i sag C-170/83, Hydrotherm, ECLI:EU:C:1984:271, præmis 11. Dom i sag T-137/02, Pollmeier Malchow mod Kommissionen, ECLI:EU:T:2004:304, præmis 50.

187

(188)  Domme i sag C-480/09 P, Acea Electrabel Produzione SpA mod Kommissionen, ECLI:EU:C:2010:787, præmis 47-55, og i sag C-222/04, Cassa di Risparmio di Firenze SpA m.fl., ECLI:EU:C:2006:8, point 112.

188

(189)  Se betragtning 110.

189

(190)  Se betragtning 34.

190

(191)  Se tilsvarende sag 323/82, Intermills, ECLI:EU:C:1984:345, præmis 11, hvor følgende fastslås: »Det fremgår af de af sagsøgeren fremlagte oplysninger, at efter omstruktureringen kontrolleres såvel selskabet Intermills som de tre industriselskaber af den vallonske region, og at selskabet Intermills fortsat har en interesse i disse selskaber, efter at produktionsanlæggene blev overført til de tre nyoprettede selskaber. Det må derfor fastslås, at de tre virksomheder i sagen, på trods af, at de hver især har status som selvstændige juridiske personer i forhold til det tidligere Intermills-selskab, tilsammen udgør en enhed, i hvert fald for så vidt angår den støtte, der er ydet af de belgiske myndigheder [...].«

191

(192)  Se betragtning 48.

192

(193)  Undtagelserne i artikel 107, stk. 2, i TEUF, der vedrører støtte af social karakter til enkelte forbrugere, støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, og støtte til visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, finder ikke anvendelse i denne sag.

193

(194)  Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (EUT L 248 af 24.9.2015, s. 9).

194

(195)  Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EUT L 140 af 30.4.2004, s. 1).

195

(196)  Luxembourgs bemærkninger til indledningsafgørelsen, punkt 104 ff. Luxembourg citerer punkt 19 i rapporten fra gruppen vedrørende adfærdskodeksen for erhvervsbeskatning til Økofinrådet, der har følgende ordlyd (på engelsk): »With respect to the Luxembourg tax measure concerning companies engaged in intra-group financing activities the Group discussed the agreed description at the meeting on 17 February 2011. Luxembourg informed the Group that Circular No 164/2 dated 28 January 2011 determines the conditions for providing advance pricing agreements confirming the remuneration of the transactions. At the meeting on 11 April 2011, Luxembourg informed that Group that Circular No 164/2 bis dated 8 April 2011 ensured that advance confirmations granted prior to the entry into force of Circular No 164/2 would cease to be valid by 31 December 2011. With the benefit of this information, the Group agreed that there was no need for this measure to be assessed against the criteria of the Code of Conduct.«

196

(197)  Se dommene i sag C-5/89, Kommissionen mod Tyskland, ECLI:EU:C:1990:320, præmis 17, og i sag T-310/99, Italien mod Kommissionen, ECLI:EU:T:2002:143, præmis 104.

197

(198)  Se dommen i sag T-67/94, Ladbroke Racing mod Kommissionen, ECLI:EU:T:1998:7, præmis 183. Se også dommen i forenede sager T-116/01 og T-118/01, P&O European Ferries (Vizcaya) SA og Diputacion Floral de Vizcaya mod Kommissionen, ECLI:EU:T:2003:217, præmis 202.

198

(199)  Se dommene i sag T-290/97, Mehibas Dordtselaan mod Kommissionen, ECLI:EU:T:2000:8, præmis 59, og forenede sager C-182/03 og C-217/03, Belgien og Forum 187 ASBL mod Kommissionen, ECLI:EU:C:2006:416, præmis 147.

199

(200)  Konklusioner vedtaget af Rådet (ECOFIN) den 1. december 1997 vedrørende skattepolitik (EFT C 2 af 6.1.1998, s. 1). Se ligeledes dokumenterne på adressen: http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/company_tax/harmful_tax_practices/index_en.htm.

200

(201)  Se i denne forbindelse forslag til afgørelse fra generaladvokaten i sag C-217/03, Belgien og Forum 187 ASBL mod Kommissionen, ECLI:EU:C:2006:89, præmis 376.

201

(202)  I tillægsprotokol nr. 1 til OECD-konventionen af 14. december 1960 har de undertegnende parter aftalt, at Europa-Kommissionen skal deltage i organisationens arbejde. Repræsentanter for Europa-Kommissionen deltager sammen med medlemsstaterne i drøftelserne om OECD's arbejdsprogram og i hele organisationens arbejde og forskellige organer. Selv om Europa-Kommissionens deltagelse naturligvis er mere omfattende end en observatørs, har Kommissionen ingen stemmeret og deltager ikke officielt i vedtagelsen af de instrumenter, som Rådet får forelagt til vedtagelse.

202

(203)  Kommissionens afgørelse af 11. juli 2001 i sag C 47/2001 (ex NN 42/2000) — Tyskland: udenlandske virksomheders kontrol- og koordinationscentre (EFT C 304 af 30.10.2001, s. 2). Beslutning 2003/501/EF.

203

(204)  Dom i forenede sager C-182/03 og C-217/03, Belgien og Forum 187 ASBL mod Kommissionen, ECLI:EU:C:2006:416.

204

(205)  Også selv om det er umuligt at tilbagesøge støtten og ikke blot vanskeligt at beregne støttebeløbet.

205

(206)  Dom i forenede sager T-427/04 og T-17/05, Frankrig mod Kommissionen, ECLI:EU:T:2009:474, præmis 297.

206

(207)  Dom i forenede sager T-427/04 og T-17/05, Frankrig mod Kommissionen, ECLI:EU:T:2009:474, præmis 299.

207

(208)  Meddelelse fra Kommissionen om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne (EFT C 384 af 10.12.1998, s. 3).

208

(209)  Dom i sag C-441/06, Kommissionen mod Frankrig, ECLI:EU:C:2007:616, præmis 29, og den deri citerede retspraksis.

209

(210)  Se navnlig betragtning 308-311.

210

---

| 22.12.2016 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | L 351/68 |
| --- | --- | --- | --- |

22.12.2016

DA

Den Europæiske Unions Tidende

L 351/68

---

KOMMISSIONENS AFGØRELSE (EU) 2016/2327

af 5. juli 2016

om statsstøtte SA. 19864 — 2014/C (ex 2009/NN54) iværksat af Belgien — Finansiering af de offentlige IRIS-hospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles

(meddelt under nummer C(2016) 4051)

(Kun den franske og den nederlandske udgave er autentiske)

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit (1),

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med de nævnte bestemmelser (2) og under henvisning til disse bemærkninger samt

ud fra følgende betragtninger:

1.   SAGSFORLØB

SAGSFORLØB

| (1) | Ved brev af 7. september 2005 og 17. oktober 2005, registreret henholdsvis den 12. september og den 19. oktober 2005, modtog Kommissionen en klage over den belgiske stat vedrørende dennes påståede ydelse af ulovlig og uforenelig støtte siden 1995 til fem offentlige hospitaler (3) (herefter »IRIS-hospitalerne«) (4) i IRIS-nettet (5) (herefter »IRIS«) i hovedstadsregionen Bruxelles. Klagen blev indgivet af to sammenslutninger (Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé (CBI) og Association bruxelloise des institutions de soins privées (ABISP)) som repræsentanter hospitalerne, der drives af privatretlige juridiske personer (herefter »privathospitalerne«), og desuden individuelt af flere af disse sammenslutningers medlemmer (6). |
| --- | --- |

(1)

Ved brev af 7. september 2005 og 17. oktober 2005, registreret henholdsvis den 12. september og den 19. oktober 2005, modtog Kommissionen en klage over den belgiske stat vedrørende dennes påståede ydelse af ulovlig og uforenelig støtte siden 1995 til fem offentlige hospitaler (3) (herefter »IRIS-hospitalerne«) (4) i IRIS-nettet (5) (herefter »IRIS«) i hovedstadsregionen Bruxelles. Klagen blev indgivet af to sammenslutninger (Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé (CBI) og Association bruxelloise des institutions de soins privées (ABISP)) som repræsentanter hospitalerne, der drives af privatretlige juridiske personer (herefter »privathospitalerne«), og desuden individuelt af flere af disse sammenslutningers medlemmer (6).

3

4

5

6

| (2) | Klagen var koncentreret om følgende grupper af argumenter: i) fravær af eller mangel på klarhed i definitionen og overdragelsen af de specifikke offentlige tjenesteydelsesopgaver, der alene blev pålagt IRIS-hospitalerne og ikke privathospitalerne i Bruxelles, ii) de offentlige myndigheders dækning af IRIS-hospitalernes tab, iii) overkompensationen af IRIS-hospitalernes omkostninger ved offentlige tjenesteydelsesopgaver ydet via Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales, iv) manglen på gennemsigtighed i måden at yde IRIS-hospitalerne offentlig finansiering på og endelig v) forekomsten af krydssubsidiering til fordel for de ikkehospitalsrelaterede aktiviteter i IRIS-hospitalerne på grund af den overkompensation, som disse fik for leveringen af deres hospitalsopgaver (7). |
| --- | --- |

(2)

Klagen var koncentreret om følgende grupper af argumenter: i) fravær af eller mangel på klarhed i definitionen og overdragelsen af de specifikke offentlige tjenesteydelsesopgaver, der alene blev pålagt IRIS-hospitalerne og ikke privathospitalerne i Bruxelles, ii) de offentlige myndigheders dækning af IRIS-hospitalernes tab, iii) overkompensationen af IRIS-hospitalernes omkostninger ved offentlige tjenesteydelsesopgaver ydet via Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales, iv) manglen på gennemsigtighed i måden at yde IRIS-hospitalerne offentlig finansiering på og endelig v) forekomsten af krydssubsidiering til fordel for de ikkehospitalsrelaterede aktiviteter i IRIS-hospitalerne på grund af den overkompensation, som disse fik for leveringen af deres hospitalsopgaver (7).

7

| (3) | I fortsættelse af de supplerende oplysninger, som de belgiske myndigheder havde fremsendt, informerede Kommissionen ved brev (8) af 10. januar 2008 klagerne om sin foreløbige vurdering af klagen og opfordrede de interesserede parter til at fremlægge nye oplysninger, så den kunne genoverveje sin foreløbige vurdering af klagen, der i modsat fald ville blive betragtet som trukket tilbage. Efter at have modtaget klagernes svar bekræftede Kommissionen sin foreløbige vurdering i sit brev af 10. april 2008. |
| --- | --- |

(3)

I fortsættelse af de supplerende oplysninger, som de belgiske myndigheder havde fremsendt, informerede Kommissionen ved brev (8) af 10. januar 2008 klagerne om sin foreløbige vurdering af klagen og opfordrede de interesserede parter til at fremlægge nye oplysninger, så den kunne genoverveje sin foreløbige vurdering af klagen, der i modsat fald ville blive betragtet som trukket tilbage. Efter at have modtaget klagernes svar bekræftede Kommissionen sin foreløbige vurdering i sit brev af 10. april 2008.

8

| (4) | Efterfølgende oplyste klagerne Kommissionen om, at de havde anlagt et annullationssøgsmål ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (fra 1. december 2009 omdøbt til Den Europæiske Unions Ret, herefter »Retten«) vedrørende brevet af 10. januar 2008, som de betragtede som en afgørelse fra Kommissionens side (9). I øvrigt anlagde klagerne den 20. juni 2008 et annullationssøgsmål vedrørende brevet fra Kommissionens tjenestegrene af 10. april 2008 (10). De to sager, som blev anlagt ved Retten, blev af denne udsat indtil den 31. oktober 2009, idet Kommissionen havde oplyst Retten om, at den havde til hensigt at vedtage en afgørelse i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (11). Med henblik på vedtagelsen af denne afgørelse anmodede Kommissionens tjenestegrene de belgiske myndigheder såvel som klagerne om at fremsende supplerende oplysninger. |
| --- | --- |

(4)

Efterfølgende oplyste klagerne Kommissionen om, at de havde anlagt et annullationssøgsmål ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (fra 1. december 2009 omdøbt til Den Europæiske Unions Ret, herefter »Retten«) vedrørende brevet af 10. januar 2008, som de betragtede som en afgørelse fra Kommissionens side (9). I øvrigt anlagde klagerne den 20. juni 2008 et annullationssøgsmål vedrørende brevet fra Kommissionens tjenestegrene af 10. april 2008 (10). De to sager, som blev anlagt ved Retten, blev af denne udsat indtil den 31. oktober 2009, idet Kommissionen havde oplyst Retten om, at den havde til hensigt at vedtage en afgørelse i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (11). Med henblik på vedtagelsen af denne afgørelse anmodede Kommissionens tjenestegrene de belgiske myndigheder såvel som klagerne om at fremsende supplerende oplysninger.

9

10

11

| (5) | I sin beslutning af 28. oktober 2009 (12) (herefter »2009-beslutningen«, se også afsnit 4.1) valgte Kommissionen ikke at gøre indsigelse over for støtten til finansiering af de offentlige hospitaler i IRIS-nettet i hovedstadsregionen Bruxelles med den begrundelse, at den pågældende finansiering blev vurderet som forenelig med det indre marked i henhold til de betingelser, der blev stillet i Kommissionens beslutning 2005/842/EF (13) (herefter »SGEI-beslutningen af 2005«), og direkte i henhold til EF-traktatens artikel 86, stk. 2 (nu artikel 106, stk. 2, i TEUF), for så vidt angår de offentlige tjenesteydelsesopgaver, som blev overdraget inden ikrafttrædelsen af SGEI-beslutningen af 2005 den 19. december samme år. |
| --- | --- |

(5)

I sin beslutning af 28. oktober 2009 (12) (herefter »2009-beslutningen«, se også afsnit 4.1) valgte Kommissionen ikke at gøre indsigelse over for støtten til finansiering af de offentlige hospitaler i IRIS-nettet i hovedstadsregionen Bruxelles med den begrundelse, at den pågældende finansiering blev vurderet som forenelig med det indre marked i henhold til de betingelser, der blev stillet i Kommissionens beslutning 2005/842/EF (13) (herefter »SGEI-beslutningen af 2005«), og direkte i henhold til EF-traktatens artikel 86, stk. 2 (nu artikel 106, stk. 2, i TEUF), for så vidt angår de offentlige tjenesteydelsesopgaver, som blev overdraget inden ikrafttrædelsen af SGEI-beslutningen af 2005 den 19. december samme år.

12

13

| (6) | Efterfølgende anlagde klagerne ved Retten et søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens beslutning. Retten annullerede Kommissionens beslutning ved sin dom af 7. november 2012 i sag T-137/10 (14) (se også afsnit 4.2), idet den vurderede, at denne beslutning var blevet truffet i strid med klagernes processuelle rettigheder. Navnlig konkluderede Retten, at Kommissionen skulle have udtrykt tvivl med hensyn til de omhandlede foranstaltningers forenelighed med det indre marked i betragtning af de argumenter, som klagerne havde fremsat i så henseende. Retten konkluderede derfor, at Kommissionen var forpligtet til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure for at indhente alle oplysninger, der var relevante for efterprøvningen af alle de pågældende støtteforanstaltningers forenelighed med det indre marked, og give klagerne og andre interesserede parter mulighed for at fremsætte deres synspunkter i forbindelse med proceduren (15). |
| --- | --- |

(6)

Efterfølgende anlagde klagerne ved Retten et søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens beslutning. Retten annullerede Kommissionens beslutning ved sin dom af 7. november 2012 i sag T-137/10 (14) (se også afsnit 4.2), idet den vurderede, at denne beslutning var blevet truffet i strid med klagernes processuelle rettigheder. Navnlig konkluderede Retten, at Kommissionen skulle have udtrykt tvivl med hensyn til de omhandlede foranstaltningers forenelighed med det indre marked i betragtning af de argumenter, som klagerne havde fremsat i så henseende. Retten konkluderede derfor, at Kommissionen var forpligtet til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure for at indhente alle oplysninger, der var relevante for efterprøvningen af alle de pågældende støtteforanstaltningers forenelighed med det indre marked, og give klagerne og andre interesserede parter mulighed for at fremsætte deres synspunkter i forbindelse med proceduren (15).

14

15

| (7) | Ved brev af 1. oktober 2014 informerede Kommissionen Belgien om sin beslutning om at indlede proceduren efter artikel 108, stk. 2, i TEUF vedrørende de offentlige finansieringsforanstaltninger til fordel for IRIS-hospitalerne i hovedstadsregionen Bruxelles. |
| --- | --- |

(7)

Ved brev af 1. oktober 2014 informerede Kommissionen Belgien om sin beslutning om at indlede proceduren efter artikel 108, stk. 2, i TEUF vedrørende de offentlige finansieringsforanstaltninger til fordel for IRIS-hospitalerne i hovedstadsregionen Bruxelles.

| (8) | Kommissionens beslutning om at indlede proceduren i sagen (herefter »åbningsafgørelsen«) blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (16). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til foranstaltningerne. |
| --- | --- |

(8)

Kommissionens beslutning om at indlede proceduren i sagen (herefter »åbningsafgørelsen«) blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (16). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til foranstaltningerne.

Den Europæiske Unions Tidende

16

| (9) | Ved brev af 22. oktober 2014 bad de belgiske myndigheder om en forlængelse af fristen for fremlæggelse af bemærkninger til åbningsafgørelsen. Kommissionen indrømmede denne forlængelse ved brev af 23. oktober 2014. Der blev ved e-mail af 1. december 2014 anmodet om endnu en forlængelse af fristen, hvilket Kommissionen imødekom ved brev af 2. december 2014. Ved brev af 16. december 2014 fremlagde Kongeriget Belgien sine bemærkninger til åbningsafgørelsen. |
| --- | --- |

(9)

Ved brev af 22. oktober 2014 bad de belgiske myndigheder om en forlængelse af fristen for fremlæggelse af bemærkninger til åbningsafgørelsen. Kommissionen indrømmede denne forlængelse ved brev af 23. oktober 2014. Der blev ved e-mail af 1. december 2014 anmodet om endnu en forlængelse af fristen, hvilket Kommissionen imødekom ved brev af 2. december 2014. Ved brev af 16. december 2014 fremlagde Kongeriget Belgien sine bemærkninger til åbningsafgørelsen.

| (10) | Kommissionen modtog bemærkninger fra interesserede parter (se afsnit 5 nedenfor) den 15. december 2014, den 5. januar 2015 og den 9. januar 2015. Ved brev af 13. og 20. februar 2015 videresendte Kommissionen disse bemærkninger til Belgien, som derved fik mulighed for at kommentere dem. Belgiens kommentarer blev modtaget ved brev af 13. marts 2015 og registreret den 17. marts 2015. |
| --- | --- |

(10)

Kommissionen modtog bemærkninger fra interesserede parter (se afsnit 5 nedenfor) den 15. december 2014, den 5. januar 2015 og den 9. januar 2015. Ved brev af 13. og 20. februar 2015 videresendte Kommissionen disse bemærkninger til Belgien, som derved fik mulighed for at kommentere dem. Belgiens kommentarer blev modtaget ved brev af 13. marts 2015 og registreret den 17. marts 2015.

| (11) | På denne baggrund revurderede Kommissionen sagen og fortolkede visse oplysninger anderledes, end den havde gjort i den beslutning, den vedtog i 2009, og som blev annulleret. |
| --- | --- |

(11)

På denne baggrund revurderede Kommissionen sagen og fortolkede visse oplysninger anderledes, end den havde gjort i den beslutning, den vedtog i 2009, og som blev annulleret.

2.   BAGGRUND

BAGGRUND

| (12) | IRIS-hospitalerne drives i et komplekst miljø af love og regler, som fastlægges af forskellige offentlige myndigheder. En overordnet vurdering af foreneligheden af den offentlige finansiering af disse hospitaler med statsstøttereglerne kræver først og fremmest en kort beskrivelse af den retlige ramme, der er gældende for IRIS-hospitalerne. Denne beskrivelse omfatter en præsentation af CPAS-loven (i henhold til hvilken IRIS-hospitalerne blev etableret), en kort gennemgang af etableringen af IRIS-hospitalerne, en oversigt over retsakterne og andre dokumenter, der regulerer IRIS-hospitalernes aktiviteter, en kort beskrivelse af IRIS-hospitalernes primære aktiviteter samt en fortegnelse over de forskellige anvendelige finansieringsmekanismer. |
| --- | --- |

(12)

IRIS-hospitalerne drives i et komplekst miljø af love og regler, som fastlægges af forskellige offentlige myndigheder. En overordnet vurdering af foreneligheden af den offentlige finansiering af disse hospitaler med statsstøttereglerne kræver først og fremmest en kort beskrivelse af den retlige ramme, der er gældende for IRIS-hospitalerne. Denne beskrivelse omfatter en præsentation af CPAS-loven (i henhold til hvilken IRIS-hospitalerne blev etableret), en kort gennemgang af etableringen af IRIS-hospitalerne, en oversigt over retsakterne og andre dokumenter, der regulerer IRIS-hospitalernes aktiviteter, en kort beskrivelse af IRIS-hospitalernes primære aktiviteter samt en fortegnelse over de forskellige anvendelige finansieringsmekanismer.

2.1.   Ret til social støtte og CPAS-loven

Ret til social støtte og CPAS-loven

| (13) | I Belgien er retten til social støtte en forfatningssikret rettighed. Navnlig bestemmes følgende i artikel 23 i den belgiske forfatning:

  »Enhver har ret til et værdigt liv. Derfor garanterer loven, dekretet eller reglen som omhandlet i artikel 134 — under hensyntagen til de tilsvarende forpligtelser — de økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder og fastlægger betingelserne for udøvelsen heraf. Disse rettigheder omfatter blandt andet:
  (...)






  2) | retten til socialsikring, sundhedsbeskyttelse og social støtte, lægehjælp og retshjælp.« |
| --- | --- | --- |

(13)

I Belgien er retten til social støtte en forfatningssikret rettighed. Navnlig bestemmes følgende i artikel 23 i den belgiske forfatning:

»Enhver har ret til et værdigt liv. Derfor garanterer loven, dekretet eller reglen som omhandlet i artikel 134 — under hensyntagen til de tilsvarende forpligtelser — de økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder og fastlægger betingelserne for udøvelsen heraf. Disse rettigheder omfatter blandt andet:

(...)

2)

| (14) | Borgernes reelle adgang til social støtte reguleres primært af den organiske lov af 8. juli 1976 (17) (herefter »CPAS-loven«), hvorved indførtes de offentlige forsorgscentre (centres publics d'action sociale, herefter »CPAS«). Disse er offentlige organer og juridiske personer og findes i alle belgiske kommuner. CPAS ledes af et råd, hvis medlemmer er valgt af den pågældende kommunes kommunalbestyrelse. I artikel 1 i CPAS-loven anføres følgende:

  »Enhver har ret til social støtte. Denne har til formål at sætte modtageren i stand til at leve et værdigt liv. Der oprettes offentlige centre for social støtte, som på vilkår fastlagt i nærværende lov har til opgave at sikre formidlingen af denne støtte.« |
| --- | --- |

(14)

Borgernes reelle adgang til social støtte reguleres primært af den organiske lov af 8. juli 1976 (17) (herefter »CPAS-loven«), hvorved indførtes de offentlige forsorgscentre (centres publics d'action sociale, herefter »CPAS«). Disse er offentlige organer og juridiske personer og findes i alle belgiske kommuner. CPAS ledes af et råd, hvis medlemmer er valgt af den pågældende kommunes kommunalbestyrelse. I artikel 1 i CPAS-loven anføres følgende:

17

»Enhver har ret til social støtte. Denne har til formål at sætte modtageren i stand til at leve et værdigt liv. Der oprettes offentlige centre for social støtte, som på vilkår fastlagt i nærværende lov har til opgave at sikre formidlingen af denne støtte.«

| (15) | I praksis yder CPAS social støtte til personer, som ikke råder over de nødvendige midler til at føre en værdig tilværelse, og som ikke er berettiget til andre former for socialsikring (f.eks. arbejdsløshedsunderstøttelse). I denne forbindelse præciseres det i artikel 57, stk. 1, i CPAS-loven, at CPAS har til opgave at sikre, at personer og familier får den støtte fra samfundet, som de er berettigede til. Opgaven beskrives som følger:

  »Det sikrer ikke alene en palliativ eller kurativ hjælp, men også præventiv hjælp. Det opmuntrer til inddragelse af brugerne. Hjælpen kan være materiel, social, medicinsk, socialmedicinsk eller psykologisk.« |
| --- | --- |

(15)

I praksis yder CPAS social støtte til personer, som ikke råder over de nødvendige midler til at føre en værdig tilværelse, og som ikke er berettiget til andre former for socialsikring (f.eks. arbejdsløshedsunderstøttelse). I denne forbindelse præciseres det i artikel 57, stk. 1, i CPAS-loven, at CPAS har til opgave at sikre, at personer og familier får den støtte fra samfundet, som de er berettigede til. Opgaven beskrives som følger:

»Det sikrer ikke alene en palliativ eller kurativ hjælp, men også præventiv hjælp. Det opmuntrer til inddragelse af brugerne. Hjælpen kan være materiel, social, medicinsk, socialmedicinsk eller psykologisk.«

| (16) | Hvert CPAS skal yde social støtte til personer og familier, men har visse skønsbeføjelser med hensyn til, hvordan denne støtte ydes. Nærmere bestemt skal CPAS yde støtten:






  — | enten selv direkte |
| --- | --- | --- |

(16)

Hvert CPAS skal yde social støtte til personer og familier, men har visse skønsbeføjelser med hensyn til, hvordan denne støtte ydes. Nærmere bestemt skal CPAS yde støtten:

—

enten selv direkte

| — | eller »der, hvor det viser sig nødvendigt, og i givet fald inden for rammerne af en eksisterende plan« (se også betragtning 19) gennem institutioner eller tjenester, som CPAS opretter (på grundlag af artikel 60, stk. 6, artikel 79 og artikel 118 i CPAS-loven), og hvis formål CPAS i så fald ligeledes har pligt til at definere. Enhver social forpligtelse, som CPAS delegerer til denne institution eller tjeneste, skal herefter overholdes i overensstemmelse med dette formål |
| --- | --- |

—

eller »der, hvor det viser sig nødvendigt, og i givet fald inden for rammerne af en eksisterende plan« (se også betragtning 19) gennem institutioner eller tjenester, som CPAS opretter (på grundlag af artikel 60, stk. 6, artikel 79 og artikel 118 i CPAS-loven), og hvis formål CPAS i så fald ligeledes har pligt til at definere. Enhver social forpligtelse, som CPAS delegerer til denne institution eller tjeneste, skal herefter overholdes i overensstemmelse med dette formål

| — | eller gennem institutioner eller tjenester, som CPAS samarbejder med (artikel 61 i CPAS-loven), og som i så fald skal være oprettet:






  — | enten af CPAS selv (se forrige led) |
| --- | --- | --- |

—

eller gennem institutioner eller tjenester, som CPAS samarbejder med (artikel 61 i CPAS-loven), og som i så fald skal være oprettet:

—

enten af CPAS selv (se forrige led)

| — | eller af en tredjepart, som også har defineret formålet dermed. |
| --- | --- |

—

eller af en tredjepart, som også har defineret formålet dermed.

| (17) | I de to sidstnævnte tilfælde delegerer CPAS udelukkende (en del af) sine forpligtelser til at yde social støtte, såfremt denne delegering stemmer overens med formålet med den institution, det samarbejder med. På den ene side kontrollerer CPAS selv formålet med institutioner, det selv har oprettet. Hvis der på den anden side er tale om en helt adskilt institution (tredjepartsinstitution), bliver samarbejdet begrænset til formålet med denne. |
| --- | --- |

(17)

I de to sidstnævnte tilfælde delegerer CPAS udelukkende (en del af) sine forpligtelser til at yde social støtte, såfremt denne delegering stemmer overens med formålet med den institution, det samarbejder med. På den ene side kontrollerer CPAS selv formålet med institutioner, det selv har oprettet. Hvis der på den anden side er tale om en helt adskilt institution (tredjepartsinstitution), bliver samarbejdet begrænset til formålet med denne.

| (18) | Den forpligtelse, som ved lov er pålagt CPAS til at yde social støtte af materiel, social, medicinsk, socialmedicinsk eller psykologisk art, er den samme, uafhængigt af om CPAS yder støtten direkte eller gennem institutioner, som det opretter eller samarbejder med. Ifølge artikel 57 i CPAS-loven pålægges CPAS (og CPAS alene) pligt til at yde denne støtte under alle omstændigheder. Enhver type delegering udgør en form for opfyldelse af denne pligt og fritager ikke CPAS for dets ansvar for fortsat at opfylde sin forpligtelse. |
| --- | --- |

(18)

Den forpligtelse, som ved lov er pålagt CPAS til at yde social støtte af materiel, social, medicinsk, socialmedicinsk eller psykologisk art, er den samme, uafhængigt af om CPAS yder støtten direkte eller gennem institutioner, som det opretter eller samarbejder med. Ifølge artikel 57 i CPAS-loven pålægges CPAS (og CPAS alene) pligt til at yde denne støtte under alle omstændigheder. Enhver type delegering udgør en form for opfyldelse af denne pligt og fritager ikke CPAS for dets ansvar for fortsat at opfylde sin forpligtelse.

| (19) | De krav, som gælder i tilfælde, hvor et CPAS ønsker at oprette en institution eller en tjeneste (f.eks. et hospital) med det formål at varetage (en del af) sin opgave med at yde social støtte, er defineret i artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven:

  »CPAS opretter der, hvor det viser sig nødvendigt, og i givet fald inden for rammerne af en eksisterende plan, institutioner eller tjenester af social, kurativ eller præventiv karakter, udvider dem og leder dem.
  Nødvendigheden af at oprette eller udvide en institution eller en tjeneste skal fremgå af dokumentation, som omfatter en undersøgelse af kommunens og/eller regionens behov og af lignende institutioner eller tjenester, der allerede er i drift, en funktionsbeskrivelse, en præcis vurdering af kostprisen og de udgifter, der skal afholdes, samt om muligt oplysninger, der muliggør en sammenligning med lignende institutioner eller tjenester.
  Oprettelse eller udvidelse af institutioner eller tjenester, som vil kunne opnå tilskud til investeringer eller drift, kan kun besluttes på grundlag af dokumentation, af hvilken det fremgår, at de betingelser, der er fastsat ved lov om ydelse af tilskud, vil blive overholdt.
  Med forbehold af de tilladelser, der skal indhentes hos andre offentlige myndigheder, er beslutningen om at oprette eller udvide en institution eller en tjeneste, så snart den vil kunne afstedkomme en foranstaltning ydet for kommunale midler eller en forhøjelse af beløbet af en sådan, underlagt kommunalbestyrelsens godkendelse.« |
| --- | --- |

(19)

De krav, som gælder i tilfælde, hvor et CPAS ønsker at oprette en institution eller en tjeneste (f.eks. et hospital) med det formål at varetage (en del af) sin opgave med at yde social støtte, er defineret i artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven:

»CPAS opretter der, hvor det viser sig nødvendigt, og i givet fald inden for rammerne af en eksisterende plan, institutioner eller tjenester af social, kurativ eller præventiv karakter, udvider dem og leder dem.

Nødvendigheden af at oprette eller udvide en institution eller en tjeneste skal fremgå af dokumentation, som omfatter en undersøgelse af kommunens og/eller regionens behov og af lignende institutioner eller tjenester, der allerede er i drift, en funktionsbeskrivelse, en præcis vurdering af kostprisen og de udgifter, der skal afholdes, samt om muligt oplysninger, der muliggør en sammenligning med lignende institutioner eller tjenester.

Oprettelse eller udvidelse af institutioner eller tjenester, som vil kunne opnå tilskud til investeringer eller drift, kan kun besluttes på grundlag af dokumentation, af hvilken det fremgår, at de betingelser, der er fastsat ved lov om ydelse af tilskud, vil blive overholdt.

Med forbehold af de tilladelser, der skal indhentes hos andre offentlige myndigheder, er beslutningen om at oprette eller udvide en institution eller en tjeneste, så snart den vil kunne afstedkomme en foranstaltning ydet for kommunale midler eller en forhøjelse af beløbet af en sådan, underlagt kommunalbestyrelsens godkendelse.«

| (20) | Den pligt, som i medfør af artikel 57 i CPAS-loven pålægges til at yde støtte (social, medicinsk, socialmedicinsk eller psykologisk) til personer og familier, er:






  — | generel: Støtten skal ydes uafhængigt af støttemodtagerens ideologiske, filosofiske eller religiøse overbevisning (artikel 59 i CPAS-loven) og af, om den pågældende eventuelt er ubemidlet. CPAS har specifikt til opgave at yde støtte i henhold til, hvor fattig den pågældende er. På dette grundlag har hvert enkelt CPAS pligt til at yde støtte til alle. Hvis CPAS opretter en institution eller en tjeneste til varetagelse af sin opgave, er denne institution eller tjeneste omfattet af den samme pligt |
| --- | --- | --- |

(20)

Den pligt, som i medfør af artikel 57 i CPAS-loven pålægges til at yde støtte (social, medicinsk, socialmedicinsk eller psykologisk) til personer og familier, er:

—

generel: Støtten skal ydes uafhængigt af støttemodtagerens ideologiske, filosofiske eller religiøse overbevisning (artikel 59 i CPAS-loven) og af, om den pågældende eventuelt er ubemidlet. CPAS har specifikt til opgave at yde støtte i henhold til, hvor fattig den pågældende er. På dette grundlag har hvert enkelt CPAS pligt til at yde støtte til alle. Hvis CPAS opretter en institution eller en tjeneste til varetagelse af sin opgave, er denne institution eller tjeneste omfattet af den samme pligt

generel

| — | tidsubegrænset: Støtten skal ydes, så længe det sociale behov består. CPAS har således pligt til at sikre fortsættelsen af støtten og dermed også af den institution eller tjeneste, som leverer denne støtte. |
| --- | --- |

—

tidsubegrænset: Støtten skal ydes, så længe det sociale behov består. CPAS har således pligt til at sikre fortsættelsen af støtten og dermed også af den institution eller tjeneste, som leverer denne støtte.

tidsubegrænset

| (21) | På baggrund af princippet om kommunalt selvstyre beslutter hvert CPAS i hver kommune på selvstændig vis og under iagttagelse af CPAS-loven, hvordan det mest hensigtsmæssigt opfylder sin forpligtelse til at yde social støtte (herunder medicinsk). Det forfatningsmæssige valg at lægge ansvaret for ydelsen af den sociale støtte ud i kommunerne er også drevet af ønsket om og nødvendigheden af at indføre en socialstøttepolitik, der er så borgernær som muligt. Når et CPAS beslutter at oprette en institution, der leverer sundhedsydelser af helbredende karakter, for at opfylde lokalbefolkningens sundhedsmæssige behov, reguleres den således oprettede institution af både CPAS-loven og den føderale retlige ramme for hospitalsvæsnet (se betragtning 32), der gælder samtlige hospitaler uanset deres status (offentligt eller privat) og garanterer et fælles organisatorisk system for hele landet. Imidlertid har de hospitaler, som oprettes af et CPAS, f.eks. IRIS-hospitalerne, i modsætning til de private hospitaler som deres primære formål permanent at bidrage til leveringen af en social støtte. Hvori de forpligtelser til at yde social støtte (se også afsnit 7.3.4.1 nedenfor), der pålægges IRIS-hospitalerne, nøjagtig består, er defineret i IRIS-hospitalernes vedtægter og i IRIS' strategiplaner i overensstemmelse med forskrifterne i CPAS-loven (og navnlig artikel 120 og 135d i denne lov). |
| --- | --- |

(21)

På baggrund af princippet om kommunalt selvstyre beslutter hvert CPAS i hver kommune på selvstændig vis og under iagttagelse af CPAS-loven, hvordan det mest hensigtsmæssigt opfylder sin forpligtelse til at yde social støtte (herunder medicinsk). Det forfatningsmæssige valg at lægge ansvaret for ydelsen af den sociale støtte ud i kommunerne er også drevet af ønsket om og nødvendigheden af at indføre en socialstøttepolitik, der er så borgernær som muligt. Når et CPAS beslutter at oprette en institution, der leverer sundhedsydelser af helbredende karakter, for at opfylde lokalbefolkningens sundhedsmæssige behov, reguleres den således oprettede institution af både CPAS-loven og den føderale retlige ramme for hospitalsvæsnet (se betragtning 32), der gælder samtlige hospitaler uanset deres status (offentligt eller privat) og garanterer et fælles organisatorisk system for hele landet. Imidlertid har de hospitaler, som oprettes af et CPAS, f.eks. IRIS-hospitalerne, i modsætning til de private hospitaler som deres primære formål permanent at bidrage til leveringen af en social støtte. Hvori de forpligtelser til at yde social støtte (se også afsnit 7.3.4.1 nedenfor), der pålægges IRIS-hospitalerne, nøjagtig består, er defineret i IRIS-hospitalernes vedtægter og i IRIS' strategiplaner i overensstemmelse med forskrifterne i CPAS-loven (og navnlig artikel 120 og 135d i denne lov).

| (22) | Endelig er kommunerne i medfør af artikel 106 i CPAS-loven forpligtede til at dække underskuddet i deres CPAS, når disse ikke har tilstrækkelige midler til at dække de udgifter, der er forbundet med pligten til at yde social støtte. |
| --- | --- |

(22)

Endelig er kommunerne i medfør af artikel 106 i CPAS-loven forpligtede til at dække underskuddet i deres CPAS, når disse ikke har tilstrækkelige midler til at dække de udgifter, der er forbundet med pligten til at yde social støtte.

2.2.   Etableringen af IRIS-hospitalerne

Etableringen af IRIS-hospitalerne

| (23) | Som forklaret ovenfor (se betragtning 15) omfatter den sociale støtte, der ydes af CPAS, lægehjælp og socialmedicinsk hjælp og kan antage både præventiv og helbredende karakter. Denne hjælp kan ydes enten i) direkte af CPAS eller ii) gennem tredjepart (f.eks. et privathospital) under iagttagelse af dennes retlige selvstyre eller iii) gennem oprettelse — især hvis CPAS ønsker at kontrollere måden, hvorpå dets formål opfyldes — af en institution eller en tjeneste, der pålægges at varetage en del af denne opgave (opgaven defineres herefter i vedtægterne for denne institution eller tjeneste og i IRIS-hospitalernes tilfælde i IRIS' strategiplaner, se betragtning 16 og 21). For at kunne udføre opgaven med lægehjælp har CPAS oprettet og driver (alene eller sammen med andre) fortsat hospitaler i flere belgiske byer og kommuner. |
| --- | --- |

(23)

Som forklaret ovenfor (se betragtning 15) omfatter den sociale støtte, der ydes af CPAS, lægehjælp og socialmedicinsk hjælp og kan antage både præventiv og helbredende karakter. Denne hjælp kan ydes enten i) direkte af CPAS eller ii) gennem tredjepart (f.eks. et privathospital) under iagttagelse af dennes retlige selvstyre eller iii) gennem oprettelse — især hvis CPAS ønsker at kontrollere måden, hvorpå dets formål opfyldes — af en institution eller en tjeneste, der pålægges at varetage en del af denne opgave (opgaven defineres herefter i vedtægterne for denne institution eller tjeneste og i IRIS-hospitalernes tilfælde i IRIS' strategiplaner, se betragtning 16 og 21). For at kunne udføre opgaven med lægehjælp har CPAS oprettet og driver (alene eller sammen med andre) fortsat hospitaler i flere belgiske byer og kommuner.

| (24) | Førhen leverede CPAS i de seks omhandlede kommuner i hovedstadsregionen Bruxelles (18) selv social støtte i form af lægehjælp og socialmedicinsk hjælp gennem otte offentlige hospitaler (19) fordelt på otte forskellige adresser. Disse hospitaler blev ledet direkte af deres respektive CPAS og var ikke juridiske personer. Det stod derfor klart, at disse hospitaler bidrog til at opfylde deres respektive CPAS' forpligtelse til at yde social støtte. Imidlertid vurderede de offentlige myndigheder i Bruxelles i løbet af første halvdel af 1990'erne, at disse hospitalers strukturelle underskud var en trussel mod deres videreførelse. For at garantere videreførelsen og den langsigtede rentabilitet af de offentlige hospitaler i Bruxelles besluttede disse offentlige myndigheder at omstrukturere dem. |
| --- | --- |

(24)

Førhen leverede CPAS i de seks omhandlede kommuner i hovedstadsregionen Bruxelles (18) selv social støtte i form af lægehjælp og socialmedicinsk hjælp gennem otte offentlige hospitaler (19) fordelt på otte forskellige adresser. Disse hospitaler blev ledet direkte af deres respektive CPAS og var ikke juridiske personer. Det stod derfor klart, at disse hospitaler bidrog til at opfylde deres respektive CPAS' forpligtelse til at yde social støtte. Imidlertid vurderede de offentlige myndigheder i Bruxelles i løbet af første halvdel af 1990'erne, at disse hospitalers strukturelle underskud var en trussel mod deres videreførelse. For at garantere videreførelsen og den langsigtede rentabilitet af de offentlige hospitaler i Bruxelles besluttede disse offentlige myndigheder at omstrukturere dem.

18

19

| (25) | Første fase af denne omstrukturering blev iværksat den 19. maj 1994 med underskrivelsen af en samarbejdsaftale mellem den belgiske føderale regering, hovedstadsregionen Bruxelles og Cocom Bruxelles for hospitalspolitik. Denne aftale indebar iværksættelsen af en omstruktureringsplan med det formål at garantere videreførelsen af leveringen af de offentlige og lokale hospitalstjenester. Som det fremgår af artikel 2 i denne samarbejdsaftale:

  »Denne omstruktureringsplan skal opfylde følgende betingelser:






  1) | stille garanti for opretholdelse af dels de offentlige hospitalers særlige træk, bl.a. i kraft af juridiske og samarbejdsrelaterede strukturer, der kan sikre overvægt af repræsentanter fra den offentlige sektor i ledelsesorganer og beslutningsprocedurer, dels den lokale forankring ved at øge antallet af direkte valgte repræsentanter i ledelsesorganerne.« (20) |
| --- | --- | --- |

(25)

Første fase af denne omstrukturering blev iværksat den 19. maj 1994 med underskrivelsen af en samarbejdsaftale mellem den belgiske føderale regering, hovedstadsregionen Bruxelles og Cocom Bruxelles for hospitalspolitik. Denne aftale indebar iværksættelsen af en omstruktureringsplan med det formål at garantere videreførelsen af leveringen af de offentlige og lokale hospitalstjenester. Som det fremgår af artikel 2 i denne samarbejdsaftale:

»Denne omstruktureringsplan skal opfylde følgende betingelser:

1)

stille garanti for opretholdelse af dels de offentlige hospitalers særlige træk, bl.a. i kraft af juridiske og samarbejdsrelaterede strukturer, der kan sikre overvægt af repræsentanter fra den offentlige sektor i ledelsesorganer og beslutningsprocedurer, dels den lokale forankring ved at øge antallet af direkte valgte repræsentanter i ledelsesorganerne.« (20)

opretholdelse

offentlige hospitalers særlige træk

overvægt af repræsentanter fra den offentlige sektor i ledelsesorganer

den lokale forankring ved at øge antallet af direkte valgte repræsentanter

20

| (26) | I præamblen til samarbejdsaftalen anføres følgende betragtninger:

  »Det økonomiske underskud i de offentlige hospitalsenheder i hovedstadsregionen Bruxelles har nået et bekymrende omfang.
  Trods flere saneringsplaner er disse institutioners økonomiske ligevægt yderst skrøbelig og tynger derfor de kommunale budgetter strukturelt.
  Under disse omstændigheder er det nødvendigt at tilskynde til indførelse af koordinations- og samarbejdsmekanismer mellem kommunerne og CPAS og de sammenslutninger, der er stiftet i medfør af kapitel XII i organisk lov af 8. juli 1976 om offentlige forsorgscentre, og som har ansvaret for de forskellige offentlige hospitalsenheder, der er beliggende i hovedstadsregionen Bruxelles.
  Sådanne koordinations- og samarbejdsmekanismer vil kunne sikre videreførelsen af de offentlige hospitaler gennem tilskyndelse til opnåelse af synergieffekter inden for udstyr og infrastruktur såvel som med hensyn til ledelse og udvikling og ved at bidrage til at afhjælpe underskuddet på de kommunale budgetter.
  Denne aftale ændrer på ingen måde finansieringsreglerne for hospitalerne, men har udelukkende til formål at afhjælpe det strukturelle underskud, der berører CPAS og kommunerne.«
   (21) |
| --- | --- |

(26)

I præamblen til samarbejdsaftalen anføres følgende betragtninger:

»Det økonomiske underskud i de offentlige hospitalsenheder i hovedstadsregionen Bruxelles har nået et bekymrende omfang.

Trods flere saneringsplaner er disse institutioners økonomiske ligevægt yderst skrøbelig og tynger derfor de kommunale budgetter strukturelt.

Under disse omstændigheder er det nødvendigt at tilskynde til indførelse af koordinations- og samarbejdsmekanismer mellem kommunerne og CPAS og de sammenslutninger, der er stiftet i medfør af kapitel XII i organisk lov af 8. juli 1976 om offentlige forsorgscentre, og som har ansvaret for de forskellige offentlige hospitalsenheder, der er beliggende i hovedstadsregionen Bruxelles.

Sådanne koordinations- og samarbejdsmekanismer vil kunne sikre videreførelsen af de offentlige hospitaler gennem tilskyndelse til opnåelse af synergieffekter inden for udstyr og infrastruktur såvel som med hensyn til ledelse og udvikling og ved at bidrage til at afhjælpe underskuddet på de kommunale budgetter.

vil kunne sikre videreførelsen af de offentlige hospitaler

Denne aftale ændrer på ingen måde finansieringsreglerne for hospitalerne, men har udelukkende til formål at afhjælpe det strukturelle underskud, der berører CPAS og kommunerne.«
   (21)

21

| (27) | Det er på denne baggrund, at Cocom Bruxelles den 22. december 1995 vedtog en bekendtgørelse om indlemmelse af et kapital XIIa i den udgave af CPAS-loven, der finder anvendelse på hovedstadsregionen Bruxelles. I det forberedende arbejde til denne bekendtgørelse (22) henvises til samarbejdsaftalen af 19. maj 1994 (se betragtning 25), hvis primære formål var gennem den foreslåede omstrukturering at garantere videreførelsen af de offentlige hospitaler i Bruxelles (23). |
| --- | --- |

(27)

Det er på denne baggrund, at Cocom Bruxelles den 22. december 1995 vedtog en bekendtgørelse om indlemmelse af et kapital XIIa i den udgave af CPAS-loven, der finder anvendelse på hovedstadsregionen Bruxelles. I det forberedende arbejde til denne bekendtgørelse (22) henvises til samarbejdsaftalen af 19. maj 1994 (se betragtning 25), hvis primære formål var gennem den foreslåede omstrukturering at garantere videreførelsen af de offentlige hospitaler i Bruxelles (23).

22

23

| (28) | Omstruktureringen byggede primært på følgende elementer:






  — | CPAS overdrog den direkte ledelse af deres offentlige hospitaler til nyoprettede juridiske personer (kaldet »kapitel XII-sammenslutninger«), som CPAS etablerede (sammen med de pågældende kommuner, den forening, der repræsenterede lægerne på hospitalet, og i de relevante tilfælde Université libre de Bruxelles (ULB) og/eller Vrije Universiteit Brussel (VUB).
  Herved gav CPAS afkald på deres tidligere beslutning om selv at lede deres egne hospitaler. Som det hjemles i artikel 60, stk. 6, og artikel 118 i CPAS-loven (se betragtning 19), besluttede CPAS at stifte en sammenslutning, som kunne gøre det muligt for dem at yde lægehjælp og socialmedicinsk hjælp til samfundet.
  Derfor blev de offentlige hospitaler i Bruxelles afviklet og deres aktiviteter overført til otte lokale hospitalssammenslutninger stiftet på grundlag af kapitel XII i CPAS-loven. IRIS-hospitalerne fik således juridisk og økonomisk selvstyre (24) pr. 1. januar 1996. Følgende otte hospitalssammenslutninger blev stiftet: CHU Brugmann-HUDERF, CH Brien, CHU Saint-Pierre (CHU-SP), CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops, CH Molière og Institut Bordet (IB).
  Disse otte hospitaler blev siden slået sammen — med bibeholdelse af alle eksisterende adresser — til de fem IRIS-hospitaler, som eksisterer i dag. CHU Brugmann (CHU-B) og Hôpital universitaire des enfants Reine Fabiola (HUDERF) blev opdelt i to separate juridiske enheder den 1. januar 1997. Den 1. juli 1999 blev CHU Brugmann og CH Brien lagt sammen til én enhed under navnet CHU Brugmann. Pr. samme dato fusionerede CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops, og CH Molière til enheden Hôpitaux Iris Sud (HIS). I nærværende afgørelse henvises ved udtrykket »IRIS-hospitalerne« — medmindre andet er angivet — til disse fem aktuelle lokale hospitalssammenslutninger (25). |
| --- | --- | --- |

(28)

Omstruktureringen byggede primært på følgende elementer:

—

CPAS overdrog den direkte ledelse af deres offentlige hospitaler til nyoprettede juridiske personer (kaldet »kapitel XII-sammenslutninger«), som CPAS etablerede (sammen med de pågældende kommuner, den forening, der repræsenterede lægerne på hospitalet, og i de relevante tilfælde Université libre de Bruxelles (ULB) og/eller Vrije Universiteit Brussel (VUB).

Herved gav CPAS afkald på deres tidligere beslutning om selv at lede deres egne hospitaler. Som det hjemles i artikel 60, stk. 6, og artikel 118 i CPAS-loven (se betragtning 19), besluttede CPAS at stifte en sammenslutning, som kunne gøre det muligt for dem at yde lægehjælp og socialmedicinsk hjælp til samfundet.

Derfor blev de offentlige hospitaler i Bruxelles afviklet og deres aktiviteter overført til otte lokale hospitalssammenslutninger stiftet på grundlag af kapitel XII i CPAS-loven. IRIS-hospitalerne fik således juridisk og økonomisk selvstyre (24) pr. 1. januar 1996. Følgende otte hospitalssammenslutninger blev stiftet: CHU Brugmann-HUDERF, CH Brien, CHU Saint-Pierre (CHU-SP), CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops, CH Molière og Institut Bordet (IB).

24

Disse otte hospitaler blev siden slået sammen — med bibeholdelse af alle eksisterende adresser — til de fem IRIS-hospitaler, som eksisterer i dag. CHU Brugmann (CHU-B) og Hôpital universitaire des enfants Reine Fabiola (HUDERF) blev opdelt i to separate juridiske enheder den 1. januar 1997. Den 1. juli 1999 blev CHU Brugmann og CH Brien lagt sammen til én enhed under navnet CHU Brugmann. Pr. samme dato fusionerede CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops, og CH Molière til enheden Hôpitaux Iris Sud (HIS). I nærværende afgørelse henvises ved udtrykket »IRIS-hospitalerne« — medmindre andet er angivet — til disse fem aktuelle lokale hospitalssammenslutninger (25).

25

| — | Der blev dannet en paraplyorganisation kaldet IRIS (på grundlag af kapitel XIIa i CPAS-loven), som skulle varetage koordinering og kontrol med hospitalsaktiviteterne i hver af kapitel XII-sammenslutningerne (26). Paraplyorganisationen IRIS' primære formål er at sikre en vedvarende økonomisk ligevægt i IRIS-hospitalernes hospitalsaktiviteter. Dens primære opgave består i at koordinere IRIS-hospitalernes aktiviteter, fastlægge en strategisk plan for IRIS-nettet, forbedre kvaliteten af de udbudte ydelser og kontrollere nettets budget. |
| --- | --- |

—

Der blev dannet en paraplyorganisation kaldet IRIS (på grundlag af kapitel XIIa i CPAS-loven), som skulle varetage koordinering og kontrol med hospitalsaktiviteterne i hver af kapitel XII-sammenslutningerne (26). Paraplyorganisationen IRIS' primære formål er at sikre en vedvarende økonomisk ligevægt i IRIS-hospitalernes hospitalsaktiviteter. Dens primære opgave består i at koordinere IRIS-hospitalernes aktiviteter, fastlægge en strategisk plan for IRIS-nettet, forbedre kvaliteten af de udbudte ydelser og kontrollere nettets budget.

26

| (29) | I overensstemmelse med kapitel XII i CPAS-loven er hver lokal hospitalssammenslutning stiftet på grundlag af vedtægter, hvori man bl.a. har defineret sammenslutningens formål og såvel medlemmernes som beslutningsorganernes rettigheder og forpligtelser (27). Hver enkelt sammenslutning holder generalforsamling og har en bestyrelse, hvori de forskellige parter, der har stiftet sammenslutningen (se betragtning 28) er repræsenteret, men de offentlige myndigheders repræsentanter (dvs. kommunen og det pågældende CPAS) har flertal i beslutningsorganerne (28). Der er ingen tvivl om, at det enkelte IRIS-hospital er kontrolleret af de offentlige myndigheder. Ligeledes har kommunerne og CPAS et stort flertal på generalforsamlingen og i bestyrelsen i paraplyorganisationen IRIS. |
| --- | --- |

(29)

I overensstemmelse med kapitel XII i CPAS-loven er hver lokal hospitalssammenslutning stiftet på grundlag af vedtægter, hvori man bl.a. har defineret sammenslutningens formål og såvel medlemmernes som beslutningsorganernes rettigheder og forpligtelser (27). Hver enkelt sammenslutning holder generalforsamling og har en bestyrelse, hvori de forskellige parter, der har stiftet sammenslutningen (se betragtning 28) er repræsenteret, men de offentlige myndigheders repræsentanter (dvs. kommunen og det pågældende CPAS) har flertal i beslutningsorganerne (28). Der er ingen tvivl om, at det enkelte IRIS-hospital er kontrolleret af de offentlige myndigheder. Ligeledes har kommunerne og CPAS et stort flertal på generalforsamlingen og i bestyrelsen i paraplyorganisationen IRIS.

27

28

| (30) | I kapitel XIIa i CPAS-loven fastsættes bl.a. de regler om kontrol og administrativt tilsyn, der finder anvendelse på de lokale hospitalssammenslutninger. Nærmere bestemt har paraplyorganisationen IRIS pligt til at udarbejde en strategiplan, som er bindende for de lokale kapitel XII-sammenslutninger. På grundlag af denne plan har hver lokal hospitalssammenslutning pligt til at udarbejde forvaltningsplaner og finansieringsplaner og forelægge IRIS dem til godkendelse (se artikel 135d i CPAS-loven). De lokale hospitalssammenslutninger skal ligeledes anmode IRIS om tilladelse, før de træffer større beslutninger (se artikel 135e), og er underlagt IRIS' kvartalsvise kontrol (se artikel 135g). IRIS udpeger også en kommissær til hver af de lokale hospitalssammenslutninger, som skal bistå ved møderne i disse sammenslutningers beslutningsorganer og har vetoret over for beslutninger, der ikke er i overensstemmelse med de beslutninger, som IRIS har truffet (se artikel 135h). |
| --- | --- |

(30)

I kapitel XIIa i CPAS-loven fastsættes bl.a. de regler om kontrol og administrativt tilsyn, der finder anvendelse på de lokale hospitalssammenslutninger. Nærmere bestemt har paraplyorganisationen IRIS pligt til at udarbejde en strategiplan, som er bindende for de lokale kapitel XII-sammenslutninger. På grundlag af denne plan har hver lokal hospitalssammenslutning pligt til at udarbejde forvaltningsplaner og finansieringsplaner og forelægge IRIS dem til godkendelse (se artikel 135d i CPAS-loven). De lokale hospitalssammenslutninger skal ligeledes anmode IRIS om tilladelse, før de træffer større beslutninger (se artikel 135e), og er underlagt IRIS' kvartalsvise kontrol (se artikel 135g). IRIS udpeger også en kommissær til hver af de lokale hospitalssammenslutninger, som skal bistå ved møderne i disse sammenslutningers beslutningsorganer og har vetoret over for beslutninger, der ikke er i overensstemmelse med de beslutninger, som IRIS har truffet (se artikel 135h).

| (31) | Som forklaret i betragtning 31 og 32 i åbningsafgørelsen omfattede omstruktureringen af de offentlige hospitaler i Bruxelles, som var overvåget og ledet af CPAS, endelig også en økonomisk del. Nærmere bestemt bevilgede hovedstadsregionen Bruxelles gennem Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales (herefter »FRBRTC«) et lån på 4 mia. BEF (ca. 100 mio. EUR) over 20 år til de kommuner, der drev et offentligt hospital (via deres respektive CPAS) (29). Disse kommuner har derefter kanaliseret disse midler til deres offentlige hospitaler til dækning af en del af disses finansielle forpligtelser (30). Den 6. juni 1996 besluttede hovedstadsregionen Bruxelles at undlade at kræve tilbagebetaling af lånet og renterne derpå, såfremt aftalerne om omstrukturering blev gennemført til fulde, og at finansieringsplanerne blev overholdt. |
| --- | --- |

(31)

Som forklaret i betragtning 31 og 32 i åbningsafgørelsen omfattede omstruktureringen af de offentlige hospitaler i Bruxelles, som var overvåget og ledet af CPAS, endelig også en økonomisk del. Nærmere bestemt bevilgede hovedstadsregionen Bruxelles gennem Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales (herefter »FRBRTC«) et lån på 4 mia. BEF (ca. 100 mio. EUR) over 20 år til de kommuner, der drev et offentligt hospital (via deres respektive CPAS) (29). Disse kommuner har derefter kanaliseret disse midler til deres offentlige hospitaler til dækning af en del af disses finansielle forpligtelser (30). Den 6. juni 1996 besluttede hovedstadsregionen Bruxelles at undlade at kræve tilbagebetaling af lånet og renterne derpå, såfremt aftalerne om omstrukturering blev gennemført til fulde, og at finansieringsplanerne blev overholdt.

29

30

2.3.   Retlig ramme gældende for IRIS-hospitalerne

Retlig ramme gældende for IRIS-hospitalerne

| (32) | Det fremgår klart af foregående afsnit, at IRIS-hospitalerne blev etableret på grundlag af CPAS-loven til at gøre det muligt for CPAS at overholde deres forpligtelse til at yde social støtte. Disse hospitaler reguleres således primært af CPAS-loven. Imidlertid er de ligeledes som hospitaler underlagt den koordinerede lov om hospitaler (LCH) (31) af 7. august 1987, hvori følgende bestemmes i artikel 147 (nu artikel 163 i LCH-udgaven af 10. juli 2008) (32):

  »Hvad angår de hospitaler, der drives af et [CPAS], og de læger, som arbejder på disse hospitaler, supplerer bestemmelserne i nærværende koordinerede lov den organiske lov af 8. juli 1976 om [CPAS] og nærmere bestemt artikel 48, 51, 52, 53, 54, 55, 56 og 94 heri.« |
| --- | --- |

(32)

Det fremgår klart af foregående afsnit, at IRIS-hospitalerne blev etableret på grundlag af CPAS-loven til at gøre det muligt for CPAS at overholde deres forpligtelse til at yde social støtte. Disse hospitaler reguleres således primært af CPAS-loven. Imidlertid er de ligeledes som hospitaler underlagt den koordinerede lov om hospitaler (LCH) (31) af 7. august 1987, hvori følgende bestemmes i artikel 147 (nu artikel 163 i LCH-udgaven af 10. juli 2008) (32):

31

32

»Hvad angår de hospitaler, der drives af et [CPAS], og de læger, som arbejder på disse hospitaler, supplerer bestemmelserne i nærværende koordinerede lov den organiske lov af 8. juli 1976 om [CPAS] og nærmere bestemt artikel 48, 51, 52, 53, 54, 55, 56 og 94 heri.«

| (33) | LCH definerer bl.a. de hospitalstyper, der officielt kan godkendes (33), betingelserne for forvaltning af et hospital og tilrettelæggelsen af lægevirksomheden (34), hospitalsplanen (35), standarder og betingelser for godkendelse af hospitaler og hospitalstjenester (36), de juridiske forhold mellem hospital og hospitalslæger, hospitalslægernes pekuniære status, herunder opkrævning og fastsættelse af honorarer, honorarernes indhold og anvendelse af de honorarer, som opkræves centralt (37). |
| --- | --- |

(33)

LCH definerer bl.a. de hospitalstyper, der officielt kan godkendes (33), betingelserne for forvaltning af et hospital og tilrettelæggelsen af lægevirksomheden (34), hospitalsplanen (35), standarder og betingelser for godkendelse af hospitaler og hospitalstjenester (36), de juridiske forhold mellem hospital og hospitalslæger, hospitalslægernes pekuniære status, herunder opkrævning og fastsættelse af honorarer, honorarernes indhold og anvendelse af de honorarer, som opkræves centralt (37).

33

34

35

36

37

| (34) | Endvidere er IRIS-hospitalerne ligeledes underlagt regler, som er fastlagt i vedtægterne for de lokale hospitalssammenslutninger, hvor bl.a. formålet med IRIS-hospitalerne samt rettigheder og forpligtelser for sammenslutningens medlemmer præciseres (se også betragtning 29). |
| --- | --- |

(34)

Endvidere er IRIS-hospitalerne ligeledes underlagt regler, som er fastlagt i vedtægterne for de lokale hospitalssammenslutninger, hvor bl.a. formålet med IRIS-hospitalerne samt rettigheder og forpligtelser for sammenslutningens medlemmer præciseres (se også betragtning 29).

| (35) | Endelig er de lokale hospitalssammenslutninger underlagt tilsyn af paraplyorganisationen IRIS, hvilket begrænser deres mulighed for at selvstændigt at træffe visse finansielle og ledelsesmæssige beslutninger (se betragtning 30). Det er vigtigt at bemærke, at paraplyorganisationen IRIS vedtager de flerårige strategiplaner, som er bindende for de lokale hospitalssammenslutninger som fastlagt i artikel 135d i CPAS-loven. |
| --- | --- |

(35)

Endelig er de lokale hospitalssammenslutninger underlagt tilsyn af paraplyorganisationen IRIS, hvilket begrænser deres mulighed for at selvstændigt at træffe visse finansielle og ledelsesmæssige beslutninger (se betragtning 30). Det er vigtigt at bemærke, at paraplyorganisationen IRIS vedtager de flerårige strategiplaner, som er bindende for de lokale hospitalssammenslutninger som fastlagt i artikel 135d i CPAS-loven.

| (36) | Den retlige ramme, hvori IRIS-hospitalerne drives, består således af CPAS-loven, LCH, de lokale hospitalssammenslutningers vedtægter og de bindende strategiplaner, som vedtages af paraplyorganisationen IRIS. |
| --- | --- |

(36)

Den retlige ramme, hvori IRIS-hospitalerne drives, består således af CPAS-loven, LCH, de lokale hospitalssammenslutningers vedtægter og de bindende strategiplaner, som vedtages af paraplyorganisationen IRIS.

2.4.   IRIS-hospitalernes primære aktiviteter

IRIS-hospitalernes primære aktiviteter

| (37) | IRIS-hospitalernes primære aktivitet består i at levere hospitalstjenester til patienter i hovedstadsregionen Bruxelles. IRIS-hospitalerne beskæftiger i alt næsten 10 000 personer, gennemfører over 1 mio. konsultationer om året og danner tilsammen den største akuttjeneste i Belgien. De tilbyder fuldstændige lægetjenester inden for alle større medicinske områder. To af dem har specialiseret sig i bestemte discipliner (Hôpital universitaire des enfants Reine Fabiola har pædiatri som speciale, mens Institut Bordet tilbyder onkologi som speciale). |
| --- | --- |

(37)

IRIS-hospitalernes primære aktivitet består i at levere hospitalstjenester til patienter i hovedstadsregionen Bruxelles. IRIS-hospitalerne beskæftiger i alt næsten 10 000 personer, gennemfører over 1 mio. konsultationer om året og danner tilsammen den største akuttjeneste i Belgien. De tilbyder fuldstændige lægetjenester inden for alle større medicinske områder. To af dem har specialiseret sig i bestemte discipliner (Hôpital universitaire des enfants Reine Fabiola har pædiatri som speciale, mens Institut Bordet tilbyder onkologi som speciale).

| (38) | Ud over lægetjenesterne leverer IRIS-hospitalerne også en række dermed forbundne sociale tjenester. Navnlig yder IRIS-hospitalernes socialassistenter støtte til ugunstigt stillede patienter og deres familie med henblik på at afhjælpe og forvalte vanskeligheder af administrativ, økonomisk og social art og i henseende til menneskelige relationer. |
| --- | --- |

(38)

Ud over lægetjenesterne leverer IRIS-hospitalerne også en række dermed forbundne sociale tjenester. Navnlig yder IRIS-hospitalernes socialassistenter støtte til ugunstigt stillede patienter og deres familie med henblik på at afhjælpe og forvalte vanskeligheder af administrativ, økonomisk og social art og i henseende til menneskelige relationer.

| (39) | De fem IRIS-hospitaler leverer i øjeblikket deres lægelige tjenester og tilknyttede sociale tjenester gennem et netværk af elleve adresser i Bruxelles. Disse adresser er fordelt på seks kommuner (Anderlecht, Ville de Bruxelles, Etterbeek, Forest, Ixelles og Schaerbeek). |
| --- | --- |

(39)

De fem IRIS-hospitaler leverer i øjeblikket deres lægelige tjenester og tilknyttede sociale tjenester gennem et netværk af elleve adresser i Bruxelles. Disse adresser er fordelt på seks kommuner (Anderlecht, Ville de Bruxelles, Etterbeek, Forest, Ixelles og Schaerbeek).

| (40) | IRIS-hospitalerne udlægger deres opgave således: »Fra fødsel til død står vi og vores hospitaler til tjeneste for enhver på alle tider og uanset det medicinske problem.« (38) Ud af de 11 IRIS-adresser er de 10 beliggende i kommuner, hvor gennemsnitsindkomsten ligger under medianen (39) for hovedstadsregionen Bruxelles. Vurderet ud fra en rangliste, som er udarbejdet af SPF Santé publique (se tabellen med ranglisten i betragtning 185), er de tre store IRIS-hospitaler, der tilbyder fuldstændige tjenester (CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann og Hôpitaux Iris Sud (HIS)), de hospitaler, hvis patienter har Belgiens mest sårbare socioøkonomiske profil. Denne situation bekræftes også af, at næsten 11 % af alle de patienter, der i 2012 blev indlagt på CHU Saint-Pierre eller CHU Brugmann, stod uden for den obligatoriske sygesikring i Belgien og ikke var i stand til selv at betale for deres behandling, og at 15 % af patienterne på disse hospitaler (også) var afhængige af støtte fra CPAS. |
| --- | --- |

(40)

IRIS-hospitalerne udlægger deres opgave således: »Fra fødsel til død står vi og vores hospitaler til tjeneste for enhver på alle tider og uanset det medicinske problem.« (38) Ud af de 11 IRIS-adresser er de 10 beliggende i kommuner, hvor gennemsnitsindkomsten ligger under medianen (39) for hovedstadsregionen Bruxelles. Vurderet ud fra en rangliste, som er udarbejdet af SPF Santé publique (se tabellen med ranglisten i betragtning 185), er de tre store IRIS-hospitaler, der tilbyder fuldstændige tjenester (CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann og Hôpitaux Iris Sud (HIS)), de hospitaler, hvis patienter har Belgiens mest sårbare socioøkonomiske profil. Denne situation bekræftes også af, at næsten 11 % af alle de patienter, der i 2012 blev indlagt på CHU Saint-Pierre eller CHU Brugmann, stod uden for den obligatoriske sygesikring i Belgien og ikke var i stand til selv at betale for deres behandling, og at 15 % af patienterne på disse hospitaler (også) var afhængige af støtte fra CPAS.

38

39

| (41) | Endelig udøver IRIS-hospitalerne ligeledes et vist antal forbundne aktiviteter (f.eks. ambulancetransport af patienter mellem hospitaler, en daginstitution for personalets børn, pleje- og alderdomshjem for ældre borgere, sygeplejeskoler, forskning, beskyttede boliger, psykiatriske behandlingssteder, en butik for patienter og besøgende, udlejning af tv-apparater til patienter, værelsesudlejning til tredjeparter, en kantine og parkeringsinfrastrukturer). Disse forbundne aktiviteter udgør kun en meget beskeden procentdel af samtlige aktiviteter, der gennemføres på IRIS-hospitalerne, hvilket bevidnes af deres meget lille årlige bidrag (under 2 % i gennemsnit) til IRIS-hospitalernes samlede indtægter. |
| --- | --- |

(41)

Endelig udøver IRIS-hospitalerne ligeledes et vist antal forbundne aktiviteter (f.eks. ambulancetransport af patienter mellem hospitaler, en daginstitution for personalets børn, pleje- og alderdomshjem for ældre borgere, sygeplejeskoler, forskning, beskyttede boliger, psykiatriske behandlingssteder, en butik for patienter og besøgende, udlejning af tv-apparater til patienter, værelsesudlejning til tredjeparter, en kantine og parkeringsinfrastrukturer). Disse forbundne aktiviteter udgør kun en meget beskeden procentdel af samtlige aktiviteter, der gennemføres på IRIS-hospitalerne, hvilket bevidnes af deres meget lille årlige bidrag (under 2 % i gennemsnit) til IRIS-hospitalernes samlede indtægter.

| (42) | Disse aktiviteter repræsenterer tilsammen IRIS-hospitalernes omkostninger og indtægter. Hospitalernes omkostninger er i lighed med deres specifikke aktiviteter bestemt af deres status som offentligt hospital, hvilket pålægger dem et antal forpligtelser, som private hospitaler ikke er omfattet af. De driftsomkostninger, som IRIS-hospitalerne afholder i forbindelse med leveringen af de tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som de er pålagt, og de dermed forbundne aktiviteter, øges især af faktorer som:






  — | forpligtelsen til at udbetale tillæg for sprogkundskaber (40) til tosprogede medarbejdere, hvilket udgør en anslået årlig omkostning (41) på [...] (42) mio. EUR for IRIS-hospitalerne |
| --- | --- | --- |

(42)

Disse aktiviteter repræsenterer tilsammen IRIS-hospitalernes omkostninger og indtægter. Hospitalernes omkostninger er i lighed med deres specifikke aktiviteter bestemt af deres status som offentligt hospital, hvilket pålægger dem et antal forpligtelser, som private hospitaler ikke er omfattet af. De driftsomkostninger, som IRIS-hospitalerne afholder i forbindelse med leveringen af de tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som de er pålagt, og de dermed forbundne aktiviteter, øges især af faktorer som:

—

forpligtelsen til at udbetale tillæg for sprogkundskaber (40) til tosprogede medarbejdere, hvilket udgør en anslået årlig omkostning (41) på [...] (42) mio. EUR for IRIS-hospitalerne

40

41

42

| — | pensionsordningen for vedtægtsmæssigt ansatte medarbejdere (43) (udnævnte tjenestemænd), som er mere generøs end den ordning, der gælder for medarbejdere i den private sektor, og som IRIS-hospitalerne skal tilføre et anslået årligt bidrag på [...] mio. EUR |
| --- | --- |

—

pensionsordningen for vedtægtsmæssigt ansatte medarbejdere (43) (udnævnte tjenestemænd), som er mere generøs end den ordning, der gælder for medarbejdere i den private sektor, og som IRIS-hospitalerne skal tilføre et anslået årligt bidrag på [...] mio. EUR

43

| — | omkostninger ved langtidssygemeldinger blandt de vedtægtsmæssigt ansatte medarbejdere (44), som skal afholdes af IRIS-hospitalerne (og ikke af socialsikringssystemet), i en anslået årlig størrelsesorden af [...] mio. EUR |
| --- | --- |

—

omkostninger ved langtidssygemeldinger blandt de vedtægtsmæssigt ansatte medarbejdere (44), som skal afholdes af IRIS-hospitalerne (og ikke af socialsikringssystemet), i en anslået årlig størrelsesorden af [...] mio. EUR

44

| — | skalaforhøjelser (»augmentations barémiques«) pålagt IRIS-hospitalerne af hovedstadsregionen Bruxelles (45), som definerer de skalaer, der finder anvendelse på kommunalt ansatte, på CPAS og på IRIS-hospitalerne, og som kun dækker 60 % af disse forhøjelser, hvilket efterlader IRIS-hospitalerne med en årlig omkostning på ca. [...] mio. EUR |
| --- | --- |

—

skalaforhøjelser (»augmentations barémiques«) pålagt IRIS-hospitalerne af hovedstadsregionen Bruxelles (45), som definerer de skalaer, der finder anvendelse på kommunalt ansatte, på CPAS og på IRIS-hospitalerne, og som kun dækker 60 % af disse forhøjelser, hvilket efterlader IRIS-hospitalerne med en årlig omkostning på ca. [...] mio. EUR

45

| — | IRIS-hospitalernes obligatoriske bidrag til omkostningerne ved paraplyorganisationen IRIS (46) på et anslået årligt beløb af [...] mio. EUR. |
| --- | --- |

—

IRIS-hospitalernes obligatoriske bidrag til omkostningerne ved paraplyorganisationen IRIS (46) på et anslået årligt beløb af [...] mio. EUR.

46

| (43) | Disse restomkostninger skal afholdes af IRIS-hospitalerne og dækkes ikke af andre offentlige finansieringskilder (som f.eks. BMF, se betragtning 46, litra a)). |
| --- | --- |

(43)

Disse restomkostninger skal afholdes af IRIS-hospitalerne og dækkes ikke af andre offentlige finansieringskilder (som f.eks. BMF, se betragtning 46, litra a)).

2.5.   IRIS-hospitalernes finansierings- og regnskabsordninger

IRIS-hospitalernes finansierings- og regnskabsordninger

2.5.1.   Finansieringsordninger

Finansieringsordninger

| (44) | Det grundlæggende princip for finansiering af IRIS-hospitalerne er indskrevet i artikel 46 (47) i vedtægterne for hver af de fem lokale hospitalssammenslutninger (se betragtning 28-29), hvori følgende bestemmes:

  »Med forbehold af artikel 109 i lov af 7. august 1987 om hospitaler fordeles årets resultat, ved beslutning truffet af generalforsamlingen, mellem de medlemmer, som mindst har en femtedel af det samlede antal stemmer på generalforsamlingen.«
   (48)

  På dette grundlag har kommunerne og det enkelte CPAS pligt til fuldt ud at dække ethvert underskud, som IRIS-hospitalerne måtte have, og som fremgår af deres regnskaber. Endvidere har kommunerne i medfør af artikel 106 i CPAS-loven pligt til at dække ethvert underskud, der oparbejdes i deres CPAS (se betragtning 22). Derfor garanterer kommunerne (direkte og som følge af deres finansieringspligt over for deres respektive CPAS) i sidste ende IRIS-hospitalernes videreførelse ved fuldt ud at dække ethvert underskud, som disse hospitaler måtte generere. |
| --- | --- |

(44)

Det grundlæggende princip for finansiering af IRIS-hospitalerne er indskrevet i artikel 46 (47) i vedtægterne for hver af de fem lokale hospitalssammenslutninger (se betragtning 28-29), hvori følgende bestemmes:

47

»Med forbehold af artikel 109 i lov af 7. august 1987 om hospitaler fordeles årets resultat, ved beslutning truffet af generalforsamlingen, mellem de medlemmer, som mindst har en femtedel af det samlede antal stemmer på generalforsamlingen.«
   (48)

48

På dette grundlag har kommunerne og det enkelte CPAS pligt til fuldt ud at dække ethvert underskud, som IRIS-hospitalerne måtte have, og som fremgår af deres regnskaber. Endvidere har kommunerne i medfør af artikel 106 i CPAS-loven pligt til at dække ethvert underskud, der oparbejdes i deres CPAS (se betragtning 22). Derfor garanterer kommunerne (direkte og som følge af deres finansieringspligt over for deres respektive CPAS) i sidste ende IRIS-hospitalernes videreførelse ved fuldt ud at dække ethvert underskud, som disse hospitaler måtte generere.

| (45) | Det siger sig selv, at det omfang, i hvilket kommunerne og CPAS skal dække IRIS-hospitalernes eventuelle underskud i henhold til artikel 46 i deres respektive vedtægter, afhænger af, i hvilket omfang IRIS-hospitalerne er i stand til at dække deres omkostninger ved hjælp af andre finansieringskilder. |
| --- | --- |

(45)

Det siger sig selv, at det omfang, i hvilket kommunerne og CPAS skal dække IRIS-hospitalernes eventuelle underskud i henhold til artikel 46 i deres respektive vedtægter, afhænger af, i hvilket omfang IRIS-hospitalerne er i stand til at dække deres omkostninger ved hjælp af andre finansieringskilder.

| (46) | I LCH angives fem finansieringskilder, som er ligeligt tilgængelige for offentlige og private hospitaler. De belgiske hospitalers driftsudgifter dækkes primært af de tre første (49), mens den fjerde og femte vedrører hospitalernes investeringsudgifter.






  a) | Den første finansieringskilde er budgettet for midler til finansiering (budget des moyens financiers, herefter »BMF«) (50), som oprettes af den føderale sundhedsminister og udelukkende gælder hospitalsydelser, der udløser refusion fra socialsikringen. BMF oprettes for hvert hospital inden for grænserne af den føderale stats overordnede budget. Det disponible føderale budget fordeles mellem alle hospitaler og dækker ikke nødvendigvis samtlige disses dækningsberettigede omkostninger. Siden 2002 er budgettet for hvert hospital blevet fastlagt primært på grundlag af det antal dage, der blev leveret sundhedsydelser det foregående år. Det pågældende beløb betales derefter til hvert hospital på to forskellige måder. Nærmere bestemt bliver ca. 85 % (fast del) af dette beløb udbetalt til hospitalerne månedligt, mens de resterende 15 % (variabel del) udbetales på basis af det reelle antal modtagelser og antal dage med leverede sundhedsydelser på hospitalet i løbet af året. Ved årets udgang beregnes BMF på ny på grundlag af årets reelle tal, og alt efter resultatet af denne beregning modtager hospitalet et supplerende beløb eller skal tilbagebetale et givet beløb. BMF reguleres nærmere af kongelig anordning af 25. april 2002, hvori defineres betingelser og regler for fastsættelsen af det BMF-beløb, som tildeles hospitalerne. Navnlig bestemmes det i den kongelige anordning, hvordan BMF skal fastlægges, hvilke typer omkostninger der kan dækkes af staten, og hvilke kriterier der skal lægges til grund i denne henseende (51). Det bemærkes, at BMF ikke er blevet oprettet med henblik på at dække de reelt påløbne omkostninger på hvert hospital, men derimod fastsættes i form af en fast finansiering baseret på disse hospitalers reelle historiske omkostninger. Det kan derfor ske, at BMF er utilstrækkeligt i tilfælde af betydelige stigninger i omkostningerne eller andre former for udvikling i et hospitals organisation og omkostningsstruktur. |
| --- | --- | --- |

(46)

I LCH angives fem finansieringskilder, som er ligeligt tilgængelige for offentlige og private hospitaler. De belgiske hospitalers driftsudgifter dækkes primært af de tre første (49), mens den fjerde og femte vedrører hospitalernes investeringsudgifter.

49

a)

Den første finansieringskilde er budgettet for midler til finansiering (budget des moyens financiers, herefter »BMF«) (50), som oprettes af den føderale sundhedsminister og udelukkende gælder hospitalsydelser, der udløser refusion fra socialsikringen. BMF oprettes for hvert hospital inden for grænserne af den føderale stats overordnede budget. Det disponible føderale budget fordeles mellem alle hospitaler og dækker ikke nødvendigvis samtlige disses dækningsberettigede omkostninger. Siden 2002 er budgettet for hvert hospital blevet fastlagt primært på grundlag af det antal dage, der blev leveret sundhedsydelser det foregående år. Det pågældende beløb betales derefter til hvert hospital på to forskellige måder. Nærmere bestemt bliver ca. 85 % (fast del) af dette beløb udbetalt til hospitalerne månedligt, mens de resterende 15 % (variabel del) udbetales på basis af det reelle antal modtagelser og antal dage med leverede sundhedsydelser på hospitalet i løbet af året. Ved årets udgang beregnes BMF på ny på grundlag af årets reelle tal, og alt efter resultatet af denne beregning modtager hospitalet et supplerende beløb eller skal tilbagebetale et givet beløb. BMF reguleres nærmere af kongelig anordning af 25. april 2002, hvori defineres betingelser og regler for fastsættelsen af det BMF-beløb, som tildeles hospitalerne. Navnlig bestemmes det i den kongelige anordning, hvordan BMF skal fastlægges, hvilke typer omkostninger der kan dækkes af staten, og hvilke kriterier der skal lægges til grund i denne henseende (51). Det bemærkes, at BMF ikke er blevet oprettet med henblik på at dække de reelt påløbne omkostninger på hvert hospital, men derimod fastsættes i form af en fast finansiering baseret på disse hospitalers reelle historiske omkostninger. Det kan derfor ske, at BMF er utilstrækkeligt i tilfælde af betydelige stigninger i omkostningerne eller andre former for udvikling i et hospitals organisation og omkostningsstruktur.

50

51

| b) | Den anden finansieringskilde består i beløb modtaget fra socialsikringen, dvs. udbetalt af Institut national d'assurance maladie-invalidité (herefter »INAMI«) til hospitalerne for de sundhedsydelser, de leverer til deres patienter. Denne finansiering sker i medfør af loven om syge- og invalideforsikring (Assurance Maladie-Invalidité) (52) eller den konsoliderede udgave i lov af 14. juli 1994 (53), hvori defineres den belgiske socialsikring med hensyn til sygdom og invaliditet, og hvori det præciseres, hvilke sundhedsydelser og lægemidler der er omfattet af retten til refusion fra socialsikringen. Hospitalerne fakturerer INAMI direkte en del af lægehonorarerne og de tilhørende udgifter til medicin til patienterne. De beløb, som INAMI udbetaler, dækker imidlertid ikke samtlige udgifter, som hospitalerne afholder til levering af deres hospitalsydelser. Derfor risikerer hospitaler, som ikke har andre finansieringskilder, at få underskud. |
| --- | --- |

b)

Den anden finansieringskilde består i beløb modtaget fra socialsikringen, dvs. udbetalt af Institut national d'assurance maladie-invalidité (herefter »INAMI«) til hospitalerne for de sundhedsydelser, de leverer til deres patienter. Denne finansiering sker i medfør af loven om syge- og invalideforsikring (Assurance Maladie-Invalidité) (52) eller den konsoliderede udgave i lov af 14. juli 1994 (53), hvori defineres den belgiske socialsikring med hensyn til sygdom og invaliditet, og hvori det præciseres, hvilke sundhedsydelser og lægemidler der er omfattet af retten til refusion fra socialsikringen. Hospitalerne fakturerer INAMI direkte en del af lægehonorarerne og de tilhørende udgifter til medicin til patienterne. De beløb, som INAMI udbetaler, dækker imidlertid ikke samtlige udgifter, som hospitalerne afholder til levering af deres hospitalsydelser. Derfor risikerer hospitaler, som ikke har andre finansieringskilder, at få underskud.

52

53

| c) | Den tredje finansieringskilde består i betalinger foretaget direkte til hospitalerne af patienter eller deres private sundhedsforsikringsselskaber. Disse betalinger er nødvendige, fordi socialsikringen ikke dækker det fulde honorar til lægerne eller den fulde pris på lægemidler og andre ydelser (f.eks. implantater). I øvrigt kan der, hvis en patient vælger enestue, blive faktureret et tillæg til den normale pris for indlæggelsen og de normale lægehonorarer (den fakturerede standardsats for hver behandling forhøjes). Endelig kan patienterne også få en faktura på tillæg for brug af visse supplerende ydelser (f.eks. leje af tv-apparat og brug hospitalets parkeringsplads).
  Alle de betalinger, som patienterne eller tredjeparter foretager, og som skal dække de ydelser, som hospitalets læger yder de indlagte patienter, skal opkræves centralt af hospitalet (54). Hospitalerne og deres læger indgår aftaler om fastlæggelse af den procentdel, som hospitalerne kan tilbageholde til dækning af udgifterne til opkrævning af honorarerne og de øvrige udgifter, som ikke dækkes over BMF (55). På samme måde som med lægernes normale honorarer kan hospitalerne tilbageholde en procentdel af de ovennævnte tillæg til dækning af en del af deres udgifter (igen i henhold til en aftale, der indgås mellem hospitalet og dets læger). En del af lægernes honorarer går således ikke til aflønning af dem, men til dækning af hospitalernes driftsudgifter. |
| --- | --- |

c)

Den tredje finansieringskilde består i betalinger foretaget direkte til hospitalerne af patienter eller deres private sundhedsforsikringsselskaber. Disse betalinger er nødvendige, fordi socialsikringen ikke dækker det fulde honorar til lægerne eller den fulde pris på lægemidler og andre ydelser (f.eks. implantater). I øvrigt kan der, hvis en patient vælger enestue, blive faktureret et tillæg til den normale pris for indlæggelsen og de normale lægehonorarer (den fakturerede standardsats for hver behandling forhøjes). Endelig kan patienterne også få en faktura på tillæg for brug af visse supplerende ydelser (f.eks. leje af tv-apparat og brug hospitalets parkeringsplads).

Alle de betalinger, som patienterne eller tredjeparter foretager, og som skal dække de ydelser, som hospitalets læger yder de indlagte patienter, skal opkræves centralt af hospitalet (54). Hospitalerne og deres læger indgår aftaler om fastlæggelse af den procentdel, som hospitalerne kan tilbageholde til dækning af udgifterne til opkrævning af honorarerne og de øvrige udgifter, som ikke dækkes over BMF (55). På samme måde som med lægernes normale honorarer kan hospitalerne tilbageholde en procentdel af de ovennævnte tillæg til dækning af en del af deres udgifter (igen i henhold til en aftale, der indgås mellem hospitalet og dets læger). En del af lægernes honorarer går således ikke til aflønning af dem, men til dækning af hospitalernes driftsudgifter.

54

55

| d) | Den fjerde finansieringskilde er specifikt beregnet til at dække investeringsudgifter, som hospitalerne afholder. Hospitalernes investeringer finansieres primært af staten (den føderale regering og den berørte region betaler hver en del), og den resterende del finansieres af hospitalernes egne midler kombineret med banklån. Den finansiering, der tildeles af de offentlige myndigheder, er beregnet til at dække udgifter til opførelse og ombygning af et hospital eller en hospitalstjeneste samt udgifterne til den første indretning heraf og de første indkøb af medicinsk udstyr (56). Tilskuddene til investeringen er omfattet af et loft (f.eks. et fast beløb pr. kvm eller pr. enhed). |
| --- | --- |

d)

Den fjerde finansieringskilde er specifikt beregnet til at dække investeringsudgifter, som hospitalerne afholder. Hospitalernes investeringer finansieres primært af staten (den føderale regering og den berørte region betaler hver en del), og den resterende del finansieres af hospitalernes egne midler kombineret med banklån. Den finansiering, der tildeles af de offentlige myndigheder, er beregnet til at dække udgifter til opførelse og ombygning af et hospital eller en hospitalstjeneste samt udgifterne til den første indretning heraf og de første indkøb af medicinsk udstyr (56). Tilskuddene til investeringen er omfattet af et loft (f.eks. et fast beløb pr. kvm eller pr. enhed).

56

| e) | Den femte og sidste offentlige finansieringskilde er knyttet til investeringerne og vedrører udgifterne til undersøgelser og udarbejdelse af byggeprojekter, men også udgifter til lukning eller manglende drift af et hospital eller en hospitalstjeneste (57). Denne type finansiering forekommer ikke særlig hyppigt i praksis. |
| --- | --- |

e)

Den femte og sidste offentlige finansieringskilde er knyttet til investeringerne og vedrører udgifterne til undersøgelser og udarbejdelse af byggeprojekter, men også udgifter til lukning eller manglende drift af et hospital eller en hospitalstjeneste (57). Denne type finansiering forekommer ikke særlig hyppigt i praksis.

57

| (47) | I artikel 109 i LCH (nu artikel 125 i udgaven af 10. juli 2008 (58)) fastlægges en supplerende finansieringsordning, som kun de offentlige hospitaler kan benytte (f.eks. IRIS-hospitalerne). I henhold til denne bestemmelse skal de offentlige hospitalers underskud fra deres hospitalsvirksomhed dækkes af de kommuner, som kontrollerer dem (gennem deres CPAS eller en central struktur som f.eks. IRIS). Princippet om kommunernes (delvise) dækning af underskud var allerede indarbejdet i den lov, der gik forud for LCH, nemlig loven af 23. december 1963 (59), og blev bekræftet af artikel 34 i lov af 28. december 1973 (60). Kriterierne for fastsættelse af de underskud, som kommunerne har pligt til at dække, defineres ved kongelig anordning (61). På denne baggrund fastlægger den føderale sundhedsminister hvert år beløbet for hvert offentligt hospitals underskud. I praksis er det underskud, der skal dækkes som fastlagt af ministeren, ikke nøjagtig det samme som det underskud, der fremgår af hospitalets regnskaber, idet visse omkostningselementer heri (f.eks. resultatet af de ikkehospitalsrelaterede aktiviteter, der som forklaret i betragtning 155 (62) blot er forbundet med hospitalsaktiviteterne i IRIS-hospitalernes tilfælde) ikke indgår i det underskud, der dækkes i henhold til artikel 109 i LCH. |
| --- | --- |

(47)

I artikel 109 i LCH (nu artikel 125 i udgaven af 10. juli 2008 (58)) fastlægges en supplerende finansieringsordning, som kun de offentlige hospitaler kan benytte (f.eks. IRIS-hospitalerne). I henhold til denne bestemmelse skal de offentlige hospitalers underskud fra deres hospitalsvirksomhed dækkes af de kommuner, som kontrollerer dem (gennem deres CPAS eller en central struktur som f.eks. IRIS). Princippet om kommunernes (delvise) dækning af underskud var allerede indarbejdet i den lov, der gik forud for LCH, nemlig loven af 23. december 1963 (59), og blev bekræftet af artikel 34 i lov af 28. december 1973 (60). Kriterierne for fastsættelse af de underskud, som kommunerne har pligt til at dække, defineres ved kongelig anordning (61). På denne baggrund fastlægger den føderale sundhedsminister hvert år beløbet for hvert offentligt hospitals underskud. I praksis er det underskud, der skal dækkes som fastlagt af ministeren, ikke nøjagtig det samme som det underskud, der fremgår af hospitalets regnskaber, idet visse omkostningselementer heri (f.eks. resultatet af de ikkehospitalsrelaterede aktiviteter, der som forklaret i betragtning 155 (62) blot er forbundet med hospitalsaktiviteterne i IRIS-hospitalernes tilfælde) ikke indgår i det underskud, der dækkes i henhold til artikel 109 i LCH.

58

59

60

61

62

| (48) | IRIS-hospitalerne har således adgang til en fuldstændig finansieringsordning, som garanterer dækning af ethvert underskud, de måtte oparbejde. De fem generelle finansieringsordninger ifølge LCH (se betragtning 46) dækker størstedelen af hospitalernes drifts- og investeringsudgifter. I det omfang disse kilder ikke rækker til at dække de omkostninger, der er forbundet med disse hospitalers aktiviteter, forpligter artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter kommunerne til fuldt ud at dække ethvert underskud, som IRIS-hospitalerne oparbejder (se betragtning 44-45). Det regnskabsmæssige underskud, der dækkes i henhold til artikel 46 i vedtægterne, omfatter nødvendigvis »det underskud, der dækkes i henhold til artikel 109 i LCH« (63) (se betragtning 47). Ved fuldt ud at dække det regnskabsmæssige underskud opfylder kommunerne også deres pligt i henhold til artikel 109 i LCH. De nærmere betalingsvilkår i denne underskudsdækningsordning beskrives nedenfor (se afsnit 7.3.5). |
| --- | --- |

(48)

IRIS-hospitalerne har således adgang til en fuldstændig finansieringsordning, som garanterer dækning af ethvert underskud, de måtte oparbejde. De fem generelle finansieringsordninger ifølge LCH (se betragtning 46) dækker størstedelen af hospitalernes drifts- og investeringsudgifter. I det omfang disse kilder ikke rækker til at dække de omkostninger, der er forbundet med disse hospitalers aktiviteter, forpligter artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter kommunerne til fuldt ud at dække ethvert underskud, som IRIS-hospitalerne oparbejder (se betragtning 44-45). Det regnskabsmæssige underskud, der dækkes i henhold til artikel 46 i vedtægterne, omfatter nødvendigvis »det underskud, der dækkes i henhold til artikel 109 i LCH« (63) (se betragtning 47). Ved fuldt ud at dække det regnskabsmæssige underskud opfylder kommunerne også deres pligt i henhold til artikel 109 i LCH. De nærmere betalingsvilkår i denne underskudsdækningsordning beskrives nedenfor (se afsnit 7.3.5).

63

2.5.2.   Regnskabsmæssige forpligtelser

Regnskabsmæssige forpligtelser

| (49) | Alle hospitaler (offentlige som private) er underlagt forpligtelser med hensyn til regnskabsføring og gennemsigtighed. Navnlig skal hvert hospital føre særskilte regnskaber, hvoraf kostprisen for hver ydelse fremgår, og som overholder visse elementer i lov af 17. juli 1975 (64) om virksomheders regnskabsføring og årsregnskaber (65). De ikkehospitalsrelaterede aktiviteter skal bogføres i separate regnskaber. Hospitalerne har ligeledes pligt til at udpege en revisor for virksomheden, der har til opgave at attestere dens regnskabsføring og årsregnskaber (66). Endelig har hospitalerne pligt til at fremsende visse oplysninger (finansielle) til det føderale sundhedsministerium (67), og SPF Santé publique har ligeledes ansvaret for at kontrollere overholdelsen af bestemmelserne i LCH (68). |
| --- | --- |

(49)

Alle hospitaler (offentlige som private) er underlagt forpligtelser med hensyn til regnskabsføring og gennemsigtighed. Navnlig skal hvert hospital føre særskilte regnskaber, hvoraf kostprisen for hver ydelse fremgår, og som overholder visse elementer i lov af 17. juli 1975 (64) om virksomheders regnskabsføring og årsregnskaber (65). De ikkehospitalsrelaterede aktiviteter skal bogføres i separate regnskaber. Hospitalerne har ligeledes pligt til at udpege en revisor for virksomheden, der har til opgave at attestere dens regnskabsføring og årsregnskaber (66). Endelig har hospitalerne pligt til at fremsende visse oplysninger (finansielle) til det føderale sundhedsministerium (67), og SPF Santé publique har ligeledes ansvaret for at kontrollere overholdelsen af bestemmelserne i LCH (68).

64

65

66

67

68

3.   BESKRIVELSE AF DE FORANSTALTNINGER, DER ER GENSTAND FOR KLAGEN

BESKRIVELSE AF DE FORANSTALTNINGER, DER ER GENSTAND FOR KLAGEN

| (50) | Ifølge klagerne har hovedstadsregionen Bruxelles valgt de facto at påtage sig rollen som de berørte Bruxelles-kommuner i henseende til dækningen af IRIS-hospitalernes underskud. Navnlig nævner klagerne specifikt ydelserne fra fonden FRBRTC, som hovedstadsregionen Bruxelles havde oprettet (69). De hævder i øvrigt, at hovedstadsregionen Bruxelles også selv tildelte kommunerne særlige tilskud (70) (op til 10 mio. EUR om året siden 2003), som ifølge kommunerne blev udbetalt til IRIS-hospitalerne i form af støtte. |
| --- | --- |

(50)

Ifølge klagerne har hovedstadsregionen Bruxelles valgt de facto at påtage sig rollen som de berørte Bruxelles-kommuner i henseende til dækningen af IRIS-hospitalernes underskud. Navnlig nævner klagerne specifikt ydelserne fra fonden FRBRTC, som hovedstadsregionen Bruxelles havde oprettet (69). De hævder i øvrigt, at hovedstadsregionen Bruxelles også selv tildelte kommunerne særlige tilskud (70) (op til 10 mio. EUR om året siden 2003), som ifølge kommunerne blev udbetalt til IRIS-hospitalerne i form af støtte.

69

70

| (51) | Selv om klagerne ikke betvivler hovedstadsregionen Bruxelles' kompetence over for kommunerne, mener de imidlertid, at det, de betegner som regional finansiering af IRIS-hospitalerne, rækker ud over det, der er meningen med underskudsdækningen som fastlagt i artikel 109 i LCH (se også betragtning 47). Klagerne hævder, at IRIS-hospitalerne i vidt omfang har nydt godt af de regionale finansieringer, som blev tildelt kommunerne, som de var beliggende i, og at finansieringerne ikke kan begrundes på basis af bestemmelserne i LCH. Klagerne nævner ikke den forpligtelse til underskudsdækning, der er indskrevet i artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter. |
| --- | --- |

(51)

Selv om klagerne ikke betvivler hovedstadsregionen Bruxelles' kompetence over for kommunerne, mener de imidlertid, at det, de betegner som regional finansiering af IRIS-hospitalerne, rækker ud over det, der er meningen med underskudsdækningen som fastlagt i artikel 109 i LCH (se også betragtning 47). Klagerne hævder, at IRIS-hospitalerne i vidt omfang har nydt godt af de regionale finansieringer, som blev tildelt kommunerne, som de var beliggende i, og at finansieringerne ikke kan begrundes på basis af bestemmelserne i LCH. Klagerne nævner ikke den forpligtelse til underskudsdækning, der er indskrevet i artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter.

| (52) | Endelig nævner klagerne ydelsen af ca. 100 mio. EUR gennem FRBRTC i forbindelse med omstruktureringen af de offentlige hospitaler i Bruxelles, som mundede ud i oprettelsen af IRIS-hospitalerne (se også afsnit 2.2). Klagerne hævder, at denne transaktion medførte en overkompensation til IRIS-hospitalerne. |
| --- | --- |

(52)

Endelig nævner klagerne ydelsen af ca. 100 mio. EUR gennem FRBRTC i forbindelse med omstruktureringen af de offentlige hospitaler i Bruxelles, som mundede ud i oprettelsen af IRIS-hospitalerne (se også afsnit 2.2). Klagerne hævder, at denne transaktion medførte en overkompensation til IRIS-hospitalerne.

4.   BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF PROCEDUREN

BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF PROCEDUREN

4.1.   Kommissionens beslutning af 2009

Kommissionens beslutning af 2009

| (53) | Som nævnt ovenfor (se betragtning 5) vedtog Kommissionen den 28. oktober 2009 en beslutning om ikke at rejse indsigelse (71), idet den konkluderede, at den offentlige finansiering af IRIS-hospitalerne i hovedstadsregionen Bruxelles udgjorde statsstøtte, der var forenelig med det indre marked som kompensation for levering af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Kommissionen byggede denne beslutning på SGEI-beslutningen af 2005 samt direkte på artikel 86, stk. 2, i EF-traktaten (nu artikel 106, stk. 2, i TEUF). |
| --- | --- |

(53)

Som nævnt ovenfor (se betragtning 5) vedtog Kommissionen den 28. oktober 2009 en beslutning om ikke at rejse indsigelse (71), idet den konkluderede, at den offentlige finansiering af IRIS-hospitalerne i hovedstadsregionen Bruxelles udgjorde statsstøtte, der var forenelig med det indre marked som kompensation for levering af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Kommissionen byggede denne beslutning på SGEI-beslutningen af 2005 samt direkte på artikel 86, stk. 2, i EF-traktaten (nu artikel 106, stk. 2, i TEUF).

71

| (54) | I sin beslutning vurderede Kommissionen, at IRIS-hospitalerne havde tre offentlige tjenesteydelsesopgaver af hospitalskarakter, nemlig den generelle hospitalsopgave som ethvert andet hospital (offentligt som privat) i medfør af LCH (72), forpligtelsen til at behandle alle patienter under alle omstændigheder, også uden for akutte situationer (73), og forpligtelsen til at levere den fulde vifte af hospitalsydelser på mange hospitaler (74). Endvidere konkluderede Kommissionen, at IRIS-hospitalerne var pålagt den offentlige tjenesteydelsesopgave af ikkehospitalsrelateret karakter, som bestod i at levere social støtte ud over lægehjælp (75). Endelig nævnes også kravet om tosprogethed i beslutningen (76). Det blev vurderet, at disse opgaver var blevet pålagt IRIS-hospitalerne gennem LCH, CPAS-loven, IRIS' strategiplaner og endelig en aftale undertegnet af IRIS-hospitalerne og CPAS. Kommissionen vurderede ligeledes, at kompensationsparametrene var blevet fastsat på forhånd (77), og at der var indført tilstrækkelige procedurer til forebyggelse og korrigering af overkompensation (78). Endelig bemærkede Kommissionen også med tilfredshed, at IRIS-hospitalerne førte separate regnskaber med deres hospitalsvirksomhed og ikkehospitalsrelaterede aktiviteter (79) til garanti mod krydssubsidiering af IRIS-hospitalernes kommercielle aktiviteter (ud over tjenesteydelserne af almindelig økonomisk interesse) (80). |
| --- | --- |

(54)

I sin beslutning vurderede Kommissionen, at IRIS-hospitalerne havde tre offentlige tjenesteydelsesopgaver af hospitalskarakter, nemlig den generelle hospitalsopgave som ethvert andet hospital (offentligt som privat) i medfør af LCH (72), forpligtelsen til at behandle alle patienter under alle omstændigheder, også uden for akutte situationer (73), og forpligtelsen til at levere den fulde vifte af hospitalsydelser på mange hospitaler (74). Endvidere konkluderede Kommissionen, at IRIS-hospitalerne var pålagt den offentlige tjenesteydelsesopgave af ikkehospitalsrelateret karakter, som bestod i at levere social støtte ud over lægehjælp (75). Endelig nævnes også kravet om tosprogethed i beslutningen (76). Det blev vurderet, at disse opgaver var blevet pålagt IRIS-hospitalerne gennem LCH, CPAS-loven, IRIS' strategiplaner og endelig en aftale undertegnet af IRIS-hospitalerne og CPAS. Kommissionen vurderede ligeledes, at kompensationsparametrene var blevet fastsat på forhånd (77), og at der var indført tilstrækkelige procedurer til forebyggelse og korrigering af overkompensation (78). Endelig bemærkede Kommissionen også med tilfredshed, at IRIS-hospitalerne førte separate regnskaber med deres hospitalsvirksomhed og ikkehospitalsrelaterede aktiviteter (79) til garanti mod krydssubsidiering af IRIS-hospitalernes kommercielle aktiviteter (ud over tjenesteydelserne af almindelig økonomisk interesse) (80).

72

73

74

75

76

77

78

79

80

| (55) | Kommissionen undersøgte endvidere, om IRIS-hospitalerne tidligere var blevet overkompenseret (dvs. mellem 1996 og 2007) (81), og konkluderede, at dette ikke havde været tilfældet (82). Ud over vurderingen af finansieringsforanstaltningerne under ét undersøgte Kommissionen også en påstået forskudsordning. Da det jævnligt skete, at kompensationen i henhold til artikel 109 i LCH blev udbetalt med store forsinkelser på op til 10 år, skal IRIS-hospitalerne have modtaget forskud på disse udestående betalinger via FRBRTC. Kommissionen konkluderede, at da disse påståede forskud under alle omstændigheder ville blive refunderet efter indgået underskudsdækning i henhold til artikel 109 i LCH, kunne de ikke medføre en overkompensation til IRIS-hospitalerne (83). |
| --- | --- |

(55)

Kommissionen undersøgte endvidere, om IRIS-hospitalerne tidligere var blevet overkompenseret (dvs. mellem 1996 og 2007) (81), og konkluderede, at dette ikke havde været tilfældet (82). Ud over vurderingen af finansieringsforanstaltningerne under ét undersøgte Kommissionen også en påstået forskudsordning. Da det jævnligt skete, at kompensationen i henhold til artikel 109 i LCH blev udbetalt med store forsinkelser på op til 10 år, skal IRIS-hospitalerne have modtaget forskud på disse udestående betalinger via FRBRTC. Kommissionen konkluderede, at da disse påståede forskud under alle omstændigheder ville blive refunderet efter indgået underskudsdækning i henhold til artikel 109 i LCH, kunne de ikke medføre en overkompensation til IRIS-hospitalerne (83).

81

82

83

4.2.   Rettens annullationsdom af 2012

Rettens annullationsdom af 2012

| (56) | Som svar på 2009-beslutningen anlagde klagerne et annullationssøgsmål herimod ved Retten (84). Sagsøgerne hævdede, at Kommissionen havde overtrådt deres processuelle rettigheder ved ikke at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, idet Kommissionen burde have konstateret, at der var alvorlige vanskeligheder ved den pågældende undersøgelse (85). |
| --- | --- |

(56)

Som svar på 2009-beslutningen anlagde klagerne et annullationssøgsmål herimod ved Retten (84). Sagsøgerne hævdede, at Kommissionen havde overtrådt deres processuelle rettigheder ved ikke at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, idet Kommissionen burde have konstateret, at der var alvorlige vanskeligheder ved den pågældende undersøgelse (85).

84

85

| (57) | I sin dom af 7. november 2012 i sag T-137/10 annullerede Retten Kommissionens beslutning af 2009 og konkluderede, at Kommissionen var forpligtet til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure (86). |
| --- | --- |

(57)

I sin dom af 7. november 2012 i sag T-137/10 annullerede Retten Kommissionens beslutning af 2009 og konkluderede, at Kommissionen var forpligtet til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure (86).

86

| (58) | Retten undersøgte først spørgsmålet om, hvorvidt IRIS-hospitalerne var blevet pålagt klart definerede offentlige tjenesteydelsesopgaver (87). Den kunne straks konstatere, at alle parter var enige om, at alle hospitaler, offentlige som private, i henhold til LCH blev pålagt at udføre en generel offentlig tjenesteydelsesopgave i form af levering af hospitalsopgaver (88). Den eneste tvivl, der bestod, var således om, hvorvidt Kommissionen havde begået en fejl ved i sin foreløbige undersøgelse at konkludere, at IRIS-hospitalerne var blevet pålagt både at levere offentlige tjenesteydelsesopgaver i form af hospitalsopgaver og supplerende tjenester, der ikke var hospitalsopgaver (89). Retten konkluderede, at der var tvivl om, hvorvidt de bestemmelser, som Kommissionen havde bygget sin beslutning på, var tilstrækkelige til at pålægge IRIS-hospitalerne supplerende forpligtelser bestående i at behandle alle patienter under alle omstændigheder (90), tilbyde hospitalsydelser på mange hospitaler (91) og levere supplerende sociale tjenester (92). Hvad endvidere angår den påståede opgave bestående i at levere hospitalsydelser på mange hospitaler, bemærker Retten, at det var vanskeligt at skelne, hvori denne opgave adskilte sig fra de generelle planlægnings- og funktionskrav, som gjaldt alle hospitaler, som var omfattet af LCH (93). |
| --- | --- |

(58)

Retten undersøgte først spørgsmålet om, hvorvidt IRIS-hospitalerne var blevet pålagt klart definerede offentlige tjenesteydelsesopgaver (87). Den kunne straks konstatere, at alle parter var enige om, at alle hospitaler, offentlige som private, i henhold til LCH blev pålagt at udføre en generel offentlig tjenesteydelsesopgave i form af levering af hospitalsopgaver (88). Den eneste tvivl, der bestod, var således om, hvorvidt Kommissionen havde begået en fejl ved i sin foreløbige undersøgelse at konkludere, at IRIS-hospitalerne var blevet pålagt både at levere offentlige tjenesteydelsesopgaver i form af hospitalsopgaver og supplerende tjenester, der ikke var hospitalsopgaver (89). Retten konkluderede, at der var tvivl om, hvorvidt de bestemmelser, som Kommissionen havde bygget sin beslutning på, var tilstrækkelige til at pålægge IRIS-hospitalerne supplerende forpligtelser bestående i at behandle alle patienter under alle omstændigheder (90), tilbyde hospitalsydelser på mange hospitaler (91) og levere supplerende sociale tjenester (92). Hvad endvidere angår den påståede opgave bestående i at levere hospitalsydelser på mange hospitaler, bemærker Retten, at det var vanskeligt at skelne, hvori denne opgave adskilte sig fra de generelle planlægnings- og funktionskrav, som gjaldt alle hospitaler, som var omfattet af LCH (93).

87

88

89

90

91

92

93

| (59) | Endvidere undersøgte Retten spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen havde påvist forekomsten af klare kompensationsparametre (94). Hvad angår hospitalsopgaverne, undersøgte Retten underskudsdækningsordningen, der var baseret på artikel 109 i LCH (95), idet den dog bemærkede, at sagsøgerne ikke havde anfægtet denne ordning (96), og den påståede regionale finansieringsordning via FRBRTC, som var indført for midlertidigt at yde de forskud, der var nødvendige for at dække IRIS-hospitalernes underskud frem til udmøntningen af den underskudsdækning, der skulle ske i henhold til artikel 109 i LCH (97). Hvad angår artikel 109, vurderede Retten, at sagsøgerne ikke havde fremført argumenter med virkning for Kommissionens positive evaluering af denne artikel (98). Hvad til gengæld angår de påståede forskud udbetalt via FRBRTC, konkluderede Retten, at Kommissionen ikke havde gjort rede for beregningsparametre (99) for disse og derfor ikke havde foretaget en fuldstændig undersøgelse heraf (100). Retten tilføjede, at Kommissionen havde modsagt sin egen beslutning ved på retsmøderne at hævde, at FRBRTC alene udgjorde en mekanisme, som hovedstadsregionen Bruxelles anvendte til finansiering af kommunerne i Bruxelles og ikke af IRIS-hospitalerne (101). |
| --- | --- |

(59)

Endvidere undersøgte Retten spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen havde påvist forekomsten af klare kompensationsparametre (94). Hvad angår hospitalsopgaverne, undersøgte Retten underskudsdækningsordningen, der var baseret på artikel 109 i LCH (95), idet den dog bemærkede, at sagsøgerne ikke havde anfægtet denne ordning (96), og den påståede regionale finansieringsordning via FRBRTC, som var indført for midlertidigt at yde de forskud, der var nødvendige for at dække IRIS-hospitalernes underskud frem til udmøntningen af den underskudsdækning, der skulle ske i henhold til artikel 109 i LCH (97). Hvad angår artikel 109, vurderede Retten, at sagsøgerne ikke havde fremført argumenter med virkning for Kommissionens positive evaluering af denne artikel (98). Hvad til gengæld angår de påståede forskud udbetalt via FRBRTC, konkluderede Retten, at Kommissionen ikke havde gjort rede for beregningsparametre (99) for disse og derfor ikke havde foretaget en fuldstændig undersøgelse heraf (100). Retten tilføjede, at Kommissionen havde modsagt sin egen beslutning ved på retsmøderne at hævde, at FRBRTC alene udgjorde en mekanisme, som hovedstadsregionen Bruxelles anvendte til finansiering af kommunerne i Bruxelles og ikke af IRIS-hospitalerne (101).

94

95

96

97

98

99

100

101

| (60) | Hvad angår den offentlige finansiering af IRIS-hospitalernes påståede supplerende sociale opgave (102), anførte Retten, at også denne finansiering øjensynlig hidrørte fra FRBRTC, som havde indgået en aftale med de berørte kommuner i Bruxelles om at yde et særligt tilskud, hvormed de kunne finansiere IRIS-hospitalernes sociale opgaver (103). Retten konkluderede, at denne aftale ikke indeholdt de i forvejen fastsatte kompensationsparametre vedrørende de supplerende sociale opgaver, som IRIS-hospitalerne hævdedes at være pålagt (104). |
| --- | --- |

(60)

Hvad angår den offentlige finansiering af IRIS-hospitalernes påståede supplerende sociale opgave (102), anførte Retten, at også denne finansiering øjensynlig hidrørte fra FRBRTC, som havde indgået en aftale med de berørte kommuner i Bruxelles om at yde et særligt tilskud, hvormed de kunne finansiere IRIS-hospitalernes sociale opgaver (103). Retten konkluderede, at denne aftale ikke indeholdt de i forvejen fastsatte kompensationsparametre vedrørende de supplerende sociale opgaver, som IRIS-hospitalerne hævdedes at være pålagt (104).

102

103

104

| (61) | Endvidere undersøgte Retten spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen havde påvist, at der fandtes en procedure til at undgå overkompensation, og at der ikke fandt overkompensation sted (105). Retten konkluderede først, at LCH gav tilstrækkelige garantier til at sikre, at den i artikel 109 omhandlede procedure ikke medførte overkompensation (106). Den konkluderede også, at Kommissionen ikke havde påvist, at der fandtes en lignende ordning for kommunernes (107) påståede udbetaling af forskud, og anførte navnlig, at der øjensynlig ikke fandtes en lov, der pålagde IRIS-hospitalerne pligt til at tilbagebetale disse forskud, når de havde modtaget underskudsdækningen i medfør af artikel 109 i LCH (108). Hvad angår de særlige tilskud, som ifølge Kommissionen finansierer den supplerende sociale opgave, konkluderede Retten, at Kommissionens bedømmelser af de nærmere bestemmelser, der gør det muligt at undgå overkompensation i forbindelse med finansieringen af de sociale opgaver, var utilstrækkelige (109). |
| --- | --- |

(61)

Endvidere undersøgte Retten spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen havde påvist, at der fandtes en procedure til at undgå overkompensation, og at der ikke fandt overkompensation sted (105). Retten konkluderede først, at LCH gav tilstrækkelige garantier til at sikre, at den i artikel 109 omhandlede procedure ikke medførte overkompensation (106). Den konkluderede også, at Kommissionen ikke havde påvist, at der fandtes en lignende ordning for kommunernes (107) påståede udbetaling af forskud, og anførte navnlig, at der øjensynlig ikke fandtes en lov, der pålagde IRIS-hospitalerne pligt til at tilbagebetale disse forskud, når de havde modtaget underskudsdækningen i medfør af artikel 109 i LCH (108). Hvad angår de særlige tilskud, som ifølge Kommissionen finansierer den supplerende sociale opgave, konkluderede Retten, at Kommissionens bedømmelser af de nærmere bestemmelser, der gør det muligt at undgå overkompensation i forbindelse med finansieringen af de sociale opgaver, var utilstrækkelige (109).

105

106

107

108

109

| (62) | Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt IRIS-hospitalerne i praksis havde modtaget en overkompensation (110), bemærkede Retten blot, at analysen var meget omfattende og dækkede IRIS-hospitalernes samlede finansielle resultater i en 10-årig periode (111). Uden at tage specifikt stilling til Kommissionens konklusion, ifølge hvilken der ikke foregik overkompensation, fandt Retten, at omfanget og kompleksiteten af den vurdering, som Kommissionen havde foretaget, i sig selv udgjorde et indicium til støtte for sagsøgernes teori, som hidrørte fra de alvorlige vanskeligheder i undersøgelsen (112). |
| --- | --- |

(62)

Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt IRIS-hospitalerne i praksis havde modtaget en overkompensation (110), bemærkede Retten blot, at analysen var meget omfattende og dækkede IRIS-hospitalernes samlede finansielle resultater i en 10-årig periode (111). Uden at tage specifikt stilling til Kommissionens konklusion, ifølge hvilken der ikke foregik overkompensation, fandt Retten, at omfanget og kompleksiteten af den vurdering, som Kommissionen havde foretaget, i sig selv udgjorde et indicium til støtte for sagsøgernes teori, som hidrørte fra de alvorlige vanskeligheder i undersøgelsen (112).

110

111

112

| (63) | Endelig fremførte sagsøgerne det argument, at Kommissionen i sine bedømmelser burde have gjort rede for kriteriet om økonomisk effektivitet hos leverandøren af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (113). Retten afviste dog dette argument og konkluderede, at:

  »kriteriet vedrørende en virksomheds økonomiske effektivitet i forbindelse med levering af tjenesteydelser af almen økonomisk interesse ...ikke hører ind under vurderingen af en statsstøttes forenelighed i henhold til artikel 86, stk. 2, EF [nu artikel 106, stk. 2, i TEUF], og de nationale myndigheders beslutning vedrørende en offentlig virksomhed kan derfor ikke kritiseres på dette punkt.«
   (114) |
| --- | --- |

(63)

Endelig fremførte sagsøgerne det argument, at Kommissionen i sine bedømmelser burde have gjort rede for kriteriet om økonomisk effektivitet hos leverandøren af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (113). Retten afviste dog dette argument og konkluderede, at:

113

»kriteriet vedrørende en virksomheds økonomiske effektivitet i forbindelse med levering af tjenesteydelser af almen økonomisk interesse ...ikke hører ind under vurderingen af en statsstøttes forenelighed i henhold til artikel 86, stk. 2, EF [nu artikel 106, stk. 2, i TEUF], og de nationale myndigheders beslutning vedrørende en offentlig virksomhed kan derfor ikke kritiseres på dette punkt.«
   (114)

114

| (64) | Retten anførte sammenfattende:

  »Sagsøgeren har nemlig gjort en række sammenhængende indicier gældende, som viser, at der forelå alvorlig tvivl om de undersøgte foranstaltningers forenelighed med det indre marked, henset til kriterierne vedrørende anvendelsen af artikel 86, stk. 2, EF [nu artikel 106, stk. 2, i TEUF] vedrørende for det første forekomsten af en klart defineret overdragelse af offentlige hospitalstjenesteydelsesopgaver og tjenesteydelsesopgaver af social karakter, som er specifikke for IRIS-hospitalerne, for det andet forekomsten af i forvejen fastsatte parametre for kompensation og for det tredje forekomsten af foranstaltninger, der gør det muligt at undgå overkompensation i forbindelse med finansieringen af disse offentlige tjenesteydelsesopgaver ....«
   (115) |
| --- | --- |

(64)

Retten anførte sammenfattende:

»Sagsøgeren har nemlig gjort en række sammenhængende indicier gældende, som viser, at der forelå alvorlig tvivl om de undersøgte foranstaltningers forenelighed med det indre marked, henset til kriterierne vedrørende anvendelsen af artikel 86, stk. 2, EF [nu artikel 106, stk. 2, i TEUF] vedrørende for det første forekomsten af en klart defineret overdragelse af offentlige hospitalstjenesteydelsesopgaver og tjenesteydelsesopgaver af social karakter, som er specifikke for IRIS-hospitalerne, for det andet forekomsten af i forvejen fastsatte parametre for kompensation og for det tredje forekomsten af foranstaltninger, der gør det muligt at undgå overkompensation i forbindelse med finansieringen af disse offentlige tjenesteydelsesopgaver ....«
   (115)

115

4.3.   Kommissionens åbningsafgørelse af 1. oktober 2014
   (116)

Kommissionens åbningsafgørelse af 1. oktober 2014

116

| (65) | Set i lyset af Rettens konklusioner (117), ifølge hvilke Kommissionen burde have næret tvivl med hensyn til foreneligheden med det indre marked af den anfægtede offentlige finansiering af IRIS-hospitalerne på grundlag af artikel 106, stk. 2, i TEUF, burde Kommissionen indlede den formelle undersøgelsesprocedure, hvilket den også gjorde ved afgørelse af 1. oktober 2014. I sin åbningsafgørelse bemærker Kommissionen, at kommunerne i Bruxelles og de berørte CPAS ifølge de belgiske myndigheder havde valgt at pålægge IRIS-hospitalerne, men ikke privathospitalerne, følgende supplerende forpligtelser (118), der berettigede de underskudsdækningsordninger, som blev indført til fordel for IRIS-hospitalerne:






  a) | pligten til at behandle alle patienter under alle omstændigheder: IRIS-hospitalerne kan ikke afvise at behandle patienter, som ikke er i stand til at betale for ydelserne, og/eller som ikke er forsikrede, selv om disse patienter ikke har brug for akut lægehjælp. Privathospitalerne pålægges kun pligt til at behandle patienter, som har brug for akut lægehjælp, men ikke pligt til at behandle ikkeakutte tilfælde |
| --- | --- | --- |

(65)

Set i lyset af Rettens konklusioner (117), ifølge hvilke Kommissionen burde have næret tvivl med hensyn til foreneligheden med det indre marked af den anfægtede offentlige finansiering af IRIS-hospitalerne på grundlag af artikel 106, stk. 2, i TEUF, burde Kommissionen indlede den formelle undersøgelsesprocedure, hvilket den også gjorde ved afgørelse af 1. oktober 2014. I sin åbningsafgørelse bemærker Kommissionen, at kommunerne i Bruxelles og de berørte CPAS ifølge de belgiske myndigheder havde valgt at pålægge IRIS-hospitalerne, men ikke privathospitalerne, følgende supplerende forpligtelser (118), der berettigede de underskudsdækningsordninger, som blev indført til fordel for IRIS-hospitalerne:

117

118

a)

pligten til at behandle alle patienter under alle omstændigheder: IRIS-hospitalerne kan ikke afvise at behandle patienter, som ikke er i stand til at betale for ydelserne, og/eller som ikke er forsikrede, selv om disse patienter ikke har brug for akut lægehjælp. Privathospitalerne pålægges kun pligt til at behandle patienter, som har brug for akut lægehjælp, men ikke pligt til at behandle ikkeakutte tilfælde

| b) | pligten til at levere den fulde vifte af hospitalsydelser på mange hospitaler: Kommunerne og CPAS har bevidst valgt at opretholde mange hospitalsadresser, der udbyder den fulde vifte af behandlinger for at garantere adgangen til behandling for alle patienter. Alternativet bestående i at samle sengene og de ledsagende tjenester på færre adresser og dermed nedbringe omkostningerne blev bevidst fravalgt. Dette valg er særlig relevant for ugunstigt stillede patienter og deres familier, idet IRIS-hospitalerne primært er beliggende i eller i nærheden af de kvarterer, der rummer en stor gruppe af ugunstigt stillede borgere |
| --- | --- |

b)

pligten til at levere den fulde vifte af hospitalsydelser på mange hospitaler: Kommunerne og CPAS har bevidst valgt at opretholde mange hospitalsadresser, der udbyder den fulde vifte af behandlinger for at garantere adgangen til behandling for alle patienter. Alternativet bestående i at samle sengene og de ledsagende tjenester på færre adresser og dermed nedbringe omkostningerne blev bevidst fravalgt. Dette valg er særlig relevant for ugunstigt stillede patienter og deres familier, idet IRIS-hospitalerne primært er beliggende i eller i nærheden af de kvarterer, der rummer en stor gruppe af ugunstigt stillede borgere

| c) | pligten til at levere sociale tjenester til patienterne og deres familie: Socialassistenterne yder støtte til ugunstigt stillede patienter og deres familie med henblik på at afhjælpe og forvalte vanskeligheder af administrativ, økonomisk og social art og i henseende til menneskelige relationer. I øvrigt etablerer de sociale relationer på forhånd for at lette formidlingen af den økonomiske hjælp fra CPAS. Mens alle de offentlige og private hospitaler har pligt til at ansætte socialassistenter på visse hospitalsafdelinger (f.eks. geriatriske og psykiatriske), hævder de belgiske myndigheder, at IRIS-hospitalerne har en specifik supplerende opgave, som giver sig udslag i meget større udnyttelse af de sociale tjenester, og som medfører højere omkostninger, der igen kræver kompensation i overensstemmelse med LCH. |
| --- | --- |

c)

pligten til at levere sociale tjenester til patienterne og deres familie: Socialassistenterne yder støtte til ugunstigt stillede patienter og deres familie med henblik på at afhjælpe og forvalte vanskeligheder af administrativ, økonomisk og social art og i henseende til menneskelige relationer. I øvrigt etablerer de sociale relationer på forhånd for at lette formidlingen af den økonomiske hjælp fra CPAS. Mens alle de offentlige og private hospitaler har pligt til at ansætte socialassistenter på visse hospitalsafdelinger (f.eks. geriatriske og psykiatriske), hævder de belgiske myndigheder, at IRIS-hospitalerne har en specifik supplerende opgave, som giver sig udslag i meget større udnyttelse af de sociale tjenester, og som medfører højere omkostninger, der igen kræver kompensation i overensstemmelse med LCH.

| (66) | I betragtning af den tvivl, som Retten giver udtryk for (119), har Kommissionen opfordret de belgiske myndigheder, sagsøgerne og enhver anden berørt part til at fremsende alle relevante oplysninger til kontrol af foreneligheden med det indre marked af den anfægtede offentlige finansiering, især henset til følgende punkter:






  — | den nøjagtige definition af IRIS-hospitalernes påståede supplerende opgaver og de dokumenter, hvorpå overdragelsen af disse opgaver bygger (se betragtning 87-89 i åbningsafgørelsen) |
| --- | --- | --- |

(66)

I betragtning af den tvivl, som Retten giver udtryk for (119), har Kommissionen opfordret de belgiske myndigheder, sagsøgerne og enhver anden berørt part til at fremsende alle relevante oplysninger til kontrol af foreneligheden med det indre marked af den anfægtede offentlige finansiering, især henset til følgende punkter:

119

—

den nøjagtige definition af IRIS-hospitalernes påståede supplerende opgaver og de dokumenter, hvorpå overdragelsen af disse opgaver bygger (se betragtning 87-89 i åbningsafgørelsen)

| — | retsgrundlaget for dækningen af IRIS-hospitalernes underskud (hvortil bidrager omkostningerne ved hver af de påståede supplerende opgaver) (se betragtning 91 i åbningsafgørelsen) |
| --- | --- |

—

retsgrundlaget for dækningen af IRIS-hospitalernes underskud (hvortil bidrager omkostningerne ved hver af de påståede supplerende opgaver) (se betragtning 91 i åbningsafgørelsen)

| — | spørgsmålet om, hvorvidt der findes (tilstrækkelige) foranstaltninger til at undgå enhver overkompensation af de påståede supplerende opgaver, navnlig gennem underskudsdækningsordningen kombineret med forskud, der skulle tilbagebetales (i givet fald), og hvorvidt IRIS-hospitalerne har lovpligt til at tilbagebetale ethvert forskud, som de har kunnet modtage, for at undgå enhver overkompensation (se betragtning 95 i åbningsafgørelsen) |
| --- | --- |

—

spørgsmålet om, hvorvidt der findes (tilstrækkelige) foranstaltninger til at undgå enhver overkompensation af de påståede supplerende opgaver, navnlig gennem underskudsdækningsordningen kombineret med forskud, der skulle tilbagebetales (i givet fald), og hvorvidt IRIS-hospitalerne har lovpligt til at tilbagebetale ethvert forskud, som de har kunnet modtage, for at undgå enhver overkompensation (se betragtning 95 i åbningsafgørelsen)

| — | spørgsmålet om — når betalingen af særlige tilskud for et maksimalt beløb af 10 mio. EUR om året (se betragtning 50 ovenfor) skal anses for at være en transaktion, der er adskilt fra IRIS-hospitalernes underskudsdækning — hvorvidt der findes tilstrækkelige foranstaltninger til at garantere, at kompensationen ikke overstiger det, der er nødvendigt for at dække de omkostninger, der hidrører fra udførelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste (se betragtning 96 i åbningsafgørelsen) |
| --- | --- |

—

spørgsmålet om — når betalingen af særlige tilskud for et maksimalt beløb af 10 mio. EUR om året (se betragtning 50 ovenfor) skal anses for at være en transaktion, der er adskilt fra IRIS-hospitalernes underskudsdækning — hvorvidt der findes tilstrækkelige foranstaltninger til at garantere, at kompensationen ikke overstiger det, der er nødvendigt for at dække de omkostninger, der hidrører fra udførelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste (se betragtning 96 i åbningsafgørelsen)

| — | spørgsmålet om, hvorvidt der reelt er blevet ydet overkompensation i det hele taget til IRIS-hospitalerne, siden de begyndte at drive hospitalsvirksomhed som uafhængige juridiske enheder (se betragtning 97 i åbningsafgørelsen) |
| --- | --- |

—

spørgsmålet om, hvorvidt der reelt er blevet ydet overkompensation i det hele taget til IRIS-hospitalerne, siden de begyndte at drive hospitalsvirksomhed som uafhængige juridiske enheder (se betragtning 97 i åbningsafgørelsen)

| — | ethvert relevant argument støttet af specifikke og detaljerede dokumenter, som kan forklare, om, hvorfor og i hvilket omfang de offentlige finansieringsforanstaltninger til fordel for IRIS-hospitalerne er omfattet af SGEI-afgørelsen af 2012 eller SGEI-rammebestemmelserne af 2012 (se betragtning 98 i åbningsafgørelsen) eller SGEI-beslutningen af 2005 (se betragtning 100 i åbningsafgørelsen), og om, hvorfor og i hvilket omfang de heri fastlagte kriterier er opfyldt. |
| --- | --- |

—

ethvert relevant argument støttet af specifikke og detaljerede dokumenter, som kan forklare, om, hvorfor og i hvilket omfang de offentlige finansieringsforanstaltninger til fordel for IRIS-hospitalerne er omfattet af SGEI-afgørelsen af 2012 eller SGEI-rammebestemmelserne af 2012 (se betragtning 98 i åbningsafgørelsen) eller SGEI-beslutningen af 2005 (se betragtning 100 i åbningsafgørelsen), og om, hvorfor og i hvilket omfang de heri fastlagte kriterier er opfyldt.

| (67) | Kommissionen benyttede også vedtagelsen af åbningsafgørelsen til at forsøge at opnå klarhed over følgende yderligere faktuelle punkter:






  — | spørgsmålet om, hvorvidt der overhovedet blev kanaliseret midler fra FRBRTC (se betragtning 50 ovenfor), i det foreliggende tilfælde de særlige tilskud, direkte til IRIS-hospitalerne, eller om FRBRTC og de særlige tilskud udgør simple finansieringsmekanismer mellem hovedstadsregionen Bruxelles og kommunerne i Bruxelles (se betragtning 17 i åbningsafgørelsen) |
| --- | --- | --- |

(67)

Kommissionen benyttede også vedtagelsen af åbningsafgørelsen til at forsøge at opnå klarhed over følgende yderligere faktuelle punkter:

—

spørgsmålet om, hvorvidt der overhovedet blev kanaliseret midler fra FRBRTC (se betragtning 50 ovenfor), i det foreliggende tilfælde de særlige tilskud, direkte til IRIS-hospitalerne, eller om FRBRTC og de særlige tilskud udgør simple finansieringsmekanismer mellem hovedstadsregionen Bruxelles og kommunerne i Bruxelles (se betragtning 17 i åbningsafgørelsen)

| — | den nøjagtige karakter af den forpligtelse, der er fastlagt i artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven (se betragtning 19 ovenfor), mulighederne for at lukke et offentligt hospital og forskellen fra hospitalsplanlægningsmekanismen (se betragtning 26 i åbningsafgørelsen) |
| --- | --- |

—

den nøjagtige karakter af den forpligtelse, der er fastlagt i artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven (se betragtning 19 ovenfor), mulighederne for at lukke et offentligt hospital og forskellen fra hospitalsplanlægningsmekanismen (se betragtning 26 i åbningsafgørelsen)

| — | spørgsmålet om, hvorvidt de supplerende sociale tjenester, som blev leveret af IRIS-hospitalerne, er af økonomisk karakter (se betragtning 48 i åbningsafgørelsen) |
| --- | --- |

—

spørgsmålet om, hvorvidt de supplerende sociale tjenester, som blev leveret af IRIS-hospitalerne, er af økonomisk karakter (se betragtning 48 i åbningsafgørelsen)

| — | spørgsmålet om, hvorvidt overførslen af de særlige tilskud (fra hovedstadsregionen Bruxelles til kommunerne) fra kommunerne til IRIS-hospitalerne kan betragtes som en transaktion, der er adskilt fra underskudsdækningsordningen (se betragtning 92 i åbningsafgørelsen), og i givet fald det gældende retsgrundlag, der indeholder de nærmere bestemmelser herom |
| --- | --- |

—

spørgsmålet om, hvorvidt overførslen af de særlige tilskud (fra hovedstadsregionen Bruxelles til kommunerne) fra kommunerne til IRIS-hospitalerne kan betragtes som en transaktion, der er adskilt fra underskudsdækningsordningen (se betragtning 92 i åbningsafgørelsen), og i givet fald det gældende retsgrundlag, der indeholder de nærmere bestemmelser herom

| — | spørgsmålet om, hvorvidt der findes en forskudsordning, retsgrundlaget for en sådan mekanisme og måden, hvorpå disse betalinger effektueres (i givet fald), og spørgsmålet om, hvorvidt disse forskud betragtes som en støtteforanstaltning, der er adskilt fra underskudsdækningsordningen, samt præciseringer af FRBRTC's eventuelle finansiering af disse forskud (i givet fald) (se betragtning 93 i åbningsafgørelsen) |
| --- | --- |

—

spørgsmålet om, hvorvidt der findes en forskudsordning, retsgrundlaget for en sådan mekanisme og måden, hvorpå disse betalinger effektueres (i givet fald), og spørgsmålet om, hvorvidt disse forskud betragtes som en støtteforanstaltning, der er adskilt fra underskudsdækningsordningen, samt præciseringer af FRBRTC's eventuelle finansiering af disse forskud (i givet fald) (se betragtning 93 i åbningsafgørelsen)

| — | andre klarlægninger af begrebet videreførelse (dvs. de offentlige hospitalers fortsatte levering af ydelser og langsigtede rentabilitet, se også betragtning 91 nedenfor), retsgrundlaget herfor (især henset til IRIS og IRIS-hospitalerne), virkningerne heraf og måden, hvorpå videreførelsen berettiger underskudsdækningsordningen, som disse hospitaler er omfattet af (se betragtning 102 og 103 i åbningsafgørelsen) |
| --- | --- |

—

andre klarlægninger af begrebet videreførelse (dvs. de offentlige hospitalers fortsatte levering af ydelser og langsigtede rentabilitet, se også betragtning 91 nedenfor), retsgrundlaget herfor (især henset til IRIS og IRIS-hospitalerne), virkningerne heraf og måden, hvorpå videreførelsen berettiger underskudsdækningsordningen, som disse hospitaler er omfattet af (se betragtning 102 og 103 i åbningsafgørelsen)

| — | spørgsmålet om, hvorvidt der findes andre begrundelser end dem, der udtrykkeligt er nævnt i åbningsafgørelsen (nemlig eksistensen af supplerende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og de offentlige hospitalers videreførelse), som kan begrunde en supplerende finansiering af IRIS-hospitalerne (se betragtning 103 i åbningsafgørelsen). |
| --- | --- |

—

spørgsmålet om, hvorvidt der findes andre begrundelser end dem, der udtrykkeligt er nævnt i åbningsafgørelsen (nemlig eksistensen af supplerende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og de offentlige hospitalers videreførelse), som kan begrunde en supplerende finansiering af IRIS-hospitalerne (se betragtning 103 i åbningsafgørelsen).

5.   BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

| (68) | Kommissionen har modtaget bemærkninger fra fire berørte parter (CBI, ABISP, Zorgnet Vlaanderen og UNCPSY), sammenfattet i det følgende: |
| --- | --- |

(68)

Kommissionen har modtaget bemærkninger fra fire berørte parter (CBI, ABISP, Zorgnet Vlaanderen og UNCPSY), sammenfattet i det følgende:

5.1.   CBI

CBI

| (69) | Som svar på åbningsafgørelsen bemærker sammenslutningen CBI, som er en af klagerne, at denne afgørelse ikke indeholder nye elementer eller argumenter og ej heller en ny forklaring, der kan fastslå eksistensen af en specifik opgave, der er pålagt IRIS-hospitalerne, eller vedrørende kompensationsmekanismen for denne påståede opgave eller de kontroller, der skulle være indført i så henseende. Klageren henviser derfor primært til de argumenter, vedkommende fremsatte i sine tidligere bemærkninger. |
| --- | --- |

(69)

Som svar på åbningsafgørelsen bemærker sammenslutningen CBI, som er en af klagerne, at denne afgørelse ikke indeholder nye elementer eller argumenter og ej heller en ny forklaring, der kan fastslå eksistensen af en specifik opgave, der er pålagt IRIS-hospitalerne, eller vedrørende kompensationsmekanismen for denne påståede opgave eller de kontroller, der skulle være indført i så henseende. Klageren henviser derfor primært til de argumenter, vedkommende fremsatte i sine tidligere bemærkninger.

| (70) | CBI bekræfter sin holdning, ifølge hvilken: 1) IRIS-hospitalerne ikke har fået pålagt specifikke tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse oven i de opgaver, som alle belgiske hospitaler (offentlige og private) skal udføre, og 2) disse opgaver, såfremt Kommissionen skulle konkludere, at der forekom supplerende opgaver af denne type, ikke er tilstrækkeligt klart defineret til at kunne opfylde EU-rettens krav på det punkt. CBI bemærker også, at Bruxelles nye regering i sit forslag til et politikprogram (offentliggjort i juli 2014) agter at »reformere bekendtgørelsen af 13. februar 2003 for at specificere de opgaver af kommunal interesse, som berettiger de specifikke tilskud til kommunerne«. Klagerne mener, at denne ordlyd antyder, at der på det tidspunkt ikke fandtes opgaver af den type, men at de ville blive defineret i fremtiden. |
| --- | --- |

(70)

CBI bekræfter sin holdning, ifølge hvilken: 1) IRIS-hospitalerne ikke har fået pålagt specifikke tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse oven i de opgaver, som alle belgiske hospitaler (offentlige og private) skal udføre, og 2) disse opgaver, såfremt Kommissionen skulle konkludere, at der forekom supplerende opgaver af denne type, ikke er tilstrækkeligt klart defineret til at kunne opfylde EU-rettens krav på det punkt. CBI bemærker også, at Bruxelles nye regering i sit forslag til et politikprogram (offentliggjort i juli 2014) agter at »reformere bekendtgørelsen af 13. februar 2003 for at specificere de opgaver af kommunal interesse, som berettiger de specifikke tilskud til kommunerne«. Klagerne mener, at denne ordlyd antyder, at der på det tidspunkt ikke fandtes opgaver af den type, men at de ville blive defineret i fremtiden.

| (71) | Hvad angår kravene i artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven, mener CBI ikke, at de føjer noget til LCH med hensyn til definitionen af supplerende eller specifikke tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som alene skulle gælde offentlige hospitaler som IRIS-hospitalerne. Klageren hævder ligeledes, at den supplerende sociale opgave alene synes at bestå i en større mængde sociale tjenester end den, som andre hospitaler yder, og som klageren betegner som »basal social opgave (fælles for offentlige og private hospitaler)«. CBI mener ikke, at det er tilstrækkeligt til at anse IRIS-hospitalerne for hermed at være pålagt en supplerende social opgave. Hvad endvidere angår spørgsmålet om, hvorvidt disse tjenesteydelser er af økonomisk karakter, hævder CBI, at det forhold alene, at disse tjenesteydelser leveres gratis, ikke fratager dem deres økonomiske karakter. Endelig mener CBI, at de supplerende sociale tjenesteydelser ikke kan adskilles fra en omfattende sundhedsvirksomhed, som ubestrideligt har en iboende økonomisk karakter, eftersom dette aldrig er blevet betvivlet. |
| --- | --- |

(71)

Hvad angår kravene i artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven, mener CBI ikke, at de føjer noget til LCH med hensyn til definitionen af supplerende eller specifikke tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som alene skulle gælde offentlige hospitaler som IRIS-hospitalerne. Klageren hævder ligeledes, at den supplerende sociale opgave alene synes at bestå i en større mængde sociale tjenester end den, som andre hospitaler yder, og som klageren betegner som »basal social opgave (fælles for offentlige og private hospitaler)«. CBI mener ikke, at det er tilstrækkeligt til at anse IRIS-hospitalerne for hermed at være pålagt en supplerende social opgave. Hvad endvidere angår spørgsmålet om, hvorvidt disse tjenesteydelser er af økonomisk karakter, hævder CBI, at det forhold alene, at disse tjenesteydelser leveres gratis, ikke fratager dem deres økonomiske karakter. Endelig mener CBI, at de supplerende sociale tjenesteydelser ikke kan adskilles fra en omfattende sundhedsvirksomhed, som ubestrideligt har en iboende økonomisk karakter, eftersom dette aldrig er blevet betvivlet.

| (72) | Ifølge CBI gælder den universelle sundhedsopgave både de private og de offentlige hospitaler. Ifølge CBI bør der ikke være forskel på de offentlige og private hospitaler, hvad angår behandlingen af »sociale patienter«, hverken i akutte eller efterfølgende behandlingsforløb efter akutfasen. I denne forbindelse henviser CBI til en dom afsagt af Retten i Første Instans i Bruxelles (120) om akut lægehjælp (121) ydet til udlændinge, der opholder sig ulovligt i Belgien (herefter »papirløse migranter«), for at påvise, at en sådan støtte kan ydes såvel af offentlige som private hospitaler. CBI tilføjer, at privathospitalerne ifølge en udgivelse (122) fra 2004 fra Mutualités Chrétiennes (123) tager sig af over 60 % af de »sociale patienter« i hovedstadsregionen Bruxelles. Klageren mener heller ikke, at der pålægges supplerende opgaver i medfør af CPAS-loven, IRIS' strategiplaner eller »domicile de secours-aftalerne« (124). |
| --- | --- |

(72)

Ifølge CBI gælder den universelle sundhedsopgave både de private og de offentlige hospitaler. Ifølge CBI bør der ikke være forskel på de offentlige og private hospitaler, hvad angår behandlingen af »sociale patienter«, hverken i akutte eller efterfølgende behandlingsforløb efter akutfasen. I denne forbindelse henviser CBI til en dom afsagt af Retten i Første Instans i Bruxelles (120) om akut lægehjælp (121) ydet til udlændinge, der opholder sig ulovligt i Belgien (herefter »papirløse migranter«), for at påvise, at en sådan støtte kan ydes såvel af offentlige som private hospitaler. CBI tilføjer, at privathospitalerne ifølge en udgivelse (122) fra 2004 fra Mutualités Chrétiennes (123) tager sig af over 60 % af de »sociale patienter« i hovedstadsregionen Bruxelles. Klageren mener heller ikke, at der pålægges supplerende opgaver i medfør af CPAS-loven, IRIS' strategiplaner eller »domicile de secours-aftalerne« (124).

120

121

122

123

124

| (73) | Hvad angår hospitalsopgaven »på mange hospitaler«, mener CBI stadig ikke, at det nøjagtige indhold af pligten til at tilbyde den fulde vifte af hospitalsydelser »på mange hospitaler« er blevet forklaret og heller ikke, i hvilket omfang denne pligt påfører IRIS-hospitalerne ekstra omkostninger. Hvad angår den supplerende sociale opgave, mener CBI ikke, at artikel 57 i CPAS-loven pålægger IRIS-hospitalerne supplerende forpligtelser, og i hvert fald ikke, at de defineres deri på forståelig vis (ikke bedre end i IRIS' strategiplaner eller »domicile de secours-aftalerne«). |
| --- | --- |

(73)

Hvad angår hospitalsopgaven »på mange hospitaler«, mener CBI stadig ikke, at det nøjagtige indhold af pligten til at tilbyde den fulde vifte af hospitalsydelser »på mange hospitaler« er blevet forklaret og heller ikke, i hvilket omfang denne pligt påfører IRIS-hospitalerne ekstra omkostninger. Hvad angår den supplerende sociale opgave, mener CBI ikke, at artikel 57 i CPAS-loven pålægger IRIS-hospitalerne supplerende forpligtelser, og i hvert fald ikke, at de defineres deri på forståelig vis (ikke bedre end i IRIS' strategiplaner eller »domicile de secours-aftalerne«).

| (74) | Med hensyn til spørgsmålet om en klar definition af kompensationsparametrene bemærker CBI, at IRIS-hospitalerne ifølge de belgiske myndigheder udfører en specifik opgave, der adskiller sig fra privathospitalernes, og at denne specifikke opgave ikke er defineret i LCH, men hviler på et andet retsgrundlag. Ifølge CBI er det klart udelukket, at der i LCH kan defineres kompensationsparametre for offentlige tjenesteydelsesopgaver, der ikke er omfattet af loven. I øvrigt bemærker CBI, at der ikke er nogen forbindelse mellem det påståede retsgrundlag for henholdsvis de omhandlede specifikke opgaver og kompensationsmekanismerne. Klageren bemærker, at der tilsyneladende ikke skelnes mellem underskud, der skyldes de påståede specifikke opgaver, og dem, der hidrører fra omkostningerne ved den basale opgave. Endelig henviser CBI til en række udtalelser fra det belgiske finanstilsyn, som konkluderer, at det er umuligt at kontrollere anvendelsen af særlige tilskud tildelt på grundlag af bekendtgørelsen af 13. februar 2003, fordi denne bekendtgørelse ikke præciserer de opgaver af kommunal interesse, som tilskuddene bevilges til. |
| --- | --- |

(74)

Med hensyn til spørgsmålet om en klar definition af kompensationsparametrene bemærker CBI, at IRIS-hospitalerne ifølge de belgiske myndigheder udfører en specifik opgave, der adskiller sig fra privathospitalernes, og at denne specifikke opgave ikke er defineret i LCH, men hviler på et andet retsgrundlag. Ifølge CBI er det klart udelukket, at der i LCH kan defineres kompensationsparametre for offentlige tjenesteydelsesopgaver, der ikke er omfattet af loven. I øvrigt bemærker CBI, at der ikke er nogen forbindelse mellem det påståede retsgrundlag for henholdsvis de omhandlede specifikke opgaver og kompensationsmekanismerne. Klageren bemærker, at der tilsyneladende ikke skelnes mellem underskud, der skyldes de påståede specifikke opgaver, og dem, der hidrører fra omkostningerne ved den basale opgave. Endelig henviser CBI til en række udtalelser fra det belgiske finanstilsyn, som konkluderer, at det er umuligt at kontrollere anvendelsen af særlige tilskud tildelt på grundlag af bekendtgørelsen af 13. februar 2003, fordi denne bekendtgørelse ikke præciserer de opgaver af kommunal interesse, som tilskuddene bevilges til.

| (75) | CBI gentager ligeledes sine tidligere fremsatte påstande om, at der ikke er truffet foranstaltninger til at undgå overkompensation. CBI tilføjer, at det i mangel af en præcis definition af de specifikke opgaver, som IRIS-hospitalerne udfører, er umuligt at fastslå, hvilke aktiviteter der bør være genstand for kompensation. Efter CBI's mening er det derfor umuligt at verificere, om der findes en kontrolmekanisme til hindring af overkompensation. |
| --- | --- |

(75)

CBI gentager ligeledes sine tidligere fremsatte påstande om, at der ikke er truffet foranstaltninger til at undgå overkompensation. CBI tilføjer, at det i mangel af en præcis definition af de specifikke opgaver, som IRIS-hospitalerne udfører, er umuligt at fastslå, hvilke aktiviteter der bør være genstand for kompensation. Efter CBI's mening er det derfor umuligt at verificere, om der findes en kontrolmekanisme til hindring af overkompensation.

| (76) | Endelig bemærker CBI, at der ikke i samarbejdsaftalen af 19. maj 1994 defineres en opgave af denne type, omend de offentlige hospitalers videreførelse nævnes, og at dette dokument ikke udgør en overdragelsesakt. Navnlig mener CBI ikke, at denne aftale på nogen måde antyder, at en kommune eller en by har pligt til at have et offentligt hospital på sit område, eller at den rummer nogen som helst regel om planlægning af hospitalstjenester i Belgien, der fordrer drift af en tjeneste i et offentligt hospital. |
| --- | --- |

(76)

Endelig bemærker CBI, at der ikke i samarbejdsaftalen af 19. maj 1994 defineres en opgave af denne type, omend de offentlige hospitalers videreførelse nævnes, og at dette dokument ikke udgør en overdragelsesakt. Navnlig mener CBI ikke, at denne aftale på nogen måde antyder, at en kommune eller en by har pligt til at have et offentligt hospital på sit område, eller at den rummer nogen som helst regel om planlægning af hospitalstjenester i Belgien, der fordrer drift af en tjeneste i et offentligt hospital.

5.2.   ABISP

ABISP

| (77) | Sammenslutningen ABISP (Association bruxelloise des institutions de soins privées), som er en af de oprindelige klagere (se betragtning 1), anfører i sine bemærkninger til åbningsafgørelsen, at alle belgiske hospitaler, uanset status eller ejerforhold, har pligt ifølge loven til at udføre en almennyttig opgave. I denne forbindelse henviser ABISP til artikel 2 i LCH (125). Endelig minder ABISP om, at den har trukket sin klage tilbage. |
| --- | --- |

(77)

Sammenslutningen ABISP (Association bruxelloise des institutions de soins privées), som er en af de oprindelige klagere (se betragtning 1), anfører i sine bemærkninger til åbningsafgørelsen, at alle belgiske hospitaler, uanset status eller ejerforhold, har pligt ifølge loven til at udføre en almennyttig opgave. I denne forbindelse henviser ABISP til artikel 2 i LCH (125). Endelig minder ABISP om, at den har trukket sin klage tilbage.

125

5.3.   Zorgnet Vlaanderen

Zorgnet Vlaanderen

| (78) | Zorgnet Vlaanderen er en sammenslutning, der repræsenterer over 500 flamske leverandører af sundhedstjenester (såsom de almindelige hospitaler, psykiatriske behandlingssteder og alderdomshjem). I sine bemærkninger til åbningsafgørelsen understreger Zorgnet Vlaanderen, at alle de belgiske hospitaler, offentlige som private, er omfattet af de samme forpligtelser til offentlig tjeneste i henhold til LCH. Sammenslutningen bemærker i øvrigt, at der i LCH ikke defineres betingelser for den juridiske form (offentlig eller privat enhed), der er nødvendig for, at et hospital kan anerkendes som et sådant. I øvrigt bemærker Zorgnet Vlaanderen, at definitionen af hospitalernes forpligtelser til offentlig tjeneste ikke indeholder nogen regional henvisning. Endelig hævder sammenslutningen, at hospitalerne i Flandern og hovedstadsregionen Bruxelles udfører samme sociale opgave. |
| --- | --- |

(78)

Zorgnet Vlaanderen er en sammenslutning, der repræsenterer over 500 flamske leverandører af sundhedstjenester (såsom de almindelige hospitaler, psykiatriske behandlingssteder og alderdomshjem). I sine bemærkninger til åbningsafgørelsen understreger Zorgnet Vlaanderen, at alle de belgiske hospitaler, offentlige som private, er omfattet af de samme forpligtelser til offentlig tjeneste i henhold til LCH. Sammenslutningen bemærker i øvrigt, at der i LCH ikke defineres betingelser for den juridiske form (offentlig eller privat enhed), der er nødvendig for, at et hospital kan anerkendes som et sådant. I øvrigt bemærker Zorgnet Vlaanderen, at definitionen af hospitalernes forpligtelser til offentlig tjeneste ikke indeholder nogen regional henvisning. Endelig hævder sammenslutningen, at hospitalerne i Flandern og hovedstadsregionen Bruxelles udfører samme sociale opgave.

5.4.   UNCPSY

UNCPSY

| (79) | UNCPSY (Union nationale des cliniques psychiatriques privées) er en sammenslutning af de private psykiatriske klinikker i Frankrig. I sine bemærkninger til åbningsafgørelsen hævder UNCPSY, at hvis man skal fastslå, om den offentlige finansiering overstiger nettoomkostningen ved den offentlige tjeneste, kan denne nettoomkostning ikke være ubegrænset. I øvrigt skal denne bedømmelse efter sammenslutningens mening omfatte kvaliteten af ledelsen hos leverandøren. I denne forbindelse mener UNCPSY, at Kommissionen bør sammenligne offentlige og private hospitaler for at fastslå, om støtten er proportionel efter artikel 106, stk. 2, i TEUF. |
| --- | --- |

(79)

UNCPSY (Union nationale des cliniques psychiatriques privées) er en sammenslutning af de private psykiatriske klinikker i Frankrig. I sine bemærkninger til åbningsafgørelsen hævder UNCPSY, at hvis man skal fastslå, om den offentlige finansiering overstiger nettoomkostningen ved den offentlige tjeneste, kan denne nettoomkostning ikke være ubegrænset. I øvrigt skal denne bedømmelse efter sammenslutningens mening omfatte kvaliteten af ledelsen hos leverandøren. I denne forbindelse mener UNCPSY, at Kommissionen bør sammenligne offentlige og private hospitaler for at fastslå, om støtten er proportionel efter artikel 106, stk. 2, i TEUF.

| (80) | I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at UNCPSY's bemærkninger strider mod Rettens konklusion i præmis 300 i dens dom af 7. november 2012 (T-137/10), ifølge hvilken en virksomheds økonomiske effektivitet i forbindelse med levering af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse ikke hører ind under vurderingen i henhold til artikel 106, stk. 2, i TEUF af foreneligheden af den offentlige finansiering, som virksomheden modtager, i henseende til statsstøttereglerne (se i denne forbindelse betragtning 63). |
| --- | --- |

(80)

I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at UNCPSY's bemærkninger strider mod Rettens konklusion i præmis 300 i dens dom af 7. november 2012 (T-137/10), ifølge hvilken en virksomheds økonomiske effektivitet i forbindelse med levering af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse ikke hører ind under vurderingen i henhold til artikel 106, stk. 2, i TEUF af foreneligheden af den offentlige finansiering, som virksomheden modtager, i henseende til statsstøttereglerne (se i denne forbindelse betragtning 63).

6.   KONGERIGET BELGIENS BEMÆRKNINGER

KONGERIGET BELGIENS BEMÆRKNINGER

6.1.   Belgiens bemærkninger til åbningsafgørelsen

Belgiens bemærkninger til åbningsafgørelsen

| (81) | I deres svar på Kommissionens afgørelse af 1. oktober 2014, navnlig betragtning 17 heri, bemærker de belgiske myndigheder, at de finansielle foranstaltninger fra hovedstadsregionen Bruxelles (dvs. de særlige tilskud på maksimalt 10 mio. EUR om året) og FRBRTC udgjorde finansielle overførsler alene tildelt kommunerne og ikke IRIS-hospitalerne. Derfor mener de belgiske myndigheder, at det drejer sig om finansielle overførsler mellem offentlige myndigheder, som ikke falder ind under artikel 107, stk. 1, i TEUF. Ifølge de belgiske myndigheder har hverken hovedstadsregionen Bruxelles eller FRBRTC tildelt støtte til IRIS-hospitalerne. De mener, at disse overførsler fandt sted inden for rammerne af regionens kompetence med hensyn til den generelle finansiering af kommunerne, som sætter disse i stand til at varetage deres almennyttige opgaver og især CPAS' opgaver. I denne forbindelse vedrører klagernes henvisninger til finanstilsynets udtalelser alene hovedstadsregionen Bruxelles og kommunerne og ikke IRIS-hospitalerne. Endelig hævder de belgiske myndigheder, at hovedstadsregionen Bruxelles på grundlag af særloven af 8. august 1980 om institutionelle reformer og det belgiske Conseil d'États udtalelse (126) alene kan finansiere kommunerne og ikke IRIS-hospitalerne, eftersom finansieringen af specifikke hospitalstjenester ikke falder ind under regionens kompetencer. |
| --- | --- |

(81)

I deres svar på Kommissionens afgørelse af 1. oktober 2014, navnlig betragtning 17 heri, bemærker de belgiske myndigheder, at de finansielle foranstaltninger fra hovedstadsregionen Bruxelles (dvs. de særlige tilskud på maksimalt 10 mio. EUR om året) og FRBRTC udgjorde finansielle overførsler alene tildelt kommunerne og ikke IRIS-hospitalerne. Derfor mener de belgiske myndigheder, at det drejer sig om finansielle overførsler mellem offentlige myndigheder, som ikke falder ind under artikel 107, stk. 1, i TEUF. Ifølge de belgiske myndigheder har hverken hovedstadsregionen Bruxelles eller FRBRTC tildelt støtte til IRIS-hospitalerne. De mener, at disse overførsler fandt sted inden for rammerne af regionens kompetence med hensyn til den generelle finansiering af kommunerne, som sætter disse i stand til at varetage deres almennyttige opgaver og især CPAS' opgaver. I denne forbindelse vedrører klagernes henvisninger til finanstilsynets udtalelser alene hovedstadsregionen Bruxelles og kommunerne og ikke IRIS-hospitalerne. Endelig hævder de belgiske myndigheder, at hovedstadsregionen Bruxelles på grundlag af særloven af 8. august 1980 om institutionelle reformer og det belgiske Conseil d'États udtalelse (126) alene kan finansiere kommunerne og ikke IRIS-hospitalerne, eftersom finansieringen af specifikke hospitalstjenester ikke falder ind under regionens kompetencer.

126

| (82) | Hvad angår den tvivl, der udtrykkes i betragtning 26 i åbningsafgørelsen, klarlægger de belgiske myndigheder forskellen mellem kravet i artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven på den ene side og mulighederne for at lukke et offentligt hospital ved hjælp af hospitalsplanlægningsmekanismen på den anden side. Ifølge de belgiske myndigheder fastsættes i artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven (127) de betingelser, som et CPAS skal opfylde for at etablere et hospital. Et CPAS skal bl.a. analysere, om et sådant hospital reelt er nødvendigt i betragtning af regionens behov, især de socialmedicinske, og forekomsten af lignende infrastrukturer. De belgiske myndigheder understreger ligeledes, at hospitalsplanlægningsmekanismen består i, at den føderale regering bestemmer det maksimale antal senge pr. region. Den føderale regering bygger alene sin beslutning på det opgjorte hospitalsbehov uden at tage hensyn til, hvor stort det sociale behov er i hver region (128). De belgiske myndigheder forklarer, at det maksimale antal senge i hovedstadsregionen Bruxelles bestemmes for hele regionen og ikke for hver enkelt af de 19 kommuner. Modsat beslutter hver af de 19 CPAS i hovedstadsregionen Bruxelles selv, om de vil etablere et hospital i deres kommune ud fra det lokale behov. |
| --- | --- |

(82)

Hvad angår den tvivl, der udtrykkes i betragtning 26 i åbningsafgørelsen, klarlægger de belgiske myndigheder forskellen mellem kravet i artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven på den ene side og mulighederne for at lukke et offentligt hospital ved hjælp af hospitalsplanlægningsmekanismen på den anden side. Ifølge de belgiske myndigheder fastsættes i artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven (127) de betingelser, som et CPAS skal opfylde for at etablere et hospital. Et CPAS skal bl.a. analysere, om et sådant hospital reelt er nødvendigt i betragtning af regionens behov, især de socialmedicinske, og forekomsten af lignende infrastrukturer. De belgiske myndigheder understreger ligeledes, at hospitalsplanlægningsmekanismen består i, at den føderale regering bestemmer det maksimale antal senge pr. region. Den føderale regering bygger alene sin beslutning på det opgjorte hospitalsbehov uden at tage hensyn til, hvor stort det sociale behov er i hver region (128). De belgiske myndigheder forklarer, at det maksimale antal senge i hovedstadsregionen Bruxelles bestemmes for hele regionen og ikke for hver enkelt af de 19 kommuner. Modsat beslutter hver af de 19 CPAS i hovedstadsregionen Bruxelles selv, om de vil etablere et hospital i deres kommune ud fra det lokale behov.

127

128

| (83) | De belgiske myndigheder har ligeledes forklaret, at lukningen af et offentligt hospital eller overførslen heraf til en partner i den private sektor ikke reguleres formelt eller specifikt af LCH eller CPAS-loven (129). Ifølge de belgiske myndigheder har det belgiske Conseil d'États retspraksis imidlertid klarlagt de nærmere bestemmelser og betingelser for lukning og/eller overførsel af institutioner etableret af et CPAS. I sin dom nr. 113.428 af 9. december 2002 traf Conseil d'État afgørelse om annullation af overførslen af et rekonvalescenshjem tilhørende et CPAS til en privat erhvervsdrivende. Conseil d'État fandt navnlig, at også nødvendigheden af at levere socialmedicinske tjenester skulle vurderes, før der kunne træffes beslutning om at lukke eller overføre en institution. Ved denne vurdering skal der tages behørigt hensyn til den vurdering, der blev foretaget ved oprettelsen af institutionen, samt alle ændringer, der er sket siden beslutningen om at etablere den. I øvrigt bemærker de belgiske myndigheder, at denne vurdering ikke kan være baseret alene på institutionens finansielle situation eller de omkostninger, der er ved driften heraf. På dette grundlag konkluderer de belgiske myndigheder, at et CPAS ikke kan lukke sit hospital uden på forhånd at have fastslået, at de medicinske og sociale behov, som hospitalet blev oprettet til at dække, ikke længere eksisterer. |
| --- | --- |

(83)

De belgiske myndigheder har ligeledes forklaret, at lukningen af et offentligt hospital eller overførslen heraf til en partner i den private sektor ikke reguleres formelt eller specifikt af LCH eller CPAS-loven (129). Ifølge de belgiske myndigheder har det belgiske Conseil d'États retspraksis imidlertid klarlagt de nærmere bestemmelser og betingelser for lukning og/eller overførsel af institutioner etableret af et CPAS. I sin dom nr. 113.428 af 9. december 2002 traf Conseil d'État afgørelse om annullation af overførslen af et rekonvalescenshjem tilhørende et CPAS til en privat erhvervsdrivende. Conseil d'État fandt navnlig, at også nødvendigheden af at levere socialmedicinske tjenester skulle vurderes, før der kunne træffes beslutning om at lukke eller overføre en institution. Ved denne vurdering skal der tages behørigt hensyn til den vurdering, der blev foretaget ved oprettelsen af institutionen, samt alle ændringer, der er sket siden beslutningen om at etablere den. I øvrigt bemærker de belgiske myndigheder, at denne vurdering ikke kan være baseret alene på institutionens finansielle situation eller de omkostninger, der er ved driften heraf. På dette grundlag konkluderer de belgiske myndigheder, at et CPAS ikke kan lukke sit hospital uden på forhånd at have fastslået, at de medicinske og sociale behov, som hospitalet blev oprettet til at dække, ikke længere eksisterer.

129

| (84) | Ifølge de belgiske myndigheder fordrer oprettelsen af et offentligt hospital overholdelse af både forpligtelserne i artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven og de offentlige myndigheders hospitalsplanlægning, mens det for privathospitalernes vedkommende kun er planlægningen, der er relevant. I medfør af artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven skal oprettelsen af et nyt offentligt hospital begrundes i eksistensen af et reelt behov. Endvidere forklarer de belgiske myndigheder, at hvis et offentligt hospital oprettes med en kapacitet, der målt i antal senge modsvarer antallet i hospitalsplanlægningen, er der ikke plads til endnu et hospital (offentligt eller privat) i det pågældende område i henhold til den pågældende plan, hvorfor der ikke findes andre måder at dække befolkningens behov på. De belgiske myndigheder bemærker, at hvis et CPAS på et givet tidspunkt ønsker at lukke sit offentlige hospital, skal det først og fremmest sikre sig, at dette hospital ikke længere er nødvendigt ifølge Conseil d'États retspraksis. I modsætning til et CPAS er en privat erhvervsdrivende, som beslutter at lukke sit hospital, ikke forpligtet ved lov til at sikre sig, at befolkningen fortsat har adgang til sundhedsydelser. Ifølge de belgiske myndigheder videreføres et privathospital alene ved ejerens beslutning, og denne kan omgøres til hver en tid. De belgiske myndigheder nævner som eksempel den pludselige lukning af det franske hospital, et privathospital i Berchem-Sainte-Agathe (Bruxelles), i 2008 (130). Som konklusion forklarer de belgiske myndigheder, at hospitalsplanlægningsmekanismen begrænser både offentlige og private erhvervsdrivendes frihed til at oprette et hospital (idet oprettelsen af et hospital kun er mulig, hvis det maksimale antal senge i et givet område endnu ikke er nået). De anfører dog, at forpligtelserne i CPAS-loven lægger supplerende bånd på CPAS med hensyn til at åbne og lukke et offentligt hospital, mens privathospitalerne til hver en tid kan beslutte at lukke. |
| --- | --- |

(84)

Ifølge de belgiske myndigheder fordrer oprettelsen af et offentligt hospital overholdelse af både forpligtelserne i artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven og de offentlige myndigheders hospitalsplanlægning, mens det for privathospitalernes vedkommende kun er planlægningen, der er relevant. I medfør af artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven skal oprettelsen af et nyt offentligt hospital begrundes i eksistensen af et reelt behov. Endvidere forklarer de belgiske myndigheder, at hvis et offentligt hospital oprettes med en kapacitet, der målt i antal senge modsvarer antallet i hospitalsplanlægningen, er der ikke plads til endnu et hospital (offentligt eller privat) i det pågældende område i henhold til den pågældende plan, hvorfor der ikke findes andre måder at dække befolkningens behov på. De belgiske myndigheder bemærker, at hvis et CPAS på et givet tidspunkt ønsker at lukke sit offentlige hospital, skal det først og fremmest sikre sig, at dette hospital ikke længere er nødvendigt ifølge Conseil d'États retspraksis. I modsætning til et CPAS er en privat erhvervsdrivende, som beslutter at lukke sit hospital, ikke forpligtet ved lov til at sikre sig, at befolkningen fortsat har adgang til sundhedsydelser. Ifølge de belgiske myndigheder videreføres et privathospital alene ved ejerens beslutning, og denne kan omgøres til hver en tid. De belgiske myndigheder nævner som eksempel den pludselige lukning af det franske hospital, et privathospital i Berchem-Sainte-Agathe (Bruxelles), i 2008 (130). Som konklusion forklarer de belgiske myndigheder, at hospitalsplanlægningsmekanismen begrænser både offentlige og private erhvervsdrivendes frihed til at oprette et hospital (idet oprettelsen af et hospital kun er mulig, hvis det maksimale antal senge i et givet område endnu ikke er nået). De anfører dog, at forpligtelserne i CPAS-loven lægger supplerende bånd på CPAS med hensyn til at åbne og lukke et offentligt hospital, mens privathospitalerne til hver en tid kan beslutte at lukke.

130

| (85) | Hvad angår de forpligtelser, der angiveligt kun skulle være pålagt IRIS-hospitalerne (se betragtning 87-89 i åbningsafgørelsen), gør de belgiske myndigheder gældende, at disse forpligtelser er den direkte følge af, at IRIS-hospitalerne var blevet oprettet til at bidrage til CPAS' levering af social støtte (se afsnit 2.2). De belgiske myndigheder mener, at disse forpligtelser stammer fra CPAS-loven, i medfør af hvilken IRIS-hospitalerne blev oprettet, og at de pålægges IRIS-hospitalerne gennem disses vedtægter og IRIS' strategiplaner. De belgiske myndigheder henviser ligeledes til disse dokumenter i henseende til den nøjagtige definition af disse forpligtelser. Af præcisionshensyn og for at undgå gentagelser citerer Kommissionen udelukkende relevante passager i sin vurdering (se afsnit 7.3.4.1). |
| --- | --- |

(85)

Hvad angår de forpligtelser, der angiveligt kun skulle være pålagt IRIS-hospitalerne (se betragtning 87-89 i åbningsafgørelsen), gør de belgiske myndigheder gældende, at disse forpligtelser er den direkte følge af, at IRIS-hospitalerne var blevet oprettet til at bidrage til CPAS' levering af social støtte (se afsnit 2.2). De belgiske myndigheder mener, at disse forpligtelser stammer fra CPAS-loven, i medfør af hvilken IRIS-hospitalerne blev oprettet, og at de pålægges IRIS-hospitalerne gennem disses vedtægter og IRIS' strategiplaner. De belgiske myndigheder henviser ligeledes til disse dokumenter i henseende til den nøjagtige definition af disse forpligtelser. Af præcisionshensyn og for at undgå gentagelser citerer Kommissionen udelukkende relevante passager i sin vurdering (se afsnit 7.3.4.1).

| (86) | I sin åbningsafgørelse (se betragtning 48) udtrykte Kommissionen tvivl med hensyn til den økonomiske karakter af de supplerende sociale tjenester, som IRIS-hospitalerne leverede. I deres svar til åbningsafgørelsen angiver de belgiske myndigheder, at disse sociale tjenester ikke havde økonomisk karakter. De hævder i alt væsentligt, at den sociale støtte, som CPAS i Bruxelles ydede i form af materiel, social, medicinsk, socialmedicinsk og psykologisk støtte, ikke leveres på et konkurrencebaseret marked, og at det stadig er tilfældet, selv om den del af den sociale støtte (nemlig de supplerende sociale tjenester) varetages af IRIS-hospitalerne på grundlag af en overdragelse. |
| --- | --- |

(86)

I sin åbningsafgørelse (se betragtning 48) udtrykte Kommissionen tvivl med hensyn til den økonomiske karakter af de supplerende sociale tjenester, som IRIS-hospitalerne leverede. I deres svar til åbningsafgørelsen angiver de belgiske myndigheder, at disse sociale tjenester ikke havde økonomisk karakter. De hævder i alt væsentligt, at den sociale støtte, som CPAS i Bruxelles ydede i form af materiel, social, medicinsk, socialmedicinsk og psykologisk støtte, ikke leveres på et konkurrencebaseret marked, og at det stadig er tilfældet, selv om den del af den sociale støtte (nemlig de supplerende sociale tjenester) varetages af IRIS-hospitalerne på grundlag af en overdragelse.

| (87) | Hvad angår retsgrundlaget for underskudsdækningen (se betragtning 91 i åbningsafgørelsen), mener de belgiske myndigheder, at kommunernes pligt til at dække deres offentlige hospitalers underskud er fastlagt i artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter og i artikel 109 i LCH. De forklarer, at der i artikel 109 i LCH dels angives et generelt princip gældende for alle offentlige belgiske hospitaler, dels pålægges kommunerne en minimumspligt (eftersom de har pligt til alene at dække en del af underskuddet, se også betragtning 47). De belgiske myndigheder bemærker ligeledes, at artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter definerer en specifik pligt, som alene gælder de seks kommuner, der har etableret IRIS-hospitalerne, og som har besluttet at yde mere end det minimum, der pålægges dem ved artikel 109 i LCH, i form af fuld dækning af IRIS-hospitalernes regnskabsmæssige underskud. |
| --- | --- |

(87)

Hvad angår retsgrundlaget for underskudsdækningen (se betragtning 91 i åbningsafgørelsen), mener de belgiske myndigheder, at kommunernes pligt til at dække deres offentlige hospitalers underskud er fastlagt i artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter og i artikel 109 i LCH. De forklarer, at der i artikel 109 i LCH dels angives et generelt princip gældende for alle offentlige belgiske hospitaler, dels pålægges kommunerne en minimumspligt (eftersom de har pligt til alene at dække en del af underskuddet, se også betragtning 47). De belgiske myndigheder bemærker ligeledes, at artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter definerer en specifik pligt, som alene gælder de seks kommuner, der har etableret IRIS-hospitalerne, og som har besluttet at yde mere end det minimum, der pålægges dem ved artikel 109 i LCH, i form af fuld dækning af IRIS-hospitalernes regnskabsmæssige underskud.

| (88) | I betragtning 92 i sin åbningsafgørelse spurgte Kommissionen, hvorvidt overførslen af kommunernes særlige tilskud (som hovedstadsregionen Bruxelles yder kommunerne) til IRIS-hospitalerne kan betragtes som en transaktion, der er adskilt fra underskudsdækningsordningen. I deres svar hævder de belgiske myndigheder, at kommunerne i Bruxelles alene benytter de særlige tilskud til (delvis) at opfylde deres pligt til at dække IRIS-hospitalernes underskud. Som det forklares nærmere nedenfor (se afsnit 7.3.5) betales underskudsdækningen i flere etaper, bl.a. overførslen af særlige tilskud fra kommunen til IRIS-hospitalet, men alle betalinger effektueres på samme grundlag, nemlig kommunernes pligt til at dække underskuddet. |
| --- | --- |

(88)

I betragtning 92 i sin åbningsafgørelse spurgte Kommissionen, hvorvidt overførslen af kommunernes særlige tilskud (som hovedstadsregionen Bruxelles yder kommunerne) til IRIS-hospitalerne kan betragtes som en transaktion, der er adskilt fra underskudsdækningsordningen. I deres svar hævder de belgiske myndigheder, at kommunerne i Bruxelles alene benytter de særlige tilskud til (delvis) at opfylde deres pligt til at dække IRIS-hospitalernes underskud. Som det forklares nærmere nedenfor (se afsnit 7.3.5) betales underskudsdækningen i flere etaper, bl.a. overførslen af særlige tilskud fra kommunen til IRIS-hospitalet, men alle betalinger effektueres på samme grundlag, nemlig kommunernes pligt til at dække underskuddet.

| (89) | Kommissionen har ligeledes bedt om klarlægning af en påstået forskudsordning (i givet fald), retsgrundlaget herfor og måden, den fungerer på, forskellen i forhold til underskudsdækningsordningen og den rolle, som FRBRTC spiller i finansieringen heraf (se betragtning 93 i åbningsafgørelsen). De belgiske myndigheder mener ikke, at der findes en forskudsordning. Nærmere bestemt forklarer de, at pligten til at dække IRIS-hospitalernes underskud først indtræder, når underskuddet er opstået. Ifølge de belgiske myndigheder henvises der da også i artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter til det regnskabsmæssige underskud, som angives i hospitalernes regnskaber senest seks måneder efter regnskabsårets slutning. Til gengæld tager beregningen, som SPF Santé publique foretager af underskuddet som fastlagt i artikel 109 i LCH, meget længere tid (op til 10 år). Imidlertid hævder de belgiske myndigheder, at eftersom underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH, blot er en del af de regnskabsmæssige underskud, der dækkes med det samme i medfør af artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter, modtager IRIS-hospitalerne ikke forskud, der vil kunne betragtes som støtte adskilt fra underskudsdækningsordningen. Endelig gentager de belgiske myndigheder, at FRBRTC ydede kommunerne finansiering, som hjalp dem med at overholde deres pligt til at dække underskuddene, hvilket som forklaret ovenfor ikke udgør en forskudsordning. |
| --- | --- |

(89)

Kommissionen har ligeledes bedt om klarlægning af en påstået forskudsordning (i givet fald), retsgrundlaget herfor og måden, den fungerer på, forskellen i forhold til underskudsdækningsordningen og den rolle, som FRBRTC spiller i finansieringen heraf (se betragtning 93 i åbningsafgørelsen). De belgiske myndigheder mener ikke, at der findes en forskudsordning. Nærmere bestemt forklarer de, at pligten til at dække IRIS-hospitalernes underskud først indtræder, når underskuddet er opstået. Ifølge de belgiske myndigheder henvises der da også i artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter til det regnskabsmæssige underskud, som angives i hospitalernes regnskaber senest seks måneder efter regnskabsårets slutning. Til gengæld tager beregningen, som SPF Santé publique foretager af underskuddet som fastlagt i artikel 109 i LCH, meget længere tid (op til 10 år). Imidlertid hævder de belgiske myndigheder, at eftersom underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH, blot er en del af de regnskabsmæssige underskud, der dækkes med det samme i medfør af artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter, modtager IRIS-hospitalerne ikke forskud, der vil kunne betragtes som støtte adskilt fra underskudsdækningsordningen. Endelig gentager de belgiske myndigheder, at FRBRTC ydede kommunerne finansiering, som hjalp dem med at overholde deres pligt til at dække underskuddene, hvilket som forklaret ovenfor ikke udgør en forskudsordning.

| (90) | Hvad angår foranstaltningerne til hindring af overkompensation og reelt fravær af overkompensation (se betragtning 95-97 i åbningsafgørelsen), fremsætter de belgiske myndigheder følgende argumenter: De forklarer først og fremmest, at beslutningerne om at dække underskuddet træffes årligt, når det anslåede underskud i det pågældende regnskabsår er kendt, hvorfor der ikke er risiko for overkompensation. De tilføjer, at den retlige ramme i Belgien (især lov af 14. november 1983 og CPAS-loven) giver kommunerne lov til at sikre sig, at IRIS-hospitalerne anvender statsstøtten korrekt, og at tilbagesøge denne støtte i tilfælde af manglende overholdelse af betingelserne eller overkompensation. Endvidere henviser de belgiske myndigheder for at påvise fraværet af overkompensation til forskellige tabeller, der er forelagt Kommissionen, og som viser underskuddet og kommunernes overførsler til hvert af de fem IRIS-hospitaler i perioden 1996-2014 (se også afsnit 7.3.5 vedrørende disse tal). |
| --- | --- |

(90)

Hvad angår foranstaltningerne til hindring af overkompensation og reelt fravær af overkompensation (se betragtning 95-97 i åbningsafgørelsen), fremsætter de belgiske myndigheder følgende argumenter: De forklarer først og fremmest, at beslutningerne om at dække underskuddet træffes årligt, når det anslåede underskud i det pågældende regnskabsår er kendt, hvorfor der ikke er risiko for overkompensation. De tilføjer, at den retlige ramme i Belgien (især lov af 14. november 1983 og CPAS-loven) giver kommunerne lov til at sikre sig, at IRIS-hospitalerne anvender statsstøtten korrekt, og at tilbagesøge denne støtte i tilfælde af manglende overholdelse af betingelserne eller overkompensation. Endvidere henviser de belgiske myndigheder for at påvise fraværet af overkompensation til forskellige tabeller, der er forelagt Kommissionen, og som viser underskuddet og kommunernes overførsler til hvert af de fem IRIS-hospitaler i perioden 1996-2014 (se også afsnit 7.3.5 vedrørende disse tal).

| (91) | Som krævet leverer de belgiske myndigheder også i deres svar en yderligere klarlægning af begrebet »videreførelse« (se betragtning 102-103 i åbningsafgørelsen). De anfører, at pligten til at garantere videreførelsen af IRIS-hospitalerne bygger direkte på CPAS-loven. Som det er blevet forklaret ovenfor (se afsnit 2.1) kan hvert CPAS oprette en institution, som har til opgave af levere social støtte, herunder medicinsk og socialmedicinsk hjælp, hvis centret kan påvise, at dette tiltag er nødvendigt for at imødekomme et reelt behov i overensstemmelse med artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven. De forklarer, at seks af de 19 CPAS i hovedstadsregionen Bruxelles i tidens løb har oprettet hospitaler (ikke separate juridiske personer) til at levere en social støtte, og at de selv drev disse hospitaler indtil 1995. Ifølge de belgiske myndigheder ændrede omstruktureringen af disse offentlige hospitaler, som udmøntede sig i oprettelsen af de offentlige IRIS-hospitaler, der blev juridisk uafhængige af CPAS den 1. januar 1996 (se også afsnit 2.2), på ingen måde den forpligtelse, som CPAS har fået til at levere en social støtte, enten direkte eller gennem IRIS-hospitalerne. I denne forbindelse bemærker de belgiske myndigheder, at det primære formål med omstruktureringen og oprettelsen af IRIS-nettet og IRIS-hospitalerne var at garantere kontinuiteten i leveringen af offentlige hospitalstjenester i hovedstadsregionen Bruxelles (se også betragtning 27). De anfører derfor, at kommunerne og CPAS, for at sikre videreførelsen af IRIS-hospitalerne og således garantere, at befolkningens sociale behov imødekommes, har pligt til at dække ethvert underskud hos disse hospitaler på grundlag af artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter. De belgiske myndigheder konkluderer i øvrigt, at så længe dette behov reelt eksisterer, kan de offentlige myndigheder i overensstemmelse med Conseil d'États retspraksis (se betragtning 83) ikke lukke IRIS-hospitalerne eller afhænde dem til en ejer i den private sektor. |
| --- | --- |

(91)

Som krævet leverer de belgiske myndigheder også i deres svar en yderligere klarlægning af begrebet »videreførelse« (se betragtning 102-103 i åbningsafgørelsen). De anfører, at pligten til at garantere videreførelsen af IRIS-hospitalerne bygger direkte på CPAS-loven. Som det er blevet forklaret ovenfor (se afsnit 2.1) kan hvert CPAS oprette en institution, som har til opgave af levere social støtte, herunder medicinsk og socialmedicinsk hjælp, hvis centret kan påvise, at dette tiltag er nødvendigt for at imødekomme et reelt behov i overensstemmelse med artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven. De forklarer, at seks af de 19 CPAS i hovedstadsregionen Bruxelles i tidens løb har oprettet hospitaler (ikke separate juridiske personer) til at levere en social støtte, og at de selv drev disse hospitaler indtil 1995. Ifølge de belgiske myndigheder ændrede omstruktureringen af disse offentlige hospitaler, som udmøntede sig i oprettelsen af de offentlige IRIS-hospitaler, der blev juridisk uafhængige af CPAS den 1. januar 1996 (se også afsnit 2.2), på ingen måde den forpligtelse, som CPAS har fået til at levere en social støtte, enten direkte eller gennem IRIS-hospitalerne. I denne forbindelse bemærker de belgiske myndigheder, at det primære formål med omstruktureringen og oprettelsen af IRIS-nettet og IRIS-hospitalerne var at garantere kontinuiteten i leveringen af offentlige hospitalstjenester i hovedstadsregionen Bruxelles (se også betragtning 27). De anfører derfor, at kommunerne og CPAS, for at sikre videreførelsen af IRIS-hospitalerne og således garantere, at befolkningens sociale behov imødekommes, har pligt til at dække ethvert underskud hos disse hospitaler på grundlag af artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter. De belgiske myndigheder konkluderer i øvrigt, at så længe dette behov reelt eksisterer, kan de offentlige myndigheder i overensstemmelse med Conseil d'États retspraksis (se betragtning 83) ikke lukke IRIS-hospitalerne eller afhænde dem til en ejer i den private sektor.

| (92) | Kommissionen spørger endelig i betragtning 103 i åbningsafgørelsen, om der findes andre forhold, der kunne begrunde den supplerende finansiering af IRIS-hospitalerne. I denne forbindelse bemærker de belgiske myndigheder, at IRIS-hospitalerne ikke kun har til formål at oprette »rentable« hospitalstjenester, -opgaver og -programmer, sådan som de belgiske privathospitaler kunne gøre. Tværtimod skal IRIS-hospitalerne ifølge de belgiske myndigheder garantere en så bred vifte som muligt af sundhedsydelser, især for at garantere adgang for alle, herunder de mest ugunstigt stillede medlemmer af samfundet, til alle de behandlinger, som deres sygdomsbillede kræver, selv om denne behandling langt overstiger normerne for planlægning og godkendelse af ethvert hospital i medfør af LCH. I denne forbindelse henviser de belgiske myndigheder ligeledes til præmis 162 i Rettens dom af 7. november 2012, ifølge hvilken »kompensationen for offentlige hospitalers underskud kan vise sig at være nødvendig af sundhedsmæssige og sociale årsager med henblik på at sikre hospitalsvæsenets kontinuitet og levedygtighed«. De belgiske myndigheder bemærker endvidere, at et offentligt hospitals status medfører visse omkostninger, som ikke fuldt ud dækkes af de føderale finansieringsforanstaltninger. De anfører, at disse omkostninger bl.a. omfatter betaling af tillæg for sprogkundskaber til tosprogede medarbejdere, højere udgifter til pension og sygdom for vedtægtsmæssigt ansatte medarbejdere (tjenestemænd) og skalaforhøjelser pålagt (men kun delvist betalt) af hovedstadsregionen Bruxelles. |
| --- | --- |

(92)

Kommissionen spørger endelig i betragtning 103 i åbningsafgørelsen, om der findes andre forhold, der kunne begrunde den supplerende finansiering af IRIS-hospitalerne. I denne forbindelse bemærker de belgiske myndigheder, at IRIS-hospitalerne ikke kun har til formål at oprette »rentable« hospitalstjenester, -opgaver og -programmer, sådan som de belgiske privathospitaler kunne gøre. Tværtimod skal IRIS-hospitalerne ifølge de belgiske myndigheder garantere en så bred vifte som muligt af sundhedsydelser, især for at garantere adgang for alle, herunder de mest ugunstigt stillede medlemmer af samfundet, til alle de behandlinger, som deres sygdomsbillede kræver, selv om denne behandling langt overstiger normerne for planlægning og godkendelse af ethvert hospital i medfør af LCH. I denne forbindelse henviser de belgiske myndigheder ligeledes til præmis 162 i Rettens dom af 7. november 2012, ifølge hvilken »kompensationen for offentlige hospitalers underskud kan vise sig at være nødvendig af sundhedsmæssige og sociale årsager med henblik på at sikre hospitalsvæsenets kontinuitet og levedygtighed«. De belgiske myndigheder bemærker endvidere, at et offentligt hospitals status medfører visse omkostninger, som ikke fuldt ud dækkes af de føderale finansieringsforanstaltninger. De anfører, at disse omkostninger bl.a. omfatter betaling af tillæg for sprogkundskaber til tosprogede medarbejdere, højere udgifter til pension og sygdom for vedtægtsmæssigt ansatte medarbejdere (tjenestemænd) og skalaforhøjelser pålagt (men kun delvist betalt) af hovedstadsregionen Bruxelles.

6.2.   Belgiens kommentarer til bemærkningerne fra tredjeparter

Belgiens kommentarer til bemærkningerne fra tredjeparter

| (93) | De belgiske myndigheder anfører indledningsvis, at bemærkningerne fra CBI, ABISP og Zorgnet Vlaanderen til Kommissionens åbningsafgørelse bygger på samme argument, nemlig at IRIS-hospitalerne ifølge disse organisationer ikke er blevet pålagt supplerende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse oven i dem, som ethvert hospital i Belgien (offentligt som privat) skal levere. Denne påstand bygger ifølge de belgiske myndigheder på samme grundlag, nemlig at LCH pålægger private og offentlige hospitaler samme forpligtelse til offentlig tjeneste uafhængigt af enhver regional hensyntagen. Imidlertid forklarer de interesserede parter ifølge de belgiske myndigheder ikke, hvordan CPAS-loven ikke skulle gælde for IRIS-hospitalerne, selv om denne lov jo ellers er selve retsgrundlaget for IRIS-hospitalernes eksistens. De belgiske myndigheder bemærker, at artikel 147 i LCH udtrykkeligt bestemmer, at LCH, hvad angår hospitaler drevet af et CPAS (som IRIS-hospitalerne (131)), supplerer CPAS-loven, hvilket bekræfter, at LCH ikke er det eneste relevante retsgrundlag, der gælder hospitaler, som drives af et CPAS. |
| --- | --- |

(93)

De belgiske myndigheder anfører indledningsvis, at bemærkningerne fra CBI, ABISP og Zorgnet Vlaanderen til Kommissionens åbningsafgørelse bygger på samme argument, nemlig at IRIS-hospitalerne ifølge disse organisationer ikke er blevet pålagt supplerende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse oven i dem, som ethvert hospital i Belgien (offentligt som privat) skal levere. Denne påstand bygger ifølge de belgiske myndigheder på samme grundlag, nemlig at LCH pålægger private og offentlige hospitaler samme forpligtelse til offentlig tjeneste uafhængigt af enhver regional hensyntagen. Imidlertid forklarer de interesserede parter ifølge de belgiske myndigheder ikke, hvordan CPAS-loven ikke skulle gælde for IRIS-hospitalerne, selv om denne lov jo ellers er selve retsgrundlaget for IRIS-hospitalernes eksistens. De belgiske myndigheder bemærker, at artikel 147 i LCH udtrykkeligt bestemmer, at LCH, hvad angår hospitaler drevet af et CPAS (som IRIS-hospitalerne (131)), supplerer CPAS-loven, hvilket bekræfter, at LCH ikke er det eneste relevante retsgrundlag, der gælder hospitaler, som drives af et CPAS.

131

| (94) | De belgiske myndigheder mener, at CBI har uret i sin påstand om, at Bruxelles' regerings plan om at omformulere bekendtgørelsen af 13. februar 2003 for at præcisere de tjenesteydelser af almindelig interesse, der berettiger til udbetaling af særlige tilskud til kommunerne (se betragtning 70), skulle være tegn på, at der på det tidspunkt ikke fandtes specifikke opgaver (som alene gjaldt IRIS-hospitalerne). De belgiske myndigheder nævner navnlig, at de særlige tilskud ifølge denne bekendtgørelse alene bevilges kommunerne og ikke IRIS-hospitalerne. Belgien bekræfter endvidere, at FRBRTC's og hovedstadsregionen Bruxelles' egne foranstaltninger (for maksimalt 10 mio. EUR om året (132)) til støtte for kommunerne udgør finansielle overførsler mellem offentlige myndigheder, som ikke falder ind under anvendelsesområdet for artikel 107, stk. 1, i TEUF. De belgiske myndigheder gentager, at ingen af disse beløb er bevilget af regionen eller af FRBRTC til IRIS-hospitalerne. Tværtimod handler det ifølge Belgien simpelthen om overførsler mellem regionen og kommunerne i henhold til regionens kompetence med hensyn til den generelle finansiering af kommunerne. Denne overordnede finansiering er indrettet til at sætte kommunerne i stand til at varetage deres opgaver af kommunal interesse, hvilket omfatter CPAS-opgaverne. Ifølge de belgiske myndigheder er den annoncerede reform af bekendtgørelsen af 13. februar 2003 på ingen måde en indrømmelse af, at der ikke findes supplerende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse pålagt IRIS-hospitalerne. Det påhviler kommunerne at præcisere de tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, de pålægger de hospitaler, som de opretter, og den pågældende bekendtgørelse er ikke relevant i denne forbindelse, eftersom den alene vedrører indenstatslig finansiering. |
| --- | --- |

(94)

De belgiske myndigheder mener, at CBI har uret i sin påstand om, at Bruxelles' regerings plan om at omformulere bekendtgørelsen af 13. februar 2003 for at præcisere de tjenesteydelser af almindelig interesse, der berettiger til udbetaling af særlige tilskud til kommunerne (se betragtning 70), skulle være tegn på, at der på det tidspunkt ikke fandtes specifikke opgaver (som alene gjaldt IRIS-hospitalerne). De belgiske myndigheder nævner navnlig, at de særlige tilskud ifølge denne bekendtgørelse alene bevilges kommunerne og ikke IRIS-hospitalerne. Belgien bekræfter endvidere, at FRBRTC's og hovedstadsregionen Bruxelles' egne foranstaltninger (for maksimalt 10 mio. EUR om året (132)) til støtte for kommunerne udgør finansielle overførsler mellem offentlige myndigheder, som ikke falder ind under anvendelsesområdet for artikel 107, stk. 1, i TEUF. De belgiske myndigheder gentager, at ingen af disse beløb er bevilget af regionen eller af FRBRTC til IRIS-hospitalerne. Tværtimod handler det ifølge Belgien simpelthen om overførsler mellem regionen og kommunerne i henhold til regionens kompetence med hensyn til den generelle finansiering af kommunerne. Denne overordnede finansiering er indrettet til at sætte kommunerne i stand til at varetage deres opgaver af kommunal interesse, hvilket omfatter CPAS-opgaverne. Ifølge de belgiske myndigheder er den annoncerede reform af bekendtgørelsen af 13. februar 2003 på ingen måde en indrømmelse af, at der ikke findes supplerende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse pålagt IRIS-hospitalerne. Det påhviler kommunerne at præcisere de tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, de pålægger de hospitaler, som de opretter, og den pågældende bekendtgørelse er ikke relevant i denne forbindelse, eftersom den alene vedrører indenstatslig finansiering.

132

| (95) | De belgiske myndigheder afviser ligeledes beskrivelsen af de sociale opgaver, som CBI fremlægger i sine bemærkninger, som værende unøjagtig. CBI hævder bl.a., at LCH definerer »basal social opgave«, der er fælles for offentlige og private hospitaler, men at alene IRIS-hospitalerne på mere omfattende vis varetager denne opgave. Set i dette lys kunne IRIS-hospitalernes »supplerende« sociale opgaver ikke adskilles fra hospitalstjenesterne og ville være en integreret del af disse. De belgiske myndigheder deler ikke dette synspunkt. De vurderer, at CBI — ud over udtrykkeligt at medgive, at der findes en iboende forskel mellem offentlige og private hospitaler (nemlig den større mængde sociale tjenester, som IRIS-hospitalerne leverer) — hverken definerer, præcist hvad den forstår ved »basal social opgave«, som den anser for at være en hospitalstjeneste af almindelig økonomisk interesse, eller definerer retsgrundlaget for denne opgave eller det specifikke mandat til overdragelse af opgaven. De belgiske myndigheder mener, at kun CPAS-loven kan danne grundlag for at overdrage offentlige hospitaler en række »basale sociale opgaver«. Hvad alene angår de offentlige hospitaler, supplerer LCH ifølge de belgiske myndigheder blot CPAS-loven (se artikel 147 i LCH). IRIS-hospitalernes centrale opgave — eller »basale opgave« — defineres i CPAS-loven eller i medfør af denne og er derfor ikke »fælles« for alle hospitaler. Ifølge de belgiske myndigheder har denne opgave ikke økonomisk karakter. IRIS-hospitalerne etableres således i medfør af CPAS-loven og får pligt til at overholde de supplerende regler, som er fastlagt i LCH (133). |
| --- | --- |

(95)

De belgiske myndigheder afviser ligeledes beskrivelsen af de sociale opgaver, som CBI fremlægger i sine bemærkninger, som værende unøjagtig. CBI hævder bl.a., at LCH definerer »basal social opgave«, der er fælles for offentlige og private hospitaler, men at alene IRIS-hospitalerne på mere omfattende vis varetager denne opgave. Set i dette lys kunne IRIS-hospitalernes »supplerende« sociale opgaver ikke adskilles fra hospitalstjenesterne og ville være en integreret del af disse. De belgiske myndigheder deler ikke dette synspunkt. De vurderer, at CBI — ud over udtrykkeligt at medgive, at der findes en iboende forskel mellem offentlige og private hospitaler (nemlig den større mængde sociale tjenester, som IRIS-hospitalerne leverer) — hverken definerer, præcist hvad den forstår ved »basal social opgave«, som den anser for at være en hospitalstjeneste af almindelig økonomisk interesse, eller definerer retsgrundlaget for denne opgave eller det specifikke mandat til overdragelse af opgaven. De belgiske myndigheder mener, at kun CPAS-loven kan danne grundlag for at overdrage offentlige hospitaler en række »basale sociale opgaver«. Hvad alene angår de offentlige hospitaler, supplerer LCH ifølge de belgiske myndigheder blot CPAS-loven (se artikel 147 i LCH). IRIS-hospitalernes centrale opgave — eller »basale opgave« — defineres i CPAS-loven eller i medfør af denne og er derfor ikke »fælles« for alle hospitaler. Ifølge de belgiske myndigheder har denne opgave ikke økonomisk karakter. IRIS-hospitalerne etableres således i medfør af CPAS-loven og får pligt til at overholde de supplerende regler, som er fastlagt i LCH (133).

133

| (96) | Hvad angår CBI's bemærkninger om den universelle sundhedsopgave, bemærker de belgiske myndigheder, at CBI begrænser den universelle sundhedsopgave — som den hævder, er fælles for alle hospitaler — til alene akutte opgaver og efterfølgende behandlingsforløb efter akutfasen. Således vurderer de belgiske myndigheder, at CBI implicit anerkender, at privathospitalerne i Bruxelles ikke har nogen forpligtelse til at behandle patienter ud over akutte tilfælde og de efterfølgende forløb, selv om de dog repræsenterer størstedelen af den behandling, der ydes til ugunstigt stillede borgere. De belgiske myndigheder hævder i øvrigt, at CBI's henvisning til den opgave af offentlig interesse, der er beskrevet i artikel 2 i LCH, ikke udgør grundlaget for en sådan forpligtelse. Ifølge Belgien indebærer dette at være pålagt en basal hospitalsopgave ikke, at man på lignende vis får til opgave at yde behandling til patienter under alle omstændigheder, uafhængigt af patientens betalingsevne. Selve eksistensen af specifikke regler for akutte tilfælde er i vid udstrækning et bevis herfor. De belgiske myndigheder hævder, at opgaven af generel interesse ikke kan være implicit, men at den overdrages eksplicit. De mener, at det er nødvendigt at fastlægge specifikke krav vedrørende akutopgaven, fordi akutte tilfælde ikke nævnes i definitionen af den basale hospitalsopgave i LCH. De belgiske myndigheder fremfører det argument, at loven af 8. juli 1964 (134) og de tilhørende gennemførelsesbekendtgørelser omhandler livreddende akutbehandling (135) og akuttjenester (herunder ambulancekørsel). Det er på det grundlag, at visse hospitaler, såvel offentlige som private, varetager visse opgaver inden for livreddende akutbehandling. |
| --- | --- |

(96)

Hvad angår CBI's bemærkninger om den universelle sundhedsopgave, bemærker de belgiske myndigheder, at CBI begrænser den universelle sundhedsopgave — som den hævder, er fælles for alle hospitaler — til alene akutte opgaver og efterfølgende behandlingsforløb efter akutfasen. Således vurderer de belgiske myndigheder, at CBI implicit anerkender, at privathospitalerne i Bruxelles ikke har nogen forpligtelse til at behandle patienter ud over akutte tilfælde og de efterfølgende forløb, selv om de dog repræsenterer størstedelen af den behandling, der ydes til ugunstigt stillede borgere. De belgiske myndigheder hævder i øvrigt, at CBI's henvisning til den opgave af offentlig interesse, der er beskrevet i artikel 2 i LCH, ikke udgør grundlaget for en sådan forpligtelse. Ifølge Belgien indebærer dette at være pålagt en basal hospitalsopgave ikke, at man på lignende vis får til opgave at yde behandling til patienter under alle omstændigheder, uafhængigt af patientens betalingsevne. Selve eksistensen af specifikke regler for akutte tilfælde er i vid udstrækning et bevis herfor. De belgiske myndigheder hævder, at opgaven af generel interesse ikke kan være implicit, men at den overdrages eksplicit. De mener, at det er nødvendigt at fastlægge specifikke krav vedrørende akutopgaven, fordi akutte tilfælde ikke nævnes i definitionen af den basale hospitalsopgave i LCH. De belgiske myndigheder fremfører det argument, at loven af 8. juli 1964 (134) og de tilhørende gennemførelsesbekendtgørelser omhandler livreddende akutbehandling (135) og akuttjenester (herunder ambulancekørsel). Det er på det grundlag, at visse hospitaler, såvel offentlige som private, varetager visse opgaver inden for livreddende akutbehandling.

134

135

| (97) | De belgiske myndigheder hævder imidlertid, at pligten til at tilbyde akutbehandling i offentlige og private hospitaler ikke hidrører fra LCH. Den udspringer derimod af den generelle pligt til at yde hjælp til en nødstedt. Ifølge de belgiske myndigheder har hospitalerne pligt til at yde hjælp i akutte situationer med behov for lægehjælp alt efter deres struktur og tilgængelige ekspertise (136). Denne forpligtelse vedrører både de offentlige og private hospitaler og i øvrigt alle mennesker i kraft af pligten til at hjælpe en nødstedt. De belgiske myndigheder forklarer ligeledes, at denne forpligtelse i medfør af artikel 422b i den belgiske straffelov alene gælder i akutte situationer og især i akutte situationer med behov for livreddende lægehjælp. De belgiske myndigheder bemærker dog, at hospitalerne i alle andre situationer (dvs. andre end akutte) ikke pålægges en universel sundhedsopgave og ikke har pligt til at behandle patienter, som ikke er i stand til at betale for behandlingen. Endelig bemærker de belgiske myndigheder, at selv om de belgiske hospitaler tydeligvis ikke har ret til at forskelsbehandle på grund af patientens økonomiske situation (og dermed alene fordi personen er fattig), kan de ikke forpligtes til at tilbyde behandling uden for akutte tilfælde, hvis en patient ikke kan eller vil betale for den. |
| --- | --- |

(97)

De belgiske myndigheder hævder imidlertid, at pligten til at tilbyde akutbehandling i offentlige og private hospitaler ikke hidrører fra LCH. Den udspringer derimod af den generelle pligt til at yde hjælp til en nødstedt. Ifølge de belgiske myndigheder har hospitalerne pligt til at yde hjælp i akutte situationer med behov for lægehjælp alt efter deres struktur og tilgængelige ekspertise (136). Denne forpligtelse vedrører både de offentlige og private hospitaler og i øvrigt alle mennesker i kraft af pligten til at hjælpe en nødstedt. De belgiske myndigheder forklarer ligeledes, at denne forpligtelse i medfør af artikel 422b i den belgiske straffelov alene gælder i akutte situationer og især i akutte situationer med behov for livreddende lægehjælp. De belgiske myndigheder bemærker dog, at hospitalerne i alle andre situationer (dvs. andre end akutte) ikke pålægges en universel sundhedsopgave og ikke har pligt til at behandle patienter, som ikke er i stand til at betale for behandlingen. Endelig bemærker de belgiske myndigheder, at selv om de belgiske hospitaler tydeligvis ikke har ret til at forskelsbehandle på grund af patientens økonomiske situation (og dermed alene fordi personen er fattig), kan de ikke forpligtes til at tilbyde behandling uden for akutte tilfælde, hvis en patient ikke kan eller vil betale for den.

136

| (98) | I deres kommentarer til CBI's bemærkninger sætter de belgiske myndigheder også CBI's henvisning til en dom afsagt af Retten i Første Instans i Bruxelles (se betragtning 72) ind i den rette sammenhæng. Ifølge de belgiske myndigheder vedrører den af CBI nævnte dom alene et helt særligt tilfælde af akut lægehjælp (137) ydet til en papirløs migrant, som havde brug for psykiatrisk behandling. De bemærker, at IRIS-hospitalerne ikke yder den type behandling. Ifølge Belgien bekræfter dommen, at akut lægehjælp til papirløse migranter normalt varetages af hospitaler oprettet af et CPAS eller hospitaler, som CPAS har indgået en aftale med (138). Endelig bemærker de belgiske myndigheder, at CBI ikke dokumenterer og end ikke forsøger at godtgøre sin påstand om en pligt pålagt privathospitalerne til at behandle alle patienter i forløbet efter akutfasen. Ifølge de belgiske myndigheder findes der ikke en sådan type pligt pålagt privathospitalerne i situationer efter akutfasen, mens IRIS-hospitalerne har pligt til at behandle alle patienter under alle omstændigheder, også uden et akut behov. |
| --- | --- |

(98)

I deres kommentarer til CBI's bemærkninger sætter de belgiske myndigheder også CBI's henvisning til en dom afsagt af Retten i Første Instans i Bruxelles (se betragtning 72) ind i den rette sammenhæng. Ifølge de belgiske myndigheder vedrører den af CBI nævnte dom alene et helt særligt tilfælde af akut lægehjælp (137) ydet til en papirløs migrant, som havde brug for psykiatrisk behandling. De bemærker, at IRIS-hospitalerne ikke yder den type behandling. Ifølge Belgien bekræfter dommen, at akut lægehjælp til papirløse migranter normalt varetages af hospitaler oprettet af et CPAS eller hospitaler, som CPAS har indgået en aftale med (138). Endelig bemærker de belgiske myndigheder, at CBI ikke dokumenterer og end ikke forsøger at godtgøre sin påstand om en pligt pålagt privathospitalerne til at behandle alle patienter i forløbet efter akutfasen. Ifølge de belgiske myndigheder findes der ikke en sådan type pligt pålagt privathospitalerne i situationer efter akutfasen, mens IRIS-hospitalerne har pligt til at behandle alle patienter under alle omstændigheder, også uden et akut behov.

137

138

7.   VURDERING AF FORANSTALTNINGERNE

VURDERING AF FORANSTALTNINGERNE

7.1.   Genstand for nærværende afgørelse

Genstand for nærværende afgørelse

| (99) | Klagen gjaldt en støtteforanstaltning på ca. 100 mio. EUR tildelt i forbindelse med omstruktureringen, som førte til oprettelsen af IRIS-hospitalerne (se afsnit 2.2). Som forklaret i afsnit 3.1 i åbningsafgørelsen traf Kommissionen først en foranstaltning i henseende til denne støtte efter udløbet af forældelsesfristen for tilbagesøgningen af omstruktureringsstøtten. Derfor blev denne foranstaltning ikke medtaget i den formelle undersøgelsesprocedure, som Kommissionen indledte, og den bliver derfor ikke behandlet i nærværende afgørelse. |
| --- | --- |

(99)

Klagen gjaldt en støtteforanstaltning på ca. 100 mio. EUR tildelt i forbindelse med omstruktureringen, som førte til oprettelsen af IRIS-hospitalerne (se afsnit 2.2). Som forklaret i afsnit 3.1 i åbningsafgørelsen traf Kommissionen først en foranstaltning i henseende til denne støtte efter udløbet af forældelsesfristen for tilbagesøgningen af omstruktureringsstøtten. Derfor blev denne foranstaltning ikke medtaget i den formelle undersøgelsesprocedure, som Kommissionen indledte, og den bliver derfor ikke behandlet i nærværende afgørelse.

| (100) | Ud over den af forældelsesfristen berørte foranstaltning var klagen formelt rettet mod i) de midler, som FRBRTC betalte til de kommuner, der var ansvarlige for IRIS-hospitalerne, og ii) de særlige tilskud (på op til 10 mio. EUR om året), som blev tildelt disse kommuner af hovedstadsregionen Bruxelles på grundlag af bekendtgørelsen af 13. februar 2003. |
| --- | --- |

(100)

Ud over den af forældelsesfristen berørte foranstaltning var klagen formelt rettet mod i) de midler, som FRBRTC betalte til de kommuner, der var ansvarlige for IRIS-hospitalerne, og ii) de særlige tilskud (på op til 10 mio. EUR om året), som blev tildelt disse kommuner af hovedstadsregionen Bruxelles på grundlag af bekendtgørelsen af 13. februar 2003.

| (101) | Disse to typer midler tildeles dog udelukkende de kommuner, der er ansvarlige for IRIS-hospitalerne, og ikke IRIS-hospitalerne selv. De udgør reelt kun pengestrømme mellem hovedstadsregionen Bruxelles og de seks kommuner heri, som er ansvarlige for IRIS-hospitalerne, og udgør således ikke statsstøtte til IRIS-hospitalerne. |
| --- | --- |

(101)

Disse to typer midler tildeles dog udelukkende de kommuner, der er ansvarlige for IRIS-hospitalerne, og ikke IRIS-hospitalerne selv. De udgør reelt kun pengestrømme mellem hovedstadsregionen Bruxelles og de seks kommuner heri, som er ansvarlige for IRIS-hospitalerne, og udgør således ikke statsstøtte til IRIS-hospitalerne.

| (102) | Det medgives, at Kommissionen i sin annullerede beslutning af 2009 havde en tendens til at blande FRBRTC's udbetalinger sammen med underskudsdækningsordningen efter artikel 109 i LCH, og at den havde undladt at give en særskilt vurdering af de to foranstaltningers kompensationsparametre (139). I øvrigt udnyttes midlerne fra FRBRTC af kommunerne til at dække underskuddet hos IRIS-hospitalerne (140), og kommunerne havde pligt til at betale FRBRTC-midlerne til IRIS-hospitalerne inden syv arbejdsdage (141). |
| --- | --- |

(102)

Det medgives, at Kommissionen i sin annullerede beslutning af 2009 havde en tendens til at blande FRBRTC's udbetalinger sammen med underskudsdækningsordningen efter artikel 109 i LCH, og at den havde undladt at give en særskilt vurdering af de to foranstaltningers kompensationsparametre (139). I øvrigt udnyttes midlerne fra FRBRTC af kommunerne til at dække underskuddet hos IRIS-hospitalerne (140), og kommunerne havde pligt til at betale FRBRTC-midlerne til IRIS-hospitalerne inden syv arbejdsdage (141).

139

140

141

| (103) | Som det bekræftes af de oplysninger, der blev fremsendt som reaktion på Kommissionens åbningsafgørelse, og som forklaret nedenfor (se betragtning 230) er de finansielle overførsler fra FRBRTC og hovedstadsregionen Bruxelles til de kommuner, der er ansvarlige for IRIS-hospitalerne, ikke desto mindre nødvendige, eftersom kommunernes egne ressourcer ikke rækker til, at de kan indfri deres forpligtelse til at kompensere for det kommunale underskud i henseende til IRIS-hospitalerne. Det er i denne forbindelse, at FRBRTC og hovedstadsregionen Bruxelles har krævet, at kommunerne i Bruxelles stiller midlerne fra FRBRTC og de særlige tilskud til rådighed for IRIS-hospitalerne næsten umiddelbart efter modtagelsen af disse udbetalinger. Uafhængigt af denne forpligtelse til overførsel påhviler pligten til at dække IRIS-hospitalernes underskud alene de berørte kommuner, og disse hospitaler har ikke ret til nogen kompensation fra hovedstadsregionen Bruxelles eller FRBRTC. Ligeledes fik IRIS-hospitalerne pålagt visse forpligtelser af kommunerne alene og ikke af hovedstadsregionen Bruxelles (se afsnit 7.3.4.1). Derfor kan alene de betalinger, som kommunerne har foretaget til IRIS-hospitalerne til dækning af disses underskud, uanset om de måtte være finansieret ved hjælp af kommunernes egne midler eller midler tildelt kommunerne af hovedstadsregionen Bruxelles, anses for at være statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(103)

Som det bekræftes af de oplysninger, der blev fremsendt som reaktion på Kommissionens åbningsafgørelse, og som forklaret nedenfor (se betragtning 230) er de finansielle overførsler fra FRBRTC og hovedstadsregionen Bruxelles til de kommuner, der er ansvarlige for IRIS-hospitalerne, ikke desto mindre nødvendige, eftersom kommunernes egne ressourcer ikke rækker til, at de kan indfri deres forpligtelse til at kompensere for det kommunale underskud i henseende til IRIS-hospitalerne. Det er i denne forbindelse, at FRBRTC og hovedstadsregionen Bruxelles har krævet, at kommunerne i Bruxelles stiller midlerne fra FRBRTC og de særlige tilskud til rådighed for IRIS-hospitalerne næsten umiddelbart efter modtagelsen af disse udbetalinger. Uafhængigt af denne forpligtelse til overførsel påhviler pligten til at dække IRIS-hospitalernes underskud alene de berørte kommuner, og disse hospitaler har ikke ret til nogen kompensation fra hovedstadsregionen Bruxelles eller FRBRTC. Ligeledes fik IRIS-hospitalerne pålagt visse forpligtelser af kommunerne alene og ikke af hovedstadsregionen Bruxelles (se afsnit 7.3.4.1). Derfor kan alene de betalinger, som kommunerne har foretaget til IRIS-hospitalerne til dækning af disses underskud, uanset om de måtte være finansieret ved hjælp af kommunernes egne midler eller midler tildelt kommunerne af hovedstadsregionen Bruxelles, anses for at være statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

| (104) | Kommissionen konkluderer, at den indenstatslige finansiering (fra hovedstadsregionen Bruxelles til kommunerne, uanset om den foregik direkte eller indirekte gennem FRBRTC) kun udgør en kilde til finansiering af de betalinger, der blev foretaget af kommunerne som underskudsdækning, og ikke en foranstaltning, som IRIS-hospitalerne kan nyde godt af oven i denne underskudsdækning. Derfor vil pengestrømmene mellem hovedstadsregionen Bruxelles og de berørte kommuner heri ikke blive vurderet som sådan i nærværende afgørelse, ej heller retsgrundlaget for disse pengestrømme (bl.a. bekendtgørelsen af 13. februar 2003). Kommissionen vil i nærværende afgørelse derimod behandle de betalinger, der er foretaget af kommunerne til IRIS-hospitalerne til dækning af disses underskud, og i henseende til hvilke kommunerne i vid udstrækning er afhængige af den indenstatslige finansiering, de får fra hovedstadsregionen Bruxelles (142). Selv om Kommissionen ikke længere undersøger de foranstaltninger, som klagerne formelt set klager over, vil vurderingen af kommunernes dækning af hospitalernes underskud i henhold til statsstøttereglerne materielt set fuldt ud imødekomme den bekymring, der udtrykkes af klagerne over forekomsten af statsstøtte, eftersom den de facto ligeledes omhandler de midler, der er tildelt af hovedstadsregionen Bruxelles, direkte eller via FRBRTC, idet kommunerne udnytter det fulde beløb til at dække IRIS-hospitalernes underskud med. Derfor omhandler analysen af forekomsten af en overkompensation som beskrevet nedenfor (se tabel 9-13 i afsnit 7.3.5) ligeledes de betalinger, der blev foretaget til dækning af underskud, som blev finansieret ved hjælp af midler fra FRBRTC, og de særlige tilskud fra hovedstadsregionen Bruxelles. Endelig skal det understreges, at den del af overførslerne fra kommunerne til dækning af underskud, som blev finansieret af hovedstadsregionen Bruxelles eller via FRBRTC (143), var utilstrækkelige til fuldt ud at dække de underskud, som IRIS-hospitalerne havde, og at disse betalinger på intet tidspunkt i perioden 1996-2014 medførte en situation, hvor et IRIS-hospital reelt blev overkompenseret eller måtte tilbagebetale (en del af) kompensationen for sit underskud (se også betragtning 234 og 238). |
| --- | --- |

(104)

Kommissionen konkluderer, at den indenstatslige finansiering (fra hovedstadsregionen Bruxelles til kommunerne, uanset om den foregik direkte eller indirekte gennem FRBRTC) kun udgør en kilde til finansiering af de betalinger, der blev foretaget af kommunerne som underskudsdækning, og ikke en foranstaltning, som IRIS-hospitalerne kan nyde godt af oven i denne underskudsdækning. Derfor vil pengestrømmene mellem hovedstadsregionen Bruxelles og de berørte kommuner heri ikke blive vurderet som sådan i nærværende afgørelse, ej heller retsgrundlaget for disse pengestrømme (bl.a. bekendtgørelsen af 13. februar 2003). Kommissionen vil i nærværende afgørelse derimod behandle de betalinger, der er foretaget af kommunerne til IRIS-hospitalerne til dækning af disses underskud, og i henseende til hvilke kommunerne i vid udstrækning er afhængige af den indenstatslige finansiering, de får fra hovedstadsregionen Bruxelles (142). Selv om Kommissionen ikke længere undersøger de foranstaltninger, som klagerne formelt set klager over, vil vurderingen af kommunernes dækning af hospitalernes underskud i henhold til statsstøttereglerne materielt set fuldt ud imødekomme den bekymring, der udtrykkes af klagerne over forekomsten af statsstøtte, eftersom den de facto ligeledes omhandler de midler, der er tildelt af hovedstadsregionen Bruxelles, direkte eller via FRBRTC, idet kommunerne udnytter det fulde beløb til at dække IRIS-hospitalernes underskud med. Derfor omhandler analysen af forekomsten af en overkompensation som beskrevet nedenfor (se tabel 9-13 i afsnit 7.3.5) ligeledes de betalinger, der blev foretaget til dækning af underskud, som blev finansieret ved hjælp af midler fra FRBRTC, og de særlige tilskud fra hovedstadsregionen Bruxelles. Endelig skal det understreges, at den del af overførslerne fra kommunerne til dækning af underskud, som blev finansieret af hovedstadsregionen Bruxelles eller via FRBRTC (143), var utilstrækkelige til fuldt ud at dække de underskud, som IRIS-hospitalerne havde, og at disse betalinger på intet tidspunkt i perioden 1996-2014 medførte en situation, hvor et IRIS-hospital reelt blev overkompenseret eller måtte tilbagebetale (en del af) kompensationen for sit underskud (se også betragtning 234 og 238).

142

143

| (105) | Kommissionen vil derfor vurdere de kompensationsbeløb, der er udbetalt af kommunerne siden 1996 til dækning af IRIS-hospitalernes underskud (144). På dette grundlag giver figur 1 nedenfor et overblik over den offentlige finansiering, der er genstand for nærværende afgørelse (den ubrudte lilla ramme), og ligeledes de indenstatslige finansieringsforanstaltninger, som er genstand for klagen (den stiplede røde ramme). I afsnit 7.3.5 nedenfor findes mere fyldige oplysninger om disse foranstaltninger.

  Figur 1


  Finansieringsstrømme og genstanden for nærværende afgørelse




  5 IRIS-hospitaler (4)
  Delvis underskudsdækning (art. 109 i LCH) men refusion med det samme
  Fuld underskudsdækning (art. 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter
  6 kommuner (2) og CPAS (3) i Bruxelles
  Hoved-stads-regionen Bruxelles
  Afgørelsens genstand
  Klagens formelle genstand
  Særlige tilskud (maks. 10 mio. EUR/år)
  Finansiering via FRBRTC (1)
  (1) Fonds Régional Bruxellois de Refinancement des Trésoreries Communales.
  (2) La Ville de Bruxelles, Anderlecht, Etterbeek, Ixelles, Saint-Gilles, og Schaerbeek (indtil ultima 2013).
  (3) Centre Publics d'Action Sociale (forsorgscentre tilknyttet kommuneme).
  (4) CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann, Institut Bordet, Hópital universitaire des enfants Reine Fabiola (HUDERF) og hópitaux IRIS Sud. |
| --- | --- |

(105)

Kommissionen vil derfor vurdere de kompensationsbeløb, der er udbetalt af kommunerne siden 1996 til dækning af IRIS-hospitalernes underskud (144). På dette grundlag giver figur 1 nedenfor et overblik over den offentlige finansiering, der er genstand for nærværende afgørelse (den ubrudte lilla ramme), og ligeledes de indenstatslige finansieringsforanstaltninger, som er genstand for klagen (den stiplede røde ramme). I afsnit 7.3.5 nedenfor findes mere fyldige oplysninger om disse foranstaltninger.

144

Figur 1

Figur 1

Finansieringsstrømme og genstanden for nærværende afgørelse

Finansieringsstrømme og genstanden for nærværende afgørelse

5 IRIS-hospitaler (4)

Delvis underskudsdækning (art. 109 i LCH) men refusion med det samme

Fuld underskudsdækning (art. 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter

6 kommuner (2) og CPAS (3) i Bruxelles

Hoved-stads-regionen Bruxelles

Afgørelsens genstand

Klagens formelle genstand

Særlige tilskud (maks. 10 mio. EUR/år)

Finansiering via FRBRTC (1)

(1) Fonds Régional Bruxellois de Refinancement des Trésoreries Communales.

(2) La Ville de Bruxelles, Anderlecht, Etterbeek, Ixelles, Saint-Gilles, og Schaerbeek (indtil ultima 2013).

(3) Centre Publics d'Action Sociale (forsorgscentre tilknyttet kommuneme).

(4) CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann, Institut Bordet, Hópital universitaire des enfants Reine Fabiola (HUDERF) og hópitaux IRIS Sud.

7.2.   Statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF

Statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF

| (106) | I henhold til artikel 107, stk. 1, er »statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«. Derfor udgør en foranstaltning statsstøtte, hvis de fire kumulative betingelser er opfyldt (145):






  a) | Den skal give en virksomhed en økonomisk fordel. |
| --- | --- | --- |

(106)

I henhold til artikel 107, stk. 1, er »statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«. Derfor udgør en foranstaltning statsstøtte, hvis de fire kumulative betingelser er opfyldt (145):

145

a)

Den skal give en virksomhed en økonomisk fordel.

| b) | Den skal være ydet ved hjælp af statslige midler. |
| --- | --- |

b)

Den skal være ydet ved hjælp af statslige midler.

| c) | Den skal fordreje eller true med at fordreje konkurrencen. |
| --- | --- |

c)

Den skal fordreje eller true med at fordreje konkurrencen.

| d) | Den skal kunne have indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne. |
| --- | --- |

d)

Den skal kunne have indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne.

7.2.1.   Selektiv økonomisk fordel til en enkelt virksomhed

Selektiv økonomisk fordel til en enkelt virksomhed

7.2.1.1.   Begrebet virksomhed

Begrebet virksomhed

Generelle principper

| (107) | Tildelingen af offentlige midler til en enhed kan kun betegnes som statsstøtte, hvis denne enhed er en »virksomhed« efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. Ifølge EU-Domstolens retspraksis udgør en virksomhed enhver enhed, der udøver en økonomisk aktivitet (146). Om en enhed betegnes som en virksomhed, afhænger derfor af arten af dens aktiviteter, uafhængigt af enhedens juridiske status og dens finansieringsmåde (147). En aktivitet skal generelt betragtes som værende af økonomisk karakter, når den består i at tilbyde varer eller tjenesteydelser på et givet marked (148). Hvis en enhed udøver både økonomiske og ikkeøkonomiske aktiviteter, skal den kun anses for en virksomhed, for så vidt angår de økonomiske aktiviteter (149). Det forhold, at en enhed ikke drives med gevinst for øje, betyder ikke nødvendigvis i sig selv, at dens aktiviteter ikke er af økonomisk karakter (150). |
| --- | --- |

(107)

Tildelingen af offentlige midler til en enhed kan kun betegnes som statsstøtte, hvis denne enhed er en »virksomhed« efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. Ifølge EU-Domstolens retspraksis udgør en virksomhed enhver enhed, der udøver en økonomisk aktivitet (146). Om en enhed betegnes som en virksomhed, afhænger derfor af arten af dens aktiviteter, uafhængigt af enhedens juridiske status og dens finansieringsmåde (147). En aktivitet skal generelt betragtes som værende af økonomisk karakter, når den består i at tilbyde varer eller tjenesteydelser på et givet marked (148). Hvis en enhed udøver både økonomiske og ikkeøkonomiske aktiviteter, skal den kun anses for en virksomhed, for så vidt angår de økonomiske aktiviteter (149). Det forhold, at en enhed ikke drives med gevinst for øje, betyder ikke nødvendigvis i sig selv, at dens aktiviteter ikke er af økonomisk karakter (150).

146

147

148

149

150

Lægetjenester

| (108) | Når sundhedsydelser leveres af hospitaler og andre udbydere af sundhedsydelser mod betaling (151), uanset om denne erlægges direkte af patienterne eller hidrører fra andre kilder, skal disse ydelser generelt betragtes som en økonomisk aktivitet (152). Finansieringen, som IRIS-hospitalerne oppebærer via forskellige tilskud fra føderale og decentrale forvaltninger (se f.eks. betragtning 46, litra a), d) og e), hvad angår offentlig finansiering tildelt samtlige hospitaler, og betragtning 44, hvad angår underskudsdækning bevilget til IRIS-hospitalerne), er sammen med de direkte betalinger fra patienterne (se betragtning 46, litra c)) og betalingerne fra INAMI (se betragtning 46, litra b)) en honorering af IRIS-hospitalerne for de leverede lægetjenester og kan følgelig i denne forbindelse betragtes som den økonomiske modydelse for de leverede hospitalstjenester. I et sådant system er der en vis grad af konkurrence mellem hospitaler med hensyn til levering af sundhedsydelser. Det forhold, at et hospital, der leverer sådanne ydelser mod betaling, er et offentligt hospital, fjerner på ingen måde den økonomisk karakter af disse aktiviteter (153). |
| --- | --- |

(108)

Når sundhedsydelser leveres af hospitaler og andre udbydere af sundhedsydelser mod betaling (151), uanset om denne erlægges direkte af patienterne eller hidrører fra andre kilder, skal disse ydelser generelt betragtes som en økonomisk aktivitet (152). Finansieringen, som IRIS-hospitalerne oppebærer via forskellige tilskud fra føderale og decentrale forvaltninger (se f.eks. betragtning 46, litra a), d) og e), hvad angår offentlig finansiering tildelt samtlige hospitaler, og betragtning 44, hvad angår underskudsdækning bevilget til IRIS-hospitalerne), er sammen med de direkte betalinger fra patienterne (se betragtning 46, litra c)) og betalingerne fra INAMI (se betragtning 46, litra b)) en honorering af IRIS-hospitalerne for de leverede lægetjenester og kan følgelig i denne forbindelse betragtes som den økonomiske modydelse for de leverede hospitalstjenester. I et sådant system er der en vis grad af konkurrence mellem hospitaler med hensyn til levering af sundhedsydelser. Det forhold, at et hospital, der leverer sådanne ydelser mod betaling, er et offentligt hospital, fjerner på ingen måde den økonomisk karakter af disse aktiviteter (153).

151

152

153

| (109) | I det foreliggende tilfælde er IRIS-hospitalernes primære aktiviteter hospitalsvirksomhed bestående i levering af sundhedsydelser. Disse aktiviteter udøves ligeledes af andre typer enheder og navnlig klinikker, privathospitaler og andre typer specialcentre, herunder klagernes privathospitaler. Disse hospitalsaktiviteter, som IRIS-hospitalerne udøver mod betaling og på et konkurrencepræget marked, skal derfor anses for at være af økonomisk karakter. |
| --- | --- |

(109)

I det foreliggende tilfælde er IRIS-hospitalernes primære aktiviteter hospitalsvirksomhed bestående i levering af sundhedsydelser. Disse aktiviteter udøves ligeledes af andre typer enheder og navnlig klinikker, privathospitaler og andre typer specialcentre, herunder klagernes privathospitaler. Disse hospitalsaktiviteter, som IRIS-hospitalerne udøver mod betaling og på et konkurrencepræget marked, skal derfor anses for at være af økonomisk karakter.

| (110) | Det nationale belgiske sundhedsvæsens underliggende elementer af solidaritet sætter ikke spørgsmålstegn ved den økonomiske karakter af disse hospitalsaktiviteter. Det bør da også her erindres, at Retten i forbindelse med et nationalt sundhedsvæsen, som administreres af ministerier og andre organer og fungerer »i overensstemmelse med solidaritetsprincippet for så vidt angår dets finansieringsmåde gennem sociale bidrag og andre statslige bidrag, og dets gratis levering af tjenesteydelser til sine medlemmer på grundlag en universel dækning«, fastslog, at de pågældende forvaltningsorganer ikke handlede som virksomheder i forbindelse med deres administration af det nationale sundhedsvæsen (154). Kommissionen finder imidlertid, at der er grund til at skelne mellem forvaltningen af det nationale sundhedsvæsen, som varetages af offentlige organer, der til dette formål udøver særrettigheder som offentlig myndighed, og leveringen af hospitalsydelser mod betaling i et konkurrencepræget marked (hvilket der sættes spørgsmålstegn ved i det foreliggende tilfælde som angivet i betragtning 108 og 109). |
| --- | --- |

(110)

Det nationale belgiske sundhedsvæsens underliggende elementer af solidaritet sætter ikke spørgsmålstegn ved den økonomiske karakter af disse hospitalsaktiviteter. Det bør da også her erindres, at Retten i forbindelse med et nationalt sundhedsvæsen, som administreres af ministerier og andre organer og fungerer »i overensstemmelse med solidaritetsprincippet for så vidt angår dets finansieringsmåde gennem sociale bidrag og andre statslige bidrag, og dets gratis levering af tjenesteydelser til sine medlemmer på grundlag en universel dækning«, fastslog, at de pågældende forvaltningsorganer ikke handlede som virksomheder i forbindelse med deres administration af det nationale sundhedsvæsen (154). Kommissionen finder imidlertid, at der er grund til at skelne mellem forvaltningen af det nationale sundhedsvæsen, som varetages af offentlige organer, der til dette formål udøver særrettigheder som offentlig myndighed, og leveringen af hospitalsydelser mod betaling i et konkurrencepræget marked (hvilket der sættes spørgsmålstegn ved i det foreliggende tilfælde som angivet i betragtning 108 og 109).

154

| (111) | Hvad angår levering af sundhedsydelser, skal IRIS-hospitalerne følgelig anses for at være virksomheder efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(111)

Hvad angår levering af sundhedsydelser, skal IRIS-hospitalerne følgelig anses for at være virksomheder efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

Sociale tjenester

| (112) | Som forklaret i betragtning 38 tilbyder IRIS-hospitalerne en vifte af sociale tjenester til deres socialt ugunstigt stillede patienter og deres familie. Disse tjenester omfatter alt efter patienternes behov psykosocial, socioadministrativ eller sociomateriel støtte. Den specifikke karakter af disse sociale tjenester indebærer, at de aktører, der er godkendt til at udbyde dem, råder over specifikke ressourcer såsom personale, der er særligt uddannet hertil. |
| --- | --- |

(112)

Som forklaret i betragtning 38 tilbyder IRIS-hospitalerne en vifte af sociale tjenester til deres socialt ugunstigt stillede patienter og deres familie. Disse tjenester omfatter alt efter patienternes behov psykosocial, socioadministrativ eller sociomateriel støtte. Den specifikke karakter af disse sociale tjenester indebærer, at de aktører, der er godkendt til at udbyde dem, råder over specifikke ressourcer såsom personale, der er særligt uddannet hertil.

| (113) | Det er ubestrideligt, at de supplerende sociale tjenester, som IRIS-hospitalerne påstås at have pligt til at påtage sig, tjener et udelukkende socialt formål. Som det fremgår af Domstolens retspraksis, indebærer et systems rent sociale formål, i medfør af hvilket enheden får overdraget specifikke opgaver, ikke desto mindre ikke i sig selv, at den økonomiske karakter af sådanne opgaver kan udelukkes (155). |
| --- | --- |

(113)

Det er ubestrideligt, at de supplerende sociale tjenester, som IRIS-hospitalerne påstås at have pligt til at påtage sig, tjener et udelukkende socialt formål. Som det fremgår af Domstolens retspraksis, indebærer et systems rent sociale formål, i medfør af hvilket enheden får overdraget specifikke opgaver, ikke desto mindre ikke i sig selv, at den økonomiske karakter af sådanne opgaver kan udelukkes (155).

155

| (114) | I sin åbningsafgørelse ville Kommissionen afdække, om de supplerende sociale aktiviteter, som IRIS-hospitalerne angiveligt udøvede, udgjorde en økonomisk aktivitet eller ikke. I deres svar på Kommissionens åbningsafgørelse hævder de belgiske myndigheder, at de sociale aktiviteter ikke har økonomisk karakter, eftersom de ikke er en del af et konkurrencepræget marked. Klagerne hævder imidlertid, at det ikke er muligt at skelne de sociale aktiviteter fra hospitalsaktiviteterne, som har økonomisk karakter. Selv om Kommissionen omhyggeligt undersøgte de belgiske myndigheders argumenter, kan den ikke udelukke, at udøvelsen af supplerende sociale aktiviteter udgør en økonomisk aktivitet. Som forklaret nedenfor (se betragtning 165) vurderer Kommissionen i øvrigt, at de supplerende sociale aktiviteter reelt ikke kan skelnes fra hospitalsaktiviteterne, som har økonomisk karakter. |
| --- | --- |

(114)

I sin åbningsafgørelse ville Kommissionen afdække, om de supplerende sociale aktiviteter, som IRIS-hospitalerne angiveligt udøvede, udgjorde en økonomisk aktivitet eller ikke. I deres svar på Kommissionens åbningsafgørelse hævder de belgiske myndigheder, at de sociale aktiviteter ikke har økonomisk karakter, eftersom de ikke er en del af et konkurrencepræget marked. Klagerne hævder imidlertid, at det ikke er muligt at skelne de sociale aktiviteter fra hospitalsaktiviteterne, som har økonomisk karakter. Selv om Kommissionen omhyggeligt undersøgte de belgiske myndigheders argumenter, kan den ikke udelukke, at udøvelsen af supplerende sociale aktiviteter udgør en økonomisk aktivitet. Som forklaret nedenfor (se betragtning 165) vurderer Kommissionen i øvrigt, at de supplerende sociale aktiviteter reelt ikke kan skelnes fra hospitalsaktiviteterne, som har økonomisk karakter.

| (115) | For at fortsætte vurderingen og nå frem til en afgørelse forudsætter Kommissionen derfor som en hypotese, at leveringen af de supplerende sociale tjenester faktisk har økonomisk karakter. |
| --- | --- |

(115)

For at fortsætte vurderingen og nå frem til en afgørelse forudsætter Kommissionen derfor som en hypotese, at leveringen af de supplerende sociale tjenester faktisk har økonomisk karakter.

Forbundne aktiviteter

| (116) | Som angivet i betragtning 41 deltager IRIS-hospitalerne ligeledes i en samling af forbundne aktiviteter. Kommissionen bemærker, at visse af disse aktiviteter, når de vurderes separat fra IRIS-hospitalernes primære aktiviteter, ikke forekommer at have økonomisk karakter (f.eks. forskningsaktiviteter), mens andre ved første øjekast synes at udgøre økonomiske aktiviteter (f.eks. kantine eller butik til patienter og besøgende). Det kan dog hævdes, at samlingen af de nævnte forbundne aktiviteter på grund af den tætte forbindelse til IRIS-hospitalernes primære (økonomiske) aktiviteter også bør betragtes som økonomiske. |
| --- | --- |

(116)

Som angivet i betragtning 41 deltager IRIS-hospitalerne ligeledes i en samling af forbundne aktiviteter. Kommissionen bemærker, at visse af disse aktiviteter, når de vurderes separat fra IRIS-hospitalernes primære aktiviteter, ikke forekommer at have økonomisk karakter (f.eks. forskningsaktiviteter), mens andre ved første øjekast synes at udgøre økonomiske aktiviteter (f.eks. kantine eller butik til patienter og besøgende). Det kan dog hævdes, at samlingen af de nævnte forbundne aktiviteter på grund af den tætte forbindelse til IRIS-hospitalernes primære (økonomiske) aktiviteter også bør betragtes som økonomiske.

| (117) | For at fortsætte vurderingen og nå frem til en afgørelse forudsætter Kommissionen derfor som en hypotese, at de forbundne aktiviteter faktisk har økonomisk karakter. |
| --- | --- |

(117)

For at fortsætte vurderingen og nå frem til en afgørelse forudsætter Kommissionen derfor som en hypotese, at de forbundne aktiviteter faktisk har økonomisk karakter.

7.2.1.2.   Økonomisk fordel

Økonomisk fordel

Generel bedømmelse

| (118) | En fordel i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1, i TEUF er enhver økonomisk fordel, som en virksomhed ikke ville have opnået på normale markedsbetingelser, dvs. uden statslig indgriben (156). Det er kun foranstaltningens indvirkning på virksomheden, der er relevant, ikke årsagen til eller formålet med statens indgriben (157). Hver gang en virksomheds finansielle situation forbedres som følge af statslig indgriben, er der tale om en fordel. |
| --- | --- |

(118)

En fordel i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1, i TEUF er enhver økonomisk fordel, som en virksomhed ikke ville have opnået på normale markedsbetingelser, dvs. uden statslig indgriben (156). Det er kun foranstaltningens indvirkning på virksomheden, der er relevant, ikke årsagen til eller formålet med statens indgriben (157). Hver gang en virksomheds finansielle situation forbedres som følge af statslig indgriben, er der tale om en fordel.

156

157

| (119) | I det foreliggende tilfælde skal det bemærkes, at de forskellige offentlige finansieringssystemer (som beskrevet i afsnit 2.5.1), som dækker generelle og supplerende hospitalsaktiviteter, herunder underskudsdækning, har gjort det muligt for IRIS-hospitalerne at nyde godt af en vifte af foranstaltninger til lettelse af de udgifter, som normalt afholdes af leverandørerne af denne type aktiviteter. Underskudsdækningsordningen, der er genstand for nærværende afgørelse, kan derfor anses for at give IRIS-hospitalerne en økonomisk fordel, som de ikke ville have opnået under sædvanlige markedsvilkår, dvs. uden statslig indgriben, idet Kommissionen dog i de følgende betragtninger foretager en undersøgelse i lyset af principperne i Altmark-dommen. |
| --- | --- |

(119)

I det foreliggende tilfælde skal det bemærkes, at de forskellige offentlige finansieringssystemer (som beskrevet i afsnit 2.5.1), som dækker generelle og supplerende hospitalsaktiviteter, herunder underskudsdækning, har gjort det muligt for IRIS-hospitalerne at nyde godt af en vifte af foranstaltninger til lettelse af de udgifter, som normalt afholdes af leverandørerne af denne type aktiviteter. Underskudsdækningsordningen, der er genstand for nærværende afgørelse, kan derfor anses for at give IRIS-hospitalerne en økonomisk fordel, som de ikke ville have opnået under sædvanlige markedsvilkår, dvs. uden statslig indgriben, idet Kommissionen dog i de følgende betragtninger foretager en undersøgelse i lyset af principperne i Altmark-dommen.

Altmark

| (120) | Kommissionen anfører, at den offentlige finansiering af IRIS-hospitalerne kunne anses for ikke at have givet disse en fordel, såfremt den blot bestod i tildelingen af en kompensation for de tjenesteydelser, som disse hospitaler leverede i henhold til forpligtelserne til offentlig tjeneste, som var pålagt dem, forudsat at betingelserne i Altmark-dommen var opfyldt. |
| --- | --- |

(120)

Kommissionen anfører, at den offentlige finansiering af IRIS-hospitalerne kunne anses for ikke at have givet disse en fordel, såfremt den blot bestod i tildelingen af en kompensation for de tjenesteydelser, som disse hospitaler leverede i henhold til forpligtelserne til offentlig tjeneste, som var pålagt dem, forudsat at betingelserne i Altmark-dommen var opfyldt.

| (121) | I denne dom præciserede Domstolen, at kompensationen ved hjælp af statsmidler for de omkostninger, der blev afholdt ved leveringen af en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, ikke udgør en fordel, såfremt fire kumulative betingelser er opfyldt (158):






  a) | Den pågældende virksomhed skal faktisk være blevet pålagt forpligtelser til offentlig tjeneste, og disse forpligtelser skal være klart defineret. |
| --- | --- | --- |

(121)

I denne dom præciserede Domstolen, at kompensationen ved hjælp af statsmidler for de omkostninger, der blev afholdt ved leveringen af en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, ikke udgør en fordel, såfremt fire kumulative betingelser er opfyldt (158):

158

a)

Den pågældende virksomhed skal faktisk være blevet pålagt forpligtelser til offentlig tjeneste, og disse forpligtelser skal være klart defineret.

| b) | Parametrene til beregning af kompensationen skal være fastsat på forhånd på objektiv og gennemsigtig vis. |
| --- | --- |

b)

Parametrene til beregning af kompensationen skal være fastsat på forhånd på objektiv og gennemsigtig vis.

| c) | Kompensationen må ikke overstige, hvad der er nødvendigt for helt eller delvist at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste, idet der skal tages hensyn til hermed forbundne indtægter såvel som til en rimelig fortjeneste. |
| --- | --- |

c)

Kompensationen må ikke overstige, hvad der er nødvendigt for helt eller delvist at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste, idet der skal tages hensyn til hermed forbundne indtægter såvel som til en rimelig fortjeneste.

| d) | Når den virksomhed, som skal pålægges en forpligtelse til offentlig tjeneste, ikke udvælges inden for rammerne af en procedure for tildeling af offentlige kontrakter, som sikrer, at det er den virksomhed, der kan levere disse tjenester til de laveste omkostninger for samfundet, der udvælges, skal størrelsen af den nødvendige kompensation fastlægges på grundlag af en analyse af de omkostninger, som en typisk, veldrevet virksomhed ville have ved at opfylde de pågældende forpligtelser. |
| --- | --- |

d)

Når den virksomhed, som skal pålægges en forpligtelse til offentlig tjeneste, ikke udvælges inden for rammerne af en procedure for tildeling af offentlige kontrakter, som sikrer, at det er den virksomhed, der kan levere disse tjenester til de laveste omkostninger for samfundet, der udvælges, skal størrelsen af den nødvendige kompensation fastlægges på grundlag af en analyse af de omkostninger, som en typisk, veldrevet virksomhed ville have ved at opfylde de pågældende forpligtelser.

| (122) | De principper og overvejelser, der anføres i Altmark-dommen, gælder med tilbagevirkende kraft, dvs. de gælder også de juridiske forhold, der eksisterede før den pågældende dom (159). Derfor kan vurderingskriterierne i Altmark-dommen finde fuld anvendelse på den faktuelle og juridiske situation i det foreliggende tilfælde, også hvad angår den støtte, der blev tildelt IRIS-hospitalerne før datoen for Altmark-dommen (160). |
| --- | --- |

(122)

De principper og overvejelser, der anføres i Altmark-dommen, gælder med tilbagevirkende kraft, dvs. de gælder også de juridiske forhold, der eksisterede før den pågældende dom (159). Derfor kan vurderingskriterierne i Altmark-dommen finde fuld anvendelse på den faktuelle og juridiske situation i det foreliggende tilfælde, også hvad angår den støtte, der blev tildelt IRIS-hospitalerne før datoen for Altmark-dommen (160).

159

160

| (123) | I forbindelse med nærværende afgørelse har Kommissionen besluttet først at undersøge det fjerde Altmark-kriterium (hvor det skal fastslås, om valget af virksomhed til levering af en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse blev truffet i forbindelse med en udbudsprocedure, eller i modsat fald om kompensationen for denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse blev fastlagt på grundlag af en analyse af de omkostninger, som en gennemsnitlig og veldrevet virksomhed skulle have afholdt hertil). Kommissionen konstaterer, at IRIS-hospitalerne ikke blev udvalgt i forbindelse med en udbudsprocedure for de forpligtelser til offentlig tjeneste, som de belgiske myndigheder pålagde dem. Man kan dermed konkludere, at den første del af det pågældende kriterium er opfyldt i det foreliggende tilfælde. |
| --- | --- |

(123)

I forbindelse med nærværende afgørelse har Kommissionen besluttet først at undersøge det fjerde Altmark-kriterium (hvor det skal fastslås, om valget af virksomhed til levering af en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse blev truffet i forbindelse med en udbudsprocedure, eller i modsat fald om kompensationen for denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse blev fastlagt på grundlag af en analyse af de omkostninger, som en gennemsnitlig og veldrevet virksomhed skulle have afholdt hertil). Kommissionen konstaterer, at IRIS-hospitalerne ikke blev udvalgt i forbindelse med en udbudsprocedure for de forpligtelser til offentlig tjeneste, som de belgiske myndigheder pålagde dem. Man kan dermed konkludere, at den første del af det pågældende kriterium er opfyldt i det foreliggende tilfælde.

| (124) | Hvad angår anden del af det undersøgte kriterium, bemærker Kommissionen først og fremmest, at de belgiske myndigheder ikke hævder, at IRIS-hospitalerne udgør effektive virksomheder i denne forstand. Kommissionen konstaterer dernæst, at hverken oplysningerne fra de belgiske myndigheder eller klagerne er tilstrækkelige til at fastslå, at kompensationsmekanismerne for de forpligtelser til offentlig tjeneste, som blev pålagt IRIS-hospitalerne, opfylder kriteriet om den effektive virksomhed ifølge den fjerde betingelse i Altmark-dommen. Intet tyder på, at den udbetalte kompensation bygger på en analyse af omkostningerne for en gennemsnitlig virksomhed med de karakteristika, som kræves ifølge EU-domstolenes relevante retspraksis. Der findes i øvrigt ikke tilstrækkelige oplysninger til at påvise, at IRIS-hospitalerne selv kan betragtes som gennemsnitlige virksomheder, der er veldrevne og tilstrækkeligt udstyret. Ved fastlæggelsen af den tildelte kompensation synes der ikke at være taget hensyn til overvejelser i retning af en fornuftlig ledelse eller tilstrækkeligt udstyr. Endelig skal det anføres, at en kompensationsmekanisme til dækning af IRIS-hospitalernes underskud som følge af leveringen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og dermed forbundne aktiviteter ikke vil kunne opfylde det fjerde Altmark-kriterium, uden at der har været taget hensyn til effektiviteten, hvormed disse hospitaler forvaltes. |
| --- | --- |

(124)

Hvad angår anden del af det undersøgte kriterium, bemærker Kommissionen først og fremmest, at de belgiske myndigheder ikke hævder, at IRIS-hospitalerne udgør effektive virksomheder i denne forstand. Kommissionen konstaterer dernæst, at hverken oplysningerne fra de belgiske myndigheder eller klagerne er tilstrækkelige til at fastslå, at kompensationsmekanismerne for de forpligtelser til offentlig tjeneste, som blev pålagt IRIS-hospitalerne, opfylder kriteriet om den effektive virksomhed ifølge den fjerde betingelse i Altmark-dommen. Intet tyder på, at den udbetalte kompensation bygger på en analyse af omkostningerne for en gennemsnitlig virksomhed med de karakteristika, som kræves ifølge EU-domstolenes relevante retspraksis. Der findes i øvrigt ikke tilstrækkelige oplysninger til at påvise, at IRIS-hospitalerne selv kan betragtes som gennemsnitlige virksomheder, der er veldrevne og tilstrækkeligt udstyret. Ved fastlæggelsen af den tildelte kompensation synes der ikke at være taget hensyn til overvejelser i retning af en fornuftlig ledelse eller tilstrækkeligt udstyr. Endelig skal det anføres, at en kompensationsmekanisme til dækning af IRIS-hospitalernes underskud som følge af leveringen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og dermed forbundne aktiviteter ikke vil kunne opfylde det fjerde Altmark-kriterium, uden at der har været taget hensyn til effektiviteten, hvormed disse hospitaler forvaltes.

| (125) | Kommissionen mener derfor ikke, at det fjerde kriterium i Altmark-dommen er opfyldt i det foreliggende tilfælde. Da betingelserne i Altmark-dommen er kumulative, fører den manglende opfyldelse af én af de fire betingelser nødvendigvis til den konklusion, at underskudsdækningsordningen, der undersøges i nærværende afgørelse, giver en økonomisk fordel i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(125)

Kommissionen mener derfor ikke, at det fjerde kriterium i Altmark-dommen er opfyldt i det foreliggende tilfælde. Da betingelserne i Altmark-dommen er kumulative, fører den manglende opfyldelse af én af de fire betingelser nødvendigvis til den konklusion, at underskudsdækningsordningen, der undersøges i nærværende afgørelse, giver en økonomisk fordel i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.

7.2.1.3.   Selektiv karakter

Selektiv karakter

| (126) | Hvis en statslig foranstaltning skal være omfattet af anvendelsesområdet for artikel 107, stk. 1, i TEUF, skal den begunstige »visse virksomheder eller visse produktioner«. Derfor falder alene foranstaltninger, der begunstiger virksomheder ved at give dem en selektiv fordel, ind under støttebegrebet. |
| --- | --- |

(126)

Hvis en statslig foranstaltning skal være omfattet af anvendelsesområdet for artikel 107, stk. 1, i TEUF, skal den begunstige »visse virksomheder eller visse produktioner«. Derfor falder alene foranstaltninger, der begunstiger virksomheder ved at give dem en selektiv fordel, ind under støttebegrebet.

| (127) | Kommissionen bemærker, at den kompensationsmekanisme, der blev indført til dækning af underskuddet hos de offentlige hospitaler i Bruxelles (se betragtning 44), men ikke hos privathospitalerne, skal anses for at have selektiv karakter, fordi den udelukker privathospitalerne og alle andre leverandører af sundhedstjenester samt erhvervsdrivende i andre sektorer. |
| --- | --- |

(127)

Kommissionen bemærker, at den kompensationsmekanisme, der blev indført til dækning af underskuddet hos de offentlige hospitaler i Bruxelles (se betragtning 44), men ikke hos privathospitalerne, skal anses for at have selektiv karakter, fordi den udelukker privathospitalerne og alle andre leverandører af sundhedstjenester samt erhvervsdrivende i andre sektorer.

7.2.2.   Statslige midler

Statslige midler

| (128) | For at udgøre statsstøtte ifølge artikel 107, stk. 1, i TEUF skal foranstaltningen ydes af staten eller ved hjælp af statsmidler. Statsmidler omfatter alle midler i den offentlige sektor (161), herunder midlerne hos indenstatslige enheder (decentraliserede, føderale, regionale m.fl.) (162). |
| --- | --- |

(128)

For at udgøre statsstøtte ifølge artikel 107, stk. 1, i TEUF skal foranstaltningen ydes af staten eller ved hjælp af statsmidler. Statsmidler omfatter alle midler i den offentlige sektor (161), herunder midlerne hos indenstatslige enheder (decentraliserede, føderale, regionale m.fl.) (162).

161

162

| (129) | I det foreliggende tilfælde stammer underskudsdækningen, som IRIS-hospitalerne modtager af deres respektive kommune for leveringen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og dermed forbundne aktiviteter, fra offentlige midler og kan tilregnes staten. |
| --- | --- |

(129)

I det foreliggende tilfælde stammer underskudsdækningen, som IRIS-hospitalerne modtager af deres respektive kommune for leveringen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og dermed forbundne aktiviteter, fra offentlige midler og kan tilregnes staten.

7.2.3.   Konkurrencefordrejning og påvirkning af samhandelen

Konkurrencefordrejning og påvirkning af samhandelen

| (130) | Offentlig støtte til virksomheder udgør kun statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF, når den »fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene«, og alene såfremt den »påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«. |
| --- | --- |

(130)

Offentlig støtte til virksomheder udgør kun statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF, når den »fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene«, og alene såfremt den »påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.

7.2.3.1.   Fordrejning af konkurrencevilkårene

Fordrejning af konkurrencevilkårene

| (131) | En støtteforanstaltning tildelt af en stat anses for at fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene, når det er sandsynligt, at den vil forbedre støttemodtagerens konkurrencemæssige stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med (163). I praksis antages der således at være tale om konkurrencefordrejning, når staten giver en virksomhed en økonomisk fordel i en liberaliseret sektor, hvor den er eller kan være i konkurrence. |
| --- | --- |

(131)

En støtteforanstaltning tildelt af en stat anses for at fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene, når det er sandsynligt, at den vil forbedre støttemodtagerens konkurrencemæssige stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med (163). I praksis antages der således at være tale om konkurrencefordrejning, når staten giver en virksomhed en økonomisk fordel i en liberaliseret sektor, hvor den er eller kan være i konkurrence.

163

| (132) | Da der findes en vis grad af konkurrence mellem offentlige hospitaler, privathospitaler og andre sundhedsinstitutioner, vil den offentlige finansiering tildelt visse sundhedsinstitutioner (herunder IRIS-hospitalerne) til dækning af de hospitalsaktiviteter, de leverer, kunne fordreje konkurrencevilkårene. Det samme gælder for IRIS-hospitalernes supplerende sociale aktiviteter. |
| --- | --- |

(132)

Da der findes en vis grad af konkurrence mellem offentlige hospitaler, privathospitaler og andre sundhedsinstitutioner, vil den offentlige finansiering tildelt visse sundhedsinstitutioner (herunder IRIS-hospitalerne) til dækning af de hospitalsaktiviteter, de leverer, kunne fordreje konkurrencevilkårene. Det samme gælder for IRIS-hospitalernes supplerende sociale aktiviteter.

7.2.3.2.   Påvirkning af handelen mellem medlemsstater

Påvirkning af handelen mellem medlemsstater

Generelle principper

| (133) | EU-domstolene har statueret, at »når en finansiel støtte, som ydes af en stat, styrker en virksomheds stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med i samhandelen inden for [Unionen], må det antages, at denne samhandel påvirkes af støtten« (164). |
| --- | --- |

(133)

EU-domstolene har statueret, at »når en finansiel støtte, som ydes af en stat, styrker en virksomheds stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med i samhandelen inden for [Unionen], må det antages, at denne samhandel påvirkes af støtten« (164).

164

| (134) | Offentlig støtte kan anses for at kunne påvirke samhandelen inden for EU, selv om støttemodtagerne ikke direkte deltager i grænseoverskridende samhandel. F.eks. kan tilskuddet gøre det vanskeligere for de erhvervsdrivende i andre medlemsstater at trænge ind på markedet eller udøve deres etableringsfrihed, ved at det understøtter opretholdelsen af eller øger det lokale udbud (165). |
| --- | --- |

(134)

Offentlig støtte kan anses for at kunne påvirke samhandelen inden for EU, selv om støttemodtagerne ikke direkte deltager i grænseoverskridende samhandel. F.eks. kan tilskuddet gøre det vanskeligere for de erhvervsdrivende i andre medlemsstater at trænge ind på markedet eller udøve deres etableringsfrihed, ved at det understøtter opretholdelsen af eller øger det lokale udbud (165).

165

| (135) | Det er fast retspraksis, at Kommissionen ikke behøver foretage en økonomisk analyse af den reelle situation på de pågældende markeder, af støttemodtagernes markedsandel, af de konkurrerende virksomheders stilling eller medlemsstaternes samhandel (166). I tilfælde af ulovligt tildelt statsstøtte er Kommissionen ikke forpligtet til at dokumentere de reelle følger af støtten for konkurrencen og for samhandelen. |
| --- | --- |

(135)

Det er fast retspraksis, at Kommissionen ikke behøver foretage en økonomisk analyse af den reelle situation på de pågældende markeder, af støttemodtagernes markedsandel, af de konkurrerende virksomheders stilling eller medlemsstaternes samhandel (166). I tilfælde af ulovligt tildelt statsstøtte er Kommissionen ikke forpligtet til at dokumentere de reelle følger af støtten for konkurrencen og for samhandelen.

166

| (136) | En påvirkning af samhandelen i EU kan dog ikke blot være hypotetisk eller formodet. Det skal på grundlag af foranstaltningens forventede virkninger (167) påvises, hvorfor foranstaltningen fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene, og hvorfor den kan antages at påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. |
| --- | --- |

(136)

En påvirkning af samhandelen i EU kan dog ikke blot være hypotetisk eller formodet. Det skal på grundlag af foranstaltningens forventede virkninger (167) påvises, hvorfor foranstaltningen fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene, og hvorfor den kan antages at påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

167

| (137) | I denne forbindelse har Kommissionen i adskillige sager (168) vurderet, at visse aktiviteter har en rent lokal dimension og ikke får en sådan virkning. Det forekommer relevant især at fastslå, om støttemodtageren leverede varer eller tjenesteydelser i et begrænset område i en medlemsstat, og at det var usandsynligt, at støttemodtageren ville tiltrække kunder fra andre medlemsstater, samt at det ikke kunne forventes, at foranstaltningen ville have andet end en marginal indvirkning på grænseoverskridende investeringer eller etableringer. |
| --- | --- |

(137)

I denne forbindelse har Kommissionen i adskillige sager (168) vurderet, at visse aktiviteter har en rent lokal dimension og ikke får en sådan virkning. Det forekommer relevant især at fastslå, om støttemodtageren leverede varer eller tjenesteydelser i et begrænset område i en medlemsstat, og at det var usandsynligt, at støttemodtageren ville tiltrække kunder fra andre medlemsstater, samt at det ikke kunne forventes, at foranstaltningen ville have andet end en marginal indvirkning på grænseoverskridende investeringer eller etableringer.

168

Bedømmelse

| (138) | I forlængelse af ovennævnte principper bemærker Kommissionen, at virkningen for samhandelen kan fastslås ved henvisning til en række faktorer, navnlig »kundedelen« (knyttet til det område, hvor varer og tjenesteydelser leveres, og det område, hvor kunderne kommer fra), og »leverandørdelen« (spørgsmålet om, hvorvidt en foranstaltning skaber hindringer for investering og etablering på tværs af grænserne for tjenesteudbydere, som udøver en reel eller potentiel konkurrence). For at fastslå, om en foranstaltning påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, er det tilstrækkeligt at fastslå eksistensen af en virkning for samhandelen relateret til mindst den ene af disse faktorer. |
| --- | --- |

(138)

I forlængelse af ovennævnte principper bemærker Kommissionen, at virkningen for samhandelen kan fastslås ved henvisning til en række faktorer, navnlig »kundedelen« (knyttet til det område, hvor varer og tjenesteydelser leveres, og det område, hvor kunderne kommer fra), og »leverandørdelen« (spørgsmålet om, hvorvidt en foranstaltning skaber hindringer for investering og etablering på tværs af grænserne for tjenesteudbydere, som udøver en reel eller potentiel konkurrence). For at fastslå, om en foranstaltning påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, er det tilstrækkeligt at fastslå eksistensen af en virkning for samhandelen relateret til mindst den ene af disse faktorer.

| (139) | Hvad angår virkningen af foranstaltningerne for »kundedelen«, bemærker Kommissionen i det foreliggende tilfælde, at sundhedssektoren i almindelighed og sundhedsydelser leveret på hospitaler i særdeleshed er genstand for samhandel inden for Unionen. Kommissionen bemærker ligeledes, at patienternes mobilitet på tværs af grænserne er stigende. Det skal siges, at sundhedsydelser falder ind under medlemsstaternes kompetence, og at patienternes mobilitet er genstand for nøjagtige bestemmelser, der regulerer de nationale socialsikringssystemer. I praksis leveres hospitalstjenester da også generelt i nærheden af patientens bopæl, i et kulturelt hjemligt miljø, som gør det muligt at opbygge et tillidsforhold til de behandlende læger. Grænseoverskridende sundhedsydelser leveres især i grænseegne, eller når patienter ønsker at benytte højt specialiseret behandling til et specifikt helbredsproblem. |
| --- | --- |

(139)

Hvad angår virkningen af foranstaltningerne for »kundedelen«, bemærker Kommissionen i det foreliggende tilfælde, at sundhedssektoren i almindelighed og sundhedsydelser leveret på hospitaler i særdeleshed er genstand for samhandel inden for Unionen. Kommissionen bemærker ligeledes, at patienternes mobilitet på tværs af grænserne er stigende. Det skal siges, at sundhedsydelser falder ind under medlemsstaternes kompetence, og at patienternes mobilitet er genstand for nøjagtige bestemmelser, der regulerer de nationale socialsikringssystemer. I praksis leveres hospitalstjenester da også generelt i nærheden af patientens bopæl, i et kulturelt hjemligt miljø, som gør det muligt at opbygge et tillidsforhold til de behandlende læger. Grænseoverskridende sundhedsydelser leveres især i grænseegne, eller når patienter ønsker at benytte højt specialiseret behandling til et specifikt helbredsproblem.

| (140) | I det foreliggende tilfælde vurderer Kommissionen, at de omhandlede foranstaltninger vil kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Navnlig adskiller denne sag sig ved sine særtræk fra andre sager, hvor det blev fundet, at offentlig støtte til hospitalerne ikke påvirkede samhandelen mellem medlemsstaterne (169). Når Kommissionen drager denne konklusion, støtter den sig især til kombinationen af følgende oplysninger:






  a) | IRIS-hospitalerne omfatter højt specialiserede hospitaler med internationalt ry. Hôpital universitaire des enfants Reine Fabiola (HUDERF) og Institut Bordet med speciale i henholdsvis pædiatri og onkologi samt universitetshospitalerne CHU Saint-Pierre og CHU Brugmann tilbyder en bred vifte af højt specialiserede sundhedsydelser og har et internationalt ry. Hospitaler med et sådant ry kan tiltrække internationale patienter, især fra andre medlemsstater, uafhængigt af at IRIS-hospitalernes opgave består i at levere sociale sundhedsydelser til lokalsamfundet i Bruxelles (se afsnit 7.3.4.1). |
| --- | --- | --- |

(140)

I det foreliggende tilfælde vurderer Kommissionen, at de omhandlede foranstaltninger vil kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Navnlig adskiller denne sag sig ved sine særtræk fra andre sager, hvor det blev fundet, at offentlig støtte til hospitalerne ikke påvirkede samhandelen mellem medlemsstaterne (169). Når Kommissionen drager denne konklusion, støtter den sig især til kombinationen af følgende oplysninger:

169

a)

IRIS-hospitalerne omfatter højt specialiserede hospitaler med internationalt ry. Hôpital universitaire des enfants Reine Fabiola (HUDERF) og Institut Bordet med speciale i henholdsvis pædiatri og onkologi samt universitetshospitalerne CHU Saint-Pierre og CHU Brugmann tilbyder en bred vifte af højt specialiserede sundhedsydelser og har et internationalt ry. Hospitaler med et sådant ry kan tiltrække internationale patienter, især fra andre medlemsstater, uafhængigt af at IRIS-hospitalernes opgave består i at levere sociale sundhedsydelser til lokalsamfundet i Bruxelles (se afsnit 7.3.4.1).

| b) | IRIS-hospitalerne i Bruxelles ligger forholdsvis tæt på en række store byer i Frankrig, Nederlandene og Tyskland. F.eks. er byerne Aix-la-Chapelle, Lille, Eindhoven og Rotterdam alle beliggende mindre end 150 km væk. I øvrigt er Bruxelles direkte forbundet med europæiske storbyer som Paris, London, Amsterdam og Køln takket være højhastighedstogforbindelser, som gør det muligt at nå Bruxelles på under to timer. Endelig har Bruxelles en international lufthavn, som har flyforbindelser til alle større europæiske og internationale byområder. Takket være Bruxelles' geografiske placering og de utallige forbindelser, der er til omverdenen, kan de internationale patienter, der søger mod IRIS-hospitalerne, let komme dertil, især hvis de bor i nærheden af den belgiske grænse eller i en af de byer, der er forbundet med Bruxelles med en højhastighedstogforbindelse. |
| --- | --- |

b)

IRIS-hospitalerne i Bruxelles ligger forholdsvis tæt på en række store byer i Frankrig, Nederlandene og Tyskland. F.eks. er byerne Aix-la-Chapelle, Lille, Eindhoven og Rotterdam alle beliggende mindre end 150 km væk. I øvrigt er Bruxelles direkte forbundet med europæiske storbyer som Paris, London, Amsterdam og Køln takket være højhastighedstogforbindelser, som gør det muligt at nå Bruxelles på under to timer. Endelig har Bruxelles en international lufthavn, som har flyforbindelser til alle større europæiske og internationale byområder. Takket være Bruxelles' geografiske placering og de utallige forbindelser, der er til omverdenen, kan de internationale patienter, der søger mod IRIS-hospitalerne, let komme dertil, især hvis de bor i nærheden af den belgiske grænse eller i en af de byer, der er forbundet med Bruxelles med en højhastighedstogforbindelse.

| c) | Hovedstadsregionen Bruxelles er generelt flersproget og IRIS-hospitalerne ligeledes. Fransk og nederlandsk er de officielle sprog, og IRIS-hospitalerne har pligt til at tilbyde deres tjenester på begge sprog. Derfor er disse hospitaler særlig attraktive for franske og nederlandske borgere. I øvrigt er engelsk meget udbredt i hovedstadsregionen Bruxelles, hvilket letter adgangen for patienter fra meget forskellige miljøer. |
| --- | --- |

c)

Hovedstadsregionen Bruxelles er generelt flersproget og IRIS-hospitalerne ligeledes. Fransk og nederlandsk er de officielle sprog, og IRIS-hospitalerne har pligt til at tilbyde deres tjenester på begge sprog. Derfor er disse hospitaler særlig attraktive for franske og nederlandske borgere. I øvrigt er engelsk meget udbredt i hovedstadsregionen Bruxelles, hvilket letter adgangen for patienter fra meget forskellige miljøer.

| d) | Hovedstadsregionen Bruxelles besøges og bebos af et stort antal statsborgere fra andre EU-medlemsstater. Således havde Bruxelles ud af de 321 europæiske byer i Eurostats byundersøgelse den næsthøjeste andel af fastboende ikkestatsborgere (33,8 % i 2012) og den næsthøjeste andel af fastboende ikkestatsborgere fra andre af EU's medlemsstater (20,3 % i 2012) (170). Fastboende fra andre EU-medlemsstater kan ofte selv vælge det sted, hvor de ønsker at få lægebehandling, som regel enten i deres hjemland eller i bopælslandet. |
| --- | --- |

d)

Hovedstadsregionen Bruxelles besøges og bebos af et stort antal statsborgere fra andre EU-medlemsstater. Således havde Bruxelles ud af de 321 europæiske byer i Eurostats byundersøgelse den næsthøjeste andel af fastboende ikkestatsborgere (33,8 % i 2012) og den næsthøjeste andel af fastboende ikkestatsborgere fra andre af EU's medlemsstater (20,3 % i 2012) (170). Fastboende fra andre EU-medlemsstater kan ofte selv vælge det sted, hvor de ønsker at få lægebehandling, som regel enten i deres hjemland eller i bopælslandet.

170

| (141) | Hvad angår IRIS-hospitalernes supplerende sociale aktiviteter, bemærker Kommissionen, at såfremt det ikke kan udelukkes, at udøvelsen af disse aktiviteter udgør en økonomisk aktivitet, og på baggrund af de tætte bånd, der består mellem disse og de generelle hospitalsaktiviteter på IRIS-hospitalerne, kan ovenanførte argumentation ligeledes finde anvendelse i denne forbindelse. I betragtning af de overvejelser, der anføres nedenfor (se afsnit 7.3), vurderer Kommissionen imidlertid, at selv hvis den offentlige finansiering af de supplerende sociale tjenester påvirkede samhandelen mellem medlemsstaterne, ville den offentlige finansiering, der kommer denne aktivitet til gode, udgøre en statsstøtte, der er forenelig med det indre marked. Af hensyn til fremdriften i proceduren er det derfor ikke nødvendigt at fastslå, hvorvidt den offentlige finansiering af de supplerende sociale aktiviteter i sidste ende påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. |
| --- | --- |

(141)

Hvad angår IRIS-hospitalernes supplerende sociale aktiviteter, bemærker Kommissionen, at såfremt det ikke kan udelukkes, at udøvelsen af disse aktiviteter udgør en økonomisk aktivitet, og på baggrund af de tætte bånd, der består mellem disse og de generelle hospitalsaktiviteter på IRIS-hospitalerne, kan ovenanførte argumentation ligeledes finde anvendelse i denne forbindelse. I betragtning af de overvejelser, der anføres nedenfor (se afsnit 7.3), vurderer Kommissionen imidlertid, at selv hvis den offentlige finansiering af de supplerende sociale tjenester påvirkede samhandelen mellem medlemsstaterne, ville den offentlige finansiering, der kommer denne aktivitet til gode, udgøre en statsstøtte, der er forenelig med det indre marked. Af hensyn til fremdriften i proceduren er det derfor ikke nødvendigt at fastslå, hvorvidt den offentlige finansiering af de supplerende sociale aktiviteter i sidste ende påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

| (142) | De samme overvejelser gør sig fældende for IRIS-hospitalernes forbundne aktiviteter (se betragtning 41, 116 og 117). Ifølge Kommissionen ville det — hvis den offentlige finansiering (i givet fald) af hovedparten af IRIS-hospitalernes forbundne aktiviteter (f.eks. vuggestue til personalets børn, udlejning af værelser, en lille butik til patienter og besøgende, kantine og p-plads og udlejning af TV-apparater til patienter) blev vurderet separat — være muligt at argumentere for, at denne finansiering ikke havde nogen virkning for samhandelen mellem medlemsstaterne. Men på grund af det tætte bånd, der består mellem de forbundne aktiviteter og de primære aktiviteter på IRIS-hospitalerne, kan man formode, at den offentlige finansiering (i givet fald) af de forbundne aktiviteter ligeledes påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. Under alle omstændigheder finder Kommissionen det ikke nødvendigt at udtale sig definitivt om dette spørgsmål, eftersom den offentlige finansiering, der kommer de forbundne aktiviteter til gode, ville udgøre støtte, der var forenelig med det indre marked (se afsnit 7.3). |
| --- | --- |

(142)

De samme overvejelser gør sig fældende for IRIS-hospitalernes forbundne aktiviteter (se betragtning 41, 116 og 117). Ifølge Kommissionen ville det — hvis den offentlige finansiering (i givet fald) af hovedparten af IRIS-hospitalernes forbundne aktiviteter (f.eks. vuggestue til personalets børn, udlejning af værelser, en lille butik til patienter og besøgende, kantine og p-plads og udlejning af TV-apparater til patienter) blev vurderet separat — være muligt at argumentere for, at denne finansiering ikke havde nogen virkning for samhandelen mellem medlemsstaterne. Men på grund af det tætte bånd, der består mellem de forbundne aktiviteter og de primære aktiviteter på IRIS-hospitalerne, kan man formode, at den offentlige finansiering (i givet fald) af de forbundne aktiviteter ligeledes påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. Under alle omstændigheder finder Kommissionen det ikke nødvendigt at udtale sig definitivt om dette spørgsmål, eftersom den offentlige finansiering, der kommer de forbundne aktiviteter til gode, ville udgøre støtte, der var forenelig med det indre marked (se afsnit 7.3).

| (143) | For at fortsætte vurderingen og nå frem til en afgørelse baserer Kommissionen sig derfor på den hypotese, at den offentlige finansiering af de supplerende sociale aktiviteter og de forbundne aktiviteter vil kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. |
| --- | --- |

(143)

For at fortsætte vurderingen og nå frem til en afgørelse baserer Kommissionen sig derfor på den hypotese, at den offentlige finansiering af de supplerende sociale aktiviteter og de forbundne aktiviteter vil kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

| (144) | Da Kommissionen således har konkluderet, at de af undersøgelsen omhandlede foranstaltninger i det foreliggende tilfælde vil kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, i det mindste i en enkelt henseende (»kundedelen«), finder den det ikke nødvendigt at fastslå, om de også vil kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, for så vidt angår grænseoverskridende investeringer og etableringsfriheden (se betragtning 138). |
| --- | --- |

(144)

Da Kommissionen således har konkluderet, at de af undersøgelsen omhandlede foranstaltninger i det foreliggende tilfælde vil kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, i det mindste i en enkelt henseende (»kundedelen«), finder den det ikke nødvendigt at fastslå, om de også vil kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, for så vidt angår grænseoverskridende investeringer og etableringsfriheden (se betragtning 138).

7.2.4.   Konklusion

Konklusion

| (145) | Set i lyset af ovenstående overvejelser vurderer Kommissionen, at de kumulative betingelser for forekomst af statsstøtte er opfyldt, hvad angår de foranstaltninger, der undersøges i det foreliggende tilfælde, og at disse foranstaltninger derfor udgør statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF. |
| --- | --- |

(145)

Set i lyset af ovenstående overvejelser vurderer Kommissionen, at de kumulative betingelser for forekomst af statsstøtte er opfyldt, hvad angår de foranstaltninger, der undersøges i det foreliggende tilfælde, og at disse foranstaltninger derfor udgør statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.

7.3.   Forenelighed med det indre marked

Forenelighed med det indre marked

7.3.1.   Retsgrundlag

Retsgrundlag

7.3.1.1.   Generelle principper

Generelle principper

| (146) | Da underskudsdækningen, der gælder IRIS-hospitalerne, udgør statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, skal dens forenelighed med det indre marked undersøges. Begrundelserne for at erklære en støtteforanstaltning forenelig eller uforenelig med det indre marked opregnes i artikel 106, stk. 2, og artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF. |
| --- | --- |

(146)

Da underskudsdækningen, der gælder IRIS-hospitalerne, udgør statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, skal dens forenelighed med det indre marked undersøges. Begrundelserne for at erklære en støtteforanstaltning forenelig eller uforenelig med det indre marked opregnes i artikel 106, stk. 2, og artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF.

| (147) | Da de belgiske myndigheder fastholdt, at den offentlige finansiering af IRIS-hospitalerne udgør en kompensation for levering af en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, skal underskudsdækningens forenelighed med det indre marked primært undersøges i lyset af artikel 106, stk. 2, i TEUF. Her bestemmes følgende:

  »Virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, eller som har karakter af fiskale monopoler, er underkastet denne aftales bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem. Udviklingen af samhandelen må ikke påvirkes i et sådant omfang, at det strider imod de kontraherende parters interesser.« |
| --- | --- |

(147)

Da de belgiske myndigheder fastholdt, at den offentlige finansiering af IRIS-hospitalerne udgør en kompensation for levering af en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, skal underskudsdækningens forenelighed med det indre marked primært undersøges i lyset af artikel 106, stk. 2, i TEUF. Her bestemmes følgende:

»Virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, eller som har karakter af fiskale monopoler, er underkastet denne aftales bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem. Udviklingen af samhandelen må ikke påvirkes i et sådant omfang, at det strider imod de kontraherende parters interesser.«

7.3.1.2.   Anvendelse af artikel 106, stk. 2, i TEUF gennem tiden: indledende bemærkninger

Anvendelse af artikel 106, stk. 2, i TEUF gennem tiden: indledende bemærkninger

| (148) | Kommissionen har i en række juridiske instrumenter fastsat de præcise betingelser for, hvornår den anvender artikel 106, stk. 2 i TEUF, senest bl.a. i SGEI-rammebestemmelserne af 2012 (171) og SGEI-afgørelsen af 2012 (172) (herefter under ét betegnet som »SGEI-pakken af 2012«). Tidligere havde Kommissionen offentliggjort og anvendt SGEI-rammebestemmelserne af 2005 (173) og SGEI-beslutningen af 2005 (174). Enhver støtteforanstaltning, der opfylder kriterierne i SGEI-afgørelsen af 2012, anses for at være forenelig med det indre marked og behøver ikke at blive anmeldt. Støtteforanstaltninger, der ikke falder ind under anvendelsesområdet for SGEI-afgørelsen af 2012, fordi de ikke opfylder alle de kriterier, der er fastlagt heri, skal vurderes i henhold til SGEI-rammebestemmelserne af 2012 efter at være blevet anmeldt. |
| --- | --- |

(148)

Kommissionen har i en række juridiske instrumenter fastsat de præcise betingelser for, hvornår den anvender artikel 106, stk. 2 i TEUF, senest bl.a. i SGEI-rammebestemmelserne af 2012 (171) og SGEI-afgørelsen af 2012 (172) (herefter under ét betegnet som »SGEI-pakken af 2012«). Tidligere havde Kommissionen offentliggjort og anvendt SGEI-rammebestemmelserne af 2005 (173) og SGEI-beslutningen af 2005 (174). Enhver støtteforanstaltning, der opfylder kriterierne i SGEI-afgørelsen af 2012, anses for at være forenelig med det indre marked og behøver ikke at blive anmeldt. Støtteforanstaltninger, der ikke falder ind under anvendelsesområdet for SGEI-afgørelsen af 2012, fordi de ikke opfylder alle de kriterier, der er fastlagt heri, skal vurderes i henhold til SGEI-rammebestemmelserne af 2012 efter at være blevet anmeldt.

171

172

173

174

| (149) | I det foreliggende tilfælde går den undersøgte underskudsdækning til IRIS-hospitalerne tilbage til 1996 og dermed længere tilbage end SGEI-pakken af 2012. Ikke desto mindre fastlægges der i SGEI-pakken af 2012 — i artikel 10 i SGEI-afgørelsen af 2012 og i punkt 69 i SGEI-rammebestemmelserne af 2012 — regler for, at den også finder anvendelse på støtte tildelt før dens ikrafttræden, nemlig den 31. januar 2012. Følgende bestemmes navnlig i artikel 10, litra b), i SGEI-afgørelsen af 2012:

  »Enhver støtte, der er trådt i kraft inden denne afgørelses ikrafttrædelse [nemlig før den 31. januar 2012], der ikke var forenelig med det indre marked eller er fritaget fra kravet om anmeldelse i overensstemmelse med beslutning 2005/842/EF, men som opfylder betingelserne i denne afgørelse, er forenelig med det indre marked og fritaget fra kravet om forudgående anmeldelse.«

  Hvad angår SGEI-rammebestemmelserne af 2012, bestemmes det i punkt 68 og 69, at Kommissionen anvender principperne i denne meddelelse på alle anmeldte statsstøtteprojekter, uanset om anmeldelsen sker før eller efter disse rammebestemmelsers ikrafttræden, nemlig den 31. januar 2012, og på enhver uberettiget støtte, når den efter den 31. januar 2012 skal træffe afgørelse herom, også selv om denne støtte blev bevilget før den 31. januar 2012. |
| --- | --- |

(149)

I det foreliggende tilfælde går den undersøgte underskudsdækning til IRIS-hospitalerne tilbage til 1996 og dermed længere tilbage end SGEI-pakken af 2012. Ikke desto mindre fastlægges der i SGEI-pakken af 2012 — i artikel 10 i SGEI-afgørelsen af 2012 og i punkt 69 i SGEI-rammebestemmelserne af 2012 — regler for, at den også finder anvendelse på støtte tildelt før dens ikrafttræden, nemlig den 31. januar 2012. Følgende bestemmes navnlig i artikel 10, litra b), i SGEI-afgørelsen af 2012:

»Enhver støtte, der er trådt i kraft inden denne afgørelses ikrafttrædelse [nemlig før den 31. januar 2012], der ikke var forenelig med det indre marked eller er fritaget fra kravet om anmeldelse i overensstemmelse med beslutning 2005/842/EF, men som opfylder betingelserne i denne afgørelse, er forenelig med det indre marked og fritaget fra kravet om forudgående anmeldelse.«

Hvad angår SGEI-rammebestemmelserne af 2012, bestemmes det i punkt 68 og 69, at Kommissionen anvender principperne i denne meddelelse på alle anmeldte statsstøtteprojekter, uanset om anmeldelsen sker før eller efter disse rammebestemmelsers ikrafttræden, nemlig den 31. januar 2012, og på enhver uberettiget støtte, når den efter den 31. januar 2012 skal træffe afgørelse herom, også selv om denne støtte blev bevilget før den 31. januar 2012.

| (150) | Derfor indebærer reglerne om anvendelsen af SGEI-afgørelsen af 2012 og SGEI-rammebestemmelserne af 2012 som beskrevet ovenfor, at den offentlige finansiering af IRIS-hospitalerne fra 1996 kan vurderes på grundlag af SGEI-pakken af 2012. Hvis underskudsdækningsordningen opfylder betingelserne i SGEI-afgørelsen af 2012 eller SGEI-rammebestemmelserne af 2012, er den forenelig med det indre marked i hele perioden fra 1996. |
| --- | --- |

(150)

Derfor indebærer reglerne om anvendelsen af SGEI-afgørelsen af 2012 og SGEI-rammebestemmelserne af 2012 som beskrevet ovenfor, at den offentlige finansiering af IRIS-hospitalerne fra 1996 kan vurderes på grundlag af SGEI-pakken af 2012. Hvis underskudsdækningsordningen opfylder betingelserne i SGEI-afgørelsen af 2012 eller SGEI-rammebestemmelserne af 2012, er den forenelig med det indre marked i hele perioden fra 1996.

| (151) | Endelig skal opmærksomheden henledes på den overgangsbestemmelse, der er anført i artikel 10, litra a), i SGEI-afgørelsen af 2012, ifølge hvilken enhver støtteordning, der er trådt i kraft inden denne afgørelses ikrafttræden [nemlig før den 31. januar 2012], der var forenelig med det indre marked og fritaget fra kravet om anmeldelse i overensstemmelse med SGEI-beslutningen af 2005, stadig er forenelig med det indre marked og fritaget fra kravet om anmeldelse i en yderligere periode på to år (nemlig til og med den 30. januar 2014). Det betyder, at den støtte, som blev tildelt i medfør af den omhandlede ordning i løbet af perioden mellem den 19. december 2005, da SGEI-beslutningen af 2005 trådte i kraft, og den 31. januar 2012, da SGEI-afgørelsen af 2012 trådte i kraft, vil blive anset for at være forenelig med det indre marked, men alene fra den dato, da den blev tildelt, og til og med den 30. januar 2014. Hvad angår støtte, der blev tildelt efter den 31. januar 2012, finder overgangsbestemmelsen i artikel 10, litra a), i SGEI-afgørelsen af 2012 under alle omstændigheder ikke anvendelse, og vurderingen af foreneligheden skal foretages på grundlag af SGEI-afgørelsen af 2012. |
| --- | --- |

(151)

Endelig skal opmærksomheden henledes på den overgangsbestemmelse, der er anført i artikel 10, litra a), i SGEI-afgørelsen af 2012, ifølge hvilken enhver støtteordning, der er trådt i kraft inden denne afgørelses ikrafttræden [nemlig før den 31. januar 2012], der var forenelig med det indre marked og fritaget fra kravet om anmeldelse i overensstemmelse med SGEI-beslutningen af 2005, stadig er forenelig med det indre marked og fritaget fra kravet om anmeldelse i en yderligere periode på to år (nemlig til og med den 30. januar 2014). Det betyder, at den støtte, som blev tildelt i medfør af den omhandlede ordning i løbet af perioden mellem den 19. december 2005, da SGEI-beslutningen af 2005 trådte i kraft, og den 31. januar 2012, da SGEI-afgørelsen af 2012 trådte i kraft, vil blive anset for at være forenelig med det indre marked, men alene fra den dato, da den blev tildelt, og til og med den 30. januar 2014. Hvad angår støtte, der blev tildelt efter den 31. januar 2012, finder overgangsbestemmelsen i artikel 10, litra a), i SGEI-afgørelsen af 2012 under alle omstændigheder ikke anvendelse, og vurderingen af foreneligheden skal foretages på grundlag af SGEI-afgørelsen af 2012.

| (152) | Derfor vurderer Kommissionen først og fremmest, om den offentlige finansiering, der er genstand for nærværende afgørelse, og som blev tildelt IRIS-hospitalerne fra 1996, opfylder de betingelser, der er fastlagt i SGEI-afgørelsen af 2012. Det er kun i modsat fald, at Kommissionen vil vurdere samme finansiering på baggrund af SGEI-beslutningen af 2005 (vedrørende støtte, som blev tildelt mellem den 19. december 2005 og den 31. januar 2012) og SGEI-rammebestemmelserne af 2012. |
| --- | --- |

(152)

Derfor vurderer Kommissionen først og fremmest, om den offentlige finansiering, der er genstand for nærværende afgørelse, og som blev tildelt IRIS-hospitalerne fra 1996, opfylder de betingelser, der er fastlagt i SGEI-afgørelsen af 2012. Det er kun i modsat fald, at Kommissionen vil vurdere samme finansiering på baggrund af SGEI-beslutningen af 2005 (vedrørende støtte, som blev tildelt mellem den 19. december 2005 og den 31. januar 2012) og SGEI-rammebestemmelserne af 2012.

7.3.2.   Muligheden for at anvende artikel 106, stk. 2, i TEUF: ægte tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse

Muligheden for at anvende artikel 106, stk. 2, i TEUF: ægte tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse

| (153) | Artikel 106, stk. 2, i TEUF og SGEI-afgørelsen af 2012, der er baseret herpå, finder kun anvendelse på kompensation, der udbetales til en virksomhed, der har fået overdraget at udføre »ægte tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse« (175). Domstolen har fastslået, at tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse er tjenesteydelser, der har særlige karakteristika i forhold til tjenesteydelser inden for andre økonomiske aktiviteter (176). Det er i øvrigt almindeligt anerkendt, at medlemsstaterne i mangel af specifikke regler, der på EU-plan definerer de kriterier, der bruges til at fastlægge forekomsten af en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, har vide skønsbeføjelser med hensyn til definitionen af det, de opfatter som en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, og tildelingen af kompensation til tjenesteyderen for leveringen af denne tjenesteydelse (177). Kommissionens kompetence på dette punkt begrænser sig til at kontrollere, at den pågældende medlemsstat ikke har foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved definitionen af en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse. |
| --- | --- |

(153)

Artikel 106, stk. 2, i TEUF og SGEI-afgørelsen af 2012, der er baseret herpå, finder kun anvendelse på kompensation, der udbetales til en virksomhed, der har fået overdraget at udføre »ægte tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse« (175). Domstolen har fastslået, at tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse er tjenesteydelser, der har særlige karakteristika i forhold til tjenesteydelser inden for andre økonomiske aktiviteter (176). Det er i øvrigt almindeligt anerkendt, at medlemsstaterne i mangel af specifikke regler, der på EU-plan definerer de kriterier, der bruges til at fastlægge forekomsten af en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, har vide skønsbeføjelser med hensyn til definitionen af det, de opfatter som en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, og tildelingen af kompensation til tjenesteyderen for leveringen af denne tjenesteydelse (177). Kommissionens kompetence på dette punkt begrænser sig til at kontrollere, at den pågældende medlemsstat ikke har foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved definitionen af en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse.

175

176

177

| (154) | Kommissionen mener, at alle de økonomiske aktiviteter, hvortil IRIS-hospitalerne modtager offentlig finansiering (dvs. viften af sociale tjenester og hospitalstjenester, der leveres på disse hospitaler) enten udgør ægte tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, sådan som de belgiske myndigheder hævder, eller rene dermed forbundne aktiviteter. Navnlig har alle de i det foreliggende tilfælde omhandlede lægelige og sociale tjenester specifikke karakteristika sammenlignet med de øvrige økonomiske aktiviteter, primært deres betydning for folkesundheden og den sociale velfærd. Derfor har de belgiske myndigheder ikke foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved at betegne disse tjenester som tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. |
| --- | --- |

(154)

Kommissionen mener, at alle de økonomiske aktiviteter, hvortil IRIS-hospitalerne modtager offentlig finansiering (dvs. viften af sociale tjenester og hospitalstjenester, der leveres på disse hospitaler) enten udgør ægte tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, sådan som de belgiske myndigheder hævder, eller rene dermed forbundne aktiviteter. Navnlig har alle de i det foreliggende tilfælde omhandlede lægelige og sociale tjenester specifikke karakteristika sammenlignet med de øvrige økonomiske aktiviteter, primært deres betydning for folkesundheden og den sociale velfærd. Derfor har de belgiske myndigheder ikke foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved at betegne disse tjenester som tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.

| (155) | Hvad angår de forbundne aktiviteter, der er beskrevet i betragtning 41, bemærker Kommissionen, at en aktivitet kan anses for at være forbundet med en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, hvis den er direkte knyttet til og nødvendig for leveringen af denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse eller er uløseligt forbundet hermed. I sidstnævnte tilfælde medgår de samme input til leveringen af de omhandlede aktiviteter som til den pågældende tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, f.eks. materiale, udstyr, arbejdskraft og anlægsaktiver. De forbundne aktiviteter skal endvidere være af begrænset omfang. Kommissionen vurderer, at alle de i betragtning 41 beskrevne aktiviteter kan anses for at være forbundet med IRIS-hospitalernes primære SGEI-aktiviteter. Aktiviteter, der anses for at være forbundne, er da også 1) direkte knyttet til og nødvendige for leveringen af IRIS-hospitalernes SGEI-aktivitet, idet de udgør aktiviteter, som et moderne hospital vurderes at levere oven i de lægelige og sociale tjenester, og/eller 2) uløseligt forbundet hermed, eftersom hospitalernes infrastruktur bruges hertil (dvs. bygninger og arealer). I betragtning af den begrænsede andel, som de forbundne aktiviteter udgør af IRIS-hospitalernes samlede indtægter (i gennemsnit under 2 %), mener Kommissionen ligeledes, at alle de forbundne aktiviteter er af meget begrænset omfang. |
| --- | --- |

(155)

Hvad angår de forbundne aktiviteter, der er beskrevet i betragtning 41, bemærker Kommissionen, at en aktivitet kan anses for at være forbundet med en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, hvis den er direkte knyttet til og nødvendig for leveringen af denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse eller er uløseligt forbundet hermed. I sidstnævnte tilfælde medgår de samme input til leveringen af de omhandlede aktiviteter som til den pågældende tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, f.eks. materiale, udstyr, arbejdskraft og anlægsaktiver. De forbundne aktiviteter skal endvidere være af begrænset omfang. Kommissionen vurderer, at alle de i betragtning 41 beskrevne aktiviteter kan anses for at være forbundet med IRIS-hospitalernes primære SGEI-aktiviteter. Aktiviteter, der anses for at være forbundne, er da også 1) direkte knyttet til og nødvendige for leveringen af IRIS-hospitalernes SGEI-aktivitet, idet de udgør aktiviteter, som et moderne hospital vurderes at levere oven i de lægelige og sociale tjenester, og/eller 2) uløseligt forbundet hermed, eftersom hospitalernes infrastruktur bruges hertil (dvs. bygninger og arealer). I betragtning af den begrænsede andel, som de forbundne aktiviteter udgør af IRIS-hospitalernes samlede indtægter (i gennemsnit under 2 %), mener Kommissionen ligeledes, at alle de forbundne aktiviteter er af meget begrænset omfang.

7.3.3.   Muligheden for at anvende SGEI-afgørelsen af 2012

Muligheden for at anvende SGEI-afgørelsen af 2012

| (156) | Kommissionen mener i øvrigt, at tildelingen af offentlige midler til IRIS-hospitalerne til udførelsen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse falder ind under det materielle anvendelsesområde for SGEI-afgørelsen af 2012 som bestemt i artikel 2 heri. Som præciseret i artikel 2, stk. 1, litra b) og c), i SGEI-afgørelsen af 2012 finder denne afgørelse anvendelse på statsstøtte ydet i form af kompensation for tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse til de hospitaler, som leverer lægehjælp (hvilket omfatter udøvelsen af forbundne aktiviteter, der er direkte knyttet til de primære aktiviteter, især men ikke begrænset til forskningsområdet), og til de virksomheder, som leverer former for tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, der imødekommer sociale behov, bl.a. sundhedsydelser til og social integration af sårbare grupper. Da tjenesteydelserne af almindelig økonomisk interesse og de forbundne aktiviteter, der finansieres med offentlige midler og udøves af IRIS-hospitalerne, alle kan være omfattet af disse kategorier af aktiviteter, konkluderer Kommissionen, at underskudsdækningsordningen, der undersøges i det foreliggende tilfælde, falder ind under det materielle anvendelsesområde for SGEI-afgørelsen af 2012. Derfor kan de omkostninger, der hidrører fra samtlige IRIS-hospitalernes aktiviteter (tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og forbundne aktiviteter), være omfattet af de kompensationer, der er tildelt i overensstemmelse med SGEI-afgørelsen af 2012. |
| --- | --- |

(156)

Kommissionen mener i øvrigt, at tildelingen af offentlige midler til IRIS-hospitalerne til udførelsen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse falder ind under det materielle anvendelsesområde for SGEI-afgørelsen af 2012 som bestemt i artikel 2 heri. Som præciseret i artikel 2, stk. 1, litra b) og c), i SGEI-afgørelsen af 2012 finder denne afgørelse anvendelse på statsstøtte ydet i form af kompensation for tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse til de hospitaler, som leverer lægehjælp (hvilket omfatter udøvelsen af forbundne aktiviteter, der er direkte knyttet til de primære aktiviteter, især men ikke begrænset til forskningsområdet), og til de virksomheder, som leverer former for tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, der imødekommer sociale behov, bl.a. sundhedsydelser til og social integration af sårbare grupper. Da tjenesteydelserne af almindelig økonomisk interesse og de forbundne aktiviteter, der finansieres med offentlige midler og udøves af IRIS-hospitalerne, alle kan være omfattet af disse kategorier af aktiviteter, konkluderer Kommissionen, at underskudsdækningsordningen, der undersøges i det foreliggende tilfælde, falder ind under det materielle anvendelsesområde for SGEI-afgørelsen af 2012. Derfor kan de omkostninger, der hidrører fra samtlige IRIS-hospitalernes aktiviteter (tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og forbundne aktiviteter), være omfattet af de kompensationer, der er tildelt i overensstemmelse med SGEI-afgørelsen af 2012.

7.3.4.   Overdragelsesakten

Overdragelsesakten

| (157) | Den første væsentlige betingelse for forenelighed, der er angivet i SGEI-afgørelsen af 2012 er, at udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse skal være overdraget den pågældende virksomhed ved en eller flere akter, hvis form kan fastsættes af den enkelte medlemsstat (178). I denne eller disse akter skal udtrykkeligt angives:






  — | indholdet og varigheden af forpligtelserne til offentlig tjeneste (179) |
| --- | --- | --- |

(157)

Den første væsentlige betingelse for forenelighed, der er angivet i SGEI-afgørelsen af 2012 er, at udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse skal være overdraget den pågældende virksomhed ved en eller flere akter, hvis form kan fastsættes af den enkelte medlemsstat (178). I denne eller disse akter skal udtrykkeligt angives:

178

—

indholdet og varigheden af forpligtelserne til offentlig tjeneste (179)

179

| — | den virksomhed, som disse forpligtelser overdrages til, og i givet fald det omfattede geografiske område (180) |
| --- | --- |

—

den virksomhed, som disse forpligtelser overdrages til, og i givet fald det omfattede geografiske område (180)

180

| — | arten af eventuelle eksklusive eller særlige rettigheder, som den myndighed, der yder støtte, har indrømmet virksomheden (181) |
| --- | --- |

—

arten af eventuelle eksklusive eller særlige rettigheder, som den myndighed, der yder støtte, har indrømmet virksomheden (181)

181

| — | en beskrivelse af kompensationsmekanismen og parametrene for beregning, kontrol og revision af kompensationen (182) |
| --- | --- |

—

en beskrivelse af kompensationsmekanismen og parametrene for beregning, kontrol og revision af kompensationen (182)

182

| — | de foranstaltninger, der er truffet for at undgå og sikre inddrivelse af en eventuel overkompensation (183). |
| --- | --- |

—

de foranstaltninger, der er truffet for at undgå og sikre inddrivelse af en eventuel overkompensation (183).

183

| (158) | Endvidere kræver SGEI-afgørelsen af 2012, at der i overdragelsesakten henvises til den (184). |
| --- | --- |

(158)

Endvidere kræver SGEI-afgørelsen af 2012, at der i overdragelsesakten henvises til den (184).

184

7.3.4.1.   Indholdet og omfanget af forpligtelserne til offentlig tjeneste, som blev overdraget IRIS-hospitalerne

Indholdet og omfanget af forpligtelserne til offentlig tjeneste, som blev overdraget IRIS-hospitalerne

| (159) | I sin annullationsdom af 7. november 2012 fremsatte Retten følgende indledende bemærkning: »Navnlig når forskellige krav påhviler offentlige og private enheder, der er pålagt samme offentlige tjeneste, hvilket indebærer forskelligt omkostnings- og kompensationsniveau, skal disse forskelle klart fremgå af deres respektive opgaver, bl.a. for at gøre det muligt at efterprøve støttens forenelighed med ligebehandlingsprincippet. Kommissionen kan ikke erklære en statsstøtte, der ved visse af sine gennemførelsesbestemmelser tilsidesætter EU-rettens almindelige principper, f.eks. ligebehandlingsprincippet, forenelig med det indre marked (Domstolens dom af 15.4.2008, sag C-390/06, Nuova Agricast, Sml. I, s. 2577, præmis 51).« (185) |
| --- | --- |

(159)

I sin annullationsdom af 7. november 2012 fremsatte Retten følgende indledende bemærkning: »Navnlig når forskellige krav påhviler offentlige og private enheder, der er pålagt samme offentlige tjeneste, hvilket indebærer forskelligt omkostnings- og kompensationsniveau, skal disse forskelle klart fremgå af deres respektive opgaver, bl.a. for at gøre det muligt at efterprøve støttens forenelighed med ligebehandlingsprincippet. Kommissionen kan ikke erklære en statsstøtte, der ved visse af sine gennemførelsesbestemmelser tilsidesætter EU-rettens almindelige principper, f.eks. ligebehandlingsprincippet, forenelig med det indre marked (Domstolens dom af 15.4.2008, sag C-390/06, Nuova Agricast, Sml. I, s. 2577, præmis 51).« (185)

185

| (160) | Ifølge præmis 66 i Nuova Agricast-dommen (186) kræver overholdelsen af »ligebehandlingsprincippet ..., at ensartede forhold ikke behandles forskelligt, og at forskellige forhold ikke behandles ensartet, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet (jf. bl.a. dom af 26.10.2006, sag C-248/04, Koninklijke Coöperatie Cosun, Sml. I, s. 10211, præmis 72 og den deri nævnte retspraksis).« |
| --- | --- |

(160)

Ifølge præmis 66 i Nuova Agricast-dommen (186) kræver overholdelsen af »ligebehandlingsprincippet ..., at ensartede forhold ikke behandles forskelligt, og at forskellige forhold ikke behandles ensartet, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet (jf. bl.a. dom af 26.10.2006, sag C-248/04, Koninklijke Coöperatie Cosun, Sml. I, s. 10211, præmis 72 og den deri nævnte retspraksis).«

186

| (161) | Kommissionen bemærker imidlertid, at princippet om ikkediskrimination ikke nævnes som et kriterium for forenelighed i SGEI-afgørelsen af 2012. Ikke desto mindre vil Kommissionen undersøge, om de offentlige IRIS-hospitaler og privathospitalerne i Bruxelles juridisk og faktuelt befinder sig i sammenlignelige eller forskellige situationer. I denne forbindelse vil Kommissionen ved at beskrive indholdet af forpligtelserne til offentlig tjeneste, som er pålagt IRIS-hospitalerne, angive, hvorvidt der er pålagt privathospitalerne i Bruxelles en sammenlignelig forpligtelse. |
| --- | --- |

(161)

Kommissionen bemærker imidlertid, at princippet om ikkediskrimination ikke nævnes som et kriterium for forenelighed i SGEI-afgørelsen af 2012. Ikke desto mindre vil Kommissionen undersøge, om de offentlige IRIS-hospitaler og privathospitalerne i Bruxelles juridisk og faktuelt befinder sig i sammenlignelige eller forskellige situationer. I denne forbindelse vil Kommissionen ved at beskrive indholdet af forpligtelserne til offentlig tjeneste, som er pålagt IRIS-hospitalerne, angive, hvorvidt der er pålagt privathospitalerne i Bruxelles en sammenlignelig forpligtelse.

| (162) | Som forklaret nedenfor (se afsnit 2.3) er IRIS-hospitalerne underlagt en retlig ramme, som omfatter CPAS-loven (retsgrundlaget for oprettelsen af IRIS-hospitalerne), LCH, vedtægterne for de lokale hospitalssammenslutninger og de strategiplaner, som vedtages af paraplyorganisationen IRIS. Da de offentlige myndigheder (nemlig kommunerne og CPAS) har majoritetskontrollen med de lokale kapitel XII-sammenslutninger og paraplyorganisationen IRIS, er vedtægterne og strategiplanerne obligatoriske for IRIS-hospitalerne og kan derfor ikke anses for at være gyldige overdragelsesakter, hvis art præciseres i det følgende (se betragtning 164 og 170 ff.). I denne sammenhæng er det ligeledes relevant at understrege, at de offentlige myndigheder kan kontrollere IRIS-hospitalernes daglige drift direkte og om nødvendigt afgive supplerende instrukser. |
| --- | --- |

(162)

Som forklaret nedenfor (se afsnit 2.3) er IRIS-hospitalerne underlagt en retlig ramme, som omfatter CPAS-loven (retsgrundlaget for oprettelsen af IRIS-hospitalerne), LCH, vedtægterne for de lokale hospitalssammenslutninger og de strategiplaner, som vedtages af paraplyorganisationen IRIS. Da de offentlige myndigheder (nemlig kommunerne og CPAS) har majoritetskontrollen med de lokale kapitel XII-sammenslutninger og paraplyorganisationen IRIS, er vedtægterne og strategiplanerne obligatoriske for IRIS-hospitalerne og kan derfor ikke anses for at være gyldige overdragelsesakter, hvis art præciseres i det følgende (se betragtning 164 og 170 ff.). I denne sammenhæng er det ligeledes relevant at understrege, at de offentlige myndigheder kan kontrollere IRIS-hospitalernes daglige drift direkte og om nødvendigt afgive supplerende instrukser.

| (163) | Det er også blevet bemærket (se betragtning 24), at IRIS-hospitalerne oprindelig blev drevet og kontrolleret direkte af CPAS, som havde oprettet dem for at sikre opfyldelsen af den forpligtelse til at yde social støtte, som CPAS-loven krævede. For at garantere videreførelsen og rentabiliteten af de offentlige hospitaler i Bruxelles (se betragtning 24) var det nødvendigt med en omstrukturering, som udmøntedes i oprettelsen af IRIS-hospitalerne (i form af finansielt og juridisk uafhængige lokale sammenslutninger i henhold til kapitel XII i CPAS-loven). Imidlertid ændrede denne omstrukturering ikke den grundlæggende opgave, som IRIS-hospitalerne i Bruxelles havde (187), nemlig at levere lægehjælp og socialmedicinsk støtte og således bidrage til den forpligtelse til at yde social støtte, som var pålagt det CPAS, der oprettede dem. |
| --- | --- |

(163)

Det er også blevet bemærket (se betragtning 24), at IRIS-hospitalerne oprindelig blev drevet og kontrolleret direkte af CPAS, som havde oprettet dem for at sikre opfyldelsen af den forpligtelse til at yde social støtte, som CPAS-loven krævede. For at garantere videreførelsen og rentabiliteten af de offentlige hospitaler i Bruxelles (se betragtning 24) var det nødvendigt med en omstrukturering, som udmøntedes i oprettelsen af IRIS-hospitalerne (i form af finansielt og juridisk uafhængige lokale sammenslutninger i henhold til kapitel XII i CPAS-loven). Imidlertid ændrede denne omstrukturering ikke den grundlæggende opgave, som IRIS-hospitalerne i Bruxelles havde (187), nemlig at levere lægehjælp og socialmedicinsk støtte og således bidrage til den forpligtelse til at yde social støtte, som var pålagt det CPAS, der oprettede dem.

187

| (164) | Den lægehjælp, som IRIS-hospitalerne yder, er ligeledes defineret i LCH, som fastsætter den relevante ramme for tilrettelæggelsen af den samlede belgiske hospitalssektor. På dette grundlag overdrager LCH en basal hospitalsopgave til alle belgiske hospitaler, uanset om de er offentlige eller private, herunder IRIS-hospitalerne. Navnlig defineres i artikel 2 i LCH de institutioner, som kan betragtes som hospitaler, mens man i artikel 68-76e definerer betingelserne for aftaler med hospitaler og hospitalstjenester (som nærmere beskrives i gennemførelsesdekreter, hvor der defineres betingelser for kvalitet, krav til personale osv.). I artikel 23-45 i LCH fastlægges kravene til hospitalsplanlægningsmekanismen, hvormed man fastsætter grænser for antal hospitalssenge, hospitalstjenester og visse typer medicinsk udstyr (f.eks. scannere), som kan sættes i drift og udnyttes. Alene de aftalte hospitalstjenester, som opfylder disse betingelser i planlægningen, er berettigede til offentlig finansiering. Som angivet i åbningsafgørelsen (188) og bekræftet ved manglen på bemærkninger herom fra tredjeparter var og er der ingen tvivl om den klare, basale hospitalsopgave som defineret i LCH. Det er ligeledes klart, at IRIS-hospitalerne opfylder disse krav, eftersom de har de nødvendige aftaler, og deres funktionsmåde er godkendt ifølge planlægningsmekanismen. |
| --- | --- |

(164)

Den lægehjælp, som IRIS-hospitalerne yder, er ligeledes defineret i LCH, som fastsætter den relevante ramme for tilrettelæggelsen af den samlede belgiske hospitalssektor. På dette grundlag overdrager LCH en basal hospitalsopgave til alle belgiske hospitaler, uanset om de er offentlige eller private, herunder IRIS-hospitalerne. Navnlig defineres i artikel 2 i LCH de institutioner, som kan betragtes som hospitaler, mens man i artikel 68-76e definerer betingelserne for aftaler med hospitaler og hospitalstjenester (som nærmere beskrives i gennemførelsesdekreter, hvor der defineres betingelser for kvalitet, krav til personale osv.). I artikel 23-45 i LCH fastlægges kravene til hospitalsplanlægningsmekanismen, hvormed man fastsætter grænser for antal hospitalssenge, hospitalstjenester og visse typer medicinsk udstyr (f.eks. scannere), som kan sættes i drift og udnyttes. Alene de aftalte hospitalstjenester, som opfylder disse betingelser i planlægningen, er berettigede til offentlig finansiering. Som angivet i åbningsafgørelsen (188) og bekræftet ved manglen på bemærkninger herom fra tredjeparter var og er der ingen tvivl om den klare, basale hospitalsopgave som defineret i LCH. Det er ligeledes klart, at IRIS-hospitalerne opfylder disse krav, eftersom de har de nødvendige aftaler, og deres funktionsmåde er godkendt ifølge planlægningsmekanismen.

188

| (165) | Ud over den basale hospitalsopgave, som er pålagt alle offentlige og private belgiske hospitaler, henvistes der i Kommissionens beslutning af 28. oktober 2009 (se afsnit 4.1 ovenfor), Rettens annullationsdom af 7. november 2012 (se afsnit 4.2 ovenfor) og Kommissionens åbningsafgørelse af 1. oktober 2014 (se afsnit 4.3 ovenfor) til tre supplerende (eller specifikke) tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse vedrørende primært 1) universel adgang til lægehjælp, 2) pligten til at levere hospitalsydelser på mange hospitaler og 3) supplerende sociale tjenester, som alene og udelukkende blev pålagt IRIS-hospitalerne. Det betyder imidlertid ikke, at den basale hospitalsopgave og de supplerende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse nødvendigvis skal vurderes uafhængigt af hinanden. I denne henseende blev det i betragtning 23 i åbningsafgørelsen nævnt, at de belgiske myndigheder hævdede, at den basale hospitalsopgave indgår i en mere generel tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, nemlig pligten til at levere social støtte som fastlagt i CPAS-loven, eller supplerer denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse. |
| --- | --- |

(165)

Ud over den basale hospitalsopgave, som er pålagt alle offentlige og private belgiske hospitaler, henvistes der i Kommissionens beslutning af 28. oktober 2009 (se afsnit 4.1 ovenfor), Rettens annullationsdom af 7. november 2012 (se afsnit 4.2 ovenfor) og Kommissionens åbningsafgørelse af 1. oktober 2014 (se afsnit 4.3 ovenfor) til tre supplerende (eller specifikke) tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse vedrørende primært 1) universel adgang til lægehjælp, 2) pligten til at levere hospitalsydelser på mange hospitaler og 3) supplerende sociale tjenester, som alene og udelukkende blev pålagt IRIS-hospitalerne. Det betyder imidlertid ikke, at den basale hospitalsopgave og de supplerende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse nødvendigvis skal vurderes uafhængigt af hinanden. I denne henseende blev det i betragtning 23 i åbningsafgørelsen nævnt, at de belgiske myndigheder hævdede, at den basale hospitalsopgave indgår i en mere generel tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, nemlig pligten til at levere social støtte som fastlagt i CPAS-loven, eller supplerer denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse.

| (166) | I denne forbindelse mener Kommissionen, at kombinationen af den basale hospitalsopgave, som er pålagt alle hospitaler i medfør af LCH, og de tre supplerende SGEI-forpligtelser, som alene er pålagt (189) IRIS-hospitalerne, de facto udgør en »tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser«, som særskilt gælder IRIS-hospitalerne og alene leveres af disse. Efter at have undersøgt, hvordan alle SGEI-forpligtelserne, som er pålagt IRIS-hospitalerne, opfyldes i praksis, og på grundlag af sin analyse af alle disse forpligtelsers indhold og karakteristika mener Kommissionen, at det ikke ville være relevant at undersøge de tre supplerende SGEI-forpligtelser, som blev pålagt på kommunalt plan uafhængigt af den basale hospitalsopgave, der var pålagt hospitalerne i medfør af LCH. De supplerende SGEI-forpligtelser er da også på den ene side baseret på og støtter sig til den basale hospitalsopgave, som er pålagt IRIS-hospitalerne i medfør af LCH, og rækker på den anden side langt ud over denne basale forpligtelse ved at pålægge IRIS-hospitalerne 1) at tilbyde en bred vifte af sundhedsydelser til alle patienter uden hensyntagen til deres betalingsevne (universel adgang til lægehjælp) (se betragtning 170-190), 2) på mange hospitaler (og dermed i nærheden af patienterne) (se betragtning 191-204) og samtidig 3) yde patienterne særlig opmærksomhed, hvad angår deres sociale behov (gennem supplerende sociale tjenester) (se betragtning 205-214). I henseende til den basale hospitalsopgave, som pålægges i medfør af LCH (se betragtning 164), kan de tre supplerende forpligtelser ikke anses for at være uafhængige aktiviteter, som klart påvist af det forhold, at disse forpligtelser aldrig ville være blevet pålagt institutionerne, uden at de var blevet pålagt den grundlæggende pligt til at varetage den basale hospitalsopgave i medfør af LCH. Endelig bekræftes denne fremgangsmåde til en vis grad ligeledes af klagerne, når de hævder (se betragtning 71), at de supplerende sociale tjenester ikke kan adskilles fra en generel sundhedstjeneste. |
| --- | --- |

(166)

I denne forbindelse mener Kommissionen, at kombinationen af den basale hospitalsopgave, som er pålagt alle hospitaler i medfør af LCH, og de tre supplerende SGEI-forpligtelser, som alene er pålagt (189) IRIS-hospitalerne, de facto udgør en »tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser«, som særskilt gælder IRIS-hospitalerne og alene leveres af disse. Efter at have undersøgt, hvordan alle SGEI-forpligtelserne, som er pålagt IRIS-hospitalerne, opfyldes i praksis, og på grundlag af sin analyse af alle disse forpligtelsers indhold og karakteristika mener Kommissionen, at det ikke ville være relevant at undersøge de tre supplerende SGEI-forpligtelser, som blev pålagt på kommunalt plan uafhængigt af den basale hospitalsopgave, der var pålagt hospitalerne i medfør af LCH. De supplerende SGEI-forpligtelser er da også på den ene side baseret på og støtter sig til den basale hospitalsopgave, som er pålagt IRIS-hospitalerne i medfør af LCH, og rækker på den anden side langt ud over denne basale forpligtelse ved at pålægge IRIS-hospitalerne 1) at tilbyde en bred vifte af sundhedsydelser til alle patienter uden hensyntagen til deres betalingsevne (universel adgang til lægehjælp) (se betragtning 170-190), 2) på mange hospitaler (og dermed i nærheden af patienterne) (se betragtning 191-204) og samtidig 3) yde patienterne særlig opmærksomhed, hvad angår deres sociale behov (gennem supplerende sociale tjenester) (se betragtning 205-214). I henseende til den basale hospitalsopgave, som pålægges i medfør af LCH (se betragtning 164), kan de tre supplerende forpligtelser ikke anses for at være uafhængige aktiviteter, som klart påvist af det forhold, at disse forpligtelser aldrig ville være blevet pålagt institutionerne, uden at de var blevet pålagt den grundlæggende pligt til at varetage den basale hospitalsopgave i medfør af LCH. Endelig bekræftes denne fremgangsmåde til en vis grad ligeledes af klagerne, når de hævder (se betragtning 71), at de supplerende sociale tjenester ikke kan adskilles fra en generel sundhedstjeneste.

189

| (167) | Hvad angår den fremgangsmåde, der gøres rede for i de foregående betragtninger (se betragtning 162-166), vil Kommissionen gerne understrege de tre følgende punkter. For det første består tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser, som leveres af IRIS-hospitalerne, hverken af mere eller mindre end den basale hospitalsopgave, som er pålagt dem (se betragtning 164), og de tre supplerende SGEI-forpligtelser, som påhviler dem (se betragtning 170 ff.). For det andet er IRIS-hospitalerne og privathospitalerne i Bruxelles ikke i samme situation, som det påvises i det følgende, navnlig fordi IRIS-hospitalerne som de eneste har fået pålagt de tre supplerende SGEI-forpligtelser (se betragtning 170 ff.) og dermed er de eneste, der leverer tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser som defineret ovenfor (se betragtning 166-167). For det tredje er IRIS-hospitalerne endvidere underlagt krav, som påvirker deres levering af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser, nemlig deres offentlige status (se betragtning 42) og kravet om at sikre videreførelsen af leveringen af denne tjenesteydelse (se betragtning 91 og 168). Figur 2 nedenfor illustrerer disse to elementer.

  Figur 2


  Forpligtelser, krav og offentlige finansieringsmekanismer gældende for henholdsvis offentlige IRIS-hospitaler og privathospitaler




  Føderal finan-siering (LCH)
  Offentlige IRIS-hospitaler
  Basal hospitals-tjeneste (LCH)
  Basal hospitals-tjeneste (LCH)
  Videreførelse (af offentlige hospitalstjenester)
  Offentlig status (tosprogethed, tjenestemænd mv.)
  Underskuds- dækning fra kommunerne (art. 46 i IRIS-H’s vedtægter)
  Privathospitaler
  Universel sundhedsopgave
  Pligt til mange hospitaler
  Supplerende social opgave
  Sociale SGEI |
| --- | --- |

(167)

Hvad angår den fremgangsmåde, der gøres rede for i de foregående betragtninger (se betragtning 162-166), vil Kommissionen gerne understrege de tre følgende punkter. For det første består tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser, som leveres af IRIS-hospitalerne, hverken af mere eller mindre end den basale hospitalsopgave, som er pålagt dem (se betragtning 164), og de tre supplerende SGEI-forpligtelser, som påhviler dem (se betragtning 170 ff.). For det andet er IRIS-hospitalerne og privathospitalerne i Bruxelles ikke i samme situation, som det påvises i det følgende, navnlig fordi IRIS-hospitalerne som de eneste har fået pålagt de tre supplerende SGEI-forpligtelser (se betragtning 170 ff.) og dermed er de eneste, der leverer tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser som defineret ovenfor (se betragtning 166-167). For det tredje er IRIS-hospitalerne endvidere underlagt krav, som påvirker deres levering af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser, nemlig deres offentlige status (se betragtning 42) og kravet om at sikre videreførelsen af leveringen af denne tjenesteydelse (se betragtning 91 og 168). Figur 2 nedenfor illustrerer disse to elementer.

Figur 2

Figur 2

Forpligtelser, krav og offentlige finansieringsmekanismer gældende for henholdsvis offentlige IRIS-hospitaler og privathospitaler

Forpligtelser, krav og offentlige finansieringsmekanismer gældende for henholdsvis offentlige IRIS-hospitaler og privathospitaler

Føderal finan-siering (LCH)

Offentlige IRIS-hospitaler

Basal hospitals-tjeneste (LCH)

Basal hospitals-tjeneste (LCH)

Videreførelse (af offentlige hospitalstjenester)

Offentlig status (tosprogethed, tjenestemænd mv.)

Underskuds- dækning fra kommunerne (art. 46 i IRIS-H’s vedtægter)

Privathospitaler

Universel sundhedsopgave

Pligt til mange hospitaler

Supplerende social opgave

Sociale SGEI

| (168) | Da de tre supplerende SGEI-forpligtelser rækker længere end de mindstekrav, der gælder for alle hospitaler (offentlige og private i Belgien), medfører de omkostninger, som ikke eller kun delvis dækkes af BMF (se afsnit 2.5.1) og socialsikringssystemet. Hvis man dertil lægger de højere omkostninger, som skyldes deres offentlige status (tjenestemænd, tosprogethed osv., se ligeledes betragtning 42), forklarer dette, hvorfor IRIS-hospitalerne har haft underskud de fleste år i perioden 1996-2014. I alt beløber IRIS-hospitalernes regnskabsmæssige underskud i perioden 1996-2014 sig til ca. 250 mio. EUR (se betragtning 234). De berørte CPAS og kommuner i Bruxelles vil og skal (190) sikre videreførelsen af deres IRIS-hospitaler for at sørge for, at tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser leveres, og CPAS' forpligtelse til at yde social støtte opfyldes (se også afsnit 2.2). Det er grunden til, at de fuldt ud dækker underskuddene, hvilket gør det muligt at kompensere for de resterende omkostninger ved leveringen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser (bestående af den basale hospitalsopgave og de tre supplerende SGEI-forpligtelser) (191) og således sikre videreførelsen af IRIS-hospitalerne (se betragtning 91). På denne måde skelnes der ved underskudsdækningen ikke mellem de forskellige SGEI-forpligtelser. I denne forbindelse skal det kontrolleres, om man helt generelt kan udelukke enhver overkompensation (f.eks. for de forskellige SGEI-kombinationer) som forklaret i nedenfor (se tabel 9-13 i afsnit 7.3.5). |
| --- | --- |

(168)

Da de tre supplerende SGEI-forpligtelser rækker længere end de mindstekrav, der gælder for alle hospitaler (offentlige og private i Belgien), medfører de omkostninger, som ikke eller kun delvis dækkes af BMF (se afsnit 2.5.1) og socialsikringssystemet. Hvis man dertil lægger de højere omkostninger, som skyldes deres offentlige status (tjenestemænd, tosprogethed osv., se ligeledes betragtning 42), forklarer dette, hvorfor IRIS-hospitalerne har haft underskud de fleste år i perioden 1996-2014. I alt beløber IRIS-hospitalernes regnskabsmæssige underskud i perioden 1996-2014 sig til ca. 250 mio. EUR (se betragtning 234). De berørte CPAS og kommuner i Bruxelles vil og skal (190) sikre videreførelsen af deres IRIS-hospitaler for at sørge for, at tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser leveres, og CPAS' forpligtelse til at yde social støtte opfyldes (se også afsnit 2.2). Det er grunden til, at de fuldt ud dækker underskuddene, hvilket gør det muligt at kompensere for de resterende omkostninger ved leveringen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser (bestående af den basale hospitalsopgave og de tre supplerende SGEI-forpligtelser) (191) og således sikre videreførelsen af IRIS-hospitalerne (se betragtning 91). På denne måde skelnes der ved underskudsdækningen ikke mellem de forskellige SGEI-forpligtelser. I denne forbindelse skal det kontrolleres, om man helt generelt kan udelukke enhver overkompensation (f.eks. for de forskellige SGEI-kombinationer) som forklaret i nedenfor (se tabel 9-13 i afsnit 7.3.5).

190

191

| (169) | Som angivet i betragtning 165-167 er Kommissionen kommet til den konklusion, at IRIS-hospitalernes supplerende forpligtelser og den basale hospitalsopgave skal anses for under ét de facto at udgøre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser. Mens den basale hospitalsopgave er defineret ovenfor (se betragtning 164), defineres det nøjagtige indhold af hver af de supplerende SGEI-forpligtelser nedenfor i dette afsnit. I øvrigt forklares det ligeledes, hvordan disse supplerende SGEI-forpligtelser er knyttet til hinanden, og hvordan de bidrager til tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser |
| --- | --- |

(169)

Som angivet i betragtning 165-167 er Kommissionen kommet til den konklusion, at IRIS-hospitalernes supplerende forpligtelser og den basale hospitalsopgave skal anses for under ét de facto at udgøre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser. Mens den basale hospitalsopgave er defineret ovenfor (se betragtning 164), defineres det nøjagtige indhold af hver af de supplerende SGEI-forpligtelser nedenfor i dette afsnit. I øvrigt forklares det ligeledes, hvordan disse supplerende SGEI-forpligtelser er knyttet til hinanden, og hvordan de bidrager til tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser

I.   Forpligtelsen til at behandle alle patienter under alle omstændigheder uden hensyntagen til deres betalingsevne (pligt til universel lægehjælp)

| (170) | Ifølge de belgiske myndigheder har IRIS-hospitalerne pligt til at behandle alle patienter, også når disse ikke er i stand til at betale og/eller ikke er forsikrede, og det gælder under alle omstændigheder, herunder når disse patienter ikke har brug for akut lægehjælp. Klagerne sår tvivl om, hvorvidt denne pligt gælder for IRIS-hospitalerne, og hævder, af privathospitalerne i Bruxelles ikke kan afvise patienter og reelt behandler et stort antal såkaldte »sociale« patienter. Til at underbygge deres påstand gør klagerne gældende, at LCH pålægger alle hospitaler den samme hospitalsopgave, og som angivet i præmis 150 i annullationsdommen af 7. november 2012 henviser de også til det generelle princip om ikkediskrimination, som forhindrer hospitalerne i at udvælge deres patienter efter disses ideologiske, filosofiske eller religiøse overbevisning eller betalingsevne. Ifølge klagerne er både offentlige og private hospitaler underlagt samme forpligtelse til at behandle patienter såvel i akutte situationer som i det efterfølgende behandlingsforløb efter akutfasen. |
| --- | --- |

(170)

Ifølge de belgiske myndigheder har IRIS-hospitalerne pligt til at behandle alle patienter, også når disse ikke er i stand til at betale og/eller ikke er forsikrede, og det gælder under alle omstændigheder, herunder når disse patienter ikke har brug for akut lægehjælp. Klagerne sår tvivl om, hvorvidt denne pligt gælder for IRIS-hospitalerne, og hævder, af privathospitalerne i Bruxelles ikke kan afvise patienter og reelt behandler et stort antal såkaldte »sociale« patienter. Til at underbygge deres påstand gør klagerne gældende, at LCH pålægger alle hospitaler den samme hospitalsopgave, og som angivet i præmis 150 i annullationsdommen af 7. november 2012 henviser de også til det generelle princip om ikkediskrimination, som forhindrer hospitalerne i at udvælge deres patienter efter disses ideologiske, filosofiske eller religiøse overbevisning eller betalingsevne. Ifølge klagerne er både offentlige og private hospitaler underlagt samme forpligtelse til at behandle patienter såvel i akutte situationer som i det efterfølgende behandlingsforløb efter akutfasen.

| (171) | Allerførst anfører Kommissionen, at LCH ikke indeholder en ordlyd, der kan fortolkes sådan, at loven pålægger hospitalerne (offentlige som private) at behandle alle patienter under alle omstændigheder, uafhængigt af deres betalingsevne. Imidlertid bestemmer belgisk ret, at der består en generel pligt til at hjælpe en nødstedt. Som de belgiske myndigheder understreger, finder denne pligt i overensstemmelse med artikel 422b i den belgiske straffelov anvendelse i nødsituationer og især akutte situationer med behov for livreddende lægehjælp. Hospitalerne har derfor pligt til at yde hjælp i akutte situationer med behov for lægehjælp alt efter deres organisation og tilgængelige ekspertise. Såvel de offentlige hospitaler som de private er underlagt denne forpligtelse, i øvrigt i lighed med enhver borger i kraft af pligten til at hjælpe en nødstedt. Der er derfor ingen tvivl om, at de offentlige og private hospitaler i Bruxelles har pligt til at behandle patienter i akutte situationer, uafhængigt af disses betalingsevne. Analogt hermed giver de lægeetiske regler lægerne ret til udtrykkeligt at afvise patienter undtagen i akutte situationer (192). |
| --- | --- |

(171)

Allerførst anfører Kommissionen, at LCH ikke indeholder en ordlyd, der kan fortolkes sådan, at loven pålægger hospitalerne (offentlige som private) at behandle alle patienter under alle omstændigheder, uafhængigt af deres betalingsevne. Imidlertid bestemmer belgisk ret, at der består en generel pligt til at hjælpe en nødstedt. Som de belgiske myndigheder understreger, finder denne pligt i overensstemmelse med artikel 422b i den belgiske straffelov anvendelse i nødsituationer og især akutte situationer med behov for livreddende lægehjælp. Hospitalerne har derfor pligt til at yde hjælp i akutte situationer med behov for lægehjælp alt efter deres organisation og tilgængelige ekspertise. Såvel de offentlige hospitaler som de private er underlagt denne forpligtelse, i øvrigt i lighed med enhver borger i kraft af pligten til at hjælpe en nødstedt. Der er derfor ingen tvivl om, at de offentlige og private hospitaler i Bruxelles har pligt til at behandle patienter i akutte situationer, uafhængigt af disses betalingsevne. Analogt hermed giver de lægeetiske regler lægerne ret til udtrykkeligt at afvise patienter undtagen i akutte situationer (192).

192

| (172) | Endvidere støtter klagerne sig til en dom afsagt af Retten i Første Instans i Bruxelles (193) for at underbygge, at der ikke er forskel på de offentlige og private hospitaler, hvad angår behandlingen af »sociale patienter«, hverken i akutte eller efterfølgende behandlingsforløb efter akutfasen. Denne dom vedrører et meget specifikt tilfælde af akut lægehjælp, som CPAS skal yde i henhold til artikel 57, stk. 2, i CPAS-loven. Retten i Første Instans i Bruxelles bemærkede, at den akutte lægehjælp faktisk aldrig ydes af CPAS selv, men snarere af specialiserede lægetjenester, og at der intet belæg er for at skelne mellem offentlig og privat levering af en sådan tjeneste i denne forbindelse. Ikke desto mindre bemærker Kommissionen, at pligten til at levere akut lægehjælp gælder CPAS og ikke hospitalerne, som leverer behandlingen. I det foreliggende tilfælde blev en papirløs migrant indlagt akut på et psykiatrisk privathospital i Bruxelles, og hospitalet bad CPAS betale for denne akutte lægehjælp, fordi migranten åbenlyst ikke kunne betale. Retten i Bruxelles konkluderede, at hvis et CPAS ikke leverer akut lægehjælp på et hospital, det forvalter, skal det betale omkostningerne ved den behandling, som leveres af et privathospital, hvis redningstjeneste traf beslutning om at tage imod patienten på grund af situationens akutte karakter. Denne dom vedrører tydeligvis en usædvanlig situation, som afviger fra den normale ramme for ydelse af social støtte, i henhold til hvilken CPAS benytter sine egne hospitaler (offentlige). I det foreliggende tilfælde skyldtes denne afvigelse, at de offentlige hospitaler ikke leverer den type psykiatrisk behandling, der var påkrævet i situationen. I øvrigt understregede Retten i Første Instans i Bruxelles, at »selv om hjælpen oftest ydes af en institution under det pågældende CPAS, eller med hvem CPAS har indgået en aftale, kan det ske, at indlæggelsen af patienten sker på et andet hospital på grund af den akutte karakter af den situation, patienten befinder sig«. Retten bemærkede ligeledes, at hvis det pågældende CPAS (nemlig Uccle i det foreliggende tilfælde) havde oprettet sit eget psykiatriske hospital eller havde indgået en aftale med et sådant hospital, skulle det pågældende privathospital ikke have leveret behandlingen til den omhandlede papirløse migrant, men have anmodet om overførsel til et sådant hospital. Da det ikke var tilfældet, var der ingen andre mulige løsninger, og derfor blev CPAS påbudt at refundere privathospitalet udgiften til behandlingen af denne patient. Den dom, som Retten i Bruxelles afsagde, og som klagerne henviser til, gør det derfor muligt at konkludere, at privathospitaler i visse tilfælde på grund af nødsituationer også kan levere akut lægehjælp til papirløse migranter, og at CPAS skal refundere disse privathospitalers udgifter hertil, når det er fritaget for pligten til at levere akut lægehjælp på denne bestemte måde. Derfor kan det forhold, at privathospitalerne i Bruxelles kan levere akut lægehjælp i et begrænset antal tilfælde (194), ikke fortolkes som en generel forpligtelse pålagt disse hospitaler til at behandler alle patienter uafhængigt af deres betalingsevne. |
| --- | --- |

(172)

Endvidere støtter klagerne sig til en dom afsagt af Retten i Første Instans i Bruxelles (193) for at underbygge, at der ikke er forskel på de offentlige og private hospitaler, hvad angår behandlingen af »sociale patienter«, hverken i akutte eller efterfølgende behandlingsforløb efter akutfasen. Denne dom vedrører et meget specifikt tilfælde af akut lægehjælp, som CPAS skal yde i henhold til artikel 57, stk. 2, i CPAS-loven. Retten i Første Instans i Bruxelles bemærkede, at den akutte lægehjælp faktisk aldrig ydes af CPAS selv, men snarere af specialiserede lægetjenester, og at der intet belæg er for at skelne mellem offentlig og privat levering af en sådan tjeneste i denne forbindelse. Ikke desto mindre bemærker Kommissionen, at pligten til at levere akut lægehjælp gælder CPAS og ikke hospitalerne, som leverer behandlingen. I det foreliggende tilfælde blev en papirløs migrant indlagt akut på et psykiatrisk privathospital i Bruxelles, og hospitalet bad CPAS betale for denne akutte lægehjælp, fordi migranten åbenlyst ikke kunne betale. Retten i Bruxelles konkluderede, at hvis et CPAS ikke leverer akut lægehjælp på et hospital, det forvalter, skal det betale omkostningerne ved den behandling, som leveres af et privathospital, hvis redningstjeneste traf beslutning om at tage imod patienten på grund af situationens akutte karakter. Denne dom vedrører tydeligvis en usædvanlig situation, som afviger fra den normale ramme for ydelse af social støtte, i henhold til hvilken CPAS benytter sine egne hospitaler (offentlige). I det foreliggende tilfælde skyldtes denne afvigelse, at de offentlige hospitaler ikke leverer den type psykiatrisk behandling, der var påkrævet i situationen. I øvrigt understregede Retten i Første Instans i Bruxelles, at »selv om hjælpen oftest ydes af en institution under det pågældende CPAS, eller med hvem CPAS har indgået en aftale, kan det ske, at indlæggelsen af patienten sker på et andet hospital på grund af den akutte karakter af den situation, patienten befinder sig«. Retten bemærkede ligeledes, at hvis det pågældende CPAS (nemlig Uccle i det foreliggende tilfælde) havde oprettet sit eget psykiatriske hospital eller havde indgået en aftale med et sådant hospital, skulle det pågældende privathospital ikke have leveret behandlingen til den omhandlede papirløse migrant, men have anmodet om overførsel til et sådant hospital. Da det ikke var tilfældet, var der ingen andre mulige løsninger, og derfor blev CPAS påbudt at refundere privathospitalet udgiften til behandlingen af denne patient. Den dom, som Retten i Bruxelles afsagde, og som klagerne henviser til, gør det derfor muligt at konkludere, at privathospitaler i visse tilfælde på grund af nødsituationer også kan levere akut lægehjælp til papirløse migranter, og at CPAS skal refundere disse privathospitalers udgifter hertil, når det er fritaget for pligten til at levere akut lægehjælp på denne bestemte måde. Derfor kan det forhold, at privathospitalerne i Bruxelles kan levere akut lægehjælp i et begrænset antal tilfælde (194), ikke fortolkes som en generel forpligtelse pålagt disse hospitaler til at behandler alle patienter uafhængigt af deres betalingsevne.

193

194

| (173) | Hvad endelig angår princippet om ikkediskrimination (som klagerne nævner, se betragtning 170), står det klart, at intet hospital i Belgien har lov til at forskelsbehandle på grund af en patients økonomiske situation (og dermed ud fra, om vedkommende er rig eller fattig) eller enhver anden personlig grund (f.eks. etnisk oprindelse eller religiøs overbevisning). Imidlertid kan princippet om ikkediskrimination i mangel af en akut situation ikke tvinge hospitaler til at yde gratis behandling, hvis det på forhånd står klart, at patienten ikke vil være i stand til at betale. Hvis disse betingelser er opfyldt i ikkeakutte situationer, kan hospitalerne foretage en objektivt begrundet forskelsbehandling og afvise patienten (195). Som angivet ovenfor (se betragtning 171) giver de belgiske lægeetiske regler lægerne lov til udtrykkeligt at afvise patienter i ikkeakutte situationer. En undersøgelse foretaget hos en række gældsmæglere (196) viser i øvrigt, at læger og hospitaler sommetider afviser patienter, som tidligere har haft problemer med at betale for behandling. I denne forbindelse er det relevant at understrege, at hospitalerne ikke blankt afviser patienterne som sådan, men at de beder dem betale et acontobeløb, hvilket kan afholde ubemidlede patienter fra at henvende sig. Empiriske data tyder ligeledes på, at privathospitalerne sommetider henviser patienter til et hospital, der hører under et CPAS (197). Derfor blev der i det belgiske senat i 2013 fremsat forslag til (men ikke vedtaget) en lov om forbud mod at afvise at levere sundhedsydelser til patienter i økonomiske vanskeligheder og mod at kræve acontobetaling (198). Princippet om ikkediskrimination kan derfor ikke påberåbes som en pligt for alle belgiske hospitaler (offentlige og private) til at behandle alle patienter under alle omstændigheder (dvs. uden for akutte situationer), selv om patienterne ikke kan betale for behandlingen. |
| --- | --- |

(173)

Hvad endelig angår princippet om ikkediskrimination (som klagerne nævner, se betragtning 170), står det klart, at intet hospital i Belgien har lov til at forskelsbehandle på grund af en patients økonomiske situation (og dermed ud fra, om vedkommende er rig eller fattig) eller enhver anden personlig grund (f.eks. etnisk oprindelse eller religiøs overbevisning). Imidlertid kan princippet om ikkediskrimination i mangel af en akut situation ikke tvinge hospitaler til at yde gratis behandling, hvis det på forhånd står klart, at patienten ikke vil være i stand til at betale. Hvis disse betingelser er opfyldt i ikkeakutte situationer, kan hospitalerne foretage en objektivt begrundet forskelsbehandling og afvise patienten (195). Som angivet ovenfor (se betragtning 171) giver de belgiske lægeetiske regler lægerne lov til udtrykkeligt at afvise patienter i ikkeakutte situationer. En undersøgelse foretaget hos en række gældsmæglere (196) viser i øvrigt, at læger og hospitaler sommetider afviser patienter, som tidligere har haft problemer med at betale for behandling. I denne forbindelse er det relevant at understrege, at hospitalerne ikke blankt afviser patienterne som sådan, men at de beder dem betale et acontobeløb, hvilket kan afholde ubemidlede patienter fra at henvende sig. Empiriske data tyder ligeledes på, at privathospitalerne sommetider henviser patienter til et hospital, der hører under et CPAS (197). Derfor blev der i det belgiske senat i 2013 fremsat forslag til (men ikke vedtaget) en lov om forbud mod at afvise at levere sundhedsydelser til patienter i økonomiske vanskeligheder og mod at kræve acontobetaling (198). Princippet om ikkediskrimination kan derfor ikke påberåbes som en pligt for alle belgiske hospitaler (offentlige og private) til at behandle alle patienter under alle omstændigheder (dvs. uden for akutte situationer), selv om patienterne ikke kan betale for behandlingen.

195

196

197

198

| (174) | På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at der skal sondres mellem akutte situationer og ikkeakutte situationer. I akutte tilfælde er offentlige og private hospitaler underlagt samme generelle forpligtelse (på grundlag af den belgiske straffelov) til at behandle patienter, der er i en akut situation med behov for lægehjælp. Der er imidlertid intet retsgrundlag, der pålægger privathospitalerne pligt til at ligebehandle patienterne i ikkeakutte situationer og uafhængigt af deres betalingsevne. Hverken LCH eller straffeloven indeholder da heller ikke en sådan pligt, og princippet om ikkediskrimination kan heller ikke anses for at pålægge en sådan pligt. Endelig gælder pligten til at levere akut lægehjælp til papirløse migranter CPAS og ikke hospitalet, der yder behandlingen. |
| --- | --- |

(174)

På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at der skal sondres mellem akutte situationer og ikkeakutte situationer. I akutte tilfælde er offentlige og private hospitaler underlagt samme generelle forpligtelse (på grundlag af den belgiske straffelov) til at behandle patienter, der er i en akut situation med behov for lægehjælp. Der er imidlertid intet retsgrundlag, der pålægger privathospitalerne pligt til at ligebehandle patienterne i ikkeakutte situationer og uafhængigt af deres betalingsevne. Hverken LCH eller straffeloven indeholder da heller ikke en sådan pligt, og princippet om ikkediskrimination kan heller ikke anses for at pålægge en sådan pligt. Endelig gælder pligten til at levere akut lægehjælp til papirløse migranter CPAS og ikke hospitalet, der yder behandlingen.

Pligten til universel lægehjælp, som påhviler IRIS-hospitalerne

Pligten til universel lægehjælp, som påhviler IRIS-hospitalerne

| (175) | Imidlertid har IRIS-hospitalerne i modsætning til privathospitalerne pligt (199) til at behandle alle patienter under alle omstændigheder, herunder i ikkeakutte situationer, uafhængigt af patienternes betalingsevne og/eller deres forsikringssituation, på grundlag af specifikke bestemmelser, der alene finder anvendelse på IRIS-hospitalerne, nemlig deres vedtægter og IRIS' strategiplaner som angivet nedenfor. Som forklaret ovenfor (se betragtning 24) blev IRIS-hospitalerne oprettet af CPAS til at varetage disses pligt til levering af social støtte til alle, der har behov for det. CPAS har pligt til at yde denne støtte (herunder lægehjælp og socialmedicinsk behandling) til enhver borger, inklusive dennes familie, som har behov for det (200). CPAS leverer disse ydelser gratis og er blevet oprettet navnlig for at hjælpe ugunstigt stillede personer. I denne forbindelse bestemmes følgende i artikel 5 i IRIS-hospitalernes vedtægter:






  »1) | Sammenslutningen har de mest vidtrækkende beføjelser til udøvelse af sin hospitalsopgave, uden at dette berører paraplyorganisationen IRIS' kompetencer og de kompetencer, som er tillagt IRIS' indkøbsorgan og andre organer, som paraplyorganisationen IRIS måtte oprette i medfør af artikel 135j i organisk lov af 8. juli 1976 om Centres publics d'action sociale [offentlige forsorgscentre] og under iagttagelse af bestemmelser i love og administrative forskrifter.Den udøver denne opgave med henblik på dels at sikre lægehjælp af god kvalitet til den laveste pris til enhver uanset dennes indtægt, forsikring, oprindelse og filosofiske overbevisning, dels at sikre sammenslutningens vedvarende økonomiske ligevægt.«
   (201) |
| --- | --- | --- |

(175)

Imidlertid har IRIS-hospitalerne i modsætning til privathospitalerne pligt (199) til at behandle alle patienter under alle omstændigheder, herunder i ikkeakutte situationer, uafhængigt af patienternes betalingsevne og/eller deres forsikringssituation, på grundlag af specifikke bestemmelser, der alene finder anvendelse på IRIS-hospitalerne, nemlig deres vedtægter og IRIS' strategiplaner som angivet nedenfor. Som forklaret ovenfor (se betragtning 24) blev IRIS-hospitalerne oprettet af CPAS til at varetage disses pligt til levering af social støtte til alle, der har behov for det. CPAS har pligt til at yde denne støtte (herunder lægehjælp og socialmedicinsk behandling) til enhver borger, inklusive dennes familie, som har behov for det (200). CPAS leverer disse ydelser gratis og er blevet oprettet navnlig for at hjælpe ugunstigt stillede personer. I denne forbindelse bestemmes følgende i artikel 5 i IRIS-hospitalernes vedtægter:

199

200

»1)

udøvelse af sin hospitalsopgave

Den udøver denne opgave med henblik på dels at sikre lægehjælp af god kvalitet til den laveste pris til enhver uanset dennes indtægt, forsikring, oprindelse og filosofiske overbevisning, dels at sikre sammenslutningens vedvarende økonomiske ligevægt.«
   (201)

sikre lægehjælp af god kvalitet til den laveste pris til enhver uanset dennes indtægt, forsikring, oprindelse og filosofiske overbevisning

201

| (176) | Ligeledes angives følgende i indledningen til IRIS' strategiplan for 1996-2001:

  »For at varetage sin sociale opgave til hver en tid skal det offentlige hospital i IRIS-nettet tilbyde den vifte af tjenester, der garanterer enhver borger en optimal behandling på økonomiske vilkår, der generelt er acceptable for alle, og som er tilgængelig for enhver patient uanset dennes indtægt, forsikring, oprindelse eller ideologiske overbevisninger.«
   (202) |
| --- | --- |

(176)

Ligeledes angives følgende i indledningen til IRIS' strategiplan for 1996-2001:

»For at varetage sin sociale opgave til hver en tid skal det offentlige hospital i IRIS-nettet tilbyde den vifte af tjenester, der garanterer enhver borger en optimal behandling på økonomiske vilkår, der generelt er acceptable for alle, og som er tilgængelig for enhver patient uanset dennes indtægt, forsikring, oprindelse eller ideologiske overbevisninger.«
   (202)

garanterer enhver borger en optimal behandling på økonomiske vilkår, der generelt er acceptable for alle, og som er tilgængelig for enhver patient uanset dennes indtægt, forsikring

202

| (177) | Til denne indledning føjes:

  »Den primære målsætning med IRIS' plan er opretholdelsen i Bruxelles af et styrket net af offentlige hospitaler, som er tilgængelige for enhver, uanset indtægt, forsikring, oprindelse eller ideologiske eller filosofiske overbevisninger.«
   (203) |
| --- | --- |

(177)

Til denne indledning føjes:

»Den primære målsætning med IRIS' plan er opretholdelsen i Bruxelles af et styrket net af offentlige hospitaler, som er tilgængelige for enhver, uanset indtægt, forsikring, oprindelse eller ideologiske eller filosofiske overbevisninger.«
   (203)

tilgængelige for enhver, uanset indtægt, forsikring

203

| (178) | I et andet afsnit i denne plan bemærkes det, at IRIS' patientcharter garanterer

  »
  adgang for alle patienter, uden skelen til oprindelse, indtægt, filosofiske og ideologiske overbevisninger eller forsikring
  «. (204) |
| --- | --- |

(178)

I et andet afsnit i denne plan bemærkes det, at IRIS' patientcharter garanterer

»
  adgang for alle patienter, uden skelen til oprindelse, indtægt, filosofiske og ideologiske overbevisninger eller forsikring
  «. (204)

adgang for alle patienter, uden skelen til

indtægt

forsikring

204

| (179) | I øvrigt er der i IRIS' strategiplan for 1996-2001 et underafsnit 2.5.4 med titlen »Modtagelse og behandling af enhver, der henvender sig på et af hospitalerne i IRIS-nettet«, som indeholder følgende bestemmelser:

  »De offentlige hospitaler [nemlig IRIS-hospitalerne] har til grundlæggende opgave at levere social lægehjælp; denne opgave pålægger dem at opfylde kravene til sociale opgaver, også selv om denne funktion ikke anerkendes i de love og administrative forskrifter, der regulerer hospitalssektoren.
  De offentlige hospitaler har til opgave at modtage og yde behandling til alle patienter, uanset disses oprindelse, vilkår, kultur, overbevisninger eller sygdomsbillede. Det følger heraf, at vores hospitaler, fordi de er offentlige, skal overholde universalprincippet og principperne om lighed, kontinuitet og forandring.






  1. | Universalprincippet pålægger hospitalet at modtage alle patienter, uanset hvem de er. Hospitalet skal derfor tilbyde lægehjælp på højest mulige niveau for at kunne imødekomme alle behov. |
| --- | --- | --- |

(179)

I øvrigt er der i IRIS' strategiplan for 1996-2001 et underafsnit 2.5.4 med titlen »Modtagelse og behandling af enhver, der henvender sig på et af hospitalerne i IRIS-nettet«, som indeholder følgende bestemmelser:

»De offentlige hospitaler [nemlig IRIS-hospitalerne] har til grundlæggende opgave at levere social lægehjælp; denne opgave pålægger dem at opfylde kravene til sociale opgaver, også selv om denne funktion ikke anerkendes i de love og administrative forskrifter, der regulerer hospitalssektoren.

levere social lægehjælp

også selv om denne funktion ikke anerkendes i de love og administrative forskrifter, der regulerer hospitalssektoren

De offentlige hospitaler har til opgave at modtage og yde behandling til alle patienter, uanset disses oprindelse, vilkår, kultur, overbevisninger eller sygdomsbillede. Det følger heraf, at vores hospitaler, fordi de er offentlige, skal overholde universalprincippet og principperne om lighed, kontinuitet og forandring.

modtage og yde behandling til alle patienter

1.

Universalprincippet pålægger hospitalet at modtage alle patienter, uanset hvem de er. Hospitalet skal derfor tilbyde lægehjælp på højest mulige niveau for at kunne imødekomme alle behov.

Universalprincippet pålægger hospitalet at modtage alle patienter, uanset hvem de er. Hospitalet skal derfor tilbyde lægehjælp på højest mulige niveau for at kunne imødekomme alle behov.

| 2. | Det forfatningssikrede princip om ligebehandling foreskriver modtagelse af enhver uden forskelsbehandling. ....« (205) |
| --- | --- |

2.

Det forfatningssikrede princip om ligebehandling foreskriver modtagelse af enhver uden forskelsbehandling. ....« (205)

205

| (180) | Af ovenstående fremgår klart, at patienternes betalingsevne og deres forsikringssituation ikke tages i betragtning ved modtagelsen af dem på IRIS-hospitalerne, hvormed adgangen til sundhedsydelser garanteres alle, herunder i ikkeakutte situationer. Der er flere elementer i IRIS' strategiplan for 1996-2001, der ligeledes demonstrerer den sociale karakter af de hospitalsydelser, der leveres af IRIS-hospitalerne (f.eks. »for at være i stand til fortsat at levere lægehjælp helt uden markedslogik« (206)), og den klare vilje til at tilbyde kvalitetsbehandling til alle befolkningslag i Bruxelles, især til de mest ugunstigt stillede (207). |
| --- | --- |

(180)

Af ovenstående fremgår klart, at patienternes betalingsevne og deres forsikringssituation ikke tages i betragtning ved modtagelsen af dem på IRIS-hospitalerne, hvormed adgangen til sundhedsydelser garanteres alle, herunder i ikkeakutte situationer. Der er flere elementer i IRIS' strategiplan for 1996-2001, der ligeledes demonstrerer den sociale karakter af de hospitalsydelser, der leveres af IRIS-hospitalerne (f.eks. »for at være i stand til fortsat at levere lægehjælp helt uden markedslogik« (206)), og den klare vilje til at tilbyde kvalitetsbehandling til alle befolkningslag i Bruxelles, især til de mest ugunstigt stillede (207).

lægehjælp helt uden markedslogik

206

207

| (181) | I IRIS' strategiplan for perioden 2002-2014 gentages visse af de væsentlige principper (adgang for alle patienter, øget tilgængelighed for fattige), især i form af et citat fra artikel 5 i IRIS-hospitalernes vedtægter (208) (se også betragtning 175) og den første målsætning for IRIS' strategiplan for 1996-2001 (209) (se betragtning 177) samt en henvisning til IRIS' patientcharter (210) (se betragtning 178), og følgende tilføjes:

  »De offentlige myndigheder defineres ifølge tre væsentlige principper, nemlig universalprincippet, ligebehandlingsprincippet og kontinuitetsprincippet. Ifølge disse tre principper og fordi hospitalerne i IRIS-nettet er offentlige, skal disse hospitaler:






  — | modtage alle patienter, uanset hvem de er |
| --- | --- | --- |

(181)

I IRIS' strategiplan for perioden 2002-2014 gentages visse af de væsentlige principper (adgang for alle patienter, øget tilgængelighed for fattige), især i form af et citat fra artikel 5 i IRIS-hospitalernes vedtægter (208) (se også betragtning 175) og den første målsætning for IRIS' strategiplan for 1996-2001 (209) (se betragtning 177) samt en henvisning til IRIS' patientcharter (210) (se betragtning 178), og følgende tilføjes:

208

209

210

»De offentlige myndigheder defineres ifølge tre væsentlige principper, nemlig universalprincippet, ligebehandlingsprincippet og kontinuitetsprincippet. Ifølge disse tre principper og fordi hospitalerne i IRIS-nettet er offentlige, skal disse hospitaler:

—

modtage alle patienter, uanset hvem de er

modtage alle patienter

| — | behandle alle patienter uden nogen form for forskelsbehandling |
| --- | --- |

—

behandle alle patienter uden nogen form for forskelsbehandling

behandle alle patienter

| — | forpligte sig til at tilrettelægge varetagelsen af patienterne og garantere alle de behandlingsmuligheder, de har brug for.«
   (211) |
| --- | --- |

—

forpligte sig til at tilrettelægge varetagelsen af patienterne og garantere alle de behandlingsmuligheder, de har brug for.«
   (211)

forpligte sig til at tilrettelægge varetagelsen af patienterne

garantere alle de behandlingsmuligheder, de har brug for

211

| (182) | På baggrund af ovenstående oplysninger konkluderer Kommissionen, at IRIS-hospitalerne har pligt til at behandle alle patienter under alle omstændigheder (både i akutte og ikkeakutte situationer), selv om disse ikke kan eller sandsynligvis ikke vil kunne betale for behandlingen og/eller ikke er forsikrede. Denne pligt er indskrevet og pålagt IRIS-hospitalerne i deres vedtægter og i ovennævnte strategiplaner, som er bindende for IRIS-hospitalerne og bygger på pligten til at levere den sociale støtte, der udspringer af CPAS-loven (en pligt, som delegeres af CPAS til IRIS-hospitalerne ved hjælp af disses vedtægter og strategiplaner). |
| --- | --- |

(182)

På baggrund af ovenstående oplysninger konkluderer Kommissionen, at IRIS-hospitalerne har pligt til at behandle alle patienter under alle omstændigheder (både i akutte og ikkeakutte situationer), selv om disse ikke kan eller sandsynligvis ikke vil kunne betale for behandlingen og/eller ikke er forsikrede. Denne pligt er indskrevet og pålagt IRIS-hospitalerne i deres vedtægter og i ovennævnte strategiplaner, som er bindende for IRIS-hospitalerne og bygger på pligten til at levere den sociale støtte, der udspringer af CPAS-loven (en pligt, som delegeres af CPAS til IRIS-hospitalerne ved hjælp af disses vedtægter og strategiplaner).

Praktisk betydning af IRIS-hospitalernes pligt til universel lægehjælp

Praktisk betydning af IRIS-hospitalernes pligt til universel lægehjælp

| (183) | Kommissionen bemærker ligeledes, at ovenstående konklusion, nemlig at IRIS-hospitalerne har pligt til at behandle alle patienter under alle omstændigheder (dvs. i både akutte og ikkeakutte situationer) og uafhængigt af patienternes betalingsevne, mens privathospitalerne kun har pligt til at behandle alle patienter i akutte situationer (dvs. når behandling er akut nødvendig i en livstruende situation), i øvrigt bekræftes af de forskellige patientprofiler, der behandles på henholdsvis IRIS-hospitalerne og privathospitalerne i hovedstadsregionen Bruxelles, og af disse hospitalers respektive satspolitikker. |
| --- | --- |

(183)

Kommissionen bemærker ligeledes, at ovenstående konklusion, nemlig at IRIS-hospitalerne har pligt til at behandle alle patienter under alle omstændigheder (dvs. i både akutte og ikkeakutte situationer) og uafhængigt af patienternes betalingsevne, mens privathospitalerne kun har pligt til at behandle alle patienter i akutte situationer (dvs. når behandling er akut nødvendig i en livstruende situation), i øvrigt bekræftes af de forskellige patientprofiler, der behandles på henholdsvis IRIS-hospitalerne og privathospitalerne i hovedstadsregionen Bruxelles, og af disse hospitalers respektive satspolitikker.

| (184) | Det skal først og fremmest bemærkes, at strategiplanen for 2002-2014 ligeledes omhandler de lavere indtægter (212) og de højere omkostninger (213), der knytter sig til behandling af socioøkonomisk vanskeligt stillede patienter, som udgør en stor andel af patienterne på IRIS-hospitalerne. I denne forbindelse er det relevant at understrege, at IRIS-hospitalerne har indgået aftaler med deres læger om, at de ikke må fakturere tillæg (se flere oplysninger i betragtning 46, litra c)) til CPAS-patienter eller patienter med lav indkomst (dvs. dem, der har ret til en højere refusion fra INAMI). I øvrigt ligger andelen af indlæggelser på enestue (nemlig de eneste stuer, hvor der må faktureres tillæg) langt under gennemsnittet for hovedstadsregionen Bruxelles (214). De tilgængelige tal fra et af de gensidige forsikringsselskaber (215) viser i øvrigt, at når IRIS-hospitalerne fakturerer et tillæg, er beløbet også meget mindre end gennemsnitligt for regionen (nemlig mellem 25 % og 67 % mindre). Til sammenligning har visse privathospitaler i Bruxelles i den omhandlede periode faktureret deres patienter et beløb, der er 180 % højere end den pris, der er fastsat i socialsikringssystemet. |
| --- | --- |

(184)

Det skal først og fremmest bemærkes, at strategiplanen for 2002-2014 ligeledes omhandler de lavere indtægter (212) og de højere omkostninger (213), der knytter sig til behandling af socioøkonomisk vanskeligt stillede patienter, som udgør en stor andel af patienterne på IRIS-hospitalerne. I denne forbindelse er det relevant at understrege, at IRIS-hospitalerne har indgået aftaler med deres læger om, at de ikke må fakturere tillæg (se flere oplysninger i betragtning 46, litra c)) til CPAS-patienter eller patienter med lav indkomst (dvs. dem, der har ret til en højere refusion fra INAMI). I øvrigt ligger andelen af indlæggelser på enestue (nemlig de eneste stuer, hvor der må faktureres tillæg) langt under gennemsnittet for hovedstadsregionen Bruxelles (214). De tilgængelige tal fra et af de gensidige forsikringsselskaber (215) viser i øvrigt, at når IRIS-hospitalerne fakturerer et tillæg, er beløbet også meget mindre end gennemsnitligt for regionen (nemlig mellem 25 % og 67 % mindre). Til sammenligning har visse privathospitaler i Bruxelles i den omhandlede periode faktureret deres patienter et beløb, der er 180 % højere end den pris, der er fastsat i socialsikringssystemet.

212

213

214

215

| (185) | Pligten til universel lægehjælp blev pålagt IRIS-hospitalerne for at sørge for, at patienter, som ikke er i stand til at betale, ikke har en privat forsikring og ikke vil kunne få refusion (end ikke delvis) fra socialsikringen, får den lægehjælp, de har brug for. En stor undergruppe af disse patienter omfatter ovennævnte papirløse migranter, for de er ikke dækket af den belgiske socialsikring og er generelt ikke i stand til at betale for behandlingen. I 85 % af tilfældene i hovedstadsregionen Bruxelles modtager disse migranter akut lægehjælp på IRIS-hospitalerne (se betragtning 172), selv om disse hospitaler kun driver 35 % af hospitalssengene i denne region. En anden afslørende indikator er den rangliste (216), som SPF Santé publique udarbejder over samtlige belgiske hospitaler på grundlag af deres patienters socioøkonomiske profil (se tabel 1 og betragtning 40). Ranglisten afspejler bl.a. andelen af patienter, som ikke kan betale, og som ikke er dækket af socialsikringen, og for hvem CPAS (217) kan yde refusion af udgifterne til behandling (se også betragtning 187-188) (218). For perioden 2007-2013 og for hele Belgien er de tre første pladser på ranglisten alle optaget af IRIS-hospitaler (med Institut Bordet og HUDERF som undtagelserne i kraft af deres specialer). I samme periode optager privathospitalerne i Bruxelles derimod ingen af de øverste 20 pladser, hvilke viser, at den gennemsnitlige socioøkonomiske profil for deres patienter er mærkbart højere end IRIS-hospitalernes patienter. Selv om de til ranglisten anvendte kriterier ikke alene vedrører patienter, som ikke kan betale eller ikke er forsikrede, modsiger listen ligeledes klagernes påstand om, at privathospitalerne i Bruxelles har pligt til at behandle alle patienter under alle omstændigheder, og bekræfter, at en sådan pligt alene påhviler IRIS-hospitalerne. Hvis en sådan pligt var pålagt privathospitalerne i Bruxelles, kunne man nemlig forvente, at de lå højere placeret på ranglisten.

  Tabel 1


  Rangordning af hospitalerne efter deres patienters socioøkonomiske profil, opstillet af SPF Santé publique (*= IRIS-hospitaler, += privathospitaler i Bruxelles) | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| CHU Saint-Pierre* | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| CHU Brugmann* | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 | 2 |
| Hôpitaux IRIS Sud* | 5 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 |
| HUDERF* | 62 | 4 | 4 | 6 | Ingen placering | 5 | Ingen placering |
| Institut Bordet* | 23 | 16 | 31 | 34 | Ingen placering | 18 | 35 |
| Clin. Ste Anne St Rémi+ | 52 | 42 | 52 | 62 | 40 | 32 | 28 |
| Clinique Saint Jean+ | 25 | 21 | 44 | 59 | 39 | 27 | Ingen placering |
| Cliniques de l'Europe+ | 64 | 24 | 90 | 93 | 61 | 63 | 62 |
| CHIR Edith Cavell+ | 110 | 103 | 108 | 105 | Ingen placering | 105 | 103 |
| Clinique Univ. Erasme+ | 49 | 41 | 48 | 58 | 51 | 41 | 36 |
| Clinique Univ. St Luc+ | 93 | 67 | 95 | 94 | 76 | Ingen placering | Ingen placering |
| UZ Brussel+ | 80 | 74 | 91 | 97 | 78 | Ingen placering | Ingen placering |

(185)

Pligten til universel lægehjælp blev pålagt IRIS-hospitalerne for at sørge for, at patienter, som ikke er i stand til at betale, ikke har en privat forsikring og ikke vil kunne få refusion (end ikke delvis) fra socialsikringen, får den lægehjælp, de har brug for. En stor undergruppe af disse patienter omfatter ovennævnte papirløse migranter, for de er ikke dækket af den belgiske socialsikring og er generelt ikke i stand til at betale for behandlingen. I 85 % af tilfældene i hovedstadsregionen Bruxelles modtager disse migranter akut lægehjælp på IRIS-hospitalerne (se betragtning 172), selv om disse hospitaler kun driver 35 % af hospitalssengene i denne region. En anden afslørende indikator er den rangliste (216), som SPF Santé publique udarbejder over samtlige belgiske hospitaler på grundlag af deres patienters socioøkonomiske profil (se tabel 1 og betragtning 40). Ranglisten afspejler bl.a. andelen af patienter, som ikke kan betale, og som ikke er dækket af socialsikringen, og for hvem CPAS (217) kan yde refusion af udgifterne til behandling (se også betragtning 187-188) (218). For perioden 2007-2013 og for hele Belgien er de tre første pladser på ranglisten alle optaget af IRIS-hospitaler (med Institut Bordet og HUDERF som undtagelserne i kraft af deres specialer). I samme periode optager privathospitalerne i Bruxelles derimod ingen af de øverste 20 pladser, hvilke viser, at den gennemsnitlige socioøkonomiske profil for deres patienter er mærkbart højere end IRIS-hospitalernes patienter. Selv om de til ranglisten anvendte kriterier ikke alene vedrører patienter, som ikke kan betale eller ikke er forsikrede, modsiger listen ligeledes klagernes påstand om, at privathospitalerne i Bruxelles har pligt til at behandle alle patienter under alle omstændigheder, og bekræfter, at en sådan pligt alene påhviler IRIS-hospitalerne. Hvis en sådan pligt var pålagt privathospitalerne i Bruxelles, kunne man nemlig forvente, at de lå højere placeret på ranglisten.

216

217

218

Tabel 1

Tabel 1

Rangordning af hospitalerne efter deres patienters socioøkonomiske profil, opstillet af SPF Santé publique (*= IRIS-hospitaler, += privathospitaler i Bruxelles)

Rangordning af hospitalerne efter deres patienters socioøkonomiske profil, opstillet af SPF Santé publique (*=

+=

2007

2008

2009

2010

2011

2012

2013

CHU Saint-Pierre*

*

1

1

1

1

1

1

1

CHU Brugmann*

*

2

2

2

2

2

2

2

Hôpitaux IRIS Sud*

*

5

3

3

3

3

3

3

HUDERF*

*

62

4

4

6

Ingen placering

5

Ingen placering

Institut Bordet*

*

23

16

31

34

Ingen placering

18

35

Clin. Ste Anne St Rémi+

+

52

42

52

62

40

32

28

Clinique Saint Jean+

+

25

21

44

59

39

27

Ingen placering

Cliniques de l'Europe+

+

64

24

90

93

61

63

62

CHIR Edith Cavell+

+

110

103

108

105

Ingen placering

105

103

Clinique Univ. Erasme+

+

49

41

48

58

51

41

36

Clinique Univ. St Luc+

+

93

67

95

94

76

Ingen placering

Ingen placering

UZ Brussel+

+

80

74

91

97

78

Ingen placering

Ingen placering

| (186) | Det er nødvendigt at bringe klagernes henvisning til en publikation udgivet af Mutualités Chrétiennes i februar 2004 (se betragtning 72), som vedrører 2001, og som påviser, at privathospitalerne behandler over 60 % af de sociale patienter i hovedstadsregionen Bruxelles, tilbage i den rette sammenhæng. Udtrykket »sociale patienter« kan give det indtryk, at det omfatter patienter, som ikke kan betale for en behandling, og som derfor alle falder ind under pligten til universel lægehjælp. Det er imidlertid ikke tilfældet af følgende grunde:






  — | For det første vedrører publikationens definition af »sociale patienter«
   (219) kun de personer, som er forsikret gennem den belgiske socialsikring (220), og omfatter derfor ikke patienter, som ikke kan betale, og som ikke er dækket af socialsikringen. Det er imidlertid sidstnævnte gruppe, som i størst omfang nyder godt af pligten til universel lægehjælp, og som repræsenterer den største økonomiske byrde for IRIS-hospitalerne (se også betragtning 187-188). På grundlag af den brede definition i publikationen skal næsten 20 % af modtagelserne på privathospitalerne (mod ca. 26 % på de offentlige hospitaler) i Bruxelles omhandle »sociale patienter«, og privathospitalerne skal have behandlet næsten 66 % af det samlede antal patienter i 2001. |
| --- | --- | --- |

(186)

Det er nødvendigt at bringe klagernes henvisning til en publikation udgivet af Mutualités Chrétiennes i februar 2004 (se betragtning 72), som vedrører 2001, og som påviser, at privathospitalerne behandler over 60 % af de sociale patienter i hovedstadsregionen Bruxelles, tilbage i den rette sammenhæng. Udtrykket »sociale patienter« kan give det indtryk, at det omfatter patienter, som ikke kan betale for en behandling, og som derfor alle falder ind under pligten til universel lægehjælp. Det er imidlertid ikke tilfældet af følgende grunde:

—

For det første vedrører publikationens definition af »sociale patienter«
   (219) kun de personer, som er forsikret gennem den belgiske socialsikring (220), og omfatter derfor ikke patienter, som ikke kan betale, og som ikke er dækket af socialsikringen. Det er imidlertid sidstnævnte gruppe, som i størst omfang nyder godt af pligten til universel lægehjælp, og som repræsenterer den største økonomiske byrde for IRIS-hospitalerne (se også betragtning 187-188). På grundlag af den brede definition i publikationen skal næsten 20 % af modtagelserne på privathospitalerne (mod ca. 26 % på de offentlige hospitaler) i Bruxelles omhandle »sociale patienter«, og privathospitalerne skal have behandlet næsten 66 % af det samlede antal patienter i 2001.

219

220

| — | For det andet er selv de »følsomme patienter«
   (221), som defineres i publikationen som en undergruppe til de »sociale patienter«, dækket af socialsikringen, og der er ingen grund til at formode, at de ikke kan betale patientandelen. Man kunne dog hævde, at disse »følsomme patienter« godt kunne have en ringere betalingsevne i henseende til patientandelen, som de skal betale til hospitalet. Publikationen viser, at de offentlige hospitaler i Bruxelles behandler ca. 48 % af de »følsomme patienter« mod en andel på 52 % for privathospitalernes vedkommende. Men de offentlige hospitaler behandler proportionelt en meget større antal af disse patienter, end deres markedsandel lader formode (målt i senge og antal modtagelser). Faktisk skulle »følsomme patienter« udgøre 9,5 % af modtagelserne på de offentlige hospitaler mod kun 4,1 % på privathospitalerne. |
| --- | --- |

—

For det andet er selv de »følsomme patienter«
   (221), som defineres i publikationen som en undergruppe til de »sociale patienter«, dækket af socialsikringen, og der er ingen grund til at formode, at de ikke kan betale patientandelen. Man kunne dog hævde, at disse »følsomme patienter« godt kunne have en ringere betalingsevne i henseende til patientandelen, som de skal betale til hospitalet. Publikationen viser, at de offentlige hospitaler i Bruxelles behandler ca. 48 % af de »følsomme patienter« mod en andel på 52 % for privathospitalernes vedkommende. Men de offentlige hospitaler behandler proportionelt en meget større antal af disse patienter, end deres markedsandel lader formode (målt i senge og antal modtagelser). Faktisk skulle »følsomme patienter« udgøre 9,5 % af modtagelserne på de offentlige hospitaler mod kun 4,1 % på privathospitalerne.

221

| — | For det tredje kan bemærkningen om, at privathospitalerne i Bruxelles i 2001 skulle have behandlet 52 % af de »følsomme« patienter (mod 66 % af de »sociale« patienter), på ingen måde ændre den konklusion, at alene IRIS-hospitalerne har en pligt til universel lægehjælp. Da ingen lovfæstet pligt er pålagt privathospitalerne til at behandle patienterne uafhængigt af deres betalingsevne og forsikringssituation, ville privathospitalerne da også frit kunne beslutte at levere sundhedsydelser til »følsomme« eller »sociale« patienter i ikkeakutte situationer, og de ville derfor også kunne omgøre en sådan beslutning til hver en tid. I øvrigt er den mest sårbare gruppe af patienter, nemlig dem, som hverken er dækket af socialsikringen eller en anden forsikring, ikke medregnet i publikationens statistikker. Det forklarer også den klare forskel mellem publikationens tal for 2001 og ranglisten fra SPF Santé publique (se betragtning 185) for perioden 2007-2013. Mens SPF's rangliste viser andelen af patienter, som ikke er dækket af socialsikringen, omfatter publikationens statistikker kun patienter, som er. |
| --- | --- |

—

For det tredje kan bemærkningen om, at privathospitalerne i Bruxelles i 2001 skulle have behandlet 52 % af de »følsomme« patienter (mod 66 % af de »sociale« patienter), på ingen måde ændre den konklusion, at alene IRIS-hospitalerne har en pligt til universel lægehjælp. Da ingen lovfæstet pligt er pålagt privathospitalerne til at behandle patienterne uafhængigt af deres betalingsevne og forsikringssituation, ville privathospitalerne da også frit kunne beslutte at levere sundhedsydelser til »følsomme« eller »sociale« patienter i ikkeakutte situationer, og de ville derfor også kunne omgøre en sådan beslutning til hver en tid. I øvrigt er den mest sårbare gruppe af patienter, nemlig dem, som hverken er dækket af socialsikringen eller en anden forsikring, ikke medregnet i publikationens statistikker. Det forklarer også den klare forskel mellem publikationens tal for 2001 og ranglisten fra SPF Santé publique (se betragtning 185) for perioden 2007-2013. Mens SPF's rangliste viser andelen af patienter, som ikke er dækket af socialsikringen, omfatter publikationens statistikker kun patienter, som er.

Af alle disse grunde mener Kommissionen, at publikationen fra Mutualités Chrétiennes, der præsenterer statistikkerne for 2001, ikke kan bevise, at IRIS-hospitalerne ikke er pålagt pligten til universel lægehjælp, eller at privathospitalerne i Bruxelles har en lignende pligt.

| (187) | Pligten til universel lægehjælp, som påhviler IRIS-hospitalerne, garanterer, at patienter med yderst vanskelige økonomiske forhold, politiske flygtninge og ulovlige immigranter osv. modtager behandling under alle omstændigheder. Hvis patienterne ikke kan betale for deres behandling og ikke er dækket af en forsikring (dvs. hverken socialsikring eller en privat sundhedsforsikring), betaler CPAS kun omkostningerne for disse patienter på visse betingelser. For at få fastlagt reglerne for en sådan refusion har IRIS-hospitalerne og 17 ud af 19 CPAS i hovedstadsregionen Bruxelles indgået multilaterale aftaler kaldet »domicile de secours«. Med hensyn til ikkeakut behandling henviser CPAS de berørte personer til IRIS-hospitalerne og forpligter sig skriftligt (ved hjælp af en »réquisitoire« — rekvisition) til at dække udgiften til behandling. Hvis patienterne præsenterer denne rekvisition, sender IRIS-hospitalerne fakturaen direkte til CPAS. I akutte situationer kan denne procedure naturligvis ikke følges. I stedet er refusionen fra CPAS betinget af i) fremlæggelsen af en lægeattest, der bekræfter nødvendigheden af en akut modtagelse eller akut behandling af personen, og ii) personens manglende betalingsevne, som CPAS bekræfter ved at bruge de oplysninger, som hospitaler har indhentet, til at gennemføre en social undersøgelse. Indhentning af de nødvendige oplysninger er en vigtig opgave for IRIS-hospitalernes socialtjenesteafdelinger (se også betragtning 210-211) (222). |
| --- | --- |

(187)

Pligten til universel lægehjælp, som påhviler IRIS-hospitalerne, garanterer, at patienter med yderst vanskelige økonomiske forhold, politiske flygtninge og ulovlige immigranter osv. modtager behandling under alle omstændigheder. Hvis patienterne ikke kan betale for deres behandling og ikke er dækket af en forsikring (dvs. hverken socialsikring eller en privat sundhedsforsikring), betaler CPAS kun omkostningerne for disse patienter på visse betingelser. For at få fastlagt reglerne for en sådan refusion har IRIS-hospitalerne og 17 ud af 19 CPAS i hovedstadsregionen Bruxelles indgået multilaterale aftaler kaldet »domicile de secours«. Med hensyn til ikkeakut behandling henviser CPAS de berørte personer til IRIS-hospitalerne og forpligter sig skriftligt (ved hjælp af en »réquisitoire« — rekvisition) til at dække udgiften til behandling. Hvis patienterne præsenterer denne rekvisition, sender IRIS-hospitalerne fakturaen direkte til CPAS. I akutte situationer kan denne procedure naturligvis ikke følges. I stedet er refusionen fra CPAS betinget af i) fremlæggelsen af en lægeattest, der bekræfter nødvendigheden af en akut modtagelse eller akut behandling af personen, og ii) personens manglende betalingsevne, som CPAS bekræfter ved at bruge de oplysninger, som hospitaler har indhentet, til at gennemføre en social undersøgelse. Indhentning af de nødvendige oplysninger er en vigtig opgave for IRIS-hospitalernes socialtjenesteafdelinger (se også betragtning 210-211) (222).

222

| (188) | Såfremt ovennævnte betingelser er opfyldt (nemlig fremlæggelse af en rekvisition til ikkeakut behandling og en lægeattest og en social undersøgelse til akut behandling) refunderer CPAS IRIS-hospitalerne de udgifter, der er forbundet med behandlingen af de patienter, som ikke kan betale for behandlingen og ikke er dækket af en forsikring. Det friholder imidlertid ikke fuldt ud IRIS-hospitalerne for udgiften ved pligten til universel lægehjælp. IRIS-hospitalerne skal nemlig for at opnå refusion fra CPAS indsamle oplysninger til den sociale undersøgelse (hvilket de gjorde i 25 749 tilfælde i 2012). Det er f.eks. en af grundene til, at IRIS-hospitalerne beskæftiger over dobbelt så mange socialassistenter som universitetshospitalerne (se betragtning 213). Imidlertid refunderer CPAS ikke IRIS-hospitalernes udgifter til indhentning af oplysninger til de sociale undersøgelser (223). I øvrigt har CPAS længere betalingsfrister (sommetider over et år) end de gensidige forsikringsselskaber og de almindelige forsikringsselskaber (som betaler inden for en eller to måneder efter modtagelse af fakturaen). Derfor skal IRIS-hospitalerne selv finansiere omkostningerne i en længere periode end for de »normale« patienter. Den 31. december 2010 skyldte CPAS i Bruxelles IRIS-hospitalerne næsten 35 mio. EUR (heraf 71 % vedrørende fakturaer fra 2010, 12 % vedrørende 2009 og ca. 13 % fra endnu tidligere). Ved at anvende en nominel årlig rentesats på 2 % har IRIS-hospitalerne skønnet, at den iboende omkostning ved de længere betalingsfrister hidtil havde beløbet sig til næsten 700 000 EUR (224). Endelig er ikke alle, der kan have vanskeligt ved at betale deres faktura, berettigede til dækning fra CPAS (225). På baggrund af pligten til universel lægehjælp behandler IRIS-hospitalerne ikke desto mindre patienter, for hvilke CPAS ikke forpligter sig til at dække omkostningerne. I en sådan situation sender IRIS-hospitalerne en faktura til patienterne, som i visse tilfælde ikke vil være i stand til at betale. Det følger heraf, at IRIS-hospitalerne får et meget større antal uerholdelige fordringer end andre offentlige hospitaler og privathospitaler i Belgien (226). IRIS-hospitalerne har skønnet, at beløbet for annullerede fordringer i 2010 oversteg gennemsnittet for offentlige hospitaler i Belgien med ca. [...] mio. EUR. |
| --- | --- |

(188)

Såfremt ovennævnte betingelser er opfyldt (nemlig fremlæggelse af en rekvisition til ikkeakut behandling og en lægeattest og en social undersøgelse til akut behandling) refunderer CPAS IRIS-hospitalerne de udgifter, der er forbundet med behandlingen af de patienter, som ikke kan betale for behandlingen og ikke er dækket af en forsikring. Det friholder imidlertid ikke fuldt ud IRIS-hospitalerne for udgiften ved pligten til universel lægehjælp. IRIS-hospitalerne skal nemlig for at opnå refusion fra CPAS indsamle oplysninger til den sociale undersøgelse (hvilket de gjorde i 25 749 tilfælde i 2012). Det er f.eks. en af grundene til, at IRIS-hospitalerne beskæftiger over dobbelt så mange socialassistenter som universitetshospitalerne (se betragtning 213). Imidlertid refunderer CPAS ikke IRIS-hospitalernes udgifter til indhentning af oplysninger til de sociale undersøgelser (223). I øvrigt har CPAS længere betalingsfrister (sommetider over et år) end de gensidige forsikringsselskaber og de almindelige forsikringsselskaber (som betaler inden for en eller to måneder efter modtagelse af fakturaen). Derfor skal IRIS-hospitalerne selv finansiere omkostningerne i en længere periode end for de »normale« patienter. Den 31. december 2010 skyldte CPAS i Bruxelles IRIS-hospitalerne næsten 35 mio. EUR (heraf 71 % vedrørende fakturaer fra 2010, 12 % vedrørende 2009 og ca. 13 % fra endnu tidligere). Ved at anvende en nominel årlig rentesats på 2 % har IRIS-hospitalerne skønnet, at den iboende omkostning ved de længere betalingsfrister hidtil havde beløbet sig til næsten 700 000 EUR (224). Endelig er ikke alle, der kan have vanskeligt ved at betale deres faktura, berettigede til dækning fra CPAS (225). På baggrund af pligten til universel lægehjælp behandler IRIS-hospitalerne ikke desto mindre patienter, for hvilke CPAS ikke forpligter sig til at dække omkostningerne. I en sådan situation sender IRIS-hospitalerne en faktura til patienterne, som i visse tilfælde ikke vil være i stand til at betale. Det følger heraf, at IRIS-hospitalerne får et meget større antal uerholdelige fordringer end andre offentlige hospitaler og privathospitaler i Belgien (226). IRIS-hospitalerne har skønnet, at beløbet for annullerede fordringer i 2010 oversteg gennemsnittet for offentlige hospitaler i Belgien med ca. [...] mio. EUR.

223

224

225

226

| (189) | Endelig er det vigtigt at sætte finansieringen over B8 i BMF, som blev tildelt hospitaler, hvis patienter havde en lav socioøkonomisk profil, i den rette sammenhæng. Denne begrænsede føderale finansiering er beregnet til at kompensere for en del af omkostningerne ved »sociale patienter« (f.eks. fordi disse patienter i gennemsnit er indlagt i længere tid end andre), men udgør ikke en kompensation for pligten til universel lægehjælp. Finansieringen over B8 kompenserer ikke for de reelt afholdte omkostninger på hospitalerne ved behandlingen af de sociale patienter (f.eks. ubetalte fakturaer sendt til sociale patienter og nødvendigheden af at have ekstra socialassistenter ansat). Der er til gengæld afsat et fast budget (dvs. ca. 25 mio. EUR om året for hele Belgien) på grundlag af hospitalsranglisten, som opstilles ud fra den socioøkonomiske profil for deres respektive patienter (se betragtning 185). Idet de tre første pladser på ranglisten er optaget af IRIS-hospitalerne, modtager disse også en større del af B8-finansieringen end de lavere rangerede hospitaler (f.eks. privathospitalerne i Bruxelles). Grunden til, at såvel offentlige som private hospitaler i princippet er berettiget til denne finansiering, er, at hospitalerne selv i mangel af pligten til universel lægehjælp, sådan som den påhviler IRIS-hospitalerne, frit kan tilvælge at behandle sociale patienter. De kan træffe dette valg, fordi visse sociale patienter er i stand til at betale eller er forsikrede. Hvad angår sociale patienter, som er dækket af socialsikringen, anvendes der nemlig ofte lavere satser, og INAMI betaler en større del af omkostningerne, hvilket reducerer hospitalets finansielle risiko. Ligeledes er det ikke alle CPAS i Belgien, der har valgt at oprette deres eget hospital. Derfor kan et CPAS benytte privathospitalerne til at opfylde sin forpligtelse til at yde social støtte. I sådanne situationer vil et privathospital logisk set behandle et vist antal sociale patienter og vil ligeledes kunne modtage finansiering over B8 i BMF. Imidlertid kan CPAS i hovedstadsregionen Bruxelles benytte IRIS-hospitalerne, hvilket forklarer, hvorfor ranglisten i betragtning 185 viser, at den gennemsnitlige socioøkonomiske profil for patienterne på privathospitalerne i Bruxelles er klart højere end for IRIS-hospitalernes patienter. Af alle disse grunde kan finansieringen over B8 i BMF ikke anses for at vise, at der består en pligt til universel lægehjælp for alle belgiske hospitaler. |
| --- | --- |

(189)

Endelig er det vigtigt at sætte finansieringen over B8 i BMF, som blev tildelt hospitaler, hvis patienter havde en lav socioøkonomisk profil, i den rette sammenhæng. Denne begrænsede føderale finansiering er beregnet til at kompensere for en del af omkostningerne ved »sociale patienter« (f.eks. fordi disse patienter i gennemsnit er indlagt i længere tid end andre), men udgør ikke en kompensation for pligten til universel lægehjælp. Finansieringen over B8 kompenserer ikke for de reelt afholdte omkostninger på hospitalerne ved behandlingen af de sociale patienter (f.eks. ubetalte fakturaer sendt til sociale patienter og nødvendigheden af at have ekstra socialassistenter ansat). Der er til gengæld afsat et fast budget (dvs. ca. 25 mio. EUR om året for hele Belgien) på grundlag af hospitalsranglisten, som opstilles ud fra den socioøkonomiske profil for deres respektive patienter (se betragtning 185). Idet de tre første pladser på ranglisten er optaget af IRIS-hospitalerne, modtager disse også en større del af B8-finansieringen end de lavere rangerede hospitaler (f.eks. privathospitalerne i Bruxelles). Grunden til, at såvel offentlige som private hospitaler i princippet er berettiget til denne finansiering, er, at hospitalerne selv i mangel af pligten til universel lægehjælp, sådan som den påhviler IRIS-hospitalerne, frit kan tilvælge at behandle sociale patienter. De kan træffe dette valg, fordi visse sociale patienter er i stand til at betale eller er forsikrede. Hvad angår sociale patienter, som er dækket af socialsikringen, anvendes der nemlig ofte lavere satser, og INAMI betaler en større del af omkostningerne, hvilket reducerer hospitalets finansielle risiko. Ligeledes er det ikke alle CPAS i Belgien, der har valgt at oprette deres eget hospital. Derfor kan et CPAS benytte privathospitalerne til at opfylde sin forpligtelse til at yde social støtte. I sådanne situationer vil et privathospital logisk set behandle et vist antal sociale patienter og vil ligeledes kunne modtage finansiering over B8 i BMF. Imidlertid kan CPAS i hovedstadsregionen Bruxelles benytte IRIS-hospitalerne, hvilket forklarer, hvorfor ranglisten i betragtning 185 viser, at den gennemsnitlige socioøkonomiske profil for patienterne på privathospitalerne i Bruxelles er klart højere end for IRIS-hospitalernes patienter. Af alle disse grunde kan finansieringen over B8 i BMF ikke anses for at vise, at der består en pligt til universel lægehjælp for alle belgiske hospitaler.

Konklusion vedrørende IRIS-hospitalernes pligt til universel lægehjælp

Konklusion vedrørende IRIS-hospitalernes pligt til universel lægehjælp

| (190) | På grundlag af de foranstående oplysninger konkluderer Kommissionen, at pligten til universel lægehjælp alene påhviler IRIS-hospitalerne, er genstand for en klart etableret overdragelsesakt og defineret i IRIS-hospitalernes vedtægter og i IRIS' strategiplaner i overensstemmelse med kravene i CPAS-loven (se betragtning 29-30). Den fremgår også af ranglisten over hospitaler, som er opstillet ud fra den socioøkonomiske profil for patienterne (se betragtning 185). Denne pligt garanterer, at ubemidlede borgere i hovedstadsregionen Bruxelles får tilstrækkelig lægehjælp, også selv om de ikke kan betale, herunder i ikkeakutte situationer. IRIS-hospitalerne yder således sociale sundhedsydelser efter lokalbefolkningens behov. Som forklaret i forrige betragtning dækkes kun en del af omkostningerne ved denne pligt direkte (f.eks. ved hjælp af refusion af behandlingsudgifterne fra CPAS). Derfor dækkes den resterende omkostning gennem den underskudsdækningsordning, som er genstand for nærværende afgørelse. |
| --- | --- |

(190)

På grundlag af de foranstående oplysninger konkluderer Kommissionen, at pligten til universel lægehjælp alene påhviler IRIS-hospitalerne, er genstand for en klart etableret overdragelsesakt og defineret i IRIS-hospitalernes vedtægter og i IRIS' strategiplaner i overensstemmelse med kravene i CPAS-loven (se betragtning 29-30). Den fremgår også af ranglisten over hospitaler, som er opstillet ud fra den socioøkonomiske profil for patienterne (se betragtning 185). Denne pligt garanterer, at ubemidlede borgere i hovedstadsregionen Bruxelles får tilstrækkelig lægehjælp, også selv om de ikke kan betale, herunder i ikkeakutte situationer. IRIS-hospitalerne yder således sociale sundhedsydelser efter lokalbefolkningens behov. Som forklaret i forrige betragtning dækkes kun en del af omkostningerne ved denne pligt direkte (f.eks. ved hjælp af refusion af behandlingsudgifterne fra CPAS). Derfor dækkes den resterende omkostning gennem den underskudsdækningsordning, som er genstand for nærværende afgørelse.

II.   Pligten til at levere den fulde vifte af hospitalsydelser på mange hospitaler

| (191) | De belgiske myndigheder mener, at IRIS-hospitalerne også har en specifik pligt til at levere en fuld vifte af basale hospitalsydelser på mange adresser eller »mange hospitaler« i hovedstadsregionen Bruxelles. Ifølge klagerne vides det dog ikke klart, hvad pligten til at levere en fuld vifte af hospitalsydelser på mange hospitaler dækker, eller i hvilket omfang denne pligt påfører IRIS-hospitalerne ekstra omkostninger. Klagerne hævder imidlertid ikke, at privathospitalerne i Bruxelles har en sådan pligt. |
| --- | --- |

(191)

De belgiske myndigheder mener, at IRIS-hospitalerne også har en specifik pligt til at levere en fuld vifte af basale hospitalsydelser på mange adresser eller »mange hospitaler« i hovedstadsregionen Bruxelles. Ifølge klagerne vides det dog ikke klart, hvad pligten til at levere en fuld vifte af hospitalsydelser på mange hospitaler dækker, eller i hvilket omfang denne pligt påfører IRIS-hospitalerne ekstra omkostninger. Klagerne hævder imidlertid ikke, at privathospitalerne i Bruxelles har en sådan pligt.

| (192) | Kommissionen konstaterer, at LCH ikke pålægger hospitalerne (offentlige eller private) at drive hospitalsvirksomhed på mange adresser. Derimod fastlægger hospitalsplanlægningsmekanismen det maksimale antal senge, der kan stilles til rådighed i hver region i Belgien. For hovedstadsregionen Bruxelles er antal senge (almene) begrænset til ca. 7 260, og inden for denne grænse kan hvert hospital i Bruxelles stille et antal senge til rådighed. I princippet kan hospitalet, hvis dets kapacitet er blevet godkendt i planlægningssystemet, frit beslutte af samle disse senge i et enkelt hospital eller fordele dem på flere hospitaler i den pågældende region og i det omfang, det selv ønsker. Ligeledes kan det beslutte at udbyde bestemte tjenester to steder eller kun at udbyde hver tjeneste på ét hospital. I denne forbindelse har visse privathospitaler i Bruxelles frit valgt at drive virksomhed på flere adresser, mens andre kun har aktiviteter på et enkelt hospital (227). Privathospitalerne kan imidlertid til hver en tid beslutte at samle senge og tjenester på et enkelt hospital (228). Det skal også bemærkes, at privathospitalerne inden for de af planlægningsmekanismen fastsatte grænser (229) også frit kan vælge de typer behandling, de udbyder, hvilket giver dem mulighed for at specialisere sig i mere rentable typer af sundhedsydelser (230). |
| --- | --- |

(192)

Kommissionen konstaterer, at LCH ikke pålægger hospitalerne (offentlige eller private) at drive hospitalsvirksomhed på mange adresser. Derimod fastlægger hospitalsplanlægningsmekanismen det maksimale antal senge, der kan stilles til rådighed i hver region i Belgien. For hovedstadsregionen Bruxelles er antal senge (almene) begrænset til ca. 7 260, og inden for denne grænse kan hvert hospital i Bruxelles stille et antal senge til rådighed. I princippet kan hospitalet, hvis dets kapacitet er blevet godkendt i planlægningssystemet, frit beslutte af samle disse senge i et enkelt hospital eller fordele dem på flere hospitaler i den pågældende region og i det omfang, det selv ønsker. Ligeledes kan det beslutte at udbyde bestemte tjenester to steder eller kun at udbyde hver tjeneste på ét hospital. I denne forbindelse har visse privathospitaler i Bruxelles frit valgt at drive virksomhed på flere adresser, mens andre kun har aktiviteter på et enkelt hospital (227). Privathospitalerne kan imidlertid til hver en tid beslutte at samle senge og tjenester på et enkelt hospital (228). Det skal også bemærkes, at privathospitalerne inden for de af planlægningsmekanismen fastsatte grænser (229) også frit kan vælge de typer behandling, de udbyder, hvilket giver dem mulighed for at specialisere sig i mere rentable typer af sundhedsydelser (230).

227

228

229

230

Pligten til mange hospitaler, som påhviler IRIS-hospitalerne

Pligten til mange hospitaler, som påhviler IRIS-hospitalerne

| (193) | Hvad angår IRIS-hospitalerne, prioriterer kommunerne og CPAS opretholdelsen af et lokalt udbud af sundhedsydelser højere end koncentrationen af sengepladser. De har udtrykkeligt valgt at levere en fuld vifte af basale sundhedsydelser på alle hospitaler, hvilket på grund af den nødvendige flerdobling af infrastruktur, udstyr og aktiviteter medfører ekstra omkostninger. Det er på dette grundlag, at CPAS og kommunerne i forbindelse med omstruktureringen af hospitalerne i Bruxelles i 1995 af hensyn til befolkningens behov udtrykkeligt valgte at bevare lokale hospitalstjenester på mange eksisterende hospitaler, som leverer en fuld vifte af sundhedsydelser. De vurderede, at det lokale socialmedicinske behov, der lå til grund for oprettelsen af de offentlige hospitaler, stadig fandtes. I denne forbindelse skal det bemærkes, at hovedparten af IRIS-hospitalerne er beliggende i de fattigste kommuner i hovedstadsregionen Bruxelles (se også betragtning 202). De offentlige myndigheder gav derfor af egen fri vilje afkald på effektiviseringsgevinsterne på bekostning af deres egne rent finansielle interesser og har valgt at bevare alle de eksisterende hospitaler, selv om de vidste, at de føderale finansieringsforanstaltninger til fordel for hospitalerne ikke ville dække alle omkostningerne (f.eks. på grund af flerdobbelte infrastrukturer og driftsomkostninger, se også betragtning 203). Dette valg bekræftes af IRIS' strategiplaner og pålægger derfor IRIS-hospitalerne at opretholde alle hospitalerne, for at patienterne kan få alle basale sundhedsydelser tættest muligt på deres hjem. |
| --- | --- |

(193)

Hvad angår IRIS-hospitalerne, prioriterer kommunerne og CPAS opretholdelsen af et lokalt udbud af sundhedsydelser højere end koncentrationen af sengepladser. De har udtrykkeligt valgt at levere en fuld vifte af basale sundhedsydelser på alle hospitaler, hvilket på grund af den nødvendige flerdobling af infrastruktur, udstyr og aktiviteter medfører ekstra omkostninger. Det er på dette grundlag, at CPAS og kommunerne i forbindelse med omstruktureringen af hospitalerne i Bruxelles i 1995 af hensyn til befolkningens behov udtrykkeligt valgte at bevare lokale hospitalstjenester på mange eksisterende hospitaler, som leverer en fuld vifte af sundhedsydelser. De vurderede, at det lokale socialmedicinske behov, der lå til grund for oprettelsen af de offentlige hospitaler, stadig fandtes. I denne forbindelse skal det bemærkes, at hovedparten af IRIS-hospitalerne er beliggende i de fattigste kommuner i hovedstadsregionen Bruxelles (se også betragtning 202). De offentlige myndigheder gav derfor af egen fri vilje afkald på effektiviseringsgevinsterne på bekostning af deres egne rent finansielle interesser og har valgt at bevare alle de eksisterende hospitaler, selv om de vidste, at de føderale finansieringsforanstaltninger til fordel for hospitalerne ikke ville dække alle omkostningerne (f.eks. på grund af flerdobbelte infrastrukturer og driftsomkostninger, se også betragtning 203). Dette valg bekræftes af IRIS' strategiplaner og pålægger derfor IRIS-hospitalerne at opretholde alle hospitalerne, for at patienterne kan få alle basale sundhedsydelser tættest muligt på deres hjem.

| (194) | Navnlig omhandler afsnittet »Strukturelle akser« i IRIS' strategiplan for 1996-2001:

  »
  Opretholdelse af en decentraliseret indlæggelsesvirksomhed og en bred dækning af ambulant behandling. Virksomheden skal opretholdes på ni hospitaler. (231), (232)

  ...

  Opretholdelse af den basale hospitalsvirksomhed på de forskellige hospitaler. Patienterne, navnlig de ældre patienter, vil således fortsat kunne modtage hospitalsbehandling i en rimelig afstand fra hjemmet.«
   (233) |
| --- | --- |

(194)

Navnlig omhandler afsnittet »Strukturelle akser« i IRIS' strategiplan for 1996-2001:

»
  Opretholdelse af en decentraliseret indlæggelsesvirksomhed og en bred dækning af ambulant behandling. Virksomheden skal opretholdes på ni hospitaler. (231), (232)

Opretholdelse af en decentraliseret indlæggelsesvirksomhed

Virksomheden skal opretholdes på ni hospitaler

231

232

...

Opretholdelse af den basale hospitalsvirksomhed på de forskellige hospitaler. Patienterne, navnlig de ældre patienter, vil således fortsat kunne modtage hospitalsbehandling i en rimelig afstand fra hjemmet.«
   (233)

Opretholdelse af den basale hospitalsvirksomhed på de forskellige hospitaler

fortsat kunne modtage hospitalsbehandling i en rimelig afstand fra hjemmet

233

| (195) | Strategiplanen for 1996-2001 understreger også, at IRIS-hospitalerne primært behandler patienter, som bor tæt ved, og betegnes derfor som »nærhospitaler« (234). Endvidere vil IRIS-hospitalerne »øge udbuddet af [deres] tjenester i henhold til behovet hos befolkningen i Bruxelles ... og øge [deres] tilgængelighed for alle befolkningslag og navnlig de mest ugunstigt stillede« (235). |
| --- | --- |

(195)

Strategiplanen for 1996-2001 understreger også, at IRIS-hospitalerne primært behandler patienter, som bor tæt ved, og betegnes derfor som »nærhospitaler« (234). Endvidere vil IRIS-hospitalerne »øge udbuddet af [deres] tjenester i henhold til behovet hos befolkningen i Bruxelles ... og øge [deres] tilgængelighed for alle befolkningslag og navnlig de mest ugunstigt stillede« (235).

234

behovet hos befolkningen i Bruxelles

øge

tilgængelighed

og navnlig de mest ugunstigt stillede

235

| (196) | I strategiplanen for 2002-2014 tilføjes:

  »IRIS hylder princippet om en patientorienteret organisation i et offentligt net af institutioner, der samarbejder indbyrdes med det formål at sikre et udbud af sundhedsydelser i nærområdet og specialiserede sundhedsydelser.«
   (236) |
| --- | --- |

(196)

I strategiplanen for 2002-2014 tilføjes:

»IRIS hylder princippet om en patientorienteret organisation i et offentligt net af institutioner, der samarbejder indbyrdes med det formål at sikre et udbud af sundhedsydelser i nærområdet og specialiserede sundhedsydelser.«
   (236)

patientorienteret organisation

udbud af sundhedsydelser i nærområdet og specialiserede sundhedsydelser

236

| (197) | Vedrørende sundhedsydelser i nærområdet tilføjes det i strategiplanen:

  »I betragtning af den geografiske placering af IRIS-hospitalerne og deres virkning for dækningen af befolkningen generelt, også socialt udsatte grupper, er den primære målsætning at garantere, at borgerne på hvert hospital kan få lægehjælp i nærområdet, af god kvalitet, med gode resultater og med nem adgang.
  IRIS-hospitalerne — med undtagelse af Institut Bordet og [HUDERF] (237), som er referencehospitaler med et enkelt speciale — har som primært mål at tilbyde lægehjælp i nærheden, som imødekommer det lokale behov hos de patienter, der bor i de omkringliggende kommuner.«
   (238) |
| --- | --- |

(197)

Vedrørende sundhedsydelser i nærområdet tilføjes det i strategiplanen:

»I betragtning af den geografiske placering af IRIS-hospitalerne og deres virkning for dækningen af befolkningen generelt, også socialt udsatte grupper, er den primære målsætning at garantere, at borgerne på hvert hospital kan få lægehjælp i nærområdet, af god kvalitet, med gode resultater og med nem adgang.

geografiske placering af IRIS-hospitalerne

garantere, at borgerne på hvert hospital kan få lægehjælp i nærområdet, af god kvalitet, med gode resultater og med nem adgang

IRIS-hospitalerne — med undtagelse af Institut Bordet og [HUDERF] (237), som er referencehospitaler med et enkelt speciale — har som primært mål at tilbyde lægehjælp i nærheden, som imødekommer det lokale behov hos de patienter, der bor i de omkringliggende kommuner.«
   (238)

237

tilbyde lægehjælp i nærheden, som imødekommer det lokale behov hos de patienter, der bor i de omkringliggende kommuner

238

| (198) | IRIS' strategiplan for 2002-2014 præciserer også, at foruden lægehjælpen i nærområdet, der omfatter basale sundhedsydelser, udbyder IRIS-hospitalerne specialiserede sundhedsydelser (med andre ord en bredere eller mere udviklet vifte af sundhedsydelser (239)). Disse sundhedsydelser udbydes dog ikke på alle hospitaler (selv om de generelt gør på flere af dem) og er genstand for planlægning inden for IRIS-nettet (240). Målet er altid at garantere befolkningen i Bruxelles universel adgang til et optimalt udbud af sundhedsydelser (ved hjælp af lægehjælp i nærområdet eller specialiserede sundhedsydelser) (241). Denne strategiplan indeholder også detaljerede tabeller, som præciserer den type basale og specialiserede sundhedsydelser, som tilbydes på hvert af IRIS-hospitalerne. Leveringen af basale sundhedsydelser betegnes som »niveau 1 — nærhedsniveau«, mens de specialiserede sundhedsydelser betegnes som »niveau 2 — specialniveau« og »niveau 3 — referenceniveau« (242). IRIS-hospitalerne har derfor det fulde overblik over, hvilket typer sundhedsydelser de skal levere på hvert hospital. |
| --- | --- |

(198)

IRIS' strategiplan for 2002-2014 præciserer også, at foruden lægehjælpen i nærområdet, der omfatter basale sundhedsydelser, udbyder IRIS-hospitalerne specialiserede sundhedsydelser (med andre ord en bredere eller mere udviklet vifte af sundhedsydelser (239)). Disse sundhedsydelser udbydes dog ikke på alle hospitaler (selv om de generelt gør på flere af dem) og er genstand for planlægning inden for IRIS-nettet (240). Målet er altid at garantere befolkningen i Bruxelles universel adgang til et optimalt udbud af sundhedsydelser (ved hjælp af lægehjælp i nærområdet eller specialiserede sundhedsydelser) (241). Denne strategiplan indeholder også detaljerede tabeller, som præciserer den type basale og specialiserede sundhedsydelser, som tilbydes på hvert af IRIS-hospitalerne. Leveringen af basale sundhedsydelser betegnes som »niveau 1 — nærhedsniveau«, mens de specialiserede sundhedsydelser betegnes som »niveau 2 — specialniveau« og »niveau 3 — referenceniveau« (242). IRIS-hospitalerne har derfor det fulde overblik over, hvilket typer sundhedsydelser de skal levere på hvert hospital.

239

240

241

242

| (199) | For at garantere, at hvert IRIS-hospital er fuldt bevidst om lokalbefolkningens socialmedicinske behov og forvaltes derefter, er oprettelsen af IRIS-hospitalerne også udtrykkeligt knyttet til opretholdelsen af en »lokal base« for de offentlige hospitalstjenester. Det bevidner omstruktureringsaftalen, som blev bekræftet af samarbejdsaftalen af 19. maj 1994 (243), og sammensætningen af ledelsesorganerne i IRIS-hospitalerne (244). Nærmere bestemt vælges flertallet af medlemmerne til generalforsamlingen i sammenslutningerne af IRIS-hospitaler i overensstemmelse med artikel 11 i vedtægterne af kommunalbestyrelsen og rådet for de sociale tjenester (organiseret på kommunalt niveau), mens borgmesteren og formanden for CPAS er fødte medlemmer. Ligeledes udpeges 10 af de 14 medlemmer af bestyrelsen af medlemmerne af de offentlige myndigheders delegation på generalforsamlingen (som krævet i artikel 27 i vedtægterne). |
| --- | --- |

(199)

For at garantere, at hvert IRIS-hospital er fuldt bevidst om lokalbefolkningens socialmedicinske behov og forvaltes derefter, er oprettelsen af IRIS-hospitalerne også udtrykkeligt knyttet til opretholdelsen af en »lokal base« for de offentlige hospitalstjenester. Det bevidner omstruktureringsaftalen, som blev bekræftet af samarbejdsaftalen af 19. maj 1994 (243), og sammensætningen af ledelsesorganerne i IRIS-hospitalerne (244). Nærmere bestemt vælges flertallet af medlemmerne til generalforsamlingen i sammenslutningerne af IRIS-hospitaler i overensstemmelse med artikel 11 i vedtægterne af kommunalbestyrelsen og rådet for de sociale tjenester (organiseret på kommunalt niveau), mens borgmesteren og formanden for CPAS er fødte medlemmer. Ligeledes udpeges 10 af de 14 medlemmer af bestyrelsen af medlemmerne af de offentlige myndigheders delegation på generalforsamlingen (som krævet i artikel 27 i vedtægterne).

243

244

| (200) | Intentionen om at forvalte IRIS-hospitalerne ud fra lokalbefolkningens socialmedicinske behov blev bekræftet på bestyrelsesmødet i IRIS-nettet den 20. november 1996, hvor man vedtog en ændring af strategiplanen 1996-2001, der i så henseende klart angav følgende:

  »Dette sæt af begrænsninger, som nødvendiggør en omstrukturering, skal i videst muligt omfang håndteres inden for vores strategiske målsætninger. Disse kan sammenfattes således:






  — | IRIS-nettet af offentlige hospitaler skal være kernen i det fremtidige sundhedssystem i Bruxelles. |
| --- | --- | --- |

(200)

Intentionen om at forvalte IRIS-hospitalerne ud fra lokalbefolkningens socialmedicinske behov blev bekræftet på bestyrelsesmødet i IRIS-nettet den 20. november 1996, hvor man vedtog en ændring af strategiplanen 1996-2001, der i så henseende klart angav følgende:

»Dette sæt af begrænsninger, som nødvendiggør en omstrukturering, skal i videst muligt omfang håndteres inden for vores strategiske målsætninger. Disse kan sammenfattes således:

—

IRIS-nettet af offentlige hospitaler skal være kernen i det fremtidige sundhedssystem i Bruxelles.

| — | Vores hopitaler skal tilpasse sig forandringer i lokalbefolkningens behov. |
| --- | --- |

—

Vores hopitaler skal tilpasse sig forandringer i lokalbefolkningens behov.

lokalbefolkningens behov

| — | Omstruktureringen af nettet skal ske for og omkring patienten. |
| --- | --- |

—

Omstruktureringen af nettet skal ske for og omkring patienten.

| — | Modernisering af nettet skal bygge på en ny tilgang i hospitalssamfundet i almindelighed og i lægesamfundet i særdeleshed.« |
| --- | --- |

—

Modernisering af nettet skal bygge på en ny tilgang i hospitalssamfundet i almindelighed og i lægesamfundet i særdeleshed.«

| (201) | Ændringen angiver også følgende:

  »I denne forbindelse skal omstruktureringen garantere:






  — | fortsat levering af lægehjælp og sundhedsydelser på hvert hospital i overensstemmelse med vores mission om at yde lægehjælp i nærområdet |
| --- | --- | --- |

(201)

Ændringen angiver også følgende:

»I denne forbindelse skal omstruktureringen garantere:

—

fortsat levering af lægehjælp og sundhedsydelser på hvert hospital i overensstemmelse med vores mission om at yde lægehjælp i nærområdet

fortsat levering af lægehjælp og sundhedsydelser på hvert hospital i overensstemmelse med vores mission om at yde lægehjælp i nærområdet

| — | fortsat forfølgelse af målet om finansiel balance |
| --- | --- |

—

fortsat forfølgelse af målet om finansiel balance

| — | harmonisk udvikling af nettet af hensyn til balancen mellem de enkelte enheders generelle og særlige interesser |
| --- | --- |

—

harmonisk udvikling af nettet af hensyn til balancen mellem de enkelte enheders generelle og særlige interesser

| — | intensivering af samordning og samarbejde mellem enhederne i nettet |
| --- | --- |

—

intensivering af samordning og samarbejde mellem enhederne i nettet

| — | nettets tilgængelighed og opretholdelse af dets offentlige karakter |
| --- | --- |

—

nettets tilgængelighed og opretholdelse af dets offentlige karakter

nettets tilgængelighed og opretholdelse af dets offentlige karakter

| — | [...] (245).« |
| --- | --- |

—

[...] (245).«

245

IRIS-hospitalernes pligt til mange hospitaler, en ægte forpligtelse til offentlig tjeneste (tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse)

IRIS-hospitalernes pligt til mange hospitaler, en ægte forpligtelse til offentlig tjeneste (tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse)

| (202) | Kommissionen har også undersøgt klagernes argument i forbindelse med den sag, der blev pådømt af Retten (se afsnit 4.2), om, at behovet for lægehjælp i nærområdet skal vurderes i lyset af det store antal offentlige og private hospitaler, der ligger i hovedstadsregionen Bruxelles. Som forklaret ovenfor fastlægger man med hospitalsplanlægningsmekanismen det maksimale antal almene hospitalssenge i hovedstadsregionen Bruxelles til 7 260 med det formål at undgå et for stort udbud af lægetjenester. Antallet af senge stilles til rådighed sammen med de offentlige og private hospitaler for at opfylde behovet for hospitalsydelser i hovedstadsregionen Bruxelles. Hospitalsplanlægningsmekanismen tager dog kun hensyn til de lægelige behov på regionalt plan og ikke til de sociale behov hos en bestemt befolkningsgruppe og heller ikke den særlige sociale situation i et bestemt geografisk område. Disse sociale behov vurderes i henhold til CPAS-politikken for social støtte (med andre ord på kommunalt plan). IRIS-hospitalernes forgængere blev oprettet for at opfylde de sociale behov, og efter omstruktureringen blev de forskellige IRIS-hospitaler opretholdt, fordi de fortsat opfylder et ægte socialt behov (se betragtning 82-84 og 91). Det er da også, fordi IRIS-hospitalerne leverer en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser, at der også er behov for og en forpligtelse til at råde over mange hospitaler. Som ubemidlet indbygger i hovedstadsregionen Bruxelles er det ikke blot vigtigt at kunne begive sig til et hospital i nærheden af sit hjem, men også at være sikker på at modtage lægehjælp, selv om man ikke er i stand til at betale for den, og at kunne bede om hjælp fra de sociale tjenester. Ved at forpligte IRIS-hospitalerne til at opretholde deres forskellige hospitaler vil hovedstadsregionen Bruxelles og CPAS garantere, at de sociale sundhedsydelser leveres så tæt som muligt på det sted, hvor behovet er. I denne forbindelse skal det understreges, at 10 af de 11 IRIS-hospitaler er beliggende i kommuner, hvor gennemsnitsindkomsten ikke overstiger medianen (246) for hovedstadsregionen Bruxelles. Fem af de 11 privathospitaler ligger til gengæld i kommuner, hvor gennemsnitsindkomsten ligger over medianen (247). Som det fremgår af nedenstående kort (248) (se figur 3), synes der ikke at være nogen betydelig geografisk overlapning mellem de offentlige hospitaler (stiplede cirkler) og de private almene hospitaler og universitetshospitaler (ubrudte cirkler) i hovedstadsregionen Bruxelles. Det tyder på, at et stort antal hospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles ikke i sig selv er tilstrækkeligt til at garantere adgang for alle indbyggere til hospitalsydelser. I øvrigt er IRIS-hospitalerne som forklaret ovenfor de eneste hospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles, der leverer en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser, og privathospitalerne kan derfor ikke anses for at være et tilsvarende tilbud, når det handler om at opfylde lokalbefolkningens sociale behov. Henset til foranstående betragtninger konkluderer Kommissionen, at forekomsten af adskillige privathospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles ikke danner grundlag for at så tvivl om, hvorvidt pligten til mange hospitaler, som påhviler IRIS-hospitalerne og ikke privathospitalerne i Bruxelles, har karakter af ægte forpligtelse til offentlig tjeneste (tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse), navnlig med hensyn til tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser.

  Figur 3


  Kort over hospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles




  Hôpitaux généraux
  Hôpitaux à caractère universitaire
  Hôpitaux universitaires
  Hôpitaux gériatriques et spécialisés
  Hôpitaux spécialisés
  Hôpitaux psihiatriques
  Implantations hospitalières |
| --- | --- |

(202)

Kommissionen har også undersøgt klagernes argument i forbindelse med den sag, der blev pådømt af Retten (se afsnit 4.2), om, at behovet for lægehjælp i nærområdet skal vurderes i lyset af det store antal offentlige og private hospitaler, der ligger i hovedstadsregionen Bruxelles. Som forklaret ovenfor fastlægger man med hospitalsplanlægningsmekanismen det maksimale antal almene hospitalssenge i hovedstadsregionen Bruxelles til 7 260 med det formål at undgå et for stort udbud af lægetjenester. Antallet af senge stilles til rådighed sammen med de offentlige og private hospitaler for at opfylde behovet for hospitalsydelser i hovedstadsregionen Bruxelles. Hospitalsplanlægningsmekanismen tager dog kun hensyn til de lægelige behov på regionalt plan og ikke til de sociale behov hos en bestemt befolkningsgruppe og heller ikke den særlige sociale situation i et bestemt geografisk område. Disse sociale behov vurderes i henhold til CPAS-politikken for social støtte (med andre ord på kommunalt plan). IRIS-hospitalernes forgængere blev oprettet for at opfylde de sociale behov, og efter omstruktureringen blev de forskellige IRIS-hospitaler opretholdt, fordi de fortsat opfylder et ægte socialt behov (se betragtning 82-84 og 91). Det er da også, fordi IRIS-hospitalerne leverer en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser, at der også er behov for og en forpligtelse til at råde over mange hospitaler. Som ubemidlet indbygger i hovedstadsregionen Bruxelles er det ikke blot vigtigt at kunne begive sig til et hospital i nærheden af sit hjem, men også at være sikker på at modtage lægehjælp, selv om man ikke er i stand til at betale for den, og at kunne bede om hjælp fra de sociale tjenester. Ved at forpligte IRIS-hospitalerne til at opretholde deres forskellige hospitaler vil hovedstadsregionen Bruxelles og CPAS garantere, at de sociale sundhedsydelser leveres så tæt som muligt på det sted, hvor behovet er. I denne forbindelse skal det understreges, at 10 af de 11 IRIS-hospitaler er beliggende i kommuner, hvor gennemsnitsindkomsten ikke overstiger medianen (246) for hovedstadsregionen Bruxelles. Fem af de 11 privathospitaler ligger til gengæld i kommuner, hvor gennemsnitsindkomsten ligger over medianen (247). Som det fremgår af nedenstående kort (248) (se figur 3), synes der ikke at være nogen betydelig geografisk overlapning mellem de offentlige hospitaler (stiplede cirkler) og de private almene hospitaler og universitetshospitaler (ubrudte cirkler) i hovedstadsregionen Bruxelles. Det tyder på, at et stort antal hospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles ikke i sig selv er tilstrækkeligt til at garantere adgang for alle indbyggere til hospitalsydelser. I øvrigt er IRIS-hospitalerne som forklaret ovenfor de eneste hospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles, der leverer en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser, og privathospitalerne kan derfor ikke anses for at være et tilsvarende tilbud, når det handler om at opfylde lokalbefolkningens sociale behov. Henset til foranstående betragtninger konkluderer Kommissionen, at forekomsten af adskillige privathospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles ikke danner grundlag for at så tvivl om, hvorvidt pligten til mange hospitaler, som påhviler IRIS-hospitalerne og ikke privathospitalerne i Bruxelles, har karakter af ægte forpligtelse til offentlig tjeneste (tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse), navnlig med hensyn til tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser.

246

247

248

Figur 3

Figur 3

Kort over hospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles

Kort over hospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles

Hôpitaux généraux

Hôpitaux à caractère universitaire

Hôpitaux universitaires

Hôpitaux gériatriques et spécialisés

Hôpitaux spécialisés

Hôpitaux psihiatriques

Implantations hospitalières

Praktisk betydning af IRIS-hospitalernes pligt til mange hospitaler

Praktisk betydning af IRIS-hospitalernes pligt til mange hospitaler

| (203) | Pligten til mange hospitaler kan også anses for at være en byrde for IRIS-hospitalerne, idet den nødvendiggør flerdobbelt infrastruktur og højere driftsudgifter. Disse udgifter skyldes primært, at hvert hospital skal have egne tjenester som akutmodtagelse, steriliseringstjeneste, overvågnings- og sikkerhedstjenester og sin egen administration. Faktisk tildeles der kun finansiering over BMF (se betragtning 46, litra a)) til en enkelt af disse tjenester på hvert hospital, uanset antallet af senge på stedet. Driftsudgifterne til de forskellige poster (vedligeholdelse, opvarmning, rengøring osv.) kommer oven i udgifterne til infrastruktur og udstyr. En undersøgelse foretaget af paraplyorganisationen IRIS i 2009 viste, at omkostningerne ved pligten til mange hospitaler blev dækket af BMF-finansiering i størrelsesordenen [...] mio. EUR i 2008 og [...] mio. EUR i 2009 for de fem IRIS-hospitaler set under ét. |
| --- | --- |

(203)

Pligten til mange hospitaler kan også anses for at være en byrde for IRIS-hospitalerne, idet den nødvendiggør flerdobbelt infrastruktur og højere driftsudgifter. Disse udgifter skyldes primært, at hvert hospital skal have egne tjenester som akutmodtagelse, steriliseringstjeneste, overvågnings- og sikkerhedstjenester og sin egen administration. Faktisk tildeles der kun finansiering over BMF (se betragtning 46, litra a)) til en enkelt af disse tjenester på hvert hospital, uanset antallet af senge på stedet. Driftsudgifterne til de forskellige poster (vedligeholdelse, opvarmning, rengøring osv.) kommer oven i udgifterne til infrastruktur og udstyr. En undersøgelse foretaget af paraplyorganisationen IRIS i 2009 viste, at omkostningerne ved pligten til mange hospitaler blev dækket af BMF-finansiering i størrelsesordenen [...] mio. EUR i 2008 og [...] mio. EUR i 2009 for de fem IRIS-hospitaler set under ét.

Konklusion vedrørende IRIS-hospitalernes pligt til mange hospitaler

Konklusion vedrørende IRIS-hospitalernes pligt til mange hospitaler

| (204) | Kommissionen konkluderer, at IRIS-hospitalerne i henhold til IRIS' strategiplaner har den klare pligt til 1) at opretholde alle deres hospitaler for at opfylde de respektive lokalbefolkningers socialmedicinske behov og 2) at levere en fuld vifte af basale sundhedsydelser på alle hospitalerne. Navnlig defineres i IRIS' strategiplan de aktiviteter, som anses for at udgøre henholdsvis basale og specialiserede sundhedsydelser, og det angives for hvert IRIS-hospital, hvilke typer sundhedsydelser der skal tilbydes. I øvrigt garanterer bestemmelserne i IRIS-hospitalernes vedtægter og i CPAS-loven, at IRIS-hospitalerne er fuldt bevidste om lokalbefolkningens socialmedicinske behov og forvaltes derefter. Endvidere rækker pligten til mange hospitaler ud over, hvad der kræves i LCH og hospitalsplanlægningsmekanismen, idet sidstnævnte ikke tager hensyn til de sociale behov hos en bestemt befolkningsgruppe og heller ikke den særlige sociale situation i et bestemt geografisk område. Privathospitalerne har derfor ikke pligt til at drive virksomhed på flere hospitalsadresser eller levere en fuld vifte af basale sundhedsydelser hvert sted (når de da vælger at have flere adresser). Som endelig forklaret i forrige betragtning udløser pligten til mange hospitaler ikke ubetydelige omkostninger for IRIS-hospitalerne, som ikke dækkes over BMF, og som derfor bidrager til IRIS-hospitalernes underskud. |
| --- | --- |

(204)

Kommissionen konkluderer, at IRIS-hospitalerne i henhold til IRIS' strategiplaner har den klare pligt til 1) at opretholde alle deres hospitaler for at opfylde de respektive lokalbefolkningers socialmedicinske behov og 2) at levere en fuld vifte af basale sundhedsydelser på alle hospitalerne. Navnlig defineres i IRIS' strategiplan de aktiviteter, som anses for at udgøre henholdsvis basale og specialiserede sundhedsydelser, og det angives for hvert IRIS-hospital, hvilke typer sundhedsydelser der skal tilbydes. I øvrigt garanterer bestemmelserne i IRIS-hospitalernes vedtægter og i CPAS-loven, at IRIS-hospitalerne er fuldt bevidste om lokalbefolkningens socialmedicinske behov og forvaltes derefter. Endvidere rækker pligten til mange hospitaler ud over, hvad der kræves i LCH og hospitalsplanlægningsmekanismen, idet sidstnævnte ikke tager hensyn til de sociale behov hos en bestemt befolkningsgruppe og heller ikke den særlige sociale situation i et bestemt geografisk område. Privathospitalerne har derfor ikke pligt til at drive virksomhed på flere hospitalsadresser eller levere en fuld vifte af basale sundhedsydelser hvert sted (når de da vælger at have flere adresser). Som endelig forklaret i forrige betragtning udløser pligten til mange hospitaler ikke ubetydelige omkostninger for IRIS-hospitalerne, som ikke dækkes over BMF, og som derfor bidrager til IRIS-hospitalernes underskud.

III.   Pligten til at levere udvidede sociale tjenester

| (205) | Endelig vurderer de belgiske myndigheder, at IRIS-hospitalerne har pligt til at levere udvidede sociale tjenester til patienterne og deres familie. Ifølge klagerne synes pligten alene at bestå i en større mængde sociale tjenester end den, som andre hospitaler tilbyder. I denne forbindelse skal det understreges, at hverken LCH eller betingelserne i hospitalsaftalerne (på grundlag af kongelig anordning af 23. oktober 1964) pålægger hospitalerne en generel pligt til at levere sociale tjenester på selve hospitalet. Kun visse isolerede regler om visse hospitalstjenester (geriatriske og psykiatriske (249)) omhandler socialassistenters indsats. Endvidere skal der ifølge en af universitetshospitalernes egne regler kun være én socialassistent ansat for hver 2 000 modtagelser (250). Uden for særlige situationer har privathospitalerne ingen pligt til at levere sociale tjenester til alle deres patienter. IRIS-hospitalerne har derimod pligt til i henhold til IRIS' strategiplaner at tilbyde sociale tjenester, som hjælper alle patienter, der har behov for det. |
| --- | --- |

(205)

Endelig vurderer de belgiske myndigheder, at IRIS-hospitalerne har pligt til at levere udvidede sociale tjenester til patienterne og deres familie. Ifølge klagerne synes pligten alene at bestå i en større mængde sociale tjenester end den, som andre hospitaler tilbyder. I denne forbindelse skal det understreges, at hverken LCH eller betingelserne i hospitalsaftalerne (på grundlag af kongelig anordning af 23. oktober 1964) pålægger hospitalerne en generel pligt til at levere sociale tjenester på selve hospitalet. Kun visse isolerede regler om visse hospitalstjenester (geriatriske og psykiatriske (249)) omhandler socialassistenters indsats. Endvidere skal der ifølge en af universitetshospitalernes egne regler kun være én socialassistent ansat for hver 2 000 modtagelser (250). Uden for særlige situationer har privathospitalerne ingen pligt til at levere sociale tjenester til alle deres patienter. IRIS-hospitalerne har derimod pligt til i henhold til IRIS' strategiplaner at tilbyde sociale tjenester, som hjælper alle patienter, der har behov for det.

249

250

IRIS-hospitalernes pligt til at levere udvidede sociale tjenester

IRIS-hospitalernes pligt til at levere udvidede sociale tjenester

| (206) | IRIS' strategiplan for 1996-2001 præsenterer den generelle sammenhæng for den overordnede varetagelse af patienterne på IRIS-hospitalerne, herunder hvad angår de psykosociale og miljømæssige aspekter:

  »Overordnet varetagelse af patienterne: Patienten må ikke reduceres til den sygdom, som vedkommende skal have behandling for. Særligt visse typer patienter kræver en overordnet varetagelse såvel på det rent lægelige plan som psykosocialt og miljømæssigt: Det drejer sig om geriatriske patienter, pædiatriske patienter, terminale patienter, psykiatriske patienter, socialt udsatte patienter osv.«
   (251) |
| --- | --- |

(206)

IRIS' strategiplan for 1996-2001 præsenterer den generelle sammenhæng for den overordnede varetagelse af patienterne på IRIS-hospitalerne, herunder hvad angår de psykosociale og miljømæssige aspekter:

»Overordnet varetagelse af patienterne: Patienten må ikke reduceres til den sygdom, som vedkommende skal have behandling for. Særligt visse typer patienter kræver en overordnet varetagelse såvel på det rent lægelige plan som psykosocialt og miljømæssigt: Det drejer sig om geriatriske patienter, pædiatriske patienter, terminale patienter, psykiatriske patienter, socialt udsatte patienter osv.«
   (251)

overordnet varetagelse

psykosocialt og miljømæssigt

socialt udsatte patienter

251

| (207) | De sociale tjenesters rolle og deres primære opgave er beskrevet nærmere i denne plan:

  »
  [IRIS-]hospitalerne skal råde over sociale tjenester, hvis centrale rolle er at bidrage til patienterne velbefindende, den lægelige kvalitet og til, at institutionen fungerer optimalt. Den sociale tjeneste er samarbejdspartner for den ledende tjenestemand og partner for alle hospitalets øvrige afdelinger. Den er ansvarlig for at gøre indlæggelsesvilkårene menneskelige [for hospitalets patienter]. Den skal tage hånd om patienternes sociale vanskeligheder, ideelt set før, men også under indlæggelsen og ved udskrivelsen. Den er det foretrukne bindeled mellem patient, hospital, familie og øvrige omgivelser. Dertil skal den:






  — | have tid og faglig kapacitet til at vurdere patientens behov sammen med vedkommende selv, omgivelserne og behandlingsteamet og kunne finde egnede løsningsmodeller sammen med vedkommende |
| --- | --- | --- |

(207)

De sociale tjenesters rolle og deres primære opgave er beskrevet nærmere i denne plan:

»
  [IRIS-]hospitalerne skal råde over sociale tjenester, hvis centrale rolle er at bidrage til patienterne velbefindende, den lægelige kvalitet og til, at institutionen fungerer optimalt. Den sociale tjeneste er samarbejdspartner for den ledende tjenestemand og partner for alle hospitalets øvrige afdelinger. Den er ansvarlig for at gøre indlæggelsesvilkårene menneskelige [for hospitalets patienter]. Den skal tage hånd om patienternes sociale vanskeligheder, ideelt set før, men også under indlæggelsen og ved udskrivelsen. Den er det foretrukne bindeled mellem patient, hospital, familie og øvrige omgivelser. Dertil skal den:

[IRIS-]hospitalerne skal råde over sociale tjenester, hvis centrale rolle er at bidrage til patienterne velbefindende

tage hånd om patienternes sociale vanskeligheder, ideelt set før, men også under indlæggelsen og ved udskrivelsen.

—

have tid og faglig kapacitet til at vurdere patientens behov sammen med vedkommende selv, omgivelserne og behandlingsteamet og kunne finde egnede løsningsmodeller sammen med vedkommende

| — | have adgang til patienternes journal og modtagelsespapirer, hvor der kan være anført sociale oplysninger, der kan bidrage til behandlingens kvalitet |
| --- | --- |

—

have adgang til patienternes journal og modtagelsespapirer, hvor der kan være anført sociale oplysninger, der kan bidrage til behandlingens kvalitet

| — | holdes orienteret i god tid om datoen for overførsel eller udskrivelse for at kunne tage de nødvendige bestemmelser i brug |
| --- | --- |

—

holdes orienteret i god tid om datoen for overførsel eller udskrivelse for at kunne tage de nødvendige bestemmelser i brug

| — | afgive en udtalelse om patienter, som har komplekse profiler og sygdomsbilleder |
| --- | --- |

—

afgive en udtalelse om patienter, som har komplekse profiler og sygdomsbilleder

| — | sammen med økonomifunktionen indføre juridiske mekanismer, idet grænsen for dens indsats sættes af den faglige etik i den patientorienterede relation i alle de sociale aspekter heraf |
| --- | --- |

—

sammen med økonomifunktionen indføre juridiske mekanismer, idet grænsen for dens indsats sættes af den faglige etik i den patientorienterede relation i alle de sociale aspekter heraf

| — | varetage samordningen med CPAS |
| --- | --- |

—

varetage samordningen med CPAS

varetage samordningen med CPAS

| — | kende de eksisterende social- og sundhedsrelaterede netværk |
| --- | --- |

—

kende de eksisterende social- og sundhedsrelaterede netværk

| — | foreslå forbedringer i hospitalets funktionsmåde |
| --- | --- |

—

foreslå forbedringer i hospitalets funktionsmåde

| — | råde over infrastruktur, som garanterer fortrolighed i forbindelse med udvekslinger og oplysninger. |
| --- | --- |

—

råde over infrastruktur, som garanterer fortrolighed i forbindelse med udvekslinger og oplysninger.

Den socialmedicinske opgave, som er de offentlige hospitalers mål, indebærer, at de fungerer som koordinator for aktørerne i sundhedsvæsnet, at de deltager i eller endda danner social- og sundhedsrelaterede netværk, og at de deltager direkte i oprettelse af de tilknyttede IRIS-tjenester, som er nødvendige for at imødekomme befolkningens behov (patienthotel, familiehotel, palliativ behandling i hjemmet, modtagelsesstrukturer til stofmisbrugere og hjemløse, hjemmesygepleje osv.). De sørger for akkreditering af de organisationer, som de samarbejder med.«
   (252)

socialmedicinske opgave

nødvendige for at imødekomme befolkningens behov

252

| (208) | Ifølge denne strategiplan kan den sociale tjeneste også spille en vigtig rolle ved modtagelsen af patienterne:

  »Modtagelsen skal være forskellig, alt efter om patienten ankommer akut, til en konsultation eller til modtagelsen. Modtagelsen skal under alle omstændigheder være diskret og behagelig for patienten og bidrage til at berolige patienten og dennes familie mest muligt. Hospitalernes sociale tjenester spiller en nøglerolle i denne forbindelse.
  «
   (253) |
| --- | --- |

(208)

Ifølge denne strategiplan kan den sociale tjeneste også spille en vigtig rolle ved modtagelsen af patienterne:

»Modtagelsen skal være forskellig, alt efter om patienten ankommer akut, til en konsultation eller til modtagelsen. Modtagelsen skal under alle omstændigheder være diskret og behagelig for patienten og bidrage til at berolige patienten og dennes familie mest muligt. Hospitalernes sociale tjenester spiller en nøglerolle i denne forbindelse.
  «
   (253)

Hospitalernes sociale tjenester spiller en nøglerolle i denne forbindelse.

253

| (209) | I strategiplanen for 2002-2014 tilføjes:

  »
  Den sociale tjeneste er uundværlig på det offentlige hospital til at ledsage patienterne, ambulante såvel som indlagte. Den består i at hjælpe patienterne og deres familie med at afhjælpe og forvalte de problemer og vanskeligheder af administrativ, økonomisk og social art og i henseende til menneskelige relationer, der er knyttet til sygdomstilstanden, opholdet og behandlingen på hospitalet samt til nye perspektiver og situationer.
  Den sociale tjeneste:






  — | støtter patienterne i deres selvforvaltning og uafhængighed |
| --- | --- | --- |

(209)

I strategiplanen for 2002-2014 tilføjes:

»
  Den sociale tjeneste er uundværlig på det offentlige hospital til at ledsage patienterne, ambulante såvel som indlagte. Den består i at hjælpe patienterne og deres familie med at afhjælpe og forvalte de problemer og vanskeligheder af administrativ, økonomisk og social art og i henseende til menneskelige relationer, der er knyttet til sygdomstilstanden, opholdet og behandlingen på hospitalet samt til nye perspektiver og situationer.

Den sociale tjeneste er uundværlig på det offentlige hospital

hjælpe patienterne og deres familie med at afhjælpe og forvalte de problemer og vanskeligheder af administrativ, økonomisk og social art og i henseende til menneskelige relationer, der er knyttet til sygdomstilstanden, opholdet og behandlingen på hospitalet

Den sociale tjeneste:

—

støtter patienterne i deres selvforvaltning og uafhængighed

| — | sørger for i den overordnede behandling at integrere patientens normer, værdier og kultur, hvilket indebærer administrativ hjælp, psykosocial ledsagelse, en informerende, præventiv og bevidstgørende rolle og formidling af samarbejde og samordning. Den sociale tjeneste leveres således på forskellige niveauer, alt efter hvilke behov patienten har inden for det sociomaterielle, socioadministrative og psykosociale område |
| --- | --- |

—

sørger for i den overordnede behandling at integrere patientens normer, værdier og kultur, hvilket indebærer administrativ hjælp, psykosocial ledsagelse, en informerende, præventiv og bevidstgørende rolle og formidling af samarbejde og samordning. Den sociale tjeneste leveres således på forskellige niveauer, alt efter hvilke behov patienten har inden for det sociomaterielle, socioadministrative og psykosociale område

Den sociale tjeneste leveres således på forskellige niveauer, alt efter hvilke behov patienten har inden for det sociomaterielle, socioadministrative og psykosociale område

| — | kræver både teoretiske og tekniske videnkompetencer og situationsfornemmelse samt de rette personlige egenskaber og samarbejdsevner. |
| --- | --- |

—

kræver både teoretiske og tekniske videnkompetencer og situationsfornemmelse samt de rette personlige egenskaber og samarbejdsevner.

....

Alt i alt har den sociale tjeneste mange opgaver, herunder at:

har den sociale tjeneste mange opgaver, herunder at:

| — | sikre, at patienten falder godt til på hospitalet, og forberede udskrivelsen på de bedste vilkår til et egnet levested |
| --- | --- |

—

sikre, at patienten falder godt til på hospitalet, og forberede udskrivelsen på de bedste vilkår til et egnet levested

patienten falder godt til på hospitalet

udskrivelsen på de bedste vilkår til et egnet levested

| — | hjælpe patienten med igen at sikre sig social dækning, der kan sætte vedkommende i stand til at dække sine sundhedsudgifter. |
| --- | --- |

—

hjælpe patienten med igen at sikre sig social dækning, der kan sætte vedkommende i stand til at dække sine sundhedsudgifter.

hjælpe patienten med igen at sikre sig social dækning, der kan sætte vedkommende i stand til at dække sine sundhedsudgifter

Ved varetagelsen af denne opgave forfølger den sociale tjeneste og alle socialassistenterne de samme mål og interesser som hospitalet, og deres specifikke aktivitet har en virkning for nedbringelsen af varigheden af indlæggelsen og hospitalets dækning af sine udgifter.
  «
   (254)

en virkning for nedbringelsen af varigheden af indlæggelsen og hospitalets dækning af sine udgifter.

254

| (210) | De sociale tjenesters rolle i inddrivelsen af dækningen af behandlingsudgifterne fra CPAS (se også betragtning 187) bekræftes også af ordlyden i IRIS' strategiplan for 2002-2014. Det understreges navnlig heri, at der blandt den sociale tjenestes opgaver kan nævnes forberedelse af betalingsevneundersøgelser af patienterne:

  »Den sociale tjeneste opstiller en digital social oversigt, som skal kunne følge patienten i [IRIS-]nettet. Den udfører betalingsevneundersøgelser [af patienterne] og udfylder »V«-koderne i RCM (255) og andre registre, som loven kræver. Denne [sociale] oversigt knyttes hurtigst muligt til sundhedsjournalen og de centrale it-registre. Denne oprettelse af den sociale oversigt skal kunne udgøre en situationsoversigt over de offentlige [IRIS-]hospitalers sociale opgaver.«
   (256) |
| --- | --- |

(210)

De sociale tjenesters rolle i inddrivelsen af dækningen af behandlingsudgifterne fra CPAS (se også betragtning 187) bekræftes også af ordlyden i IRIS' strategiplan for 2002-2014. Det understreges navnlig heri, at der blandt den sociale tjenestes opgaver kan nævnes forberedelse af betalingsevneundersøgelser af patienterne:

»Den sociale tjeneste opstiller en digital social oversigt, som skal kunne følge patienten i [IRIS-]nettet. Den udfører betalingsevneundersøgelser [af patienterne] og udfylder »V«-koderne i RCM (255) og andre registre, som loven kræver. Denne [sociale] oversigt knyttes hurtigst muligt til sundhedsjournalen og de centrale it-registre. Denne oprettelse af den sociale oversigt skal kunne udgøre en situationsoversigt over de offentlige [IRIS-]hospitalers sociale opgaver.«
   (256)

Den udfører betalingsevneundersøgelser

255

256

| (211) | Disse opgaver vedrører indhentning af oplysninger, der er nødvendige for de »sociale undersøgelser«, som skal bruges til at fastslå, om patienterne opfylder betingelserne for, at CPAS dækker deres sundhedsudgifter (se også betragtning 187-188). Nærmere bestemt indsamler hospitalets socialassistenter de relevante oplysninger (257), så CPAS i henhold til sine juridiske forpligtelser (258) kan kontrollere en patients manglende betalingsevne og dermed beslutte, om der er grundlag for refusion fra CPAS. |
| --- | --- |

(211)

Disse opgaver vedrører indhentning af oplysninger, der er nødvendige for de »sociale undersøgelser«, som skal bruges til at fastslå, om patienterne opfylder betingelserne for, at CPAS dækker deres sundhedsudgifter (se også betragtning 187-188). Nærmere bestemt indsamler hospitalets socialassistenter de relevante oplysninger (257), så CPAS i henhold til sine juridiske forpligtelser (258) kan kontrollere en patients manglende betalingsevne og dermed beslutte, om der er grundlag for refusion fra CPAS.

257

258

Praktisk betydning af IRIS-hospitalernes pligt til at levere udvidede sociale tjenester

Praktisk betydning af IRIS-hospitalernes pligt til at levere udvidede sociale tjenester

| (212) | Personalet i IRIS-hospitalernes sociale tjenester har fået en specifik uddannelse og følger en faglig etisk kodeks for de ansattes rolle som bindeled mellem forskellige tjenester i hospitalet (især læger, sygeplejersker, fakturering og modtagelse) eller udenfor (f.eks. socialsikringsdækningen, hjælp og pleje i hjemmet, sproglige og kulturelle aspekter). |
| --- | --- |

(212)

Personalet i IRIS-hospitalernes sociale tjenester har fået en specifik uddannelse og følger en faglig etisk kodeks for de ansattes rolle som bindeled mellem forskellige tjenester i hospitalet (især læger, sygeplejersker, fakturering og modtagelse) eller udenfor (f.eks. socialsikringsdækningen, hjælp og pleje i hjemmet, sproglige og kulturelle aspekter).

| (213) | For at vurdere omkostningen ved de sociale tjenester har IRIS-nettet sammenlignet den reelle udgift til ansættelse af socialassistenter i IRIS-hospitalerne med et rimeligt niveau svarende til én socialassistent pr. 2 000 modtagelser (dvs. den pligt, der gælder universitetshospitalerne). Denne analyse viser, at de fem IRIS-hospitaler havde 81,1 socialassistenter ansat (259), mens de ikke burde have mere end 36,7 ansat set ud fra det rimelige niveau. Forskellen er således 44,4, hvilket viser, at IRIS-hospitalerne beskæftigede over dobbelt så mange socialassistenter, som reglen for universitetshospitalerne tilsiger. Det illustrerer udmærket, at kravene i strategiplanerne forpligter IRIS-hospitalerne til at levere en vifte af sociale tjenester, der er meget større end det minimum (f.eks. geriatriske og psykiatriske tjenester), der gælder de øvrige ikkeuniversitetshospitaler (offentlige som private). At privathospitalerne i Bruxelles, som ikke er universitetshospitaler, også beskæftiger socialassistenter, kan snarere forklares ved disse mindstekrav snarere end ved en overordnet forpligtelse til at levere sociale tjenester til deres patienter. Ligeledes går IRIS-hospitalerne som påvist ovenfor længere end det grundlæggende krav om én socialassistent pr. 2 000 modtagelser, der gælder universitetshospitalerne i Belgien. Den ufinansierede omkostning ved IRIS-hospitalernes sociale tjenester var således [...] mio. EUR i 2010 (260). Pligten til at levere udvidede sociale tjenester repræsenterer derfor en betydelig byrde for IRIS-hospitalerne, som privathospitalerne i Bruxelles ikke skal bære. |
| --- | --- |

(213)

For at vurdere omkostningen ved de sociale tjenester har IRIS-nettet sammenlignet den reelle udgift til ansættelse af socialassistenter i IRIS-hospitalerne med et rimeligt niveau svarende til én socialassistent pr. 2 000 modtagelser (dvs. den pligt, der gælder universitetshospitalerne). Denne analyse viser, at de fem IRIS-hospitaler havde 81,1 socialassistenter ansat (259), mens de ikke burde have mere end 36,7 ansat set ud fra det rimelige niveau. Forskellen er således 44,4, hvilket viser, at IRIS-hospitalerne beskæftigede over dobbelt så mange socialassistenter, som reglen for universitetshospitalerne tilsiger. Det illustrerer udmærket, at kravene i strategiplanerne forpligter IRIS-hospitalerne til at levere en vifte af sociale tjenester, der er meget større end det minimum (f.eks. geriatriske og psykiatriske tjenester), der gælder de øvrige ikkeuniversitetshospitaler (offentlige som private). At privathospitalerne i Bruxelles, som ikke er universitetshospitaler, også beskæftiger socialassistenter, kan snarere forklares ved disse mindstekrav snarere end ved en overordnet forpligtelse til at levere sociale tjenester til deres patienter. Ligeledes går IRIS-hospitalerne som påvist ovenfor længere end det grundlæggende krav om én socialassistent pr. 2 000 modtagelser, der gælder universitetshospitalerne i Belgien. Den ufinansierede omkostning ved IRIS-hospitalernes sociale tjenester var således [...] mio. EUR i 2010 (260). Pligten til at levere udvidede sociale tjenester repræsenterer derfor en betydelig byrde for IRIS-hospitalerne, som privathospitalerne i Bruxelles ikke skal bære.

259

260

Konklusion vedrørende IRIS-hospitalernes pligt til at levere udvidede sociale tjenester

Konklusion vedrørende IRIS-hospitalernes pligt til at levere udvidede sociale tjenester

| (214) | Set i lyset af ovenstående betragtninger konkluderer Kommissionen, at IRIS-hospitalerne i modsætning til privathospitalerne i Bruxelles har pligt til at sikre en udviklet socialtjeneste, som hjælper patienterne og deres familie med at afhjælpe og forvalte vanskeligheder af administrativ, økonomisk og social art og i henseende til menneskelige relationer. Denne pligt defineres i IRIS' strategiplaner og pålægges hermed IRIS-hospitalerne. Denne pligt til at levere udvidede sociale tjenester udmønter sig i det store antal socialassistenter, som er ansat på IRIS-hospitalerne, og som er meget større end det normale niveau på de øvrige belgiske hospitaler. De sociale tjenester på IRIS-hospitalerne har bl.a. til opgave at tage sig af ovenstående vanskeligheder, som patienterne ikke alene møder i løbet af deres ophold, men også ved udskrivelsen fra hospitalet, at hjælpe patienterne med at opnå socialsikringsdækning, så de kan betale deres sundhedsudgifter, at foretage sociale undersøgelser og udveksle oplysninger med hospitalets øvrige tjenester og med CPAS. Denne forpligtelse og den byrde, den udgør, er tæt knyttet til de andre forpligtelser, som udgør tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser (se betragtning 167). Det er da også, fordi IRIS-hospitalerne har pligt til at behandle alle deres patienter under alle omstændigheder og uafhængigt af deres betalingsevne, at de har et større behov for at ansætte socialassistenter. Det er netop de ubemidlede patienter og deres familie, som har brug for de supplerende sociale tjenester, og det er dem, der skal foretages sociale undersøgelser af. I øvrigt er det også, fordi IRIS-hospitalerne har pligt til at opretholde mange hospitaler, at antallet af socialassistenter er højere end det antal, som man med rimelighed kan forvente (dvs. én socialassistent pr. 2 000 modtagelser, se betragtning 213). |
| --- | --- |

(214)

Set i lyset af ovenstående betragtninger konkluderer Kommissionen, at IRIS-hospitalerne i modsætning til privathospitalerne i Bruxelles har pligt til at sikre en udviklet socialtjeneste, som hjælper patienterne og deres familie med at afhjælpe og forvalte vanskeligheder af administrativ, økonomisk og social art og i henseende til menneskelige relationer. Denne pligt defineres i IRIS' strategiplaner og pålægges hermed IRIS-hospitalerne. Denne pligt til at levere udvidede sociale tjenester udmønter sig i det store antal socialassistenter, som er ansat på IRIS-hospitalerne, og som er meget større end det normale niveau på de øvrige belgiske hospitaler. De sociale tjenester på IRIS-hospitalerne har bl.a. til opgave at tage sig af ovenstående vanskeligheder, som patienterne ikke alene møder i løbet af deres ophold, men også ved udskrivelsen fra hospitalet, at hjælpe patienterne med at opnå socialsikringsdækning, så de kan betale deres sundhedsudgifter, at foretage sociale undersøgelser og udveksle oplysninger med hospitalets øvrige tjenester og med CPAS. Denne forpligtelse og den byrde, den udgør, er tæt knyttet til de andre forpligtelser, som udgør tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser (se betragtning 167). Det er da også, fordi IRIS-hospitalerne har pligt til at behandle alle deres patienter under alle omstændigheder og uafhængigt af deres betalingsevne, at de har et større behov for at ansætte socialassistenter. Det er netop de ubemidlede patienter og deres familie, som har brug for de supplerende sociale tjenester, og det er dem, der skal foretages sociale undersøgelser af. I øvrigt er det også, fordi IRIS-hospitalerne har pligt til at opretholde mange hospitaler, at antallet af socialassistenter er højere end det antal, som man med rimelighed kan forvente (dvs. én socialassistent pr. 2 000 modtagelser, se betragtning 213).

IV.   Konklusion vedrørende de supplerende forpligtelser

| (215) | Kommissionen konkluderer, at IRIS-hospitalerne leverer en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser, der ud over den basale hospitalsopgave omfatter en pligt til 1) at behandle enhver patient under alle omstændigheder (også i ikkeakutte situationer) uafhængigt af deres betalingsevne, 2) at levere en fuld vifte af basale hospitalsydelser på mange hospitaler og 3) at supplere lægehjælpen med en udvidet støtte varetaget af deres udviklede sociale tjenester. Denne kombination af forpligtelser garanterer opfyldelsen af de særlige sociale behov hos lokalbefolkningen i Bruxelles med hensyn til hospitalstjenester og adgangen til hospitalsydelser af god kvalitet for alle og især for de mest ugunstigt stillede. Ingen supplerende pligt af denne type påhviler privathospitalerne i Bruxelles, som alene har fået pålagt den basale hospitalsopgave som defineret i LCH. Tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser leveres således kun af IRIS-hospitalerne, idet de er de eneste, der skal opfylde strengere og mere omfattende forpligtelser ud over mindstekravene (nemlig den basale hospitalsopgave), der gælder alle hospitaler i Belgien i medfør af LCH. Varetagelsen af denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser ledsages af betydelige omkostninger for IRIS-hospitalerne, som ikke eller kun delvist får dem dækket af kommunernes kilder til finansiering af offentlige og private hospitaler, hvorfor IRIS-hospitalerne oparbejder et underskud. For at sikre kontinuiteten i deres offentlige hospitaler skal de berørte CPAS og kommuner i Bruxelles derfor dække underskuddene hos IRIS-hospitalerne som beskrevet i afsnit 7.3.4.4 og 7.3.5 nedenfor. |
| --- | --- |

(215)

Kommissionen konkluderer, at IRIS-hospitalerne leverer en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser, der ud over den basale hospitalsopgave omfatter en pligt til 1) at behandle enhver patient under alle omstændigheder (også i ikkeakutte situationer) uafhængigt af deres betalingsevne, 2) at levere en fuld vifte af basale hospitalsydelser på mange hospitaler og 3) at supplere lægehjælpen med en udvidet støtte varetaget af deres udviklede sociale tjenester. Denne kombination af forpligtelser garanterer opfyldelsen af de særlige sociale behov hos lokalbefolkningen i Bruxelles med hensyn til hospitalstjenester og adgangen til hospitalsydelser af god kvalitet for alle og især for de mest ugunstigt stillede. Ingen supplerende pligt af denne type påhviler privathospitalerne i Bruxelles, som alene har fået pålagt den basale hospitalsopgave som defineret i LCH. Tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser leveres således kun af IRIS-hospitalerne, idet de er de eneste, der skal opfylde strengere og mere omfattende forpligtelser ud over mindstekravene (nemlig den basale hospitalsopgave), der gælder alle hospitaler i Belgien i medfør af LCH. Varetagelsen af denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i form af sociale sundhedsydelser ledsages af betydelige omkostninger for IRIS-hospitalerne, som ikke eller kun delvist får dem dækket af kommunernes kilder til finansiering af offentlige og private hospitaler, hvorfor IRIS-hospitalerne oparbejder et underskud. For at sikre kontinuiteten i deres offentlige hospitaler skal de berørte CPAS og kommuner i Bruxelles derfor dække underskuddene hos IRIS-hospitalerne som beskrevet i afsnit 7.3.4.4 og 7.3.5 nedenfor.

7.3.4.2.   Virksomheden og eventuelt det omhandlede geografiske område

Virksomheden og eventuelt det omhandlede geografiske område

| (216) | Hvert IRIS-hospital har sine egne vedtægter, som specificerer dets formål, og IRIS' strategiplaner gælder for hvert af de fem IRIS-hospitaler. Endvidere har IRIS-hospitalerne som alle belgiske hospitaler fået en individuel autorisation, som de skal have for at kunne ansøge om andre typer af offentlig finansiering (f.eks. BMF). Disse overdragelsesakter specificerer ikke det geografiske område for udførelsen af deres tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. |
| --- | --- |

(216)

Hvert IRIS-hospital har sine egne vedtægter, som specificerer dets formål, og IRIS' strategiplaner gælder for hvert af de fem IRIS-hospitaler. Endvidere har IRIS-hospitalerne som alle belgiske hospitaler fået en individuel autorisation, som de skal have for at kunne ansøge om andre typer af offentlig finansiering (f.eks. BMF). Disse overdragelsesakter specificerer ikke det geografiske område for udførelsen af deres tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.

7.3.4.3.   Eksklusive eller særlige rettigheder

Eksklusive eller særlige rettigheder

| (217) | IRIS-hospitalerne har ingen eksklusive eller særlige rettigheder. |
| --- | --- |

(217)

IRIS-hospitalerne har ingen eksklusive eller særlige rettigheder.

7.3.4.4.   Kompensationsmekanismen

Kompensationsmekanismen

| (218) | Kompensationsmekanismen til dækning af underskuddene er beskrevet i artikel 46 i hvert af de fem IRIS-hospitalers vedtægter. Denne artikel har i den aktuelle version følgende ordlyd (se også fodnote 48):

  »Med forbehold af artikel 109 [i LCH] fordeles årets resultat, ved beslutning truffet af generalforsamlingen, mellem de medlemmer, som mindst har en femtedel af det samlede antal stemmer på generalforsamlingen.« |
| --- | --- |

(218)

Kompensationsmekanismen til dækning af underskuddene er beskrevet i artikel 46 i hvert af de fem IRIS-hospitalers vedtægter. Denne artikel har i den aktuelle version følgende ordlyd (se også fodnote 48):

»Med forbehold af artikel 109 [i LCH] fordeles årets resultat, ved beslutning truffet af generalforsamlingen, mellem de medlemmer, som mindst har en femtedel af det samlede antal stemmer på generalforsamlingen.«

| (219) | Det fremgår tydeligt af artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter, at:






  — | denne underskudsdækning er uden indflydelse på den mekanisme, der er fastlagt i artikel 109 i LCH (i øjeblikket artikel 125 i LCH i udgaven af 10. juli 2008), og som kræver, at kommunerne dækker underskuddet på deres offentlige hospital med undtagelse af bestemte aktiviteter (261). Som forklaret i det følgende (se betragtning 235) har kompensationen for underskud i henhold til artikel 109 ingen reel indvirkning på det foreliggende tilfælde, eftersom IRIS-hospitalerne umiddelbart efter modtagelsen refunderer kommunen disse beløb |
| --- | --- | --- |

(219)

Det fremgår tydeligt af artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter, at:

—

denne underskudsdækning er uden indflydelse på den mekanisme, der er fastlagt i artikel 109 i LCH (i øjeblikket artikel 125 i LCH i udgaven af 10. juli 2008), og som kræver, at kommunerne dækker underskuddet på deres offentlige hospital med undtagelse af bestemte aktiviteter (261). Som forklaret i det følgende (se betragtning 235) har kompensationen for underskud i henhold til artikel 109 ingen reel indvirkning på det foreliggende tilfælde, eftersom IRIS-hospitalerne umiddelbart efter modtagelsen refunderer kommunen disse beløb

261

| — | resultatet, der skal dækkes, er det, der figurerer i hospitalets regnskaber (det vedrører hospitalets regnskabsmæssige underskud i sin helhed og omfatter derfor også resultatet af de forbundne aktiviteter på IRIS-hospitalet, se også betragtning 41). I modsætning til artikel 109 i LCH udelukker artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter ikke visse aktiviteter fra underskuddet. Imidlertid står det ligeledes klart, at kompensationen ikke kan overstige beløbet for det regnskabsmæssige underskud, idet den er begrænset til regnskabsårets resultat. |
| --- | --- |

—

resultatet, der skal dækkes, er det, der figurerer i hospitalets regnskaber (det vedrører hospitalets regnskabsmæssige underskud i sin helhed og omfatter derfor også resultatet af de forbundne aktiviteter på IRIS-hospitalet, se også betragtning 41). I modsætning til artikel 109 i LCH udelukker artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter ikke visse aktiviteter fra underskuddet. Imidlertid står det ligeledes klart, at kompensationen ikke kan overstige beløbet for det regnskabsmæssige underskud, idet den er begrænset til regnskabsårets resultat.

| — | kun de medlemmer, som har en femtedel af stemmerne på generalforsamlingen, har pligt til at bidrage til underskudsdækningen. I praksis betyder dette, at kun kommunerne og CPAS skal sikre denne dækning (262). |
| --- | --- |

—

kun de medlemmer, som har en femtedel af stemmerne på generalforsamlingen, har pligt til at bidrage til underskudsdækningen. I praksis betyder dette, at kun kommunerne og CPAS skal sikre denne dækning (262).

262

| (220) | Da IRIS-hospitalerne kun udfører en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse og dermed forbundne aktiviteter, fastlægges der i artikel 46 i hvert af IRIS-hospitalernes vedtægter en klar kompensationsmekanisme, som viser, at årets resultat (uden undtagelse) skal dækkes. Dette resultat er fastlagt på grundlag af en samling klare regnskabsprincipper, som finder ensartet anvendelse på både offentlige og private hospitaler i Belgien. Endvidere er hvert enkelt hospital forpligtet til (i medfør af artikel 80-85 i LCH) at udpege en uafhængig revisor, som skal kontrollere dets regnskaber og resultater (se betragtning 49). |
| --- | --- |

(220)

Da IRIS-hospitalerne kun udfører en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse og dermed forbundne aktiviteter, fastlægges der i artikel 46 i hvert af IRIS-hospitalernes vedtægter en klar kompensationsmekanisme, som viser, at årets resultat (uden undtagelse) skal dækkes. Dette resultat er fastlagt på grundlag af en samling klare regnskabsprincipper, som finder ensartet anvendelse på både offentlige og private hospitaler i Belgien. Endvidere er hvert enkelt hospital forpligtet til (i medfør af artikel 80-85 i LCH) at udpege en uafhængig revisor, som skal kontrollere dets regnskaber og resultater (se betragtning 49).

| (221) | Ved at kræve, at IRIS-hospitalets fulde underskud skal dækkes, rækker artikel 46 i vedtægterne ud over mindstekravet i artikel 109 i LCH. Grunden til denne fulde dækning af underskuddet på udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de dermed forbundne aktiviteter (263) er, at de lokale myndigheder i Bruxelles vil garantere IRIS-hospitalernes kontinuitet og rentabilitet til hver en tid (se betragtning 91). Artikel 46 falder i tråd med artikel 61 i CPAS-loven, der har følgende ordlyd:

  »Centret kan benytte sig af samarbejde med offentlige såvel som private personer, institutioner eller tjenester, som råder over de nødvendige midler til at virkeliggøre de forskellige nødvendige løsninger under hensyntagen til den berørtes frie valg.
  Centret kan afholde de eventuelle udgifter ved dette samarbejde, hvis disse ikke dækkes i medfør af en anden lov, en anden regel, en kontrakt eller en retsafgørelse.« |
| --- | --- |

(221)

Ved at kræve, at IRIS-hospitalets fulde underskud skal dækkes, rækker artikel 46 i vedtægterne ud over mindstekravet i artikel 109 i LCH. Grunden til denne fulde dækning af underskuddet på udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de dermed forbundne aktiviteter (263) er, at de lokale myndigheder i Bruxelles vil garantere IRIS-hospitalernes kontinuitet og rentabilitet til hver en tid (se betragtning 91). Artikel 46 falder i tråd med artikel 61 i CPAS-loven, der har følgende ordlyd:

263

»Centret kan benytte sig af samarbejde med offentlige såvel som private personer, institutioner eller tjenester, som råder over de nødvendige midler til at virkeliggøre de forskellige nødvendige løsninger under hensyntagen til den berørtes frie valg.

Centret kan afholde de eventuelle udgifter ved dette samarbejde, hvis disse ikke dækkes i medfør af en anden lov, en anden regel, en kontrakt eller en retsafgørelse.«

| (222) | Som forklaret ovenfor (se betragtning 22 og 44) har kommunerne endelig pligt til at dække underskuddet i deres CPAS. Derfor er det i sidste ende kommunen, som det påhviler at dække det fulde underskud på kommunens offentlige hospital. |
| --- | --- |

(222)

Som forklaret ovenfor (se betragtning 22 og 44) har kommunerne endelig pligt til at dække underskuddet i deres CPAS. Derfor er det i sidste ende kommunen, som det påhviler at dække det fulde underskud på kommunens offentlige hospital.

7.3.4.5.   Foranstaltninger, der er truffet for at undgå og sikre tilbagebetaling af en eventuel overkompensation

Foranstaltninger, der er truffet for at undgå og sikre tilbagebetaling af en eventuel overkompensation

| (223) | Som forklaret i det følgende fungerer underskudsdækningsordningen på den måde, at risikoen for overkompensation allerede er meget begrænset i udgangspunktet (se betragtning 247). Endvidere giver loven af 14. november 1983 (se betragtning 248-250) og CPAS-loven (se betragtning 251 og 252) kommunerne de nødvendige juridiske midler til at kontrollere overkompensation og i givet fald tilbagesøge overkompensationen. |
| --- | --- |

(223)

Som forklaret i det følgende fungerer underskudsdækningsordningen på den måde, at risikoen for overkompensation allerede er meget begrænset i udgangspunktet (se betragtning 247). Endvidere giver loven af 14. november 1983 (se betragtning 248-250) og CPAS-loven (se betragtning 251 og 252) kommunerne de nødvendige juridiske midler til at kontrollere overkompensation og i givet fald tilbagesøge overkompensationen.

7.3.4.6.   Henvisning til SGEI-afgørelsen af 2012

Henvisning til SGEI-afgørelsen af 2012

| (224) | Artikel 4, litra f), i SGEI-afgørelsen af 2012 kræver, at der i overdragelsesakten bl.a. henvises til den. I artikel 10, litra a), i samme afgørelse bestemmes en overgangsperiode på to år for støtteordninger, der er iværksat før den 31. januar 2012, og som var forenelige med det indre marked i medfør af SGEI-beslutningen af 2005. Derfor blev der i det foreliggende tilfælde først i 2014 indføjet en henvisning til SGEI-afgørelsen af 2012. Siden 2014 har bl.a. hver beslutning truffet af kommunerne i Bruxelles om at foretage en betaling til et IRIS-hospital i medfør af artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter også rummet en henvisning til SGEI-afgørelsen af 2012. Desuden skal det bemærkes, at en henvisning til SGEI-afgørelsen af 2012 blev føjet til artikel 108 i den aktuelle udgave af LCH ved hjælp af loven af 10. april 2014 (264). Nærmere bestemt kræver denne artikel, at hver beslutning om BMF-beløbet, som skal tildeles et hospital, rummer en udtrykkelig henvisning til SGEI-afgørelsen af 2012. Kommissionen konkluderer derfor, at denne formelle betingelse er opfyldt. |
| --- | --- |

(224)

Artikel 4, litra f), i SGEI-afgørelsen af 2012 kræver, at der i overdragelsesakten bl.a. henvises til den. I artikel 10, litra a), i samme afgørelse bestemmes en overgangsperiode på to år for støtteordninger, der er iværksat før den 31. januar 2012, og som var forenelige med det indre marked i medfør af SGEI-beslutningen af 2005. Derfor blev der i det foreliggende tilfælde først i 2014 indføjet en henvisning til SGEI-afgørelsen af 2012. Siden 2014 har bl.a. hver beslutning truffet af kommunerne i Bruxelles om at foretage en betaling til et IRIS-hospital i medfør af artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter også rummet en henvisning til SGEI-afgørelsen af 2012. Desuden skal det bemærkes, at en henvisning til SGEI-afgørelsen af 2012 blev føjet til artikel 108 i den aktuelle udgave af LCH ved hjælp af loven af 10. april 2014 (264). Nærmere bestemt kræver denne artikel, at hver beslutning om BMF-beløbet, som skal tildeles et hospital, rummer en udtrykkelig henvisning til SGEI-afgørelsen af 2012. Kommissionen konkluderer derfor, at denne formelle betingelse er opfyldt.

264

7.3.5.   Kompensation

Kompensation

| (225) | Den anden væsentlige betingelse for forenelighed, der fremgår af SGEI-afgørelsen af 2012, er, at kompensationsbeløbet, der betales for leveringen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, ikke overstiger, hvad der er nødvendigt til dækning af de omkostninger, der er forbundet med at opfylde forpligtelserne til offentlig tjeneste, under hensyn til en rimelig fortjeneste (265). SGEI-afgørelsen af 2012 definerer i øvrigt, hvordan nettoomkostningen skal beregnes (bl.a. ved at definere omkostninger og indtægter, der kan tages i betragtning), den viser, hvordan den rimelige fortjeneste kan bestemmes, og den kræver, at en virksomhed, der udøver aktiviteter, som både falder inden for og uden for rammerne af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, fører et internt, særskilt regnskab for henholdsvis aktiviteter, der vedrører tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, og andre aktiviteter (266). |
| --- | --- |

(225)

Den anden væsentlige betingelse for forenelighed, der fremgår af SGEI-afgørelsen af 2012, er, at kompensationsbeløbet, der betales for leveringen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, ikke overstiger, hvad der er nødvendigt til dækning af de omkostninger, der er forbundet med at opfylde forpligtelserne til offentlig tjeneste, under hensyn til en rimelig fortjeneste (265). SGEI-afgørelsen af 2012 definerer i øvrigt, hvordan nettoomkostningen skal beregnes (bl.a. ved at definere omkostninger og indtægter, der kan tages i betragtning), den viser, hvordan den rimelige fortjeneste kan bestemmes, og den kræver, at en virksomhed, der udøver aktiviteter, som både falder inden for og uden for rammerne af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, fører et internt, særskilt regnskab for henholdsvis aktiviteter, der vedrører tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, og andre aktiviteter (266).

265

266

| (226) | I det foreliggende tilfælde udfører IRIS-hospitalerne kun en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse og de begrænsede forbundne aktiviteter, der er knyttet til denne ovenfor beskrevne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse (se betragtning 41 og 155). Ved varetagelsen af alle disse aktiviteter (tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de begrænsede forbundne aktiviteter) afholder IRIS-hospitalerne disse omkostninger, som i vidt omfang (267) dækkes af forskellige kilder til offentlig og privat finansiering beskrevet ovenfor (se betragtning 46). Ikke desto mindre har IRIS-hospitalerne haft underskud på varetagelsen af disse aktiviteter i de fleste år siden 1996 som illustreret i det følgende (se tabel 3-7). Kommissionen vurderer, at disse underskud er den resterende nettoomkostning (med andre ord den del af nettoomkostningen, som ikke dækkes af de kilder til finansiering, der er beskrevet i betragtning 46) ved tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de dermed begrænsede forbundne aktiviteter som leveret af IRIS-hospitalerne. Ved kompensationen af disse underskud dækker kommunerne udelukkende den resterende nettoomkostning, som IRIS-hospitalerne har haft ved udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de forbundne aktiviteter, og tildeler dem end ikke en rimelig fortjeneste. Derfor bør kompensationen af IRIS-hospitalernes underskud pr. definition ikke udløse, og har heller ikke gjort det, en reel overkompensation (se også betragtning 234-245 nedenfor). |
| --- | --- |

(226)

I det foreliggende tilfælde udfører IRIS-hospitalerne kun en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse og de begrænsede forbundne aktiviteter, der er knyttet til denne ovenfor beskrevne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse (se betragtning 41 og 155). Ved varetagelsen af alle disse aktiviteter (tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de begrænsede forbundne aktiviteter) afholder IRIS-hospitalerne disse omkostninger, som i vidt omfang (267) dækkes af forskellige kilder til offentlig og privat finansiering beskrevet ovenfor (se betragtning 46). Ikke desto mindre har IRIS-hospitalerne haft underskud på varetagelsen af disse aktiviteter i de fleste år siden 1996 som illustreret i det følgende (se tabel 3-7). Kommissionen vurderer, at disse underskud er den resterende nettoomkostning (med andre ord den del af nettoomkostningen, som ikke dækkes af de kilder til finansiering, der er beskrevet i betragtning 46) ved tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de dermed begrænsede forbundne aktiviteter som leveret af IRIS-hospitalerne. Ved kompensationen af disse underskud dækker kommunerne udelukkende den resterende nettoomkostning, som IRIS-hospitalerne har haft ved udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de forbundne aktiviteter, og tildeler dem end ikke en rimelig fortjeneste. Derfor bør kompensationen af IRIS-hospitalernes underskud pr. definition ikke udløse, og har heller ikke gjort det, en reel overkompensation (se også betragtning 234-245 nedenfor).

267

| (227) | I medfør af artikel 77 i LCH har alle hospitaler pligt til at føre særskilte regnskaber, som viser omkostningen ved hver enkelt tjeneste. De regnskabsprincipper, der gælder for offentlige og private hospitaler, defineres i kongelig anordning af 19. juni 2007 (268). I henhold til denne kongelige anordning skal ikkehospitalsrelaterede aktiviteter (med andre ord i det foreliggende tilfælde de forbundne aktiviteter beskrevet ovenfor i betragtning 41 og 155) registreres separat (nærmere bestemt skal de bogføres under post 900-999, se også betragtning 49). Kommissionen har modtaget bekræftelser fra de uafhængige revisorer for hvert IRIS-hospital af, at regnskaberne var opdelt i overensstemmelse med kravene i belgisk ret (269). Derfor konkluderer Kommissionen, at pligten i medfør af artikel 5, stk. 9, i SGEI-afgørelsen af 2012 til at føre særskilte regnskaber er opfyldt. |
| --- | --- |

(227)

I medfør af artikel 77 i LCH har alle hospitaler pligt til at føre særskilte regnskaber, som viser omkostningen ved hver enkelt tjeneste. De regnskabsprincipper, der gælder for offentlige og private hospitaler, defineres i kongelig anordning af 19. juni 2007 (268). I henhold til denne kongelige anordning skal ikkehospitalsrelaterede aktiviteter (med andre ord i det foreliggende tilfælde de forbundne aktiviteter beskrevet ovenfor i betragtning 41 og 155) registreres separat (nærmere bestemt skal de bogføres under post 900-999, se også betragtning 49). Kommissionen har modtaget bekræftelser fra de uafhængige revisorer for hvert IRIS-hospital af, at regnskaberne var opdelt i overensstemmelse med kravene i belgisk ret (269). Derfor konkluderer Kommissionen, at pligten i medfør af artikel 5, stk. 9, i SGEI-afgørelsen af 2012 til at føre særskilte regnskaber er opfyldt.

268

269

| (228) | Som forklaret ovenfor (se betragtning 44) har kommunerne og CPAS pligt til i henhold til artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter at dække deres hospitalers fulde regnskabsmæssige underskud. Denne forpligtelse, som har bestået siden oprettelsen af IRIS-hospitalerne, rækker ud over den delvise underskudsdækningsordning, der er bestemt i artikel 109 i LCH (se betragtning 47). Den kompensation, der tildeles på grundlag af artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter, kan dog aldrig overstige det regnskabsmæssige underskud for regnskabsåret. I artikel 46, hvor der skabes en klar forpligtelse til dækning af underskuddene, præciseres det dog ikke udtrykkeligt, hvornår kommunerne og CPAS faktisk skal overføre midlerne (270). |
| --- | --- |

(228)

Som forklaret ovenfor (se betragtning 44) har kommunerne og CPAS pligt til i henhold til artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter at dække deres hospitalers fulde regnskabsmæssige underskud. Denne forpligtelse, som har bestået siden oprettelsen af IRIS-hospitalerne, rækker ud over den delvise underskudsdækningsordning, der er bestemt i artikel 109 i LCH (se betragtning 47). Den kompensation, der tildeles på grundlag af artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter, kan dog aldrig overstige det regnskabsmæssige underskud for regnskabsåret. I artikel 46, hvor der skabes en klar forpligtelse til dækning af underskuddene, præciseres det dog ikke udtrykkeligt, hvornår kommunerne og CPAS faktisk skal overføre midlerne (270).

270

| (229) | Tidspunktet for, hvornår betalingerne fra kommunerne til IRIS-hospitalerne skal effektueres, har i praksis altid været afhængigt af de disponible midler i kommunernes kassebeholdning. Da de disponible midler generelt var utilstrækkelige, havde kommunerne en tendens til at udskyde betalingen af underskudsdækningen til hospitalerne. I teorien kunne de fortsætte med at udskyde betalingen, indtil SPF Santé publique fastsætter underskuddet i medfør af artikel 109 i LCH, eftersom dette pålægger dem at foretage (delvis) betaling af underskudsdækningen til hospitalerne. Imidlertid kunne der gå meget lang tid (op til 10 år) mellem det tidspunkt, hvor det regnskabsmæssige underskud var kendt, og den dag, underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH blev beregnet. Det betyder, at IRIS-hospitalerne mellem 1996 og 2002 oparbejdede enorme underskud (over 50 mio. EUR). For at lukke dette hul i finansieringen blev IRIS-hospitalerne nødt til at optage banklån, hvis omkostninger øgede deres underskud yderligere. |
| --- | --- |

(229)

Tidspunktet for, hvornår betalingerne fra kommunerne til IRIS-hospitalerne skal effektueres, har i praksis altid været afhængigt af de disponible midler i kommunernes kassebeholdning. Da de disponible midler generelt var utilstrækkelige, havde kommunerne en tendens til at udskyde betalingen af underskudsdækningen til hospitalerne. I teorien kunne de fortsætte med at udskyde betalingen, indtil SPF Santé publique fastsætter underskuddet i medfør af artikel 109 i LCH, eftersom dette pålægger dem at foretage (delvis) betaling af underskudsdækningen til hospitalerne. Imidlertid kunne der gå meget lang tid (op til 10 år) mellem det tidspunkt, hvor det regnskabsmæssige underskud var kendt, og den dag, underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH blev beregnet. Det betyder, at IRIS-hospitalerne mellem 1996 og 2002 oparbejdede enorme underskud (over 50 mio. EUR). For at lukke dette hul i finansieringen blev IRIS-hospitalerne nødt til at optage banklån, hvis omkostninger øgede deres underskud yderligere.

| (230) | Kommunerne blev klar over, at denne situation var til ulempe for dem, eftersom de endte med at betale renterne af disse lån via underskudsdækningen. De ønskede derfor at betale IRIS-hospitalerne hurtigere i stedet for at afvente, at SPF Santé publique tvang dem til at dække underskuddet i medfør af artikel 109 i LCH. På grund af de utilstrækkelige finansielle midler i kommunekasserne måtte hovedstadsregionen Bruxelles gribe ind for at gøre dette muligt. Regionen ydede således de berørte kommuner 1) en indirekte finansiering via FRBRTC (se betragtning 231) og 2) fra 2003 ligeledes en direkte finansiering ved at tildele dem særlige tilskud (se betragtning 232 og 233). Det gjorde det muligt for kommunerne hurtigere om end delvist (271) at opfylde deres forpligtelse til underskudsdækning af IRIS-hospitalerne. Som forklaret ovenfor (se afsnit 7.1) tildelte hovedstadsregionen Bruxelles, og gør det fortsat, en offentlig finansiering, der alene gælder de berørte kommuner i Bruxelles og ikke IRIS-hospitalerne. |
| --- | --- |

(230)

Kommunerne blev klar over, at denne situation var til ulempe for dem, eftersom de endte med at betale renterne af disse lån via underskudsdækningen. De ønskede derfor at betale IRIS-hospitalerne hurtigere i stedet for at afvente, at SPF Santé publique tvang dem til at dække underskuddet i medfør af artikel 109 i LCH. På grund af de utilstrækkelige finansielle midler i kommunekasserne måtte hovedstadsregionen Bruxelles gribe ind for at gøre dette muligt. Regionen ydede således de berørte kommuner 1) en indirekte finansiering via FRBRTC (se betragtning 231) og 2) fra 2003 ligeledes en direkte finansiering ved at tildele dem særlige tilskud (se betragtning 232 og 233). Det gjorde det muligt for kommunerne hurtigere om end delvist (271) at opfylde deres forpligtelse til underskudsdækning af IRIS-hospitalerne. Som forklaret ovenfor (se afsnit 7.1) tildelte hovedstadsregionen Bruxelles, og gør det fortsat, en offentlig finansiering, der alene gælder de berørte kommuner i Bruxelles og ikke IRIS-hospitalerne.

271

| (231) | IRIS-hospitalernes underskud i regnskabsårene 1996-2002 blev først dækket af kommunerne fra 2002 ved hjælp af den finansiering, de modtog fra FRBRTC. Underskudsdækningen for denne periode blev først fuldført i 2008. Siden 2003 har kommunerne ikke længere haft adgang til finansiering fra FRBRTC til dækningen af underskud, der er registreret siden det år. |
| --- | --- |

(231)

IRIS-hospitalernes underskud i regnskabsårene 1996-2002 blev først dækket af kommunerne fra 2002 ved hjælp af den finansiering, de modtog fra FRBRTC. Underskudsdækningen for denne periode blev først fuldført i 2008. Siden 2003 har kommunerne ikke længere haft adgang til finansiering fra FRBRTC til dækningen af underskud, der er registreret siden det år.

| (232) | Fra regnskabsåret 2003 begyndte hovedstadsregionen Bruxelles at tildele 10 mio. EUR om året i gennemsnit (se de nøjagtige beløb i tabel 2 nedenfor) til kommunerne i form af særlige tilskud. Hver kommune betalte derefter sin del af dette særlige tilskud, normalt primo det følgende år, på grundlag af hospitalets skøn over underskuddet (f.eks. primo 2015 for regnskabsåret 2014). Underskuddet ansættes på grundlag af revisionen af hospitalet og det forventede resultat af årets ni første måneder. Inden seks måneder efter afslutningen af regnskabsåret (med andre ord før udgangen af juni måned) godkender generalforsamlingen for hvert IRIS-hospital hospitalets regnskaber og vedtager det endelige regnskabsmæssige underskud. Det regnskabsmæssige underskud, der er tilbage efter betaling af andelen af det særlige tilskud, afvikles, efterhånden som der er disponible midler i kommunernes kassebeholdning. Afviklingsprocessen kan tage flere år yderligere, og i løbet af hele den omhandlede periode (1996-2014) har IRIS-hospitalerne konstant ventet på betalinger fra kommunerne (se de nærmere detaljer om de udestående betalinger i tabellen i betragtning 234).

  Tabel 2


  Betalinger (finansieret gennem de særlige tilskud) fra kommunerne til IRIS-hospitalerne












  (EUR) |
| --- | --- |
| År | CHU Saint-Pierre | CHU Brugmann | HIS | HUDERF | Institut Bordet | I alt |
| 2003 | 1 620 000 | 1 770 000 | 3 765 000 | 820 000 | 2 025 000 | 10 000 000 |
| 2004 | 1 541 775 | 1 457 000 | 3 765 000 | 781 981 | 1 321 316 | 8 867 072 |
| 2005 | 2 132 928 | 3 657 000 | 3 765 000 | 778 000 | 800 000 | 11 132 928 |
| 2006 | — | 3 657 000 | 3 765 000 | 778 000 | 1 800 000 | 10 000 000 |
| 2007 | 278 330 | 4 125 610 | 3 765 000 | 622 529 | 1 208 531 | 10 000 000 |
| 2008 | 308 367 | 3 999 767 | 3 765 000 | 871 350 | 1 055 516 | 10 000 000 |
| 2009 | 490 002 | 3 231 504 | 3 765 000 | 1 246 998 | 1 266 496 | 10 000 000 |
| 2010 | 565 440 | 3 644 432 | 3 388 500 | 1 401 628 | — | 9 000 000 |
| 2011 | 654 580 | 3 206 932 | 3 576 750 | 1 220 232 | 841 506 | 9 500 000 |
| 2012 | 1 091 761 | 3 380 656 | 3 765 000 | 945 316 | 817 267 | 10 000 000 |
| 2013 | 1 826 753 | 2 500 348 | 3 765 000 | 635 966 | 1 271 933 | 10 000 000 |
| 2014 | 1 390 000 | 2 847 000 | 3 765 000 | 618 000 | 1 380 000 | 10 000 000 |
| I alt | 11 899 936 | 37 477 249 | 44 615 250 | 10 720 000 | 13 787 565 | 118 500 000 |

(232)

Fra regnskabsåret 2003 begyndte hovedstadsregionen Bruxelles at tildele 10 mio. EUR om året i gennemsnit (se de nøjagtige beløb i tabel 2 nedenfor) til kommunerne i form af særlige tilskud. Hver kommune betalte derefter sin del af dette særlige tilskud, normalt primo det følgende år, på grundlag af hospitalets skøn over underskuddet (f.eks. primo 2015 for regnskabsåret 2014). Underskuddet ansættes på grundlag af revisionen af hospitalet og det forventede resultat af årets ni første måneder. Inden seks måneder efter afslutningen af regnskabsåret (med andre ord før udgangen af juni måned) godkender generalforsamlingen for hvert IRIS-hospital hospitalets regnskaber og vedtager det endelige regnskabsmæssige underskud. Det regnskabsmæssige underskud, der er tilbage efter betaling af andelen af det særlige tilskud, afvikles, efterhånden som der er disponible midler i kommunernes kassebeholdning. Afviklingsprocessen kan tage flere år yderligere, og i løbet af hele den omhandlede periode (1996-2014) har IRIS-hospitalerne konstant ventet på betalinger fra kommunerne (se de nærmere detaljer om de udestående betalinger i tabellen i betragtning 234).

Tabel 2

Tabel 2

Betalinger (finansieret gennem de særlige tilskud) fra kommunerne til IRIS-hospitalerne

Betalinger (finansieret gennem de særlige tilskud) fra kommunerne til IRIS-hospitalerne

(EUR)

År

CHU Saint-Pierre

CHU Brugmann

HIS

HUDERF

Institut Bordet

I alt

2003

2003

1 620 000

1 770 000

3 765 000

820 000

2 025 000

10 000 000

10 000 000

2004

2004

1 541 775

1 457 000

3 765 000

781 981

1 321 316

8 867 072

8 867 072

2005

2005

2 132 928

3 657 000

3 765 000

778 000

800 000

11 132 928

11 132 928

2006

2006

—

3 657 000

3 765 000

778 000

1 800 000

10 000 000

10 000 000

2007

2007

278 330

4 125 610

3 765 000

622 529

1 208 531

10 000 000

10 000 000

2008

2008

308 367

3 999 767

3 765 000

871 350

1 055 516

10 000 000

10 000 000

2009

2009

490 002

3 231 504

3 765 000

1 246 998

1 266 496

10 000 000

10 000 000

2010

2010

565 440

3 644 432

3 388 500

1 401 628

—

9 000 000

9 000 000

2011

2011

654 580

3 206 932

3 576 750

1 220 232

841 506

9 500 000

9 500 000

2012

2012

1 091 761

3 380 656

3 765 000

945 316

817 267

10 000 000

10 000 000

2013

2013

1 826 753

2 500 348

3 765 000

635 966

1 271 933

10 000 000

10 000 000

2014

2014

1 390 000

2 847 000

3 765 000

618 000

1 380 000

10 000 000

10 000 000

I alt

I alt

11 899 936

11 899 936

37 477 249

37 477 249

44 615 250

44 615 250

10 720 000

10 720 000

13 787 565

13 787 565

118 500 000

118 500 000

| (233) | Regnskabsmæssigt set har andelen af det særlige tilskud i visse år været indregnet direkte i hospitalets resultat (hvorved det reducerer det resterende underskud), mens beløbet i andre ord er bogført som underskudsdækning (med andre ord efter årets resultat). Endvidere havde CHU Saint-Pierre en forsinkelse i regnskabsaflæggelsen i 2004, således at hospitalets andel af det særlige tilskud først blev registreret i regnskaberne året efter. Dette forklarer, hvorfor det samlede beløb for det særlige tilskud for de fem IRIS-hospitaler i 2004 kun var på 8 867 072 EUR, mens det i 2005 var 11 132 928 EUR og således i alt 20 mio. EUR (eller 10 mio. EUR pr. år som fastlagt). Trods disse forskelle i den regnskabsmæssige behandling har det underliggende princip for disse betalinger altid været at yde en hurtig (og generelt delvis) dækning af underskuddet, uden at det medfører overkompensation (se resten af dette afsnit). |
| --- | --- |

(233)

Regnskabsmæssigt set har andelen af det særlige tilskud i visse år været indregnet direkte i hospitalets resultat (hvorved det reducerer det resterende underskud), mens beløbet i andre ord er bogført som underskudsdækning (med andre ord efter årets resultat). Endvidere havde CHU Saint-Pierre en forsinkelse i regnskabsaflæggelsen i 2004, således at hospitalets andel af det særlige tilskud først blev registreret i regnskaberne året efter. Dette forklarer, hvorfor det samlede beløb for det særlige tilskud for de fem IRIS-hospitaler i 2004 kun var på 8 867 072 EUR, mens det i 2005 var 11 132 928 EUR og således i alt 20 mio. EUR (eller 10 mio. EUR pr. år som fastlagt). Trods disse forskelle i den regnskabsmæssige behandling har det underliggende princip for disse betalinger altid været at yde en hurtig (og generelt delvis) dækning af underskuddet, uden at det medfører overkompensation (se resten af dette afsnit).

| (234) | Tabel 3-7 nedenfor viser for hvert af de fem IRIS-hospitaler det regnskabsmæssige underskud, der er registreret hvert år (disse underskud udgør tilsammen næsten 250 mio. EUR i perioden 1996-2014) og de betalinger, der hvert år er foretaget af kommunerne (disse betalinger kan vedrøre underskud fra tidligere år). Tabel 3-7 viser datoerne (dvs. årene) for, hvornår kommunerne foretog de betalinger, der skulle dække underskuddene på de forskellige IRIS-hospitaler, men de viser ikke de år, som betalingerne vedrører (272). Disse tabeller viser også akkumuleringen af underskud i løbet af perioden 1996-2002 og forsinkelsen i betalingerne fra kommunerne. Endvidere fremgår det klart, at de forskellige berørte kommuner i perioden 1996-2014 permanent skyldte IRIS-hospitalerne store beløb i underskudsdækning. Restgælden ved udgangen af 2014 oversteg samlet set 15 mio. EUR for de fem IRIS-hospitaler. I denne forbindelse skal det understreges, at når IRIS-hospitalerne genererer et overskud, udloddes det ikke, men bruges til at dække tidligere eller kommende underskud og reducerer dermed kommunernes bidrag. Endelig fremgår det også klart af disse tabeller, at der, som de belgiske myndigheder hævder (se betragtning 89), og i modsætning til, hvad klagerne påstår, ikke findes en forskudsordning (se betragtning 55). Kommunernes betalinger foretages nemlig med en betydelig forsinkelse i forhold til det tidspunkt, hvor underskuddet er registreret, og hvor pligten i henhold til artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter træder i kraft. Derfor kan datoen for betalingen af underskudsdækningen vedrørende udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de forbundne aktiviteter ikke anses for at give IRIS-hospitalerne en fordel.

  Tabel 3


  Dato for betaling af underskudsdækning og restgæld for CHU Saint-Pierre









  (EUR) |
| --- | --- |
| CHU Saint-Pierre | Regnskabsmæssigt underskud | Betaling fra kommunen | Restgæld |
| 1996 | – 5 737 856 | 0 | – 5 737 856 |
| 1997 | – 6 754 920 | 0 | – 12 492 776 |
| 1998 | – 3 696 235 | 0 | – 16 189 011 |
| 1999 | – 752 234 | 0 | – 16 941 245 |
| 2000 | – 1 072 993 | 0 | – 18 014 238 |
| 2001 | – 1 416 937 | 0 | – 19 431 174 |
| 2002 | – 2 914 245 | 3 368 351 | – 18 977 068 |
| 2003 | – 2 629 012 | 4 925 162 | – 16 680 918 |
| 2004 | – 1 541 775 | 11 571 300 | – 6 651 393 |
| 2005 | – 2 248 399 | 1 000 000 | – 7 899 792 |
| 2006 | 98 114 | 2 886 635 | – 4 915 043 |
| 2007 | – 774 755 | 2 217 900 | – 3 471 897 |
| 2008 | – 1 054 119 | 2 356 333 | – 2 169 683 |
| 2009 | – 1 000 933 | 490 002 | – 2 680 614 |
| 2010 | – 1 576 429 | 565 440 | – 3 691 602 |
| 2011 | – 949 668 | 654 580 | – 3 986 690 |
| 2012 | – 1 079 200 | 1 091 761 | – 3 974 129 |
| 2013 | – 1 880 205 | 1 826 753 | – 4 027 580 |
| 2014 | – 1 441 778 | 1 900 931 | – 3 568 427 |
| I alt | – 38 423 575 | 34 855 148 | – 3 568 427 |

(234)

Tabel 3-7 nedenfor viser for hvert af de fem IRIS-hospitaler det regnskabsmæssige underskud, der er registreret hvert år (disse underskud udgør tilsammen næsten 250 mio. EUR i perioden 1996-2014) og de betalinger, der hvert år er foretaget af kommunerne (disse betalinger kan vedrøre underskud fra tidligere år). Tabel 3-7 viser datoerne (dvs. årene) for, hvornår kommunerne foretog de betalinger, der skulle dække underskuddene på de forskellige IRIS-hospitaler, men de viser ikke de år, som betalingerne vedrører (272). Disse tabeller viser også akkumuleringen af underskud i løbet af perioden 1996-2002 og forsinkelsen i betalingerne fra kommunerne. Endvidere fremgår det klart, at de forskellige berørte kommuner i perioden 1996-2014 permanent skyldte IRIS-hospitalerne store beløb i underskudsdækning. Restgælden ved udgangen af 2014 oversteg samlet set 15 mio. EUR for de fem IRIS-hospitaler. I denne forbindelse skal det understreges, at når IRIS-hospitalerne genererer et overskud, udloddes det ikke, men bruges til at dække tidligere eller kommende underskud og reducerer dermed kommunernes bidrag. Endelig fremgår det også klart af disse tabeller, at der, som de belgiske myndigheder hævder (se betragtning 89), og i modsætning til, hvad klagerne påstår, ikke findes en forskudsordning (se betragtning 55). Kommunernes betalinger foretages nemlig med en betydelig forsinkelse i forhold til det tidspunkt, hvor underskuddet er registreret, og hvor pligten i henhold til artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter træder i kraft. Derfor kan datoen for betalingen af underskudsdækningen vedrørende udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de forbundne aktiviteter ikke anses for at give IRIS-hospitalerne en fordel.

272

Tabel 3

Tabel 3

Dato for betaling af underskudsdækning og restgæld for CHU Saint-Pierre

Dato for betaling af underskudsdækning og restgæld for CHU Saint-Pierre

(EUR)

CHU Saint-Pierre

Regnskabsmæssigt underskud

Betaling fra kommunen

Restgæld

1996

1996

– 5 737 856

0

– 5 737 856

1997

1997

– 6 754 920

0

– 12 492 776

1998

1998

– 3 696 235

0

– 16 189 011

1999

1999

– 752 234

0

– 16 941 245

2000

2000

– 1 072 993

0

– 18 014 238

2001

2001

– 1 416 937

0

– 19 431 174

2002

2002

– 2 914 245

3 368 351

– 18 977 068

2003

2003

– 2 629 012

4 925 162

– 16 680 918

2004

2004

– 1 541 775

11 571 300

– 6 651 393

2005

2005

– 2 248 399

1 000 000

– 7 899 792

2006

2006

98 114

2 886 635

– 4 915 043

2007

2007

– 774 755

2 217 900

– 3 471 897

2008

2008

– 1 054 119

2 356 333

– 2 169 683

2009

2009

– 1 000 933

490 002

– 2 680 614

2010

2010

– 1 576 429

565 440

– 3 691 602

2011

2011

– 949 668

654 580

– 3 986 690

2012

2012

– 1 079 200

1 091 761

– 3 974 129

2013

2013

– 1 880 205

1 826 753

– 4 027 580

2014

2014

– 1 441 778

1 900 931

– 3 568 427

I alt

I alt

– 38 423 575

– 38 423 575

34 855 148

34 855 148

– 3 568 427

– 3 568 427

Tabel 4

Tabel 4

Dato for betaling af underskudsdækning og restgæld for CHU Brugmann
   (273)

Dato for betaling af underskudsdækning og restgæld for CHU Brugmann

273

| (EUR) |
| --- |
| CHU Brugmann | Regnskabsmæssigt underskud | Betaling fra kommunen | Restgæld |
| 1996 | N/A | N/A | N/A |
| 1997 | N/A | N/A | N/A |
| 1998 | N/A | N/A | N/A |
| 1999 | – 508 171 | 0 | – 508 171 |
| 2000 | – 3 755 229 | 0 | – 4 263 399 |
| 2001 | – 5 440 039 | 0 | – 9 703 438 |
| 2002 | – 1 976 934 | 0 | – 11 680 371 |
| 2003 | – 1 697 238 | 1 770 000 | – 11 607 609 |
| 2004 | – 1 442 292 | 1 457 000 | – 11 592 901 |
| 2005 | – 7 413 186 | 4 404 420 | – 14 601 667 |
| 2006 | – 14 180 725 | 10 893 584 | – 17 888 808 |
| 2007 | – 6 954 466 | 10 151 330 | – 14 691 944 |
| 2008 | – 6 308 290 | 6 699 647 | – 14 300 587 |
| 2009 | – 6 228 859 | 3 231 504 | – 17 297 942 |
| 2010 | – 5 011 208 | 3 644 432 | – 18 664 719 |
| 2011 | – 2 982 442 | 3 224 315 | – 18 422 846 |
| 2012 | – 2 945 806 | 16 219 985 | – 5 148 666 |
| 2013 | – 2 799 788 | 7 090 156 | – 858 298 |
| 2014 | – 2 923 714 | 2 847 000 | – 935 012 |
| I alt | – 72 568 385 | 71 633 373 | – 935 012 |

(EUR)

CHU Brugmann

Regnskabsmæssigt underskud

Betaling fra kommunen

Restgæld

1996

1996

N/A

N/A

N/A

1997

1997

N/A

N/A

N/A

1998

1998

N/A

N/A

N/A

1999

1999

– 508 171

0

– 508 171

2000

2000

– 3 755 229

0

– 4 263 399

2001

2001

– 5 440 039

0

– 9 703 438

2002

2002

– 1 976 934

0

– 11 680 371

2003

2003

– 1 697 238

1 770 000

– 11 607 609

2004

2004

– 1 442 292

1 457 000

– 11 592 901

2005

2005

– 7 413 186

4 404 420

– 14 601 667

2006

2006

– 14 180 725

10 893 584

– 17 888 808

2007

2007

– 6 954 466

10 151 330

– 14 691 944

2008

2008

– 6 308 290

6 699 647

– 14 300 587

2009

2009

– 6 228 859

3 231 504

– 17 297 942

2010

2010

– 5 011 208

3 644 432

– 18 664 719

2011

2011

– 2 982 442

3 224 315

– 18 422 846

2012

2012

– 2 945 806

16 219 985

– 5 148 666

2013

2013

– 2 799 788

7 090 156

– 858 298

2014

2014

– 2 923 714

2 847 000

– 935 012

I alt

I alt

– 72 568 385

– 72 568 385

71 633 373

71 633 373

– 935 012

– 935 012

Tabel 5

Tabel 5

Dato for betaling af underskudsdækning og restgæld for HUDERF

Dato for betaling af underskudsdækning og restgæld for HUDERF

| (EUR) |
| --- |
| HUDERF | Regnskabsmæssigt underskud | Betaling fra kommunen | Restgæld |
| 1996 | – 1 505 830 | 0 | – 1 505 830 |
| 1997 | – 1 026 881 | 0 | – 2 532 711 |
| 1998 | – 245 113 | 0 | – 2 777 825 |
| 1999 | 1 642 | 0 | – 2 776 183 |
| 2000 | – 484 951 | 0 | – 3 261 134 |
| 2001 | – 1 218 954 | 0 | – 4 480 088 |
| 2002 | – 479 490 | 883 192 | – 4 076 386 |
| 2003 | – 1 117 778 | 1 583 539 | – 3 610 625 |
| 2004 | – 781 981 | 1 863 863 | – 2 528 742 |
| 2005 | – 1 279 230 | 778 000 | – 3 029 973 |
| 2006 | – 2 494 074 | 1 605 532 | – 3 918 515 |
| 2007 | – 2 687 621 | 1 688 424 | – 4 917 712 |
| 2008 | – 2 314 050 | 1 208 667 | – 6 023 095 |
| 2009 | – 1 868 670 | 1 246 998 | – 6 644 767 |
| 2010 | – 1 823 049 | 1 401 628 | – 7 066 187 |
| 2011 | – 1 620 663 | 1 220 232 | – 7 466 618 |
| 2012 | – 945 316 | 5 525 711 | – 2 886 223 |
| 2013 | – 528 779 | 635 966 | – 2 779 036 |
| 2014 | – 618 000 | 2 682 372 | – 714 664 |
| I alt | – 23 038 788 | 22 324 124 | – 714 664 |

(EUR)

HUDERF

Regnskabsmæssigt underskud

Betaling fra kommunen

Restgæld

1996

1996

– 1 505 830

0

– 1 505 830

1997

1997

– 1 026 881

0

– 2 532 711

1998

1998

– 245 113

0

– 2 777 825

1999

1999

1 642

0

– 2 776 183

2000

2000

– 484 951

0

– 3 261 134

2001

2001

– 1 218 954

0

– 4 480 088

2002

2002

– 479 490

883 192

– 4 076 386

2003

2003

– 1 117 778

1 583 539

– 3 610 625

2004

2004

– 781 981

1 863 863

– 2 528 742

2005

2005

– 1 279 230

778 000

– 3 029 973

2006

2006

– 2 494 074

1 605 532

– 3 918 515

2007

2007

– 2 687 621

1 688 424

– 4 917 712

2008

2008

– 2 314 050

1 208 667

– 6 023 095

2009

2009

– 1 868 670

1 246 998

– 6 644 767

2010

2010

– 1 823 049

1 401 628

– 7 066 187

2011

2011

– 1 620 663

1 220 232

– 7 466 618

2012

2012

– 945 316

5 525 711

– 2 886 223

2013

2013

– 528 779

635 966

– 2 779 036

2014

2014

– 618 000

2 682 372

– 714 664

I alt

I alt

– 23 038 788

– 23 038 788

22 324 124

22 324 124

– 714 664

– 714 664

Tabel 6

Tabel 6

Dato for betaling af underskudsdækning og restgæld (i EUR) for Institut Bordet

Dato for betaling af underskudsdækning og restgæld (i EUR) for Institut Bordet

| (EUR) |
| --- |
| Institut Bordet | Regnskabsmæssigt underskud | Betalinger fra kommunerne | Restgæld |
| 1996 | 752 505 | 0 | 752 505 |
| 1997 | 170 241 | 0 | 922 745 |
| 1998 | 41 349 | 0 | 964 094 |
| 1999 | 44 371 | 0 | 1 008 465 |
| 2000 | 5 439 | 0 | 1 013 904 |
| 2001 | 154 518 | 0 | 1 168 423 |
| 2002 | – 4 929 106 | 0 | – 3 760 683 |
| 2003 | – 4 916 506 | 2 025 000 | – 6 652 189 |
| 2004 | – 2 001 995 | 1 321 316 | – 7 332 868 |
| 2005 | – 771 467 | 800 000 | – 7 304 335 |
| 2006 | – 1 817 630 | 1 800 000 | – 7 321 966 |
| 2007 | – 1 874 162 | 2 673 741 | – 6 522 386 |
| 2008 | – 1 624 347 | 4 519 412 | – 3 627 322 |
| 2009 | – 688 005 | 1 266 496 | – 3 048 830 |
| 2010 | – 655 634 | 0 | – 3 704 465 |
| 2011 | – 838 644 | 841 506 | – 3 701 602 |
| 2012 | – 833 460 | 4 465 110 | – 69 952 |
| 2013 | – 2 551 468 | 1 271 933 | – 1 349 487 |
| 2014 | – 1 943 857 | 2 023 112 | – 1 270 232 |
| I alt | – 24 277 858 | 23 007 626 | – 1 270 232 |

(EUR)

Institut Bordet

Regnskabsmæssigt underskud

Betalinger fra kommunerne

Restgæld

1996

1996

752 505

0

752 505

1997

1997

170 241

0

922 745

1998

1998

41 349

0

964 094

1999

1999

44 371

0

1 008 465

2000

2000

5 439

0

1 013 904

2001

2001

154 518

0

1 168 423

2002

2002

– 4 929 106

0

– 3 760 683

2003

2003

– 4 916 506

2 025 000

– 6 652 189

2004

2004

– 2 001 995

1 321 316

– 7 332 868

2005

2005

– 771 467

800 000

– 7 304 335

2006

2006

– 1 817 630

1 800 000

– 7 321 966

2007

2007

– 1 874 162

2 673 741

– 6 522 386

2008

2008

– 1 624 347

4 519 412

– 3 627 322

2009

2009

– 688 005

1 266 496

– 3 048 830

2010

2010

– 655 634

0

– 3 704 465

2011

2011

– 838 644

841 506

– 3 701 602

2012

2012

– 833 460

4 465 110

– 69 952

2013

2013

– 2 551 468

1 271 933

– 1 349 487

2014

2014

– 1 943 857

2 023 112

– 1 270 232

I alt

I alt

– 24 277 858

– 24 277 858

23 007 626

23 007 626

– 1 270 232

– 1 270 232

Tabel 7

Tabel 7

Dato for betaling af underskudsdækning og restgæld (i EUR) for HIS
   (274)

Dato for betaling af underskudsdækning og restgæld (i EUR) for HIS

274

| (EUR) |
| --- |
| HIS | Regnskabsmæssigt underskud | Betaling fra kommunen | Restgæld |
| 1996 | N/A | N/A | N/A |
| 1997 | N/A | N/A | N/A |
| 1998 | N/A | N/A | N/A |
| 1999 | – 1 248 404 | 0 | – 1 248 404 |
| 2000 | – 7 220 971 | 0 | – 8 469 375 |
| 2001 | – 14 782 680 | 0 | – 23 252 055 |
| 2002 | – 12 978 574 | 416 079 | – 35 814 550 |
| 2003 | – 7 990 196 | 6 018 822 | – 37 785 924 |
| 2004 | – 5 941 987 | 13 425 604 | – 30 302 307 |
| 2005 | – 4 440 896 | 3 765 000 | – 30 978 203 |
| 2006 | – 5 022 247 | 12 622 542 | – 23 377 907 |
| 2007 | – 3 882 170 | 10 885 280 | – 16 374 797 |
| 2008 | – 3 779 570 | 10 885 190 | – 9 269 178 |
| 2009 | – 3 774 545 | 3 765 000 | – 9 278 722 |
| 2010 | – 3 387 655 | 3 388 500 | – 9 277 877 |
| 2011 | – 3 572 694 | 3 576 750 | – 9 273 821 |
| 2012 | – 3 767 190 | 3 765 000 | – 9 276 011 |
| 2013 | – 3 761 761 | 3 765 000 | – 9 272 772 |
| 2014 | – 3 760 497 | 3 765 000 | – 9 268 269 |
| I alt | – 89 312 036 | 80 043 767 | – 9 268 269 |

(EUR)

HIS

Regnskabsmæssigt underskud

Betaling fra kommunen

Restgæld

1996

1996

N/A

N/A

N/A

1997

1997

N/A

N/A

N/A

1998

1998

N/A

N/A

N/A

1999

1999

– 1 248 404

0

– 1 248 404

2000

2000

– 7 220 971

0

– 8 469 375

2001

2001

– 14 782 680

0

– 23 252 055

2002

2002

– 12 978 574

416 079

– 35 814 550

2003

2003

– 7 990 196

6 018 822

– 37 785 924

2004

2004

– 5 941 987

13 425 604

– 30 302 307

2005

2005

– 4 440 896

3 765 000

– 30 978 203

2006

2006

– 5 022 247

12 622 542

– 23 377 907

2007

2007

– 3 882 170

10 885 280

– 16 374 797

2008

2008

– 3 779 570

10 885 190

– 9 269 178

2009

2009

– 3 774 545

3 765 000

– 9 278 722

2010

2010

– 3 387 655

3 388 500

– 9 277 877

2011

2011

– 3 572 694

3 576 750

– 9 273 821

2012

2012

– 3 767 190

3 765 000

– 9 276 011

2013

2013

– 3 761 761

3 765 000

– 9 272 772

2014

2014

– 3 760 497

3 765 000

– 9 268 269

I alt

I alt

– 89 312 036

– 89 312 036

80 043 767

80 043 767

– 9 268 269

– 9 268 269

| (235) | I praksis er underskudsdækningen i henhold til artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter vigtigere end underskudsdækningen i henhold til artikel 109 i LCH. Efter at det føderale sundhedsministerium har fastsat underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH (se betragtning 47), sendes der nemlig et brev til kommunen, og dens bank får besked på straks at overføre beløbet til det pågældende hospital under hensyntagen til eventuelle kompensationsbeløb, der allerede er overført af kommunen til dette hospital i henhold til artikel 46 i dettes vedtægter. Endvidere har kommunerne og IRIS-hospitalerne aftalt, at hospitalerne straks refunderer kommunerne disse beløb, som udbetales til dem i medfør af artikel 109 i LCH, for at undgå enhver dobbeltdækning af det samme underskud. I denne forbindelse har Kommissionen fra Belfius, kommunernes bank, modtaget et brev og en tabel, som bekræfter, at disse refusioner hvert år og for alle de fem IRIS-hospitalers vedkommende er sket straks, hvilket udelukker dobbeltdækning af underskuddet. Tabel 8 nedenfor giver en fuldstændig oversigt over alle de beløb til dækning af »underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH«, som kommunerne har betalt til IRIS-hospitalerne, og som umiddelbart derefter blev refunderet, således at disse transaktioner blev udlignet. Derfor fik IRIS-hospitalerne ingen fordel af disse betalinger i henhold til artikel 109 i LCH, og kun underskudsdækningen i henhold til artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter har betydning for fortsættelsen af vurderingen i forbindelse med nærværende afgørelse. Tabel 8 omfatter kun betalinger indtil regnskabsåret 2006, da det er det seneste år, hvor underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH blev fastsat af SPF Santé publique. Dette illustrerer den betydelige forsinkelse, der i praksis har kendetegnet betalingen af underskudsdækningen i henhold til den mekanisme, der er fastlagt i artikel 109 i LCH, og det forklarer også, hvorfor IRIS-hospitalerne ikke har brugt den (men refunderet den straks efter at have modtaget den). Dækningen i henhold til artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter er nemlig en hurtigere mekanisme (navnlig siden indførelsen af særlige tilskud til kommunerne, se betragtning 232) end den ifølge artikel 109 i LCH. I øvrigt rækker underskudsdækningsordningen i artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter ud over den delvise dækning af underskuddet, der er fastlagt i artikel 109 i LCH (se betragtning 47 og 48), eftersom den fuldt ud kompenserer for det regnskabsmæssige underskud, som IRIS-hospitalerne registrerer. Af alle disse grunde omhandler vurderingen i forbindelse med nærværende afgørelse kun overskudsdækningsordningen i artikel 46 og ikke den, der er fastlagt i artikel 109 i LCH, i modsætning til Kommissionens beslutning af 2009, som blev annulleret, og som indeholdt en vurdering af mekanismen ifølge artikel 109 i LCH.

  Tabel 8


  Fuldstændig oversigt over alle de beløb til dækning af underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH
   (275)
  , som blev overført og straks efter refunderet (status pr. 9. november 2015)











  (EUR) |
| --- | --- |
| | CHU Saint-Pierre | CHU Brugmann | HIS | HUDERF | Institut Bordet |
| 1996 | 560 322,61 | 0 | 2 727 844,19 | 0 | 0 |
| 1997 | 0 | 0 | 3 051 321,12 | 0 | 0 |
| 1998 | 0 | 0 | 553 331 | 0 | 0 |
| 1999 | 0 | 781 686,52 | 345 176,04 | 0 | 0 |
| 2000 | 1 019 647,97 | 0 | 0 | 0 | 2 483 585,21 |
| 2001 | 0 | 2 511 189,37 | 126 193,12 | 263 390,41 | 4 681 594,58 |
| 2002 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2003 | 0 | 0 | 3 658 304,97 | 0 | 1 699 065,20 |
| 2004 | 0 | 0 | 0 | 0 | 705 798,98 |
| 2005 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2006 | 0 | 5 727 775,67 | 0 | 384 527,59 | 0 |

(235)

I praksis er underskudsdækningen i henhold til artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter vigtigere end underskudsdækningen i henhold til artikel 109 i LCH. Efter at det føderale sundhedsministerium har fastsat underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH (se betragtning 47), sendes der nemlig et brev til kommunen, og dens bank får besked på straks at overføre beløbet til det pågældende hospital under hensyntagen til eventuelle kompensationsbeløb, der allerede er overført af kommunen til dette hospital i henhold til artikel 46 i dettes vedtægter. Endvidere har kommunerne og IRIS-hospitalerne aftalt, at hospitalerne straks refunderer kommunerne disse beløb, som udbetales til dem i medfør af artikel 109 i LCH, for at undgå enhver dobbeltdækning af det samme underskud. I denne forbindelse har Kommissionen fra Belfius, kommunernes bank, modtaget et brev og en tabel, som bekræfter, at disse refusioner hvert år og for alle de fem IRIS-hospitalers vedkommende er sket straks, hvilket udelukker dobbeltdækning af underskuddet. Tabel 8 nedenfor giver en fuldstændig oversigt over alle de beløb til dækning af »underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH«, som kommunerne har betalt til IRIS-hospitalerne, og som umiddelbart derefter blev refunderet, således at disse transaktioner blev udlignet. Derfor fik IRIS-hospitalerne ingen fordel af disse betalinger i henhold til artikel 109 i LCH, og kun underskudsdækningen i henhold til artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter har betydning for fortsættelsen af vurderingen i forbindelse med nærværende afgørelse. Tabel 8 omfatter kun betalinger indtil regnskabsåret 2006, da det er det seneste år, hvor underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH blev fastsat af SPF Santé publique. Dette illustrerer den betydelige forsinkelse, der i praksis har kendetegnet betalingen af underskudsdækningen i henhold til den mekanisme, der er fastlagt i artikel 109 i LCH, og det forklarer også, hvorfor IRIS-hospitalerne ikke har brugt den (men refunderet den straks efter at have modtaget den). Dækningen i henhold til artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter er nemlig en hurtigere mekanisme (navnlig siden indførelsen af særlige tilskud til kommunerne, se betragtning 232) end den ifølge artikel 109 i LCH. I øvrigt rækker underskudsdækningsordningen i artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter ud over den delvise dækning af underskuddet, der er fastlagt i artikel 109 i LCH (se betragtning 47 og 48), eftersom den fuldt ud kompenserer for det regnskabsmæssige underskud, som IRIS-hospitalerne registrerer. Af alle disse grunde omhandler vurderingen i forbindelse med nærværende afgørelse kun overskudsdækningsordningen i artikel 46 og ikke den, der er fastlagt i artikel 109 i LCH, i modsætning til Kommissionens beslutning af 2009, som blev annulleret, og som indeholdt en vurdering af mekanismen ifølge artikel 109 i LCH.

Tabel 8

Tabel 8

Fuldstændig oversigt over alle de beløb til dækning af underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH
   (275)
  , som blev overført og straks efter refunderet (status pr. 9. november 2015)

Fuldstændig oversigt over alle de beløb til dækning af underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH

275

, som blev overført og straks efter refunderet (status pr. 9. november 2015)

(EUR)

CHU Saint-Pierre

CHU Brugmann

HIS

HUDERF

Institut Bordet

1996

1996

560 322,61

0

2 727 844,19

0

0

1997

1997

0

0

3 051 321,12

0

0

1998

1998

0

0

553 331

0

0

1999

1999

0

781 686,52

345 176,04

0

0

2000

2000

1 019 647,97

0

0

0

2 483 585,21

2001

2001

0

2 511 189,37

126 193,12

263 390,41

4 681 594,58

2002

2002

0

0

0

0

0

2003

2003

0

0

3 658 304,97

0

1 699 065,20

2004

2004

0

0

0

0

705 798,98

2005

2005

0

0

0

0

0

2006

2006

0

5 727 775,67

0

384 527,59

0

| (236) | Kommissionen har ligeledes vurderet, om IRIS-hospitalerne faktisk havde fået en overkompensation i løbet af perioden 1996-2014 (276). På grund af fusionerne, der skete den 1. juli 1999 (se også betragtning 28), og den lange periode, som er forløbet siden da, kan analysen af overkompensationen ikke omfatte årene 1996-1998 for CHU Brugmann, for de pågældende arkiver har ikke kunnet findes frem. Af de samme grunde kan denne analyse kun foretages samlet for 1996-1998 for HIS' vedkommende. I denne forbindelse skal det også understreges, at de belgiske myndigheder har leveret alle relevante regnskabsoplysninger for IRIS-hospitalerne og data for betalingerne af underskudsdækningen fra kommunerne, såfremt disse tal har været tilgængelige. Indtil SGEI-beslutningen af 2005 trådte i kraft den 19. december 2005, var medlemsstaterne da også kun forpligtet til at stille oplysninger til rådighed for Kommissionen i fem år (277) (i stedet for ti år i henhold til SGEI-beslutningen af 2005 og SGEI-afgørelsen af 2012 (278)). Selv om den første anmodning om oplysninger fra Kommissionen først blev sendt den 22. marts 2006, lykkedes det ikke desto mindre de belgiske myndigheder at levere tal fra 1996 for CHU Saint-Pierre, HUDERF og Institut Bordet og fra 1999 for HIS (og samlede tal for 1996-1998) og CHU Brugmann. |
| --- | --- |

(236)

Kommissionen har ligeledes vurderet, om IRIS-hospitalerne faktisk havde fået en overkompensation i løbet af perioden 1996-2014 (276). På grund af fusionerne, der skete den 1. juli 1999 (se også betragtning 28), og den lange periode, som er forløbet siden da, kan analysen af overkompensationen ikke omfatte årene 1996-1998 for CHU Brugmann, for de pågældende arkiver har ikke kunnet findes frem. Af de samme grunde kan denne analyse kun foretages samlet for 1996-1998 for HIS' vedkommende. I denne forbindelse skal det også understreges, at de belgiske myndigheder har leveret alle relevante regnskabsoplysninger for IRIS-hospitalerne og data for betalingerne af underskudsdækningen fra kommunerne, såfremt disse tal har været tilgængelige. Indtil SGEI-beslutningen af 2005 trådte i kraft den 19. december 2005, var medlemsstaterne da også kun forpligtet til at stille oplysninger til rådighed for Kommissionen i fem år (277) (i stedet for ti år i henhold til SGEI-beslutningen af 2005 og SGEI-afgørelsen af 2012 (278)). Selv om den første anmodning om oplysninger fra Kommissionen først blev sendt den 22. marts 2006, lykkedes det ikke desto mindre de belgiske myndigheder at levere tal fra 1996 for CHU Saint-Pierre, HUDERF og Institut Bordet og fra 1999 for HIS (og samlede tal for 1996-1998) og CHU Brugmann.

276

277

278

| (237) | Kommissionen har undersøgt, om underskudsdækningsbetalingerne fra kommunerne et givet år (via finansieringen fra FRBRTC og de særlige tilskud fra hovedstadsregionen Bruxelles og deres egne midler) oversteg det regnskabsmæssige underskud det samme år. I denne forbindelse minder Kommissionen om, at IRIS-hospitalerne kun har modtaget kompensation for de underskud, der er registreret på grund af udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og visse begrænsede forbundne aktiviteter. Tabel 9-13 nedenfor viser de relevante tal for hvert IRIS-hospital. Det er imidlertid vigtigt at holde sig for øje, at disse tabeller ikke gør det muligt at se, hvornår kommunen (delvist) dækkede underskuddet. Det er nemlig i tabel 3-7 ovenfor (se betragtning 234), at årstallet anføres for, hvornår kommunerne overførte underskudsdækningsbeløb til IRIS-hospitalerne. Tabel 9-13 viser alene de beløb, der blev betalt til IRIS-hospitalerne af kommunerne (generelt i flere rater) til dækning af underskuddet et givet år, uden at angive tidspunktet for, hvornår de faktisk blev overført. Selv om tabel 9-13 blev opstillet for at vise forekomsten af en eventuel overkompensation et givet år isoleret set, har intet IRIS-hospital som forklaret nedenfor (se betragtning 238) i praksis fået en reel overkompensation. |
| --- | --- |

(237)

Kommissionen har undersøgt, om underskudsdækningsbetalingerne fra kommunerne et givet år (via finansieringen fra FRBRTC og de særlige tilskud fra hovedstadsregionen Bruxelles og deres egne midler) oversteg det regnskabsmæssige underskud det samme år. I denne forbindelse minder Kommissionen om, at IRIS-hospitalerne kun har modtaget kompensation for de underskud, der er registreret på grund af udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og visse begrænsede forbundne aktiviteter. Tabel 9-13 nedenfor viser de relevante tal for hvert IRIS-hospital. Det er imidlertid vigtigt at holde sig for øje, at disse tabeller ikke gør det muligt at se, hvornår kommunen (delvist) dækkede underskuddet. Det er nemlig i tabel 3-7 ovenfor (se betragtning 234), at årstallet anføres for, hvornår kommunerne overførte underskudsdækningsbeløb til IRIS-hospitalerne. Tabel 9-13 viser alene de beløb, der blev betalt til IRIS-hospitalerne af kommunerne (generelt i flere rater) til dækning af underskuddet et givet år, uden at angive tidspunktet for, hvornår de faktisk blev overført. Selv om tabel 9-13 blev opstillet for at vise forekomsten af en eventuel overkompensation et givet år isoleret set, har intet IRIS-hospital som forklaret nedenfor (se betragtning 238) i praksis fået en reel overkompensation.

| (238) | Som illustreret i følgende tabeller afdækker sammenligningen mellem det regnskabsmæssige underskud og den kompensation, der er betalt et givet år, kun nogle få tilfælde (279) af teknisk overkompensation, hvis man ser isoleret på det pågældende år. Det fremgår imidlertid klart af tabel 3-7 i betragtning 234, at intet IRIS-hospital i praksis nogensinde har modtaget en reel overkompensation, idet kommunerne i den omhandlede periode (1996-2014) permanent skyldte IRIS-hospitalerne store beløb i underskudsdækning. De tekniske overkompensationer kunne være motiveret af kommunens vilje et givet år til ikke alene at dække det regnskabsmæssige underskud det pågældende år, men også at indhente forsinkelsen i underskudsdækningen af de foregående år. Selv om denne motivation ikke kan bevises, er faktum, at det enkelte IRIS-hospital hvert af de år, hvor IRIS-hospitalerne modtog betalinger, som — hvis man ser isoleret på dette år — teknisk set ville svare til en overkompensation for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de begrænsede forbundne aktiviteter, hospitalet udførte det pågældende år, faktisk alt i alt modtog en utilstrækkelig kompensation for de samme tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og begrænsede forbundne aktiviteter, som det udførte i løbet af de foregående og det omhandlede år (280). |
| --- | --- |

(238)

Som illustreret i følgende tabeller afdækker sammenligningen mellem det regnskabsmæssige underskud og den kompensation, der er betalt et givet år, kun nogle få tilfælde (279) af teknisk overkompensation, hvis man ser isoleret på det pågældende år. Det fremgår imidlertid klart af tabel 3-7 i betragtning 234, at intet IRIS-hospital i praksis nogensinde har modtaget en reel overkompensation, idet kommunerne i den omhandlede periode (1996-2014) permanent skyldte IRIS-hospitalerne store beløb i underskudsdækning. De tekniske overkompensationer kunne være motiveret af kommunens vilje et givet år til ikke alene at dække det regnskabsmæssige underskud det pågældende år, men også at indhente forsinkelsen i underskudsdækningen af de foregående år. Selv om denne motivation ikke kan bevises, er faktum, at det enkelte IRIS-hospital hvert af de år, hvor IRIS-hospitalerne modtog betalinger, som — hvis man ser isoleret på dette år — teknisk set ville svare til en overkompensation for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de begrænsede forbundne aktiviteter, hospitalet udførte det pågældende år, faktisk alt i alt modtog en utilstrækkelig kompensation for de samme tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og begrænsede forbundne aktiviteter, som det udførte i løbet af de foregående og det omhandlede år (280).

279

280

| (239) | For CHU Saint-Pierre fremgår det af tabel 9 nedenfor, at der var en begrænset teknisk overkompensation i 1996, 1997 og 2012, hvis man ser isoleret på de enkelte år. I hvert tilfælde beløb disse overkompensationer sig til under 1,5 % af den tildelte kompensation for det pågældende år og ville derfor ikke kunne fremføres til det følgende år som bestemt i SGEI-afgørelsen (281). Som påvist ovenfor (se tabel 3 i betragtning 234) modtog CHU Saint-Pierre imidlertid i praksis konstant en utilstrækkelig kompensation i perioden 1996-2014, og kommunen skyldte det stadig penge. I løbet af perioden 1996-2014 beløb denne underkompensation sig til i alt 3 666 541 EUR. I overensstemmelse med den pligt, IRIS-hospitalerne er pålagt i medfør af artikel 46 i deres vedtægter, bør de berørte kommuner i imidlertid fremover kompensere for det resterende regnskabsmæssige underskud (282).

  Tabel 9


  Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt CHU Saint-Pierre












  (EUR) |
| --- | --- |
| CHU Saint-Pierre | Regnskabsmæssigt underskud | Finansieret via FRBRTC eller regionens særlige tilskud (283) | Supplerende kommunale bidrag | Samlet tildelt kompensation | Overkompensation(+) eller underkompensation(–) for året | Overkompensation(+) eller underkompensation(–) i alt |
| 1996 | – 5 737 856 | 5 738 735 | 0 | 5 738 735 | 879 | 879 |
| 1997 | – 6 754 920 | 6 855 099 | 0 | 6 855 099 | 100 179 | 101 058 |
| 1998 | – 3 696 235 | 3 696 092 | 0 | 3 696 092 | – 143 | 100 915 |
| 1999 | – 752 234 | 751 117 | 0 | 751 117 | – 1 117 | 99 798 |
| 2000 | – 1 072 993 | 1 072 993 | 0 | 1 072 993 | 0 | 99 798 |
| 2001 | – 1 416 937 | 1 416 000 | 0 | 1 416 000 | – 937 | 98 862 |
| 2002 | – 2 914 245 | 2 914 245 | 0 | 2 914 245 | 0 | 98 862 |
| 2003 | – 2 629 012 | 1 620 000 | 0 | 1 620 000 | – 1 009 012 | – 910 150 |
| 2004 | – 1 541 775 | 1 541 775 | 0 | 1 541 775 | 0 | – 910 150 |
| 2005 | – 2 248 399 | 2 132 928 | 0 | 2 132 928 | – 115 471 | – 1 025 621 |
| 2006 | 98 114 | 0 | 0 | 0 | 0 | – 1 025 621 |
| 2007 | – 774 755 | 278 330 | 0 | 278 330 | – 496 425 | – 1 522 045 |
| 2008 | – 1 054 119 | 308 367 | 0 | 308 367 | – 745 752 | – 2 267 797 |
| 2009 | – 1 000 933 | 490 002 | 510 931 | 1 000 933 | 0 | – 2 267 797 |
| 2010 | – 1 576 429 | 565 440 | 0 | 565 440 | – 1 010 989 | – 3 278 785 |
| 2011 | – 949 668 | 654 580 | 0 | 654 580 | – 295 088 | – 3 573 873 |
| 2012 | – 1 079 200 | 1 091 761 | 0 | 1 091 761 | 12 561 | – 3 561 312 |
| 2013 | – 1 880 205 | 1 826 753 | 0 | 1 826 753 | – 53 452 | – 3 614 763 |
| 2014 | – 1 441 778 | 1 390 000 | 0 | 1 390 000 | – 51 778 | – 3 666 541 |
| | – 38 423 575 | 34 344 217 | 510 931 | 34 855 148 | – 3 666 541 | |

(239)

For CHU Saint-Pierre fremgår det af tabel 9 nedenfor, at der var en begrænset teknisk overkompensation i 1996, 1997 og 2012, hvis man ser isoleret på de enkelte år. I hvert tilfælde beløb disse overkompensationer sig til under 1,5 % af den tildelte kompensation for det pågældende år og ville derfor ikke kunne fremføres til det følgende år som bestemt i SGEI-afgørelsen (281). Som påvist ovenfor (se tabel 3 i betragtning 234) modtog CHU Saint-Pierre imidlertid i praksis konstant en utilstrækkelig kompensation i perioden 1996-2014, og kommunen skyldte det stadig penge. I løbet af perioden 1996-2014 beløb denne underkompensation sig til i alt 3 666 541 EUR. I overensstemmelse med den pligt, IRIS-hospitalerne er pålagt i medfør af artikel 46 i deres vedtægter, bør de berørte kommuner i imidlertid fremover kompensere for det resterende regnskabsmæssige underskud (282).

281

282

Tabel 9

Tabel 9

Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt CHU Saint-Pierre

Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt CHU Saint-Pierre

(EUR)

CHU Saint-Pierre

Regnskabsmæssigt underskud

Finansieret via FRBRTC eller regionens særlige tilskud (283)

283

Supplerende kommunale bidrag

Samlet tildelt kompensation

Overkompensation(+) eller underkompensation(–) for året

Overkompensation(+) eller underkompensation(–) i alt

1996

1996

– 5 737 856

5 738 735

0

5 738 735

879

879

1997

1997

– 6 754 920

6 855 099

0

6 855 099

100 179

101 058

1998

1998

– 3 696 235

3 696 092

0

3 696 092

– 143

100 915

1999

1999

– 752 234

751 117

0

751 117

– 1 117

99 798

2000

2000

– 1 072 993

1 072 993

0

1 072 993

0

99 798

2001

2001

– 1 416 937

1 416 000

0

1 416 000

– 937

98 862

2002

2002

– 2 914 245

2 914 245

0

2 914 245

0

98 862

2003

2003

– 2 629 012

1 620 000

0

1 620 000

– 1 009 012

– 910 150

2004

2004

– 1 541 775

1 541 775

0

1 541 775

0

– 910 150

2005

2005

– 2 248 399

2 132 928

0

2 132 928

– 115 471

– 1 025 621

2006

2006

98 114

0

0

0

0

– 1 025 621

2007

2007

– 774 755

278 330

0

278 330

– 496 425

– 1 522 045

2008

2008

– 1 054 119

308 367

0

308 367

– 745 752

– 2 267 797

2009

2009

– 1 000 933

490 002

510 931

1 000 933

0

– 2 267 797

2010

2010

– 1 576 429

565 440

0

565 440

– 1 010 989

– 3 278 785

2011

2011

– 949 668

654 580

0

654 580

– 295 088

– 3 573 873

2012

2012

– 1 079 200

1 091 761

0

1 091 761

12 561

– 3 561 312

2013

2013

– 1 880 205

1 826 753

0

1 826 753

– 53 452

– 3 614 763

2014

2014

– 1 441 778

1 390 000

0

1 390 000

– 51 778

– 3 666 541

– 38 423 575

– 38 423 575

34 344 217

34 344 217

510 931

510 931

34 855 148

34 855 148

– 3 666 541

– 3 666 541

| (240) | Som forklaret ovenfor (se betragtning 236) har analysen af, hvorvidt der forekommer overkompensation af HIS, ikke kunnet gennemføres for de enkelte år 1996-1998, da de nødvendige tal mangler. Det er ikke desto mindre lykkedes de belgiske myndigheder at finde frem til de samlede beløb for denne periode, hvor HIS endnu udgjordes af fire uafhængige hospitaler. I løbet af disse tre år havde nogle af HIS-hospitalerne tab på i alt 2 622 714 EUR, mens de øvrige havde et overskud på i alt 703 624 EUR. Tabene blev fuldt ud dækket af midler fra FRBRTC tildelt kommunen. Overskuddene blev fremført til det følgende år, hvilket forklarer, hvorfor kompensationen af det underskud, der blev registreret i 1999, kun delvist dækker dette. Resten af underskuddet blev dækket af de ubrugte overskud fra perioden 1996-1998. Tabel 10 viser også, at HIS hvert år modtog en utilstrækkelig kompensation med undtagelse af en meget beskeden teknisk overkompensation i 2000, 2010, 2011, 2013 og 2014 (i hvert tilfælde ikke over 0,12 % af den tildelte kompensation i disse år). Denne samlede underkompensation beløber sig til over 9 mio. EUR i perioden 1999-2014.

  Tabel 10


  Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt HIS












  (EUR) |
| --- | --- |
| HIS | Regnskabsmæssigt underskud | Finansieret via FRBRTC eller regionens særlige tilskud | Supplerende kommunale bidrag | Samlet tildelt kompensation | Overkompensation(+) eller underkompensation(–) for året | Overkompensation(+) eller underkompensation(–) i alt |
| 1999 | – 1 248 404 | 446 209 | 0 | 446 209 | – 802 195 | – 98 571  (*1) |
| 2000 | – 7 220 971 | 7 221 056 | 0 | 7 221 056 | 85 | – 98 486 |
| 2001 | – 14 782 680 | 14 782 680 | 0 | 14 782 680 | 0 | – 98 486 |
| 2002 | – 12 978 574 | 12 978 572 | 0 | 12 978 572 | – 2 | – 98 488 |
| 2003 | – 7 990 196 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 4 225 196 | – 4 323 684 |
| 2004 | – 5 941 987 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 2 176 987 | – 6 500 671 |
| 2005 | – 4 440 896 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 675 896 | – 7 176 566 |
| 2006 | – 5 022 247 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 1 257 247 | – 8 433 813 |
| 2007 | – 3 882 170 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 117 170 | – 8 550 983 |
| 2008 | – 3 779 570 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 14 570 | – 8 565 553 |
| 2009 | – 3 774 545 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 9 545 | – 8 575 098 |
| 2010 | – 3 387 655 | 3 388 500 | 0 | 3 388 500 | 845 | – 8 574 253 |
| 2011 | – 3 572 694 | 3 576 750 | 0 | 3 576 750 | 4 056 | – 8 570 197 |
| 2012 | – 3 767 190 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | – 2 190 | – 8 572 387 |
| 2013 | – 3 761 761 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | 3 239 | – 8 569 148 |
| 2014 | – 3 760 497 | 3 765 000 | 0 | 3 765 000 | 4 503 | – 8 564 645 |
| | – 89 312 036 | 80 043 767 | 0 | 80 043 767 | – 9 268 269 | |

(240)

Som forklaret ovenfor (se betragtning 236) har analysen af, hvorvidt der forekommer overkompensation af HIS, ikke kunnet gennemføres for de enkelte år 1996-1998, da de nødvendige tal mangler. Det er ikke desto mindre lykkedes de belgiske myndigheder at finde frem til de samlede beløb for denne periode, hvor HIS endnu udgjordes af fire uafhængige hospitaler. I løbet af disse tre år havde nogle af HIS-hospitalerne tab på i alt 2 622 714 EUR, mens de øvrige havde et overskud på i alt 703 624 EUR. Tabene blev fuldt ud dækket af midler fra FRBRTC tildelt kommunen. Overskuddene blev fremført til det følgende år, hvilket forklarer, hvorfor kompensationen af det underskud, der blev registreret i 1999, kun delvist dækker dette. Resten af underskuddet blev dækket af de ubrugte overskud fra perioden 1996-1998. Tabel 10 viser også, at HIS hvert år modtog en utilstrækkelig kompensation med undtagelse af en meget beskeden teknisk overkompensation i 2000, 2010, 2011, 2013 og 2014 (i hvert tilfælde ikke over 0,12 % af den tildelte kompensation i disse år). Denne samlede underkompensation beløber sig til over 9 mio. EUR i perioden 1999-2014.

Tabel 10

Tabel 10

Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt HIS

Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt HIS

(EUR)

HIS

Regnskabsmæssigt underskud

Finansieret via FRBRTC eller regionens særlige tilskud

Supplerende kommunale bidrag

Samlet tildelt kompensation

Overkompensation(+) eller underkompensation(–) for året

Overkompensation(+) eller underkompensation(–) i alt

1999

1999

– 1 248 404

446 209

0

446 209

– 802 195

– 98 571  (*1)

*1

2000

2000

– 7 220 971

7 221 056

0

7 221 056

85

– 98 486

2001

2001

– 14 782 680

14 782 680

0

14 782 680

0

– 98 486

2002

2002

– 12 978 574

12 978 572

0

12 978 572

– 2

– 98 488

2003

2003

– 7 990 196

3 765 000

0

3 765 000

– 4 225 196

– 4 323 684

2004

2004

– 5 941 987

3 765 000

0

3 765 000

– 2 176 987

– 6 500 671

2005

2005

– 4 440 896

3 765 000

0

3 765 000

– 675 896

– 7 176 566

2006

2006

– 5 022 247

3 765 000

0

3 765 000

– 1 257 247

– 8 433 813

2007

2007

– 3 882 170

3 765 000

0

3 765 000

– 117 170

– 8 550 983

2008

2008

– 3 779 570

3 765 000

0

3 765 000

– 14 570

– 8 565 553

2009

2009

– 3 774 545

3 765 000

0

3 765 000

– 9 545

– 8 575 098

2010

2010

– 3 387 655

3 388 500

0

3 388 500

845

– 8 574 253

2011

2011

– 3 572 694

3 576 750

0

3 576 750

4 056

– 8 570 197

2012

2012

– 3 767 190

3 765 000

0

3 765 000

– 2 190

– 8 572 387

2013

2013

– 3 761 761

3 765 000

0

3 765 000

3 239

– 8 569 148

2014

2014

– 3 760 497

3 765 000

0

3 765 000

4 503

– 8 564 645

– 89 312 036

– 89 312 036

80 043 767

80 043 767

0

0

80 043 767

80 043 767

– 9 268 269

– 9 268 269

| (241) | Tabel 11 nedenfor vedrørende HUDERF viser meget beskedne tekniske overkompensationer i 1998, 2002 og 2007 (i hvert tilfælde under 0,15 % af den tildelte kompensation det pågældende år). I 2013 blev der registreret en mere betydelig teknisk overkompensation (næsten 17 % af den tildelte kompensation det år). I 2013 var HUDERF, efter at have modtaget en kompensation i 2010 og 2011, der allerede var tydeligt utilstrækkelig, imidlertid samlet set stadig i en situation med underkompensation for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de forbundne aktiviteter, som det havde leveret hidtil. For hele perioden 1996-2014 beløb den samlede reelle underkompensation sig til over 700 000 EUR. Som endvidere påvist ovenfor (se tabel 5 i betragtning 234) var HUDERF i praksis på intet tidspunkt i en situation, hvor det modtog en faktisk overkompensation, der forpligtede det til (delvist) at tilbagebetale underskudsdækningen. Faktisk blev det konstant underkompenseret, og kommunen skyldte det konstant penge i perioden 1996-2014.

  Tabel 11


  Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt HUDERF












  (EUR) |
| --- | --- |
| HUDERF | Regnskabsmæssigt underskud | Finansieret via FRBRTC eller regionens særlige tilskud | Supplerende kommunale bidrag | Samlet tildelt kompensation | Overkompensation(+) eller underkompensation(–) for året | Overkompensation(+) eller underkompensation(–) i alt |
| 1996 | – 1 505 830 | 1 504 714 | 0 | 1 504 714 | – 1 116 | – 1 116 |
| 1997 | – 1 026 881 | 1 026 279 | 0 | 1 026 279 | – 602 | – 1 718 |
| 1998 | – 245 113 | 245 415 | 0 | 245 415 | 302 | – 1 417 |
| 1999 | 1 642 | 0 | 0 | 0 | 0 | – 1 417 |
| 2000 | – 484 951 | 484 949 | 0 | 484 949 | – 2 | – 1 419 |
| 2001 | – 1 218 954 | 1 218 000 | 0 | 1 218 000 | – 954 | – 2 373 |
| 2002 | – 479 490 | 480 000 | 0 | 480 000 | 510 | – 1 863 |
| 2003 | – 1 117 778 | 820 000 | 297 778 | 1 117 778 | 0 | – 1 862 |
| 2004 | – 781 981 | 781 981 | 0 | 781 981 | 0 | – 1 862 |
| 2005 | – 1 279 230 | 778 000 | 501 230 | 1 279 230 | 0 | – 1 863 |
| 2006 | – 2 494 074 | 778 000 | 1 716 074 | 2 494 074 | 0 | – 1 863 |
| 2007 | – 2 687 621 | 622 529 | 2 065 313 | 2 687 842 | 221 | – 1 642 |
| 2008 | – 2 314 050 | 871 350 | 1 442 700 | 2 314 050 | 0 | – 1 642 |
| 2009 | – 1 868 670 | 1 246 998 | 621 672 | 1 868 670 | 0 | – 1 642 |
| 2010 | – 1 823 049 | 1 401 628 | 0 | 1 401 628 | – 421 421 | – 423 062 |
| 2011 | – 1 620 663 | 1 220 232 | 0 | 1 220 232 | – 400 431 | – 823 493 |
| 2012 | – 945 316 | 945 316 | 0 | 945 316 | 0 | – 823 493 |
| 2013 | – 528 779 | 635 966 | 0 | 635 966 | 107 187 | – 716 306 |
| 2014 | – 618 000 | 618 000 | 0 | 618 000 | 0 | – 716 306 |
| | – 23 038 788 | 15 679 357 | 6 644 767 | 22 324 124 | – 716 306 | |

(241)

Tabel 11 nedenfor vedrørende HUDERF viser meget beskedne tekniske overkompensationer i 1998, 2002 og 2007 (i hvert tilfælde under 0,15 % af den tildelte kompensation det pågældende år). I 2013 blev der registreret en mere betydelig teknisk overkompensation (næsten 17 % af den tildelte kompensation det år). I 2013 var HUDERF, efter at have modtaget en kompensation i 2010 og 2011, der allerede var tydeligt utilstrækkelig, imidlertid samlet set stadig i en situation med underkompensation for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de forbundne aktiviteter, som det havde leveret hidtil. For hele perioden 1996-2014 beløb den samlede reelle underkompensation sig til over 700 000 EUR. Som endvidere påvist ovenfor (se tabel 5 i betragtning 234) var HUDERF i praksis på intet tidspunkt i en situation, hvor det modtog en faktisk overkompensation, der forpligtede det til (delvist) at tilbagebetale underskudsdækningen. Faktisk blev det konstant underkompenseret, og kommunen skyldte det konstant penge i perioden 1996-2014.

Tabel 11

Tabel 11

Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt HUDERF

Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt HUDERF

(EUR)

HUDERF

Regnskabsmæssigt underskud

Finansieret via FRBRTC eller regionens særlige tilskud

Supplerende kommunale bidrag

Samlet tildelt kompensation

Overkompensation(+) eller underkompensation(–) for året

Overkompensation(+) eller underkompensation(–) i alt

1996

1996

– 1 505 830

1 504 714

0

1 504 714

– 1 116

– 1 116

1997

1997

– 1 026 881

1 026 279

0

1 026 279

– 602

– 1 718

1998

1998

– 245 113

245 415

0

245 415

302

– 1 417

1999

1999

1 642

0

0

0

0

– 1 417

2000

2000

– 484 951

484 949

0

484 949

– 2

– 1 419

2001

2001

– 1 218 954

1 218 000

0

1 218 000

– 954

– 2 373

2002

2002

– 479 490

480 000

0

480 000

510

– 1 863

2003

2003

– 1 117 778

820 000

297 778

1 117 778

0

– 1 862

2004

2004

– 781 981

781 981

0

781 981

0

– 1 862

2005

2005

– 1 279 230

778 000

501 230

1 279 230

0

– 1 863

2006

2006

– 2 494 074

778 000

1 716 074

2 494 074

0

– 1 863

2007

2007

– 2 687 621

622 529

2 065 313

2 687 842

221

– 1 642

2008

2008

– 2 314 050

871 350

1 442 700

2 314 050

0

– 1 642

2009

2009

– 1 868 670

1 246 998

621 672

1 868 670

0

– 1 642

2010

2010

– 1 823 049

1 401 628

0

1 401 628

– 421 421

– 423 062

2011

2011

– 1 620 663

1 220 232

0

1 220 232

– 400 431

– 823 493

2012

2012

– 945 316

945 316

0

945 316

0

– 823 493

2013

2013

– 528 779

635 966

0

635 966

107 187

– 716 306

2014

2014

– 618 000

618 000

0

618 000

0

– 716 306

– 23 038 788

– 23 038 788

15 679 357

15 679 357

6 644 767

6 644 767

22 324 124

22 324 124

– 716 306

– 716 306

| (242) | For Institut Bordet var de regnskabsmæssige resultater fra 1996 til 2001 positive, og kommunen har derfor ikke tildelt foranstaltninger i disse år. Fra 2002 blev det regnskabsmæssige resultat imidlertid negativt, og der blev derfor overført midler til dækning af underskuddet. Tabel 12 nedenfor viser beskedne tekniske overkompensationer i 2005 og 2011 (under henholdsvis 4 % og 0,5 % af den tildelte kompensation de pågældende år). I 2009 ser der ud til at have været tale om en betydelig teknisk overkompensation på ca. 580 000 EUR (eller næsten 46 % af den tildelte kompensation det år). I 2008 blev der til gengæld registreret en underkompensation på ca. 533 000 EUR (næsten 505 000 EUR samlet set). Det giver kun i alt en samlet teknisk overkompensation på 73 702 EUR (under 6 % af den tildelte kompensation i 2009), som kunne være blevet fremført til 2010 (284) (mens der endnu ikke er tildelt kompensation for 2010). I hvert af de år, der er omhandlet af undersøgelsen, havde Institut Bordet desuden stadig ikke fået dækket sine registrerede underskud (se tabel 6 i betragtning 234). I 2009 skyldte kommunen hospitalet ca. 3 mio. EUR. For hele perioden 1996-2014 beløb den samlede faktiske underkompensation sig til i alt over 2,4 mio. EUR. Som forklaret i betragtning 234 reducerer overskuddene i 1996-2001 kommunernes restgæld, idet kommunerne trækker overskuddet fra, inden de yder underskudsdækning.

  Tabel 12


  Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt Institut Bordet












  (EUR) |
| --- | --- |
| Institut Bordet | Regnskabsmæssigt underskud | Finansieret via FRBRTC eller regionens særlige tilskud | Supplerende kommunale bidrag | Samlet tildelt kompensation | Overkompensation(+) eller underkompensation(–) for året | Overkompensation(+) eller underkompensation(–) i alt |
| 1996 | 752 505 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1997 | 170 241 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1998 | 41 349 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1999 | 44 371 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2000 | 5 439 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2001 | 154 518 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2002 | – 4 929 105 | 4 929 106 | 0 | 4 929 106 | 1 | 1 |
| 2003 | – 4 916 506 | 2 025 000 | 2 891 506 | 4 916 506 | 0 | 1 |
| 2004 | – 2 001 995 | 1 321 316 | 680 679 | 2 001 995 | 0 | 1 |
| 2005 | – 771 467 | 800 000 | 0 | 800 000 | 28 533 | 28 534 |
| 2006 | – 1 817 630 | 1 800 000 | 17 630 | 1 817 630 | 0 | 28 533 |
| 2007 | – 1 874 162 | 1 208 531 | 665 631 | 1 874 162 | 0 | 28 533 |
| 2008 | – 1 624 347 | 1 055 516 | 35 509 | 1 091 025 | – 533 322 | – 504 789 |
| 2009 | – 688 005 | 1 266 496 | 0 | 1 266 496 | 578 491 | 73 702 |
| 2010 | – 655 634 | 0 | 0 | 0 | – 655 634 | – 581 932 |
| 2011 | – 838 644 | 841 506 | 0 | 841 506 | 2 862 | – 579 070 |
| 2012 | – 833 460 | 817 267 | 0 | 817 267 | – 16 193 | – 595 263 |
| 2013 | – 2 551 468 | 1 271 933 | 0 | 1 271 933 | – 1 279 535 | – 1 874 798 |
| 2014 | – 1 943 857 | 1 380 000 | 0 | 1 380 000 | – 563 857 | – 2 438 654 |
| | – 24 277 858 | 18 716 671 | 4 290 955 | 23 007 626 | – 2 438 654 | |

(242)

For Institut Bordet var de regnskabsmæssige resultater fra 1996 til 2001 positive, og kommunen har derfor ikke tildelt foranstaltninger i disse år. Fra 2002 blev det regnskabsmæssige resultat imidlertid negativt, og der blev derfor overført midler til dækning af underskuddet. Tabel 12 nedenfor viser beskedne tekniske overkompensationer i 2005 og 2011 (under henholdsvis 4 % og 0,5 % af den tildelte kompensation de pågældende år). I 2009 ser der ud til at have været tale om en betydelig teknisk overkompensation på ca. 580 000 EUR (eller næsten 46 % af den tildelte kompensation det år). I 2008 blev der til gengæld registreret en underkompensation på ca. 533 000 EUR (næsten 505 000 EUR samlet set). Det giver kun i alt en samlet teknisk overkompensation på 73 702 EUR (under 6 % af den tildelte kompensation i 2009), som kunne være blevet fremført til 2010 (284) (mens der endnu ikke er tildelt kompensation for 2010). I hvert af de år, der er omhandlet af undersøgelsen, havde Institut Bordet desuden stadig ikke fået dækket sine registrerede underskud (se tabel 6 i betragtning 234). I 2009 skyldte kommunen hospitalet ca. 3 mio. EUR. For hele perioden 1996-2014 beløb den samlede faktiske underkompensation sig til i alt over 2,4 mio. EUR. Som forklaret i betragtning 234 reducerer overskuddene i 1996-2001 kommunernes restgæld, idet kommunerne trækker overskuddet fra, inden de yder underskudsdækning.

284

Tabel 12

Tabel 12

Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt Institut Bordet

Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt Institut Bordet

(EUR)

Institut Bordet

Regnskabsmæssigt underskud

Finansieret via FRBRTC eller regionens særlige tilskud

Supplerende kommunale bidrag

Samlet tildelt kompensation

Overkompensation(+) eller underkompensation(–) for året

Overkompensation(+) eller underkompensation(–) i alt

1996

1996

752 505

0

0

0

0

0

1997

1997

170 241

0

0

0

0

0

1998

1998

41 349

0

0

0

0

0

1999

1999

44 371

0

0

0

0

0

2000

2000

5 439

0

0

0

0

0

2001

2001

154 518

0

0

0

0

0

2002

2002

– 4 929 105

4 929 106

0

4 929 106

1

1

2003

2003

– 4 916 506

2 025 000

2 891 506

4 916 506

0

1

2004

2004

– 2 001 995

1 321 316

680 679

2 001 995

0

1

2005

2005

– 771 467

800 000

0

800 000

28 533

28 534

2006

2006

– 1 817 630

1 800 000

17 630

1 817 630

0

28 533

2007

2007

– 1 874 162

1 208 531

665 631

1 874 162

0

28 533

2008

2008

– 1 624 347

1 055 516

35 509

1 091 025

– 533 322

– 504 789

2009

2009

– 688 005

1 266 496

0

1 266 496

578 491

73 702

2010

2010

– 655 634

0

0

0

– 655 634

– 581 932

2011

2011

– 838 644

841 506

0

841 506

2 862

– 579 070

2012

2012

– 833 460

817 267

0

817 267

– 16 193

– 595 263

2013

2013

– 2 551 468

1 271 933

0

1 271 933

– 1 279 535

– 1 874 798

2014

2014

– 1 943 857

1 380 000

0

1 380 000

– 563 857

– 2 438 654

– 24 277 858

– 24 277 858

18 716 671

18 716 671

4 290 955

4 290 955

23 007 626

23 007 626

– 2 438 654

– 2 438 654

| (243) | Som forklaret ovenfor (se betragtning 236) har analysen af, hvorvidt der forekommer overkompensation til fordel for CHU Brugmann i årene 1996-1998, ikke kunnet gennemføres af mangel på taloplysninger. Tabel 13 nedenfor viser beskedne tekniske overkompensationer i 2000, 2003, 2004, 2008 og 2011 (i hvert tilfælde ikke over 7 % af den tildelte kompensation det pågældende år). I to år, nemlig 1999 og 2012, blev den tekniske overkompensation højere end 10 % af den tildelte kompensation det pågældende år (henholdsvis 15,3 % og 12,9 %). I 2012 var CHU Brugmann imidlertid overordnet set i en situation med underkompensation efter at have modtaget tydeligt utilstrækkelige kompensationer i 2009 og 2010 (dvs. en underkompensation på 558 858 EUR). Hvad angår 1999, findes der ikke taloplysninger for de foregående år, som måtte kunne tages i betragtning ved vurderingen af CHU Brugmanns overordnede situation med hensyn til kompensation i 1999. Det er imidlertid vigtigt at bemærke, at de første betalinger, der blev foretaget af kommunen (på grundlag af finansieringen fra FRBRTC), ikke blev påbegyndt førend i 2003, og at CHU Brugmann som vist i tabel 4 i betragtning 234 på intet tidspunkt var i en situation, hvor det modtog en faktisk overkompensation, der forpligtede det til (delvist) at tilbagebetale underskudsdækningen. På ethvert tidspunkt i perioden 1996-2014 var CHU Brugmann da også overordnet set i en situation, hvor det blev underkompenseret, og kommunen skyldte det penge til dækning af de tidligere underskud. For denne periode beløb den faktiske underkompensation sig til ca. 935 000 EUR i alt.

  Tabel 13


  Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt CHU Brugmann












  (EUR) |
| --- | --- |
| CHU Brugmann | Regnskabsmæssigt underskud | Finansieret via FRBRTC eller regionens særlige tilskud | Supplerende kommunale bidrag | Samlet tildelt kompensation | Overkompensation(+) eller underkompensation(–) for året | Overkompensation(+) eller underkompensation(–) i alt |
| 1999 | – 508 171 | 600 000 | 0 | 600 000 | 91 829 | 91 829 |
| 2000 | – 3 755 229 | 3 755 587 | 0 | 3 755 587 | 358 | 92 188 |
| 2001 | – 5 440 039 | 5 440 000 | 0 | 5 440 000 | – 39 | 92 149 |
| 2002 | – 1 976 934 | 1 976 933 | 0 | 1 976 933 | – 1 | 92 149 |
| 2003 | – 1 697 238 | 1 770 000 | 0 | 1 770 000 | 72 762 | 164 911 |
| 2004 | – 1 442 292 | 1 457 000 | 0 | 1 457 000 | 14 708 | 179 619 |
| 2005 | – 7 413 186 | 3 657 000 | 3 756 186 | 7 413 186 | 0 | 179 619 |
| 2006 | – 14 180 725 | 3 657 000 | 10 523 725 | 14 180 725 | 0 | 179 619 |
| 2007 | – 6 954 466 | 4 125 610 | 2 828 856 | 6 954 466 | 0 | 179 619 |
| 2008 | – 6 308 290 | 3 999 767 | 2 505 046 | 6 504 813 | 196 523 | 376 142 |
| 2009 | – 6 228 859 | 3 231 504 | 2 600 612 | 5 832 116 | – 396 743 | – 20 601 |
| 2010 | – 5 011 208 | 3 644 432 | 169 179 | 3 813 611 | – 1 197 597 | – 1 218 198 |
| 2011 | – 2 982 442 | 3 206 932 | 0 | 3 206 932 | 224 490 | – 993 708 |
| 2012 | – 2 945 806 | 3 380 656 | 0 | 3 380 656 | 434 850 | – 558 858 |
| 2013 | – 2 799 788 | 2 500 348 | 0 | 2 500 348 | – 299 440 | – 858 298 |
| 2014 | – 2 923 714 | 2 847 000 | 0 | 2 847 000 | – 76 714 | – 935 011 |
| | – 72 568 384 | 49 249 769 | 22 383 604 | 71 633 373 | – 935 011 | |

(243)

Som forklaret ovenfor (se betragtning 236) har analysen af, hvorvidt der forekommer overkompensation til fordel for CHU Brugmann i årene 1996-1998, ikke kunnet gennemføres af mangel på taloplysninger. Tabel 13 nedenfor viser beskedne tekniske overkompensationer i 2000, 2003, 2004, 2008 og 2011 (i hvert tilfælde ikke over 7 % af den tildelte kompensation det pågældende år). I to år, nemlig 1999 og 2012, blev den tekniske overkompensation højere end 10 % af den tildelte kompensation det pågældende år (henholdsvis 15,3 % og 12,9 %). I 2012 var CHU Brugmann imidlertid overordnet set i en situation med underkompensation efter at have modtaget tydeligt utilstrækkelige kompensationer i 2009 og 2010 (dvs. en underkompensation på 558 858 EUR). Hvad angår 1999, findes der ikke taloplysninger for de foregående år, som måtte kunne tages i betragtning ved vurderingen af CHU Brugmanns overordnede situation med hensyn til kompensation i 1999. Det er imidlertid vigtigt at bemærke, at de første betalinger, der blev foretaget af kommunen (på grundlag af finansieringen fra FRBRTC), ikke blev påbegyndt førend i 2003, og at CHU Brugmann som vist i tabel 4 i betragtning 234 på intet tidspunkt var i en situation, hvor det modtog en faktisk overkompensation, der forpligtede det til (delvist) at tilbagebetale underskudsdækningen. På ethvert tidspunkt i perioden 1996-2014 var CHU Brugmann da også overordnet set i en situation, hvor det blev underkompenseret, og kommunen skyldte det penge til dækning af de tidligere underskud. For denne periode beløb den faktiske underkompensation sig til ca. 935 000 EUR i alt.

Tabel 13

Tabel 13

Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt CHU Brugmann

Regnskabsmæssigt underskud og dækning tildelt CHU Brugmann

(EUR)

CHU Brugmann

Regnskabsmæssigt underskud

Finansieret via FRBRTC eller regionens særlige tilskud

Supplerende kommunale bidrag

Samlet tildelt kompensation

Overkompensation(+) eller underkompensation(–) for året

Overkompensation(+) eller underkompensation(–) i alt

1999

1999

– 508 171

600 000

0

600 000

91 829

91 829

2000

2000

– 3 755 229

3 755 587

0

3 755 587

358

92 188

2001

2001

– 5 440 039

5 440 000

0

5 440 000

– 39

92 149

2002

2002

– 1 976 934

1 976 933

0

1 976 933

– 1

92 149

2003

2003

– 1 697 238

1 770 000

0

1 770 000

72 762

164 911

2004

2004

– 1 442 292

1 457 000

0

1 457 000

14 708

179 619

2005

2005

– 7 413 186

3 657 000

3 756 186

7 413 186

0

179 619

2006

2006

– 14 180 725

3 657 000

10 523 725

14 180 725

0

179 619

2007

2007

– 6 954 466

4 125 610

2 828 856

6 954 466

0

179 619

2008

2008

– 6 308 290

3 999 767

2 505 046

6 504 813

196 523

376 142

2009

2009

– 6 228 859

3 231 504

2 600 612

5 832 116

– 396 743

– 20 601

2010

2010

– 5 011 208

3 644 432

169 179

3 813 611

– 1 197 597

– 1 218 198

2011

2011

– 2 982 442

3 206 932

0

3 206 932

224 490

– 993 708

2012

2012

– 2 945 806

3 380 656

0

3 380 656

434 850

– 558 858

2013

2013

– 2 799 788

2 500 348

0

2 500 348

– 299 440

– 858 298

2014

2014

– 2 923 714

2 847 000

0

2 847 000

– 76 714

– 935 011

– 72 568 384

– 72 568 384

49 249 769

49 249 769

22 383 604

22 383 604

71 633 373

71 633 373

– 935 011

– 935 011

| (244) | Endelig kan de begrænsede overskud, som visse IRIS-hospitaler registrerede (nemlig CHU Saint-Pierre i 2006, HUDERF i 1999 og Institut Bordet fra 1996 til 2001) ikke betragtes som et tegn på overkompensation. På grundlag af den gældende regnskabsmæssige adskillelse (se betragtning 226) på IRIS-hospitalerne konkluderer Kommissionen, at alle disse overskud på nær ét hidrører fra overskud genereret ved de forbundne aktiviteter (se betragtning 41, 116 og 117), som IRIS-hospitalerne udførte. De aktiviteter, der er knyttet til tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, som Institut Bordet udførte, genererede et begrænset overskud i 1996 i størrelsesordenen 1 % af hospitalets samlede indtægter det år. Kommissionen vurderer, at et så begrænset overskud under alle omstændigheder ville være rimeligt og derfor ikke give anledning til en overkompensation. Som endvidere forklaret ovenfor (se betragtning 234) bliver alle overskud (uanset om de udspringer af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse eller forbundne aktiviteter) alene brugt til nedbringelse af fremtidige underskud (eller tidligere underskud, der ikke er blevet dækket) og mindsker således kommunernes bidrag. |
| --- | --- |

(244)

Endelig kan de begrænsede overskud, som visse IRIS-hospitaler registrerede (nemlig CHU Saint-Pierre i 2006, HUDERF i 1999 og Institut Bordet fra 1996 til 2001) ikke betragtes som et tegn på overkompensation. På grundlag af den gældende regnskabsmæssige adskillelse (se betragtning 226) på IRIS-hospitalerne konkluderer Kommissionen, at alle disse overskud på nær ét hidrører fra overskud genereret ved de forbundne aktiviteter (se betragtning 41, 116 og 117), som IRIS-hospitalerne udførte. De aktiviteter, der er knyttet til tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, som Institut Bordet udførte, genererede et begrænset overskud i 1996 i størrelsesordenen 1 % af hospitalets samlede indtægter det år. Kommissionen vurderer, at et så begrænset overskud under alle omstændigheder ville være rimeligt og derfor ikke give anledning til en overkompensation. Som endvidere forklaret ovenfor (se betragtning 234) bliver alle overskud (uanset om de udspringer af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse eller forbundne aktiviteter) alene brugt til nedbringelse af fremtidige underskud (eller tidligere underskud, der ikke er blevet dækket) og mindsker således kommunernes bidrag.

| (245) | På grundlag af ovenstående betragtninger konkluderer Kommissionen, at intet IRIS-hospital i praksis har modtaget overkompensation, idet betalingerne til dækning af underskuddet var forsinket, idet de berørte kommuner til hver en tid gennem perioden 1996-2014 skyldte hvert eneste IRIS-hospital store beløb i underskudsdækning, og idet hvert IRIS-hospital overordnet set blev underkompenseret. |
| --- | --- |

(245)

På grundlag af ovenstående betragtninger konkluderer Kommissionen, at intet IRIS-hospital i praksis har modtaget overkompensation, idet betalingerne til dækning af underskuddet var forsinket, idet de berørte kommuner til hver en tid gennem perioden 1996-2014 skyldte hvert eneste IRIS-hospital store beløb i underskudsdækning, og idet hvert IRIS-hospital overordnet set blev underkompenseret.

7.3.6.   Kontrol med overkompensation

Kontrol med overkompensation

| (246) | Den tredje væsentlige betingelse for forenelighed, der er fastlagt i SGEI-afgørelsen af 2012, pålægger medlemsstaterne at træffe foranstaltninger til overvågning af, at virksomheder, der er pålagt at levere tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, ikke modtager overkompensation, og forpligter medlemsstaterne til regelmæssigt og mindst hvert tredje år at foretage eller lade foretage kontrol heraf (285). Hvis endvidere en virksomhed faktisk har fået en overkompensation, har medlemsstaterne pligt til at kræve den tilbagebetalt fra den pågældende virksomhed (286). |
| --- | --- |

(246)

Den tredje væsentlige betingelse for forenelighed, der er fastlagt i SGEI-afgørelsen af 2012, pålægger medlemsstaterne at træffe foranstaltninger til overvågning af, at virksomheder, der er pålagt at levere tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, ikke modtager overkompensation, og forpligter medlemsstaterne til regelmæssigt og mindst hvert tredje år at foretage eller lade foretage kontrol heraf (285). Hvis endvidere en virksomhed faktisk har fået en overkompensation, har medlemsstaterne pligt til at kræve den tilbagebetalt fra den pågældende virksomhed (286).

285

286

| (247) | Først og fremmest skal det bemærkes, at selve arten af denne kompensationsmekanisme, hvad angår den omhandlede underskudsdækningsordning, allerede stærkt nedbringer risikoen for overkompensation og derfor er en foranstaltning, som bidrager til at undgå overkompensation. Kommunerne kan da også kun dække det underskud, som IRIS-hospitalerne reelt registrerer ved leveringen af tjenesteydelser af almindelig interesse og de begrænsede forbundne aktiviteter. Kompensationen dækker således kun de resterende nettoomkostninger (se betragtning 226), som afholdes ved udførelsen af disse tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og forbundne aktiviteter, og omfatter end ikke en rimelig fortjeneste. Alle betalingerne foretages efterfølgende, med andre ord efter at underskuddene er blevet registreret (se i den forbindelse tabellerne i betragtning 234). Betalingerne foretages i flere rater (som illustreret i tabellerne i betragtning 234), hvilket garanterer, at kommunerne kan tilbageholde en betaling ved det mindste tegn på overkompensation. Kommunerne kontrollerer også beløbet for det samlede udækkede underskud, før de foretager en overførsel til IRIS-hospitalerne. Som forklaret ovenfor (se betragtning 235) har kommunerne også aftalt med IRIS-hospitalerne, at disse straks refunderer kommunerne den underskudsdækning, der udbetales i henhold til artikel 109 i LCH, for at undgå enhver dobbeltdækning af et givet underskud. Der er derfor kun en begrænset og teoretisk risiko og for teknisk overkompensation, når kompensationen analyseres hvert år for sig (se betragtning 237 og 238). I praksis har ingen af IRIS-hospitalerne imidlertid overordnet set nogensinde fået en reel overkompensation, idet kommunerne til hver en tid i perioden 1996-2014 skyldte IRIS-hospitalerne store beløb i ubetalt underskudsdækning (som det bekræftes i tabellerne i betragtning 234). |
| --- | --- |

(247)

Først og fremmest skal det bemærkes, at selve arten af denne kompensationsmekanisme, hvad angår den omhandlede underskudsdækningsordning, allerede stærkt nedbringer risikoen for overkompensation og derfor er en foranstaltning, som bidrager til at undgå overkompensation. Kommunerne kan da også kun dække det underskud, som IRIS-hospitalerne reelt registrerer ved leveringen af tjenesteydelser af almindelig interesse og de begrænsede forbundne aktiviteter. Kompensationen dækker således kun de resterende nettoomkostninger (se betragtning 226), som afholdes ved udførelsen af disse tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og forbundne aktiviteter, og omfatter end ikke en rimelig fortjeneste. Alle betalingerne foretages efterfølgende, med andre ord efter at underskuddene er blevet registreret (se i den forbindelse tabellerne i betragtning 234). Betalingerne foretages i flere rater (som illustreret i tabellerne i betragtning 234), hvilket garanterer, at kommunerne kan tilbageholde en betaling ved det mindste tegn på overkompensation. Kommunerne kontrollerer også beløbet for det samlede udækkede underskud, før de foretager en overførsel til IRIS-hospitalerne. Som forklaret ovenfor (se betragtning 235) har kommunerne også aftalt med IRIS-hospitalerne, at disse straks refunderer kommunerne den underskudsdækning, der udbetales i henhold til artikel 109 i LCH, for at undgå enhver dobbeltdækning af et givet underskud. Der er derfor kun en begrænset og teoretisk risiko og for teknisk overkompensation, når kompensationen analyseres hvert år for sig (se betragtning 237 og 238). I praksis har ingen af IRIS-hospitalerne imidlertid overordnet set nogensinde fået en reel overkompensation, idet kommunerne til hver en tid i perioden 1996-2014 skyldte IRIS-hospitalerne store beløb i ubetalt underskudsdækning (som det bekræftes i tabellerne i betragtning 234).

| (248) | For det andet defineres i loven af 14. november 1983 (287) om kontrol med ydelsen og udnyttelsen af visse tilskud de regler, der gælder for kontrol med tildelte tilskud, navnlig for lokale myndigheder. Den indeholder samme regler som den organiske bekendtgørelse for Bruxelles af 23. februar 2006, som definerer de bestemmelser, der finder anvendelse på budgettet, regnskaberne og revisionerne (288), og hvori der for hovedstadsregionen Bruxelles er indarbejdet generelle regler fra loven af 16. maj 2003 om de generelle bestemmelser vedrørende budgetter, kontrol med tilskud og regnskabsføring i lokalsamfund og regioner samt tilrettelæggelsen af kontrollen i den belgiske revisionsret (289). I artikel 1 i loven af 14. november 1983 bestemmes følgende:

  »Denne lov finder anvendelse på alle tilskud tildelt af:






  1) | provinser, kommuner og institutioner herunder med status af juridisk person, byområder, kommunesammenslutninger, kulturkommissioner, provinsforeninger og kommuneforeninger |
| --- | --- | --- |

(248)

For det andet defineres i loven af 14. november 1983 (287) om kontrol med ydelsen og udnyttelsen af visse tilskud de regler, der gælder for kontrol med tildelte tilskud, navnlig for lokale myndigheder. Den indeholder samme regler som den organiske bekendtgørelse for Bruxelles af 23. februar 2006, som definerer de bestemmelser, der finder anvendelse på budgettet, regnskaberne og revisionerne (288), og hvori der for hovedstadsregionen Bruxelles er indarbejdet generelle regler fra loven af 16. maj 2003 om de generelle bestemmelser vedrørende budgetter, kontrol med tilskud og regnskabsføring i lokalsamfund og regioner samt tilrettelæggelsen af kontrollen i den belgiske revisionsret (289). I artikel 1 i loven af 14. november 1983 bestemmes følgende:

287

288

289

»Denne lov finder anvendelse på alle tilskud tildelt af:

1)

provinser, kommuner og institutioner herunder med status af juridisk person, byområder, kommunesammenslutninger, kulturkommissioner, provinsforeninger og kommuneforeninger

| 2) | juridiske eller fysiske personer, der modtager direkte eller indirekte tilskud fra tilskudsgiverne i punkt 1).« |
| --- | --- |

2)

juridiske eller fysiske personer, der modtager direkte eller indirekte tilskud fra tilskudsgiverne i punkt 1).«

Artikel 2 i denne lov definerer også dens meget store anvendelsesområde, og følgende bestemmes:

»Ved tilskud forstås ... ethvert bidrag, enhver fordel eller enhver hjælp, uanset form eller betegnelse, herunder forskud, som skal tilbagebetales, bevilget rentefrit og tildelt med henblik på at fremme nyttige aktiviteter af almindelig interesse ....«

Det fremgår klart af disse artikler, at underskudsdækningen fra kommunerne i Bruxelles til IRIS-hospitalerne for udførelsen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og forbundne aktiviteter henhører under denne lovs anvendelsesområde.

| (249) | Artikel 3 i loven af 14. november 1983 fastlægger princippet om, at tilskuddet udelukkende skal bruges til de formål, det er bevilget til, og støttemodtageren skal kunne godtgøre, at dette er sket. Artikel 4 og 5 definerer andre regler for tildelingen af sådanne tilskud og forpligtelserne til gennemsigtighed, der pålægges støttemodtageren. Artikel 6 og 7 definerer reglerne for den kontrol, som foretages af tilskudsgiveren eller på dennes vegne, af anvendelsen af tilskuddene. Navnlig bestemmes det i artikel 6:

  »Enhver [tilskuds-]giver har ret til på stedet at foretage en kontrol af anvendelsen af tilskuddet.«

  I artikel 7 bestemmes forpligtelserne til tilbagebetaling og inddrivelse af tilskuddene. Denne artikel har følgende ordlyd:

  »Med forbehold af ophævelsesbestemmelserne, som tilskuddet er underlagt, har støttemodtageren pligt til at tilbagebetale dette, såfremt:






  1) | modtageren ikke bruger tilskuddet til det formål, det var bevilget til |
| --- | --- | --- |

(249)

Artikel 3 i loven af 14. november 1983 fastlægger princippet om, at tilskuddet udelukkende skal bruges til de formål, det er bevilget til, og støttemodtageren skal kunne godtgøre, at dette er sket. Artikel 4 og 5 definerer andre regler for tildelingen af sådanne tilskud og forpligtelserne til gennemsigtighed, der pålægges støttemodtageren. Artikel 6 og 7 definerer reglerne for den kontrol, som foretages af tilskudsgiveren eller på dennes vegne, af anvendelsen af tilskuddene. Navnlig bestemmes det i artikel 6:

»Enhver [tilskuds-]giver har ret til på stedet at foretage en kontrol af anvendelsen af tilskuddet.«

I artikel 7 bestemmes forpligtelserne til tilbagebetaling og inddrivelse af tilskuddene. Denne artikel har følgende ordlyd:

»Med forbehold af ophævelsesbestemmelserne, som tilskuddet er underlagt, har støttemodtageren pligt til at tilbagebetale dette, såfremt:

1)

modtageren ikke bruger tilskuddet til det formål, det var bevilget til

| 2) | modtageren ikke leverer den dokumentation, der er nævnt i artikel 4 og 5 |
| --- | --- |

2)

modtageren ikke leverer den dokumentation, der er nævnt i artikel 4 og 5

| 3) | modtageren modsætter sig den kontrol, der er nævnt i artikel 6. |
| --- | --- |

3)

modtageren modsætter sig den kontrol, der er nævnt i artikel 6.

Dog skal modtageren i tilfælde 1) og 2) kun tilbagebetale den del af tilskuddet, der ikke er berettiget eller dokumenteret.

Offentligretlige juridiske personer, som har beføjelse til at opkræve direkte skatter, har tilladelse til ved tvang at inddrive de tilskud, der skal tilbagebetales. Den inddrivelsesansvarlige fastsætter inddrivelsesmetoden. Tvangsinddrivelsen gøres eksigibel af den forvaltningsmyndighed, der er beføjet til at gøre de pågældende offentligretlige juridiske personers respektive direkte bestemmelser eksigible.«

| (250) | Loven gør det således muligt for kommunerne at garantere, at tilskuddene bevilges i henhold til de nødvendige betingelser, og at kontrollere anvendelsen af dem og inddrive beløb, der ikke var behov for. Kommunernes betaling af underskudsdækningen er derfor underlagt meget strenge regler. De berørte hospitalers accept heraf indebærer, at de kan blive inspiceret af en uafhængig myndighed, som kan garantere, at tilskuddet faktisk er blevet anvendt til det formål, det blev bevilget til. I modsat fald har hospitalet pligt til straks at tilbagebetale det, hvilket garanterer inddrivelsen af enhver overkompensation til fordel for IRIS-hospitalerne. |
| --- | --- |

(250)

Loven gør det således muligt for kommunerne at garantere, at tilskuddene bevilges i henhold til de nødvendige betingelser, og at kontrollere anvendelsen af dem og inddrive beløb, der ikke var behov for. Kommunernes betaling af underskudsdækningen er derfor underlagt meget strenge regler. De berørte hospitalers accept heraf indebærer, at de kan blive inspiceret af en uafhængig myndighed, som kan garantere, at tilskuddet faktisk er blevet anvendt til det formål, det blev bevilget til. I modsat fald har hospitalet pligt til straks at tilbagebetale det, hvilket garanterer inddrivelsen af enhver overkompensation til fordel for IRIS-hospitalerne.

| (251) | Det bekræftes af CPAS-loven, hvis artikel 60, stk. 6, har følgende ordlyd:

  »Oprettelse eller udvidelse af institutioner eller tjenester, som vil kunne opnå tilskud til investeringer eller drift, kan kun besluttes på grundlag af dokumentation, af hvilken det fremgår, at de betingelser, der er fastsat ved lov om ydelse af tilskud, vil blive overholdt.«

  Hvis et CPAS hjælper et offentligt hospital, skal det dokumenteres, at reglerne om ydelsen af finansieringen overholdes. |
| --- | --- |

(251)

Det bekræftes af CPAS-loven, hvis artikel 60, stk. 6, har følgende ordlyd:

»Oprettelse eller udvidelse af institutioner eller tjenester, som vil kunne opnå tilskud til investeringer eller drift, kan kun besluttes på grundlag af dokumentation, af hvilken det fremgår, at de betingelser, der er fastsat ved lov om ydelse af tilskud, vil blive overholdt.«

Hvis et CPAS hjælper et offentligt hospital, skal det dokumenteres, at reglerne om ydelsen af finansieringen overholdes.

| (252) | Ligeledes definerer artikel 135g i CPAS-loven de nærmere bestemmelser om kvartalsvis overvågning af de lokale kapitel XII-sammenslutninger (i det foreliggende tilfælde IRIS-hospitalerne) ved paraplyorganisationen (i det foreliggende tilfælde IRIS). Navnlig betyder dette, at IRIS kontrollerer, at beslutningerne, der træffes af IRIS-hospitalerne, stemmer overens med:






  »1) | den generelle strategiplan og planen for etablering af hospitalsaktiviteten og de beslutninger, der træffes til udmøntning heraf |
| --- | --- | --- |

(252)

Ligeledes definerer artikel 135g i CPAS-loven de nærmere bestemmelser om kvartalsvis overvågning af de lokale kapitel XII-sammenslutninger (i det foreliggende tilfælde IRIS-hospitalerne) ved paraplyorganisationen (i det foreliggende tilfælde IRIS). Navnlig betyder dette, at IRIS kontrollerer, at beslutningerne, der træffes af IRIS-hospitalerne, stemmer overens med:

»1)

den generelle strategiplan og planen for etablering af hospitalsaktiviteten og de beslutninger, der træffes til udmøntning heraf

| 2) | etableringsplanen og finansieringsplanen, der er besluttet af den lokale sammenslutning på grundlag af retningslinjer, som er fastlagt af paraplyorganisationen, samt de korrektioner og ajourføringer, der er tilført dem |
| --- | --- |

2)

etableringsplanen og finansieringsplanen, der er besluttet af den lokale sammenslutning på grundlag af retningslinjer, som er fastlagt af paraplyorganisationen, samt de korrektioner og ajourføringer, der er tilført dem

| 3) | det årlige budget, der vedtages af den lokale sammenslutning på grundlag retningslinjer, som er fastlagt af paraplyorganisationen. |
| --- | --- |

3)

det årlige budget, der vedtages af den lokale sammenslutning på grundlag retningslinjer, som er fastlagt af paraplyorganisationen.

I tilfælde af manglende overholdelse træffer paraplyorganisationen enhver foranstaltning, den finder egnet til at bringe den manglende overholdelse til ophør, og meddeler den berørte lokale sammenslutning dem til gennemførelse inden den frist, som den fastsætter.

I tilfælde af at den berørte lokale sammenslutning ikke gennemfører foranstaltningerne inden den pålagte frist, kan paraplyorganisationen uden ophør pålægge den kommissær, der er anført i artikel 135h, at træde i stedet for det organ i den lokale sammenslutning, der har svigtet sin pligt.«

| (253) | Det fremgår af ovenstående bestemmelser, at både CPAS-loven og loven af 14. november 1983 gør det muligt for kommunerne i Bruxelles at garantere, at de tilskud, der er bevilget IRIS-hospitalerne, er korrekt anvendt og ikke medfører overkompensation. Den samlede anvendelse af disse bestemmelser letter kontrollen af overkompensation og hjemler inddrivelse af overkompensationen. Endvidere gives der i tilfælde af manglende overholdelse en substitutionsbeføjelse til en tredjepart for at garantere, at disse forpligtelser, der pålægges IRIS-hospitalerne, opfyldes, især i henseende til budgettet. Kommunerne, CPAS og paraplyorganisationen IRIS har derfor udvidede kontrolbeføjelser, selv om der praktisk talt ikke findes nogen risiko for overkompensation i kraft af den i nærværende afgørelse omhandlede underskudsdækningsordning. |
| --- | --- |

(253)

Det fremgår af ovenstående bestemmelser, at både CPAS-loven og loven af 14. november 1983 gør det muligt for kommunerne i Bruxelles at garantere, at de tilskud, der er bevilget IRIS-hospitalerne, er korrekt anvendt og ikke medfører overkompensation. Den samlede anvendelse af disse bestemmelser letter kontrollen af overkompensation og hjemler inddrivelse af overkompensationen. Endvidere gives der i tilfælde af manglende overholdelse en substitutionsbeføjelse til en tredjepart for at garantere, at disse forpligtelser, der pålægges IRIS-hospitalerne, opfyldes, især i henseende til budgettet. Kommunerne, CPAS og paraplyorganisationen IRIS har derfor udvidede kontrolbeføjelser, selv om der praktisk talt ikke findes nogen risiko for overkompensation i kraft af den i nærværende afgørelse omhandlede underskudsdækningsordning.

| (254) | Når det offentlige hospitals driftsregnskab udviser et underskud, kan kollegiet af borgmestre og kommunalbestyrelsesmedlemmer i medfør af artikel 111, stk. 2, og artikel 126 i CPAS-loven i øvrigt stille gennemførelsen af »enhver beslutning truffet af CPAS, der skader den kommunale interesse og navnlig kommunens finansielle interesser« i bero. |
| --- | --- |

(254)

Når det offentlige hospitals driftsregnskab udviser et underskud, kan kollegiet af borgmestre og kommunalbestyrelsesmedlemmer i medfør af artikel 111, stk. 2, og artikel 126 i CPAS-loven i øvrigt stille gennemførelsen af »enhver beslutning truffet af CPAS, der skader den kommunale interesse og navnlig kommunens finansielle interesser« i bero.

| (255) | Endelig skal det understreges, at myndighederne, der bevilger den omhandlede støtteforanstaltning (nemlig kommunerne og CPAS), kontrollerer støttemodtagerne direkte. Navnlig har disse myndigheder stemmeflertal i IRIS-hospitalernes bestyrelser, som bl.a. udnævner generaldirektøren for de enkelte hospitaler. I det lidet sandsynlige tilfælde at et IRIS-hospital skulle afvise at tilbagebetale overkompensationen, ville de offentlige myndigheder let kunne udskifte generaldirektøren for at afhjælpe situationen. Som i øvrigt krævet i hvert IRIS-hospitals vedtægter mødes bestyrelsen mindst otte gange om året, hvilket gør det muligt for myndighederne, der har bevilget støtten, at følge IRIS-hospitalernes økonomiske situation tæt (navnlig gennem kvartalsrapporter over dette emne som krævet i vedtægterne). |
| --- | --- |

(255)

Endelig skal det understreges, at myndighederne, der bevilger den omhandlede støtteforanstaltning (nemlig kommunerne og CPAS), kontrollerer støttemodtagerne direkte. Navnlig har disse myndigheder stemmeflertal i IRIS-hospitalernes bestyrelser, som bl.a. udnævner generaldirektøren for de enkelte hospitaler. I det lidet sandsynlige tilfælde at et IRIS-hospital skulle afvise at tilbagebetale overkompensationen, ville de offentlige myndigheder let kunne udskifte generaldirektøren for at afhjælpe situationen. Som i øvrigt krævet i hvert IRIS-hospitals vedtægter mødes bestyrelsen mindst otte gange om året, hvilket gør det muligt for myndighederne, der har bevilget støtten, at følge IRIS-hospitalernes økonomiske situation tæt (navnlig gennem kvartalsrapporter over dette emne som krævet i vedtægterne).

| (256) | I lyset af ovenstående betragtninger konkluderer Kommissionen, at der findes tilstrækkelige bestemmelser til at undgå, til at påvise og til at inddrive overkompensation, mens risikoen for reel overkompensation synes meget begrænset i kraft af arten af den omhandlede støtteforanstaltning. |
| --- | --- |

(256)

I lyset af ovenstående betragtninger konkluderer Kommissionen, at der findes tilstrækkelige bestemmelser til at undgå, til at påvise og til at inddrive overkompensation, mens risikoen for reel overkompensation synes meget begrænset i kraft af arten af den omhandlede støtteforanstaltning.

7.3.7.   Varigheden af overdragelserne

Varigheden af overdragelserne

| (257) | Artikel 2, stk. 2, i SGEI-afgørelsen af 2012 bestemmer, at afgørelsen kun finder anvendelse, hvis overdragelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse har en varighed, der ikke overstiger 10 år. Hvis overdragelsesperioden overstiger 10 år, finder den kun anvendelse i det omfang, hvor der af tjenesteleverandøren kræves en betydelig investering, som skal afskrives over en længere periode i overensstemmelse med almindeligt anerkendte regnskabsprincipper. |
| --- | --- |

(257)

Artikel 2, stk. 2, i SGEI-afgørelsen af 2012 bestemmer, at afgørelsen kun finder anvendelse, hvis overdragelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse har en varighed, der ikke overstiger 10 år. Hvis overdragelsesperioden overstiger 10 år, finder den kun anvendelse i det omfang, hvor der af tjenesteleverandøren kræves en betydelig investering, som skal afskrives over en længere periode i overensstemmelse med almindeligt anerkendte regnskabsprincipper.

| (258) | IRIS-hospitalernes vedtægter, som på kommunalt plan er de relevante overdragelsesakter i det foreliggende tilfælde, har en varighed, der er fastsat til 30 år. Kommissionen vurderer, at en så lang varighed er begrundet i, at IRIS-hospitalerne er nødt til at foretage betydelige investeringer som leverandører af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, der er overdraget til dem. Nærmere bestemt er de vigtigste aktiver i IRIS-hospitalerne deres bygninger (der repræsenterer over 60 % af værdien af deres aktiver), som afskrives over en periode på 30 år i overensstemmelse med almindeligt anerkendte regnskabsprincipper (290). I øvrigt har IRIS' strategiplaner, som præciserer de supplerende forpligtelser, der påhviler IRIS-hospitalerne, også en begrænset varighed, der er endnu kortere. Den første strategiplan dækkede perioden 1996-2001. Den anden strategiplan dækkede oprindelig perioden 2002-2006, men blev siden ændret og forlænget indtil 2014. En ny strategiplan for perioden 2015-2018 blev vedtaget i januar 2015. |
| --- | --- |

(258)

IRIS-hospitalernes vedtægter, som på kommunalt plan er de relevante overdragelsesakter i det foreliggende tilfælde, har en varighed, der er fastsat til 30 år. Kommissionen vurderer, at en så lang varighed er begrundet i, at IRIS-hospitalerne er nødt til at foretage betydelige investeringer som leverandører af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, der er overdraget til dem. Nærmere bestemt er de vigtigste aktiver i IRIS-hospitalerne deres bygninger (der repræsenterer over 60 % af værdien af deres aktiver), som afskrives over en periode på 30 år i overensstemmelse med almindeligt anerkendte regnskabsprincipper (290). I øvrigt har IRIS' strategiplaner, som præciserer de supplerende forpligtelser, der påhviler IRIS-hospitalerne, også en begrænset varighed, der er endnu kortere. Den første strategiplan dækkede perioden 1996-2001. Den anden strategiplan dækkede oprindelig perioden 2002-2006, men blev siden ændret og forlænget indtil 2014. En ny strategiplan for perioden 2015-2018 blev vedtaget i januar 2015.

290

| (259) | Endvidere har loven af 10. april 2014 (291) begrænset varigheden af den føderale overdragelse af den basale hospitalsopgave (292) gennem en ændring af artikel 105 i den nuværende udgave af LCH (293). Artikel 105 kræver bl.a. i øjeblikket, at den periode, som BMF-midlerne bevilges til, ikke overstiger 10 år undtagen for de elementer af BMF, som dækker omkostningen ved store hospitalsinvesteringer, der skal afskrives over en længere periode i overensstemmelse med almindeligt anerkendte regnskabsprincipper. Endelig har også den individuelle autorisation, som hospitalerne skal være i besiddelse af for at kunne søge om BMF-finansiering, også en begrænset varighed (som afhænger af regionen, men som generelt er på ca. fem år og under alle omstændigheder højst 10 år). |
| --- | --- |

(259)

Endvidere har loven af 10. april 2014 (291) begrænset varigheden af den føderale overdragelse af den basale hospitalsopgave (292) gennem en ændring af artikel 105 i den nuværende udgave af LCH (293). Artikel 105 kræver bl.a. i øjeblikket, at den periode, som BMF-midlerne bevilges til, ikke overstiger 10 år undtagen for de elementer af BMF, som dækker omkostningen ved store hospitalsinvesteringer, der skal afskrives over en længere periode i overensstemmelse med almindeligt anerkendte regnskabsprincipper. Endelig har også den individuelle autorisation, som hospitalerne skal være i besiddelse af for at kunne søge om BMF-finansiering, også en begrænset varighed (som afhænger af regionen, men som generelt er på ca. fem år og under alle omstændigheder højst 10 år).

291

292

293

| (260) | Kommissionen vurderer således, at forpligtelsen efter artikel 2, stk. 2, i SGEI-afgørelsen af 2012 til at begrænse varigheden af overdragelsen og dokumentere denne er opfyldt. |
| --- | --- |

(260)

Kommissionen vurderer således, at forpligtelsen efter artikel 2, stk. 2, i SGEI-afgørelsen af 2012 til at begrænse varigheden af overdragelsen og dokumentere denne er opfyldt.

7.3.8.   Gennemsigtighed

Gennemsigtighed

| (261) | Endelig kræver SGEI-afgørelsen af 2012, at medlemsstaterne offentliggør visse oplysninger. Nærmere bestemt kræver artikel 7 i SGEI-afgørelsen af 2012, når det drejer sig om kompensation på over 15 mio. EUR ydet til en virksomhed, som også udøver aktiviteter, der falder uden for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, at medlemsstaterne på internettet eller ad andre egnede kanaler offentliggør overdragelsesakten (eller en sammenfatning af de oplysninger, der er anført i artikel 4 i samme afgørelse) og beløbet for den støtte, virksomheden modtager, på årsbasis. |
| --- | --- |

(261)

Endelig kræver SGEI-afgørelsen af 2012, at medlemsstaterne offentliggør visse oplysninger. Nærmere bestemt kræver artikel 7 i SGEI-afgørelsen af 2012, når det drejer sig om kompensation på over 15 mio. EUR ydet til en virksomhed, som også udøver aktiviteter, der falder uden for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, at medlemsstaterne på internettet eller ad andre egnede kanaler offentliggør overdragelsesakten (eller en sammenfatning af de oplysninger, der er anført i artikel 4 i samme afgørelse) og beløbet for den støtte, virksomheden modtager, på årsbasis.

| (262) | Forpligtelsen til gennemsigtighed efter SGEI-afgørelsen af 2012 finder anvendelse på »kompensation på over 15 mio. EUR ydet til en virksomhed, som også udøver aktiviteter, der falder uden for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse«. Som vist i tabel 9-13 overstiger beløbet for den kommunale underskudsdækning pr. IRIS-hospital i intet år grænsen på 15 mio. EUR. Kommissionen vurderer derfor, at forpligtelsen til gennemsigtighed efter artikel 7 i SGEI-afgørelsen af 2012 ikke finder anvendelse i det foreliggende tilfælde. |
| --- | --- |

(262)

Forpligtelsen til gennemsigtighed efter SGEI-afgørelsen af 2012 finder anvendelse på »kompensation på over 15 mio. EUR ydet til en virksomhed, som også udøver aktiviteter, der falder uden for tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse«. Som vist i tabel 9-13 overstiger beløbet for den kommunale underskudsdækning pr. IRIS-hospital i intet år grænsen på 15 mio. EUR. Kommissionen vurderer derfor, at forpligtelsen til gennemsigtighed efter artikel 7 i SGEI-afgørelsen af 2012 ikke finder anvendelse i det foreliggende tilfælde.

7.3.9.   Sammenfatning af konklusionerne på støttens forenelighed med det indre marked

Sammenfatning af konklusionerne på støttens forenelighed med det indre marked

| (263) | I lyset af ovenstående betragtninger konkluderer Kommissionen, at den underskudsdækning, som kommunerne i Bruxelles siden 1996 har ydet de offentlige IRIS-hospitaler i Bruxelles, og som er genstand for nærværende afgørelse, er i overensstemmelse med kravene i SGEI-afgørelsen af 2012 og derfor forenelige med det indre marked i henhold til artikel 106, stk. 2, i TEUF. |
| --- | --- |

(263)

I lyset af ovenstående betragtninger konkluderer Kommissionen, at den underskudsdækning, som kommunerne i Bruxelles siden 1996 har ydet de offentlige IRIS-hospitaler i Bruxelles, og som er genstand for nærværende afgørelse, er i overensstemmelse med kravene i SGEI-afgørelsen af 2012 og derfor forenelige med det indre marked i henhold til artikel 106, stk. 2, i TEUF.

| (264) | Det fremgår af ovenstående konklusion og redegørelsen i betragtning 148-152, at Kommissionen ikke behøver vurdere, om den underskudsdækning, som kommunerne i Bruxelles har ydet de offentlige IRIS-hospitaler i Bruxelles, også er forenelig med det indre marked efter SGEI-beslutningen af 2005 (vedrørende den støtte, der blev ydet mellem den 19. december 2005 og den 31. januar 2012) eller SGEI-rammebestemmelserne af 2012. |
| --- | --- |

(264)

Det fremgår af ovenstående konklusion og redegørelsen i betragtning 148-152, at Kommissionen ikke behøver vurdere, om den underskudsdækning, som kommunerne i Bruxelles har ydet de offentlige IRIS-hospitaler i Bruxelles, også er forenelig med det indre marked efter SGEI-beslutningen af 2005 (vedrørende den støtte, der blev ydet mellem den 19. december 2005 og den 31. januar 2012) eller SGEI-rammebestemmelserne af 2012.

7.4.   Afsluttende bemærkninger

Afsluttende bemærkninger

| (265) | Som forklaret ovenfor (se betragtning 159) har Retten i sin annullationsdom af 7. november 2012 henvist til ligebehandlingsprincippet. I denne forbindelse minder Kommissionen om, at princippet om ikkediskrimination/ligebehandling ikke optræder blandt forenelighedskriterierne i SGEI-afgørelsen af 2012. Ikke desto mindre konkluderer Kommissionen, at dette princip i det foreliggende tilfælde under alle omstændigheder er overholdt, idet IRIS-hospitalerne og privathospitalerne i Bruxelles befinder sig i juridisk og faktisk forskellige situationer, fordi de offentlige IRIS-hospitalers tjenesteydelsesopgave af almindelig økonomisk interesse har et større omfang end privathospitalernes og dermed er mere bekostelig at varetage (som forklaret ovenfor, se afsnit 7.3.4.1). Kommissionen bemærker, at de offentlige IRIS-hospitaler oven i købet er underlagt et antal begrænsninger og supplerende omkostninger (se betragtning 42 og 43) ved udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, som er overdraget til dem. |
| --- | --- |

(265)

Som forklaret ovenfor (se betragtning 159) har Retten i sin annullationsdom af 7. november 2012 henvist til ligebehandlingsprincippet. I denne forbindelse minder Kommissionen om, at princippet om ikkediskrimination/ligebehandling ikke optræder blandt forenelighedskriterierne i SGEI-afgørelsen af 2012. Ikke desto mindre konkluderer Kommissionen, at dette princip i det foreliggende tilfælde under alle omstændigheder er overholdt, idet IRIS-hospitalerne og privathospitalerne i Bruxelles befinder sig i juridisk og faktisk forskellige situationer, fordi de offentlige IRIS-hospitalers tjenesteydelsesopgave af almindelig økonomisk interesse har et større omfang end privathospitalernes og dermed er mere bekostelig at varetage (som forklaret ovenfor, se afsnit 7.3.4.1). Kommissionen bemærker, at de offentlige IRIS-hospitaler oven i købet er underlagt et antal begrænsninger og supplerende omkostninger (se betragtning 42 og 43) ved udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, som er overdraget til dem.

| (266) | Da IRIS-hospitalerne og privathospitalerne i Bruxelles befinder sig i forskellige/ikkesammenlignelige situationer, kan underskudsdækningen til IRIS-hospitalerne ikke anses for at være et brud på ligebehandlingsprincippet. |
| --- | --- |

(266)

Da IRIS-hospitalerne og privathospitalerne i Bruxelles befinder sig i forskellige/ikkesammenlignelige situationer, kan underskudsdækningen til IRIS-hospitalerne ikke anses for at være et brud på ligebehandlingsprincippet.

8.   KONKLUSION

KONKLUSION

| (267) | I lyset af ovenstående vurdering har Kommissionen afgjort, at den omhandlede statsstøtte i det foreliggende tilfælde er forenelig med det indre marked i henhold til artikel 106, stk. 2, i TEUF — |
| --- | --- |

(267)

I lyset af ovenstående vurdering har Kommissionen afgjort, at den omhandlede statsstøtte i det foreliggende tilfælde er forenelig med det indre marked i henhold til artikel 106, stk. 2, i TEUF —

VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

Artikel 1

Den statsstøtte, der er tildelt i form af en dækning af underskuddene på de offentlige IRIS-hospitaler i Bruxelles af kommunerne i Bruxelles siden 1996, er forenelig med det indre marked i henhold til artikel 106, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

Artikel 2

Denne afgørelse er rettet til Kongeriget Belgien.

Udfærdiget i Bruxelles, den 5. juli 2016.

På Kommissionens vegne

Margrethe VESTAGER

Medlem af Kommissionen

---

(1)  Med virkning fra den 1. december 2009 er EF-traktatens artikel 87 og 88 blevet til henholdsvis artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»TEUF«). De to sæt bestemmelser er i det væsentlige identiske. I denne afgørelse skal henvisninger til artikel 107 og 108 i EUF-traktaten efter omstændighederne forstås som henvisninger til EF-traktatens artikel 87 og 88. Med TEUF er der også indført visse terminologiske ændringer, f.eks. er »Fællesskab« erstattet med »Union«, »fællesmarkedet« med »det indre marked« og »Retten i Første Instans« med »Retten«. Det er TEUF-terminologien, der anvendes i denne afgørelse.

1

(2)  
  EUT C 437 af 5.12.2014, s. 10.

2

(3)  Tilsammen forvalter disse fem hospitaler ca. 2 425 af de i alt ca. 7 260 hospitalssenge, som de almene hospitaler og universitetshospitalerne i hovedstadsregionen Bruxelles råder over (undtagen psykiatriske, geriatriske og andre specialiserede hospitaler). De har ca. 10 000 ansatte. Disse hospitaler leverer over en million lægekonsultationer om året. Antallet af godkendte hospitalssenge blev oplyst af de belgiske myndigheder (som konsulterede de to offentlige organer Commission communautaire commune (herefter »Cocom«) og Service public fédéral Santé publique (herefter »SPF Santé publique«)) og vedrører 2015. Øvrige oplysninger findes på IRIS' websted (se http://www.iris-hopitaux.be).

3

(4)  I afsnit 2.2 og 2.4 findes mere og fyldigere information om disse offentlige hospitaler og deres aktiviteter.

4

(5)  Forkortelsen IRIS står for Interhospitalière régionale des infrastructures de soins.

5

(6)  Klagerne havde bedt om, at deres identitet ikke blev offentliggjort. På grund af disse parters annullationssøgsmål og annullationsdommen af 7. november 2012 afsagt af Retten i sag T-137/10 er deres identitet dog nu blevet offentliggjort (se betragtning 4 og 6). Det skal også bemærkes, at ABISP og dens medlemmer trak deres klage tilbage.

6

(7)  Dette sidste argument blev fremført af klagerne for første gang i brevet af 15. december 2008.

7

(8)  Kommissionens tjenestegrene har i det væsentlige foreløbig vurderet, at IRIS-hospitalerne efter alt at dømme var blevet behørigt pålagt at levere offentlige tjenesteydelsesopgaver, at kompensationen, de modtog, var klart defineret, og at der ikke var tale om overkompensation. Derfor konkluderede Kommissionens tjenestegrene, at der ikke var problemer med overholdelsen af statsstøttereglerne. I øvrigt konstaterede de, at kravene til gennemsigtighed ligeledes syntes at være opfyldt. Kommissionens tjenestegrene konkluderede derfor, at der ikke var tilstrækkeligt grundlag for at fortsætte undersøgelsen, da der ikke var fremlagt nye oplysninger fra klagernes side.

8

(9)  Sag T-128/08, endnu ikke offentliggjort.

9

(10)  Sag T-241/08, endnu ikke offentliggjort.

10

(11)  Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde (EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1).

11

(12)  
  EUT C 74 af 24.3.2010, s. 1.

12

(13)  Kommissionens beslutning 2005/842/EF af 28. november 2005 om anvendelsen af bestemmelserne i EF-traktatens artikel 86, stk. 2, på statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste ydet til visse virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (EUT L 312 af 29.11.2005, s. 67).

13

(14)  Sag T-137/10, CBI mod Kommissionen, ECLI:EU:T:2012:584.

14

(15)  Ibid., præmis 313.

15

(16)  Se fodnote 2.

16

(17)  
  Moniteur belge af 5. august 1976, s. 9876.

17

Moniteur belge

(18)  Af de 19 kommuner, der udgør hovedstadsregionen Bruxelles, er de seks omhandlede kommuner: Anderlecht, la Ville de Bruxelles, Etterbeek, Ixelles, Schaerbeek og Saint-Gilles.

18

(19)  Nærmere bestemt var der tale om følgende hospitaler: CHU Brugmann-HUDERF (samlet enhed indtil 1. januar 1997), CHU Saint-Pierre, Institut Bordet, Centre Hospitalier Baron Lambert, Centre Hospitalier Bracops, Centre Hospitalier Molière, Centre Hospitalier Brien og Centre Hospitalier Etterbeek-Ixelles.

19

(20)  Fed skrift tilføjet.

20

(21)  Fed skrift tilføjet.

21

(22)  Ordinært møde 1995-1996. Dokumenter fra mødet i Cocom: Forslag til bekendtgørelse: B-10/1. Rapport: B-10/2. Fuldstændigt referat. Drøftelse og vedtagelse: møde den 22. december 1995.

22

(23)  I det forberedende arbejde præciseres navnlig, at samarbejdsaftalen af 19. maj 1994 blev indgået »med henblik på at sikre videreførelsen af de offentlige hospitaler i Bruxelles ved bl.a. at tilskynde til indførelse af koordinations- og samarbejdsmekanismer mellem de ansvarlige for de forskellige offentlige hospitalsenheder, der er beliggende i hovedstadsregionen Bruxelles, nemlig kommunerne, [CPAS] og de sammenslutninger, der er stiftet i medfør af kapitel XII i [CPAS-loven].«

23

(24)  Ifølge artikel 121 i CPAS-loven er kapitel XII-sammenslutninger juridiske personer.

24

(25)  Visse af IRIS-hospitalerne driver deres virksomhed på flere adresser. I øjeblikket har CHU-B således tre hospitalsadresser (Victor Horta, Paul Brien og Reine Astrid), CHU-SP har to (Porte de Hal og César de Paepe) og HIS har fire (Etterbeek-Ixelles, J. Bracops, Molière-Longchamp og Baron Lambert).

25

(26)  Den kontrol, som IRIS udfører, er underlagt betingelser, der er præciseret i bekendtgørelsen af 22. december 1995 (vedtaget af hovedstadsregionen Bruxelles, offentliggjort i Moniteur belge af 7. februar 1996, s. 2737).

26

Moniteur belge

(27)  I artikel 120 i CPAS-loven præciseres mindstekravene til de vedtægter, der gælder for sammenslutninger, der stiftes af et CPAS på grundlag af kapitel XII i CPAS-loven.

27

(28)  I artikel 125 i CPAS-loven bestemmes følgende: »Uanset andelen af de forskellige medlemmers tilførsler har offentligretlige juridiske personer altid stemmeflertal i sammenslutningens forskellige forvaltnings- og ledelsesorganer.«

28

(29)  FRBRTC blev oprettet ved bekendtgørelse af 8. april 1993, Moniteur belge af 12. maj 1993, s. 10889 (ændret ved bekendtgørelse af 2. maj 2002).

29

Moniteur belge

(30)  Beløbet på 100 mio. EUR var utilstrækkeligt til at dække hospitalernes samlede finansielle forpligtelser, sådan som disse så ud ultimo 1995 med et anslået kumuleret underskud på næsten 200 mio. EUR.

30

(31)  
  Moniteur belge af 7. oktober 1987, s. 14652. Erstattet af den koordinerede lov om hospitaler og andre sundhedsinstitutioner af 10. juli 2008, Moniteur belge af 7. november 2008, s. 58624.

31

Moniteur belge

Moniteur belge

(32)  For at lette henvisningerne henvises der i nærværende afgørelse blot til artikel 147 i LCH, idet det forstås, at denne henvisning gælder artikel 163 i LCH efter ikrafttrædelsen af loven af 10. juli 2008.

32

(33)  Se artikel 2-7 i lov af 7. august 1987.

33

(34)  Se artikel 10-17 i lov af 7. august 1987.

34

(35)  Se artikel 23-45 i lov af 7. august 1987. Fastlæggelsen af planen består i at bestemme et maksimalt antal hospitalssenge pr. region ud fra de medicinske behov som evalueret af de føderale myndigheder. Det følger heraf, at medmindre efterspørgslen efter hospitalssenge stiger, er det kun tilladt at oprette sengepladser (eller hospitaler), hvis der nedlægges sengepladser andre steder.

35

(36)  Se artikel 68-76e i lov af 7. august 1987.

36

(37)  Se artikel 130-142 i lov af 7. august 1987.

37

(38)  Se http://www.iris-hopitaux.be/fr (webstedet besøgt den 19. august 2015).

38

(39)  Se fodnote 246 vedrørende medianindkomsten.

39

(40)  Denne forpligtelse bygger bl.a. på lov af 18. juli 1966, på artikel 42, stk. 5, i CPAS-loven, på lov af 24. juni 1988, på bekendtgørelse fra regeringen (»Exécutif«) i hovedstadsregionen Bruxelles af 25. juli 1991 og på bekendtgørelse fra regeringen i hovedstadsregionen Bruxelles af 6. maj 1999.

40

(41)  Alle skøn over de i denne og næste betragtning nævnte omkostninger vedrører 2010 og afspejler den resterende omkostning, som IRIS-hospitalerne skal afholde efter fradrag af eventuel offentlig finansiering fra hovedstadsregionen Bruxelles eller den føderale regering.

41

(42)  Omfattet af tavshedspligt.

42

(43)  Denne forpligtelse bygger bl.a. på artikel 156 og artikel 161, stk. 1 og 2, i lov af 24. juni 1988, på artikel 42, stk. 5, i CPAS-loven og på stk. 3.4 i overenskomst (protocole syndical) 95/3 af 27. oktober 1995.

43

(44)  Denne forpligtelse bygger bl.a. på lov af 14. februar 1961, på artikel 42, stk. 5, i CPAS-loven, på lov af 24. juni 1988 og på bekendtgørelse fra regeringen i hovedstadsregionen Bruxelles af 6. maj 1999.

44

(45)  Disse skalaforhøjelser er defineret i aftale 2003/1, 2004/10, 2007/1 og 2009/1.

45

(46)  Hovedstadsregionen Bruxelles har i overensstemmelse med kapitel XIIa i CPAS-loven indført en struktur med en paraplyorganisation, der skal være ansvarlig for koordinering og tilsyn med hospitalsaktiviteterne i IRIS-hospitalerne.

46

(47)  Det skal dog bemærkes, at dette princip for visse af IRIS-hospitalerne oprindelig var angivet i artikel 44 eller 47. Uanset hvor, var dette princip i alle tilfælde nævnt i hver oprindelig vedtægt.

47

(48)  På tidspunktet for oprettelsen af IRIS-hospitalerne blev dette princip indskrevet i artikel 44 i vedtægterne med følgende ordlyd: »Årets resultat fordeles, ved beslutning truffet af generalforsamlingen, mellem de medlemmer, som har mindst en femtedel af stemmerne på generalforsamlingen, i forhold til deres repræsentation på generalforsamlingen.«

48

(49)  I september 2013 udgav Mutualité chrétienne, et af de største belgiske gensidige forsikringsselskaber (mutuelles — gensidige forsikringsselskaber — er private, almennyttige organisationer, der har ansvaret for at refundere de sundhedsudgifter, som socialsikringen betaler), en artikel, ifølge hvilken de belgiske hospitalers indtægter i 2011 i gennemsnit fordelte sig på følgende tre finansieringskilder: 1) BMF: 49 %, 2) INAMI: 42 %, og 3) patienter (eller deres private sygeforsikringsselskaber): 9 %.

49

(50)  Se artikel 87 ff. i lov af 7. august 1987.

50

(51)  Se artikel 24-87 i kongelig anordning af 25. april 2002, Moniteur belge af 5. juli 2002, s. 30290.

51

Moniteur belge

(52)  Se lov af 9. august 1963 som ændret, Moniteur belge af 1. november 1963, s. 10555.

52

Moniteur belge

(53)  
  Moniteur belge af 27. august 1994, s. 21524.

53

Moniteur belge

(54)  Se artikel 133-135 i lov af 7. august 1987.

54

(55)  Se artikel 140 i lov af 7. august 1987.

55

(56)  Se artikel 46 ff. i lov af 7. august 1987.

56

(57)  Se artikel 47 i lov af 7. august 1987.

57

(58)  For at lette henvisningerne henvises der i nærværende afgørelse blot til artikel 109 i LCH, idet det forstås, at denne henvisning gælder artikel 125 i LCH efter ikrafttrædelsen af loven af 10. juli 2008.

58

(59)  
  Moniteur belge af 1. januar 1964, s. 2. Ifølge denne lov skulle 10 % af underskuddet dækkes af den kommune, hvori hospitalet var beliggende, og de resterende 90 % af de belgiske kommuner, hvor patienterne havde bopæl.

59

Moniteur belge

(60)  
  Moniteur belge af 29. december 1973, s. 15027.

60

Moniteur belge

(61)  Det skete første gang i kongelig anordning af 8. december 1986, Moniteur belge af 12. december 1986, s. 17023, ændret ved kongelig anordning af 10. november 1989 og siden erstattet af kongelig anordning af 8. marts 2006, Moniteur belge af 12. april 2006, s. 20232.

61

Moniteur belge

Moniteur belge

(62)  De øvrige elementer, der ikke indgår i det underskud, der dækkes i henhold til artikel 109 i LCH, er bl.a. skønnet over korrigerende betalinger i forbindelse med BMF, visse hensættelser og visse typer afskrivninger.

62

(63)  Det underskud, der er omfattet af artikel 109 i LCH, er da også beregnet ud fra det regnskabsmæssige underskud og under udelukkelse herfra af visse elementer.

63

(64)  
  Moniteur belge af 4. september 1975, s. 10847.

64

Moniteur belge

(65)  Se artikel 77 og 78 i lov af 7. august 1987.

65

(66)  Se artikel 80-85 i lov af 7. august 1987.

66

(67)  Se artikel 86-86b i lov af 7. august 1987.

67

(68)  Se artikel 115 i lov af 7. august 1987.

68

(69)  Se fodnote 29.

69

(70)  Disse særlige tilskud blev bevilget på grundlag af bekendtgørelse af 13. februar 2003, Moniteur belge af 5. maj 2003, s. 24098.

70

Moniteur belge

(71)  Kommissionens beslutning i sag SA.19864 (ex NN 54/2009) (EUT C 74 af 24.3.2010, s. 1).

71

(72)  Ibid. [ikke oversat til dansk], betragtning 140-145.

72

(73)  Ibid., betragtning 146-150.

73

(74)  Ibid.

74

(75)  Ibid., betragtning 151-155.

75

(76)  Ibid., betragtning 156.

76

(77)  Ibid., betragtning 175-181.

77

(78)  Ibid., betragtning 182-193.

78

(79)  Ibid., betragtning 204-205.

79

(80)  Ibid., betragtning 206.

80

(81)  Ibid., betragtning 198.

81

(82)  Ibid., betragtning 199.

82

(83)  Ibid., betragtning 201.

83

(84)  Se fodnote 14.

84

(85)  Ibid., præmis 70.

85

(86)  Ibid., præmis 313.

86

(87)  Ibid., præmis 97-188.

87

(88)  Ibid., præmis 119-120.

88

(89)  Ibid., præmis 104.

89

(90)  Ibid., præmis 123-151.

90

(91)  Ibid., præmis 152-159.

91

(92)  Ibid., præmis 174-188.

92

(93)  Ibid., præmis 159.

93

(94)  Ibid., præmis 189-244.

94

(95)  Ibid., præmis 194 og 195-202.

95

(96)  Ibid., præmis 196.

96

(97)  Ibid., præmis 194.

97

(98)  Ibid., præmis 203-207.

98

(99)  Ibid., præmis 208-211.

99

(100)  Ibid., præmis 215.

100

(101)  Ibid., præmis 216-218.

101

(102)  Ibid., præmis 231-244.

102

(103)  Ibid., præmis 238.

103

(104)  Ibid., præmis 239-244.

104

(105)  Ibid., præmis 245-301.

105

(106)  Ibid., præmis 253-255.

106

(107)  Ibid., præmis 257-258 og 265.

107

(108)  Ibid., præmis 259-264.

108

(109)  Ibid., præmis 266-278.

109

(110)  Ibid., præmis 279-288.

110

(111)  Ibid., præmis 286.

111

(112)  Ibid., præmis 288.

112

(113)  Ibid., præmis 290.

113

(114)  Ibid., præmis 300.

114

(115)  Ibid., præmis 308.

115

(116)  Se fodnote 2.

116

(117)  Se i den forbindelse dom i sag T-137/10, præmis 310 og 313.

117

(118)  Spørgsmålet om, hvorvidt disse aktiviteter nu også udgør tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse efter artikel 106, stk. 2, i TEUF eller ikke, og hvorvidt disse aktiviteter blev overdraget til hospitalerne ved en behørigt etableret overdragelsesakt, vil blive behandlet nedenfor (i afsnit 7.3.4).

118

(119)  Se i den forbindelse dom i sag T-137/10, præmis 308.

119

(120)  Se dom af 25. januar 2013 i sag RG 2010/15534/A, ASBL La Clinique Fond'Roy mod [...] og CPAS d'Uccle og d'Anderlecht.

120

(121)  I kongelig anordning af 12. december 1996 om akut lægehjælp præciseres det, at den akutte karakter skønnes og attesteres af en læge eller en tandlæge. Den akutte karakter defineres ikke i loven, men skønnes af den sundhedsfaglige person, der konsulteres. Akut lægehjælp kan således rumme alle typer lægehjælp af kurativ og præventiv karakter, ydet på et hospital eller ambulant, samt recepter på lægemidler. Akut lægehjælp adskiller sig således fra livreddende akutbehandling beskrevet i betragtning 97.

121

(122)  MC-Informations no 211, februar 2004, s. 8-14.

122

o

(123)  Se fodnote 49, hvor denne organisation er beskrevet.

123

(124)  
  »Domicile de secours-aftalerne« blev indgået mellem IRIS-hospitalerne og 17 ud af 19 CPAS i hovedstadsregionen Bruxelles (se også betragtning 187-188). I disse aftaler fastlægges de nærmere bestemmelser om refusion, der på visse betingelser ydes af CPAS af omkostninger ved behandling af patienter, som ikke er i stand til at betale for behandlingen og ikke har en forsikring. I disse aftaler angives bl.a., at IRIS-hospitalerne i videst muligt omfang skal indsamle de nødvendige oplysninger til »sociale undersøgelser« (se også betragtning 210-211).

124

(125)  LCH's artikel 2 har følgende ordlyd: »I denne koordinerede lov forstås ved hospitaler de sundhedsinstitutioner, hvor der kan udføres specifikke undersøgelser og/eller behandlinger af specialmedicinsk karakter inden for medicin, kirurgi og eventuelt obstetrik på alle tidspunkter i et tværfagligt miljø, på de betingelser for levering af sundhedsydelser og i den medicinske, medicinsk-tekniske, paramedicinske og logistiske ramme, der er påkrævet og egnet til de patienter, som tilses ambulant eller indlægges, fordi deres sundhedstilstand kræver levering af denne samlede sundhedsydelse for at behandle eller lindre sygdommen, genoprette eller forbedre patientens sundhedstilstand eller stabilisere læsioner hurtigst muligt.«

125

(126)  Udtalelse fra lovgivningsafdelingen under Conseil d'État om det foreløbige udkast til bekendtgørelse af 13. februar 2003 om tildeling af særlige tilskud til kommunerne fra hovedstadsregionen Bruxelles.

126

(127)  Se betragtning 19 for at læse denne artikels ordlyd.

127

(128)  Den føderale regering vedtager planen om hospitalssenge (»hospitalsplanlægningen«) på grundlag af forskellige indekser (inden for medicin, kirurgi, geriatri, fødsler, pædiatri, revalidering, psykiatri, neonatalfunktion osv.) i lyset af den samlede befolkning i Bruxelles, regionen Flandern og regionen Vallonien og hele kongeriet på forslag fra det nationale hospitalsråd (Conseil national des établissements hospitaliers).

128

(129)  Nærmere bestemt bemærker de belgiske myndigheder endvidere, at der i LCH fastsættes bestemmelser om underskudsdækning i tilfælde, hvor et offentligt hospital overføres til en privat ejer, mens CPAS-loven udelukkende angiver generelle principper for oprettelse og drift af hospitaler, som CPAS etablerer.

129

(130)  De belgiske myndigheder bemærker, at det franske hospital, trods det at man søgte en køber, pludselig lukkede for modtagelser den 9. maj 2008. De forklarer, at dette hospital tidligere havde lukket sin pædiatriske afdeling og fødeafdelingen. Ifølge de belgiske myndigheder blev patienterne på disse afdelinger overført til andre hospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles i løbet af den pågældende dag.

130

(131)  I LCH anses IRIS-hospitalerne for at være drevet af et CPAS.

131

(132)  Det årlige beløb afhænger af de disponible midler i hovedstadsregionen Bruxelles' budget og de berørte kommuners ansøgninger. I løbet af perioden 2003-2014 nåede det særlige tilskud loftet på 10 mio. EUR hvert år undtagen i 2010 (9 mio. EUR) og 2011 (9,5 mio. EUR).

132

(133)  I denne forbindelse bemærker de belgiske myndigheder, at privathospitalerne, f.eks. de, der er oprettet efter loven om almennyttige institutioner (associations sans but lucratif, herefter »ASBL-loven«), også skal overholde LCH i henseende til deres hospitalstjenester. Såfremt ASBL-loven ikke pålægger sine omfattede institutioner en specifik opgave, reguleres disse hospitalers opgaver imidlertid alene af LCH.

133

(134)  Se lov af 8. juli 1964 som ændret, Moniteur belge af 25. juli 1964, s. 8153.

134

Moniteur belge

(135)  I modsætning til ovenanførte akutte lægehjælp [aide médicale urgente] (se betragtning 72), som omfatter planlagt behandling, vedrører livreddende akutbehandling (aide médicale d'urgence) den behandling, som er øjeblikkeligt påkrævet i en livstruende situation.

135

(136)  Det betyder, at selv om et hospital ikke varetager visse livreddende akutbehandlingsopgaver som angivet i lov af 8. juli 1964, har det alligevel pligt til at yde hjælp i akutte situationer med behov for lægehjælp, så godt det er i stand til et (dvs. på baggrund infrastruktur og personale).

136

(137)  Akut lægehjælp reguleres af artikel 57, stk. 2, og af kongelig anordning af 12. december 1996.

137

(138)  I sin dom af 25. januar 2013 udtaler Retten i Første Instans i Bruxelles følgende: »Systemets generelle økonomi er sådan tilrettelagt, at CPAS enten selv leverer akut lægehjælp ved at behandle en person med akut behov for behandling på et hospital, centret driver, eller afholder omkostningen ved den behandling, der ydes denne person på et privathospital. Selv om hjælpen oftest ydes af en institution under det pågældende CPAS, eller med hvem CPAS har indgået en aftale, kan det ske, at indlæggelsen af patienten sker på et andet hospital på grund af den akutte karakter af den situation, patienten befinder sig. I givet fald er det de tilkaldte ambulancefolk eller som i det foreliggende tilfælde statsadvokaten (Procureur du Roi), der hurtigt og alene træffer en beslutning, og de rådfører sig ikke på forhånd med CPAS og som oftest end ikke med den berørte patient. Den usædvanlige eller undtagelsesvise karakter af denne hasteprocedure giver ikke CPAS ret til at afvise at afholde udgifterne til indlæggelsen på et andet hospital end centrets eget ....« Fed skrift tilføjet.

138

hjælpen oftest ydes af en institution under det pågældende CPAS, eller med hvem CPAS har indgået en aftale

usædvanlige eller undtagelsesvise karakter af denne hasteprocedure

(139)  Sag T-137/10, præmis 208-215.

139

(140)  Ibid., præmis 217.

140

(141)  Ibid., præmis 218.

141

(142)  Det følger heraf, at den vurdering, Kommissionen foretager i nærværende afgørelse, adskiller sig fra den, den foretog i sin 2009-beslutning, som blev annulleret, og hvori den til en vis grad holdt betalingerne via FRBRTC og de særlige tilskud adskilt fra underskudsdækningen.

142

(143)  I gennemsnit blev mellem 68 % og 90 % af hospitalernes respektive underskud i hele perioden 1996-2014 kompenseret af kommunerne ved hjælp af midlerne fra FRBRTC eller de særlige tilskud fra hovedstadsregionen Bruxelles. For at dække resten måtte kommunerne trække på deres egne midler, og som forklaret nedenfor (se betragtning 234) skulle de i slutningen af 2014 stadig betale (også af egne midler) en samlet supplerende kompensation på ca. 15 mio. EUR for at dække de fem IRIS-hospitalers underskud.

143

(144)  Når Kommissionen skal foretage beregninger for at gennemføre denne vurdering korrekt, baserer den sig på de tilgængelige tal, nemlig fra perioden 1996-2014 (se betragtning 236 vedrørende undtagelserne).

144

(145)  Sag C-222/04, Ministero dell'Economia e delle Finanze mod Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Risparmio di San Miniato og Cassa di Risparmio di San Miniato, ECLI:EU:C:2006:8, præmis 129.

145

(146)  Forenede sager C-180/98 til C-184/98, Pavel Pavlov m.fl. mod Stichting Pensioenfonds Medische Specialisten, ECLI:EU:C:2000:428, præmis 74.

146

(147)  Sag C-41/90, Höfner & Fritz Elser mod Macrotron GmbH, ECLI:EU:C:1991:161, præmis 21, og forenede sager C-180/98 til C-184/98, Pavel Pavlov m.fl. mod Stichting Pensioenfonds Medische Specialisten, ECLI:EU:C:2000:428, præmis 74.

147

(148)  Sag C-118/85, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik, ECLI:EU:C:1987:283, præmis 7, og sag C-35/96, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik, ECLI:EU:C:1998:303, præmis 36.

148

(149)  Sag C-82/01 P, Aéroports de Paris mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ECLI:EU:C:2002:617, præmis 74, og sag C-49/07, Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE) mod Elliniko Dimosio, ECLI:EU:C:2008:376, præmis 25. Se også meddelelse fra Kommissionen om anvendelsen af Den Europæiske Unions statsstøtteregler på kompensation for levering af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (EUT C 8 af 11.1.2012, s. 4), punkt 9.

149

(150)  Sag C-49/07, Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE) mod Elliniko Dimosio, ECLI:EU:C:2008:376, præmis 27, og sag C-244/94, Fédération française des sociétés d'assurance, Société Paternelle-Vie, Union des assurances de Paris-Vie og Caisse d'assurance et de prévoyance mutuelle des agriculteurs mod Ministère de l'Agriculture et de la Pêche, ECLI:EU:C:1995:392, præmis 21.

150

(151)  Sag C-157/99, B.S.M. Smits, gift Geraets, mod Stichting Ziekenfonds VGZ og H.T.M. Peerbooms mod Stichting CZ Groep Zorgverzekeringen ECLI:EU:C:2001:404, præmis 58, i forbindelse med hvilken Domstolen fandt, at det forhold, at en lægebehandling ydet på et hospital finansieres direkte af sygekasserne på grundlag af på forhånd indgåede aftaler og satser, ikke kan udelukke en sådan behandling fra anvendelsesområdet for økonomiske aktiviteter efter TEUF, og at betalingerne fra sygekasserne, »også selv om de udgør faste beløb, [udgør] det økonomiske modstykke til hospitalsydelser og har utvivlsomt karakter af betaling for det hospital, der har fordel heraf, og som udøver en økonomisk aktivitet«. Domstolen føjede yderligere til, at det ikke var nødvendigt, at en sådan betaling blev erlagt af den eller dem, der modtog ydelsen.

151

(152)  Sag C-157/99, B.S.M. Smits, gift Geraets, mod Stichting Ziekenfonds VGZ og H.T.M. Peerbooms mod Stichting CZ Groep Zorgverzekeringen ECLI:EU:C:2001:404, præmis 53; forenede sager 286/82 og 26/83, Graziana Luisi og Giuseppe Carbone mod Ministero del Tesoro ECLI:EU:C:1984:35, præmis 16; sag C-159/90, The Society for the Protection of Unborn Children Ireland Ltd mod Stephen Grogan m.fl., ECLI:EU:C:1991:378, præmis 18; sag C-368/98, Abdon Vanbraekel m.fl. mod Alliance nationale des mutualités chrétiennes (ANMC), ECLI:EU:C:2001:400, præmis 43, og sag T-167/04, Asklepios Kliniken GmbH mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ECLI:EU:T:2007:215, præmis 49-55.

152

(153)  Se også meddelelse fra Kommissionen om anvendelsen af Den Europæiske Unions statsstøtteregler på kompensation for levering af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (EUT C 8 af 11.1.2012, s. 4), punkt 24.

153

(154)  Sag T-319/99, Federación Nacional de Empresas de Instrumentación Científica, Médica, Técnica y Dental (FENIN) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ECLI:EU:T:2003:50, præmis 39. Se også sag T-137/10, præmis 90 og 91, samt meddelelse fra Kommissionen om anvendelsen af Den Europæiske Unions statsstøtteregler på kompensation for levering af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (EUT C 8 af 11.1.2012, s. 4), punkt 22.

154

(155)  Se i denne forbindelse sag C-355/00, Freskot AE mod Elliniko Dimosio, ECLI:EU:C:2003:298, præmis 53. I denne sag understregede Domstolen ligeledes, at den nationale lovgiver havde indført detaljerede tjenester og ydelser, der skulle leveres i henhold til et obligatorisk sikringssystem.

155

(156)  Sag C-39/94, Syndicat français de l'Express international (SFEI) m.fl. mod La Poste m. fl., ECLI:EU:C:1996:285, præmis 60, og sag C-342/96, Kongeriget Spanien mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ECLI:EU:C:1999:210, præmis 41.

156

(157)  Sag 173/73, Italien mod Kommissionen, ECLI:EU:C:1974:71, præmis 13.

157

(158)  Sag C-280/00, Altmark Trans GmbH og Regierungspräsidium Magdeburg mod Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, med deltagelse af Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht, ECLI:EU:C:2003:415, præmis 87-95.

158

(159)  Sag T-289/03, British United Provident Association Ltd (BUPA), BUPA Insurance Ltd og BUPA Ireland Ltd mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ECLI:EU:T:2008:29, præmis 159. Domstolen vurderede, at »den fortolkning, som Domstolen foretager af en fællesskabsretlig regel, begrænser sig til at belyse og præcisere betydningen og rækkevidden af den pågældende regel, således som den skal forstås og anvendes, henholdsvis burde have været forstået og anvendt fra sin ikrafttræden. Heraf følger, at den således fortolkede regel kan og skal anvendes endog i forbindelse med retsforhold, der er stiftet og består, før den omhandlede dom, og kun undtagelsesvis vil Domstolen under anvendelse af et almindeligt retssikkerhedsprincip, der er knæsat i Fællesskabets retsorden, finde anledning til at begrænse borgernes mulighed for at påberåbe sig den således fortolkede bestemmelse med henblik på anfægtelse af tidligere i god tro stiftede retsforhold«.

159

(160)  Sag C-209/03, The Queen, på vegne af Dany Bidar mod London Borough of Ealing, Secretary of State for Education and Skills, ECLI:EU:C:2005:169, præmis 66 og 67, og sag C-292/04, Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde og Marina Stöffler mod Finanzamt Bonn-Innenstadt, ECLI:EU:C:2007:132, præmis 34-36.

160

(161)  Sag T-358/94, Compagnie nationale Air France mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ECLI:EU:T:1996:194, præmis 56.

161

(162)  Sag 248/84, Forbundsrepublikken Tyskland mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ECLI:EU:C:1987:437, præmis 17, og forenede sager T-92/00 og T-103/00, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (T-92/00), Ramondín, SA og Ramondín Cápsulas, SA (T-103/00) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ECLI:EU:T:2002:61, præmis 57.

162

(163)  Sag 730/79, Philip Morris Holland BV mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ECLI:EU:C:1980:209, præmis 11, og forenede sager T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97 til 607/97, T-1/98, T-3/98 til T-6/98 samt T-23/98, Alzetta Mauro m.fl. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ECLI:EU:T:2000:151, præmis 80.

163

(164)  Sag T-288/97, Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia mod Kommissionen, ECLI:EU:T:1999:125, præmis 41.

164

(165)  Se f.eks. sag C-280/00, Altmark Trans og Regierungspräsidium Magdeburg ECLI:EU:C:2003:415, præmis 78, forenede sager C-197/11 og C-203/11, Libert m.fl., ECLI:EU:C:2013:288, præmis 78, og sag C-518/13, Eventech, ECLI:EU:C:2015:9, præmis 67.

165

(166)  Sag C-279/08 P, Kommissionen mod Nederlandene, ECLI:EU:C:2011:551, præmis 131.

166

(167)  Se forenede sager T-447/93, T-448/93 og T-449/93, AITEC m.fl. mod Kommissionen, ECLI:EU:T:1995:130, præmis 141.

167

(168)  Se f.eks. Kommissionens beslutninger og afgørelser i følgende statsstøttesager: N 258/2000, Friluftsbad Dorsten (EFT C 172 af 16.6.2001, s. 16); Kommissionens beslutning 2004/114/EF af 29. oktober 2003 om de af Nederlandene gennemførte støtteforanstaltninger til fordel for ikke-overskudsgivende marinaer i Nederlandene (EUT L 34 af 6.2.2004, s. 63); N 458/2004, Editorial Andaluza Holding (EUT C 131 af 28.5.2005, s. 12); SA.33243, Jornal de Madeira (EUT C 131 af 28.5.2005, s. 12); SA.34576, Portugal — Jean Piaget nordøstlig enhed for kronisk eller længerevarende sundhedspleje (EUT C 73 af 13.3.2013, s. 1); N 543/2001, Irland — Tilskud til hospitaler (EFT C 154 af 28.6.2002, s. 4); SA.37432, Tjekkiet — Finansiering af offentlige hospitaler Hradec Králové-regionen (EUT C 203 af 19.6.2015, s. 1); SA.37904, Tyskland — Påstået statsstøtte til lægecenter i Durmersheim (EUT C 188 af 5.6.2015, s. 1); SA.33149, Tyskland — Påstået ulovlig statsstøtte til Städtische Projekt »Wirtschaftsbür Gaarden« (EUT C 188 af 5.6.2015, s. 1); SA.38035, Tyskland — Påstået støtte til en specialiseret genoptræningsklinik for ortopædi og traumekirurgi (EUT C 188 af 5.6.2015, s. 1); SA.39403 Nederlandene — Investering i Lauwersoog havn (EUT C 259 af 7.8.2015, s. 1); SA.37963 Det Forenede Kongerige — Påstået statsstøtte til Glenmore Lodge (EUT C 277 af 21.8.2015, s. 1); samt SA. 38208 Det Forenede Kongerige — Påstået støtte til medlemsejede golfklubber i Det Forenede Kongerige (EUT C 277 af 21.8.2015, s. 1).

168

(169)  Se N 543/2001, Irland — Tilskud til hospitaler (EFT C 154 af 28.6.2002, s. 4); SA.37432, Tjekkiet — Finansiering af offentlige hospitaler Hradec Králové-regionen (EUT C 203 af 19.6.2015, s. 1); SA.38035, Tyskland — Påstået støtte til en specialiseret genoptræningsklinik for ortopædi og traumekirurgi (EUT C 188 du 5.6.2015, s. 1).

169

(170)  http://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/Statistics_on_European_cities/fr, oplysninger hentet den 8. juli 2015.

170

(171)  Kommissionens meddelelse om Den Europæiske Unions rammebestemmelser for statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste (EUT C 8 af 11.1.2012, s. 15).

171

(172)  Kommissionens afgørelse 2012/21/EU af 20. december 2011 om anvendelse af bestemmelserne i artikel 106, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste ydet til visse virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (EUT L 7 af 11.1.2012, s. 3).

172

(173)  Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste (EUT C 297 af 29.11.2005, s. 4).

173

(174)  Se fodnote 13.

174

(175)  Se betragtning 8 i SGEI-afgørelsen af 2012.

175

(176)  Sag C-179/90, Merci convenzionali porto di Genova, ECLI:EU:C:1991:464, præmis 27; sag C-242/95, GT-Link A/S, ECLI:EU:C:1997:376, præmis 53, og sag C-266/96, Corsica Ferries France SA, ECLI:EU:C:1997:376, ECLI:EU:C:1998:306, præmis 45.

176

(177)  Sag T-289/03, BUPA m.fl. mod Kommissionen, ECLI:EU:T:2008:29, præmis 166-169 og 172; sag T-17/02, Fred Olsen, ECLI:EU:T:2005:218, præmis 216.

177

(178)  Se artikel 4 i SGEI-afgørelsen af 2012.

178

(179)  Se artikel 4, litra a), i SGEI-afgørelsen af 2012.

179

(180)  Se artikel 4, litra b), i SGEI-afgørelsen af 2012.

180

(181)  Se artikel 4, litra c), i SGEI-afgørelsen af 2012.

181

(182)  Se artikel 4, litra d), i SGEI-afgørelsen af 2012.

182

(183)  Se artikel 4, litra e), i SGEI-afgørelsen af 2012.

183

(184)  Se artikel 4, litra f), i SGEI-afgørelsen af 2012.

184

(185)  Sag T-137/10, præmis 95.

185

(186)  Sag C-390/06, Nuova Agricast Srl mod Ministero delle Attività Produttive, ECLI:EU:C:2008:224.

186

(187)  Se betragtning 25 og navnlig samarbejdsaftalen af 19. maj 1994, hvor man omtaler nødvendigheden af at »give garantier for opretholdelsen [...] af de offentlige hospitalers særlige karakteristika
  « [fed skrift tilføjet]. Se ligeledes strategiplanen for IRIS 1996-2001, navnlig afsnittet »Strukturelle akser« (s. 3), »for at være i stand til fortsat at levere lægehjælp helt uden markedslogik«, og afsnittet »Bidragende målsætninger« (s. 54), »De offentlige hospitaler [nemlig IRIS-hospitalerne] har som grundlæggende opgave at levere socialmedicinsk lægehjælp, hvilket indebærer, at de skal opfylde kravene til sociale opgaver
  « [fed skrift tilføjet].

187

opretholdelsen

af de offentlige hospitalers særlige karakteristika

grundlæggende opgave at levere socialmedicinsk lægehjælp

opfylde kravene til sociale opgaver

(188)  Jf. betragtning 87 i indledningsafgørelsen.

188

(189)  Flere oplysninger om overdragelsen af disse tre forpligtelser kan læses i betragtning 170 ff.

189

(190)  Som forklaret ovenfor (se betragtning 83 og 91) kan de offentlige myndigheder i overensstemmelse med Conseil d'États retspraksis ikke lukke disse hospitaler og ej heller afhænde dem til en ejer i den private sektor, så længe de medicinske og sociale behov, som IRIS-hospitalerne blev oprettet til at dække, eksisterer.

190

(191)  De iboende omkostninger ved IRIS-hospitalernes offentlige status medregnes i omkostningerne ved den basale hospitalsopgave og de supplerende SGEI-forpligtelser og kan dermed bidrage til underskuddet på disse aktiviteter.

191

(192)  Se navnlig artikel 28 i det lægeetiske regelsæt (code de déontologie médicale) udarbejdet af det belgiske lægeråd (udgave af 27. juli 2015).

192

(193)  Se fodnote 120.

193

(194)  Faktisk viser tallene fra de belgiske myndigheder, at akut lægehjælp i hovedstadsregionen Bruxelles i over 85 % af tilfældene leveres af IRIS-hospitalerne. Dette tal skal ses i lyset af, at IRIS-hospitalerne kun driver 35 % af hospitalssengene i regionen (se også fodnote 3). De øvrige tilfælde behandles af andre leverandører af sundhedstjenester, især almene lægepraksisser og privathospitaler. Dette gælder især for psykiatrisk behandling som i tilfældet, der er beskrevet i betragtning 172, eftersom IRIS-hospitalerne ikke tilbyder denne type behandling.

194

(195)  En lignende begrundelse kunne påberåbes af f.eks. en postvirksomhed, der leverer den universelle posttjeneste. Denne virksomhed har fået overdraget at levere en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, men er ikke forpligtet til at transportere breve gratis, hvis kunden ikke kan eller ikke vil betale for denne tjenesteydelse.

195

(196)  Se undersøgelsen, offentliggjort i 2008, udført af Verbruikersateljee med titlen »Is uw portemonnee ook ziek? — Een onderzoek naar medische kosten en schulden«.

196

(197)  Ibid.

197

(198)  Møde i det belgiske senat den 16. juli 2013, lovforslag om bedre adgang til sundhedsydelser, stillet af Leona Detiège og medforslagsstillere. Forslaget kom aldrig til behandling på grund af det føderale valg i 2014.

198

(199)  I praksis er hospitalerne ansvarlige for modtagelse af patienter (til såvel konsultation som hospitalsindlæggelse), fakturering og opfølgning på manglende betaling. Størstedelen af lægerne på CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann, HUDERF og Institut Bordet er ansat som lønmodtagere, mens andre læger betales på basis af fakturaer for den behandling, de leverer, uafhængigt af om patienten betaler eller ikke. Derfor har ingen af lægerne på disse hospitaler grund til at afvise patienter, som ikke kan betale. De læger, der arbejder for Hôpitaux Iris Sud (HIS), skal overholde hospitalets generelle regler i mindst 80 % af deres arbejdstid, mens de kan vælge at drive en privat praksis i højst 20 % af deres arbejdstid. I disse 80 % af arbejdstiden skal lægerne anvende INAMI's satser og arbejde ud fra princippet om, at alle patienterne skal behandles i overensstemmelse med den forpligtelse, der påhviler IRIS-hospitalerne. På denne måde sørger HIS for, at alle patienter behandles uafhængigt af deres betalingsevne.

199

(200)  Artikel 57, stk. 2, i CPAS-loven begrænser CPAS' opgave i to specifikke tilfælde, nemlig ved udlændinge, der opholder sig ulovligt i Belgien (dvs. papirløse migranter) og børn af disse udlændinge.

200

(201)  Fed skrift tilføjet.

201

(202)  Afsnittet »Generelle målsætninger for strategiplanen« (s. 2). Fed skrift tilføjet.

202

(203)  Ibid. Fed skrift tilføjet.

203

(204)  Afsnittet »Bidragende målsætninger« (s. 52). Fed skrift tilføjet.

204

(205)  Ibid (s. 54). Fed skrift tilføjet.

205

(206)  Afsnittet »Strukturelle akser« (s. 3). Fed skrift tilføjet.

206

(207)  Se i denne forbindelse afsnittet »Bidragende målsætninger« (s. 74): øge vores tilgængelighed for alle befolkningslag og navnlig de mest ugunstigt stillede. Fed skrift tilføjet.

207

navnlig de mest ugunstigt stillede

(208)  Se afsnittet »Indledning« (s. 7).

208

(209)  Ibid. (s. 10).

209

(210)  Se afsnittet »Hospitalsprojektet — Et patientorienteret hospital« (s. 79).

210

(211)  Se afsnittet »Det offentlige hospitals specifikke opgaver« (s. 85). Fed skrift tilføjet.

211

(212)  Se afsnittet »Indledning« (s. 12), hvor det bemærkes, at IRIS-hospitalerne behandler forholdsvis færre patienter, som hospitalet kan fakturere tillæg til (hvilket er en kilde til ekstra indtægter for hospitalerne).

212

(213)  Se afsnittet »Indledning« (s. 13), hvor der henvises til et skøn (fra 2001) over ekstraomkostninger som følge af modtagelse af patienter med lav(-ere) socioøkonomisk profil. Denne omkostning beløber sig til ca. 10,4 mio. EUR om året og skal være stigende.

213

(214)  Undtagelsen er Institut Bordet, hvor andelen ligger over gennemsnittet. Det kan forklares ved dette hospitals alvorlige speciale (nemlig onkologi).

214

(215)  Der er tale om private organisationer, der har fået overdraget at refundere sundhedsudgifter i det belgiske socialsikringssystem (navnlig den obligatoriske syge- og invalideforsikring),

215

(216)  Finansieringen over BMF, budgetpost B8, tildeles på basis af ranglisten (se også betragtning 189).

216

(217)  SPF for social integration kan derefter refundere CPAS, såfremt visse betingelser er opfyldt (se også fodnote 258 om det relevante retsgrundlag).

217

(218)  Ranglisten viser også andelen af patienter, der er dækket af socialsikringen, men som skal betale en mindre patientandel til hospitalet, fordi de er berettigede til modtagelse på hospitalet til enten 1) et socialt maksimumbeløb (»maximum à facturer social«) eller 2) et maksimumbeløb for isolerede patienter med lav indkomst (»maximum à facturer pour les patients isolés à faible revenu«).

218

(219)  Mutualités Chrétiennes definerer i publikationen de sociale patienter som patienter, der nyder godt af en socialt betinget øvre grænse for egenbetaling, »franchise sociale« (f.eks. pensionister, som modtager garanteret indkomst, personer, der er berettigede til højere invalideydelser, en integrationsydelse eller højere familieydelser eller langtidsledige). Ifølge de belgiske myndigheder blev begrebet »franchise sociale« ophævet i 1993 og derefter erstattet i belgisk ret af begrebet »maximum à facturer social«.

219

(220)  Dette bekræftes af det forhold, at tabellerne i denne publikation bygger på data fra »forsikringsenheder«, dvs. organisationer som gensidige forsikringsselskaber, som varetager refusionen af sundhedsudgifter i henhold til den belgiske socialsikring, som reguleres af INAMI.

220

(221)  Mutualités Chrétiennes' publikation definerer dem som patienter, som er registreret hos deres CPAS.

221

(222)  I denne forbindelse skal det understreges, at selv om IRIS-hospitalerne leverer dataene til den sociale undersøgelse, er det CPAS, som beslutter, om en person er berettiget eller ikke til refusion af behandlingsudgifterne. »Domicile de secours-aftalen« præciserer i så henseende, at hvert IRIS-hospital »i videst muligt omfang indsamler de primære oplysninger, der skal bruges til den sociale undersøgelse, og sender dem til CPAS«.

222

(223)  Da indhentningen af oplysninger til de sociale undersøgelser kun er én af flere opgaver for IRIS-hospitalernes socialtjenesteafdelinger, indgår denne omkostning i de overordnede omkostninger ved IRIS-hospitalernes udvidede pligt med hensyn til sociale tjenester, som vil blive undersøgt nedenfor (se betragtning 213).

223

(224)  Kommissionen bemærker, at den rentesats, som IRIS-hospitalerne anvender, synes at være i overensstemmelse med markedsrenten på det pågældende tidspunkt (nemlig primo 2011). I øjeblikket (2016) er renten meget lavere, hvilket reducerer IRIS-hospitalernes omkostninger. Ikke desto mindre er den længere betalingsfrist en byrde for IRIS-hospitalerne, eftersom de altid selv skal sørge for at dække en likviditetsforskel mellem udgående og indgående betalinger.

224

(225)  Refusionen fra CPAS sker ikke automatisk for fattige patienter, men er resultatet af en vurdering foretaget fra sag til sag af hvert CPAS på baggrund af den sociale undersøgelse (vedrørende akut behandling). I denne forbindelse bemærker de belgiske myndigheder, at i alt 749 anmodninger om refusion fremsat af IRIS-hospitalerne i løbet af de tre første kvartaler af 2015 blev afvist af CPAS, hvilket udgør et ubetalt beløb på ca. 3 mio. EUR. I 2012 afviste CPAS at refundere fakturaer fra IRIS-hospitalerne for i alt 4 174 200 EUR. Ca. 80 % af disse fakturaer vedrørte ydelser leveret til papirløse migranter.

225

(226)  Nærmere bestemt viser en rapport offentliggjort af Belfius Banque, at nettoomkostningerne i 2010 ved annullerede kortfristede fordringer (dvs. de fakturaer, som ikke bliver betalt) gennemsnitligt udgjorde 0,28 % af privathospitalernes budgetterede indtægter og 0,40 % af indtægterne på offentlige hospitaler i Belgien. Til sammenligning svarer denne omkostning til 1,22 % af IRIS-hospitalernes indtægter eller tre gange mere end gennemsnittet for de offentlige hospitaler.

226

(227)  F.eks. har privathospitalet Cliniques de l'Europe et hospital i Uccle og et andet i Etterbeek, mens privathospitalet Cliniques universitaires Saint-Luc kun har ét hospital, nemlig i Woluwe-Saint-Lambert.

227

(228)  Et sådant valg kan naturligvis medføre omkostninger, som burde blive kompenseret ved hjælp af effektivisering, eller som kunne retfærdiggøres af andre hensyn, der skønnes relevante af privathospitalernes ledelse.

228

(229)  Ikke alene fastlægger programlægningsmekanismen det samlede antal senge pr. region, men også grænserne pr. type tjeneste (f.eks. fødsler, geriatri, pædiatri og psykiatri).

229

(230)  F.eks. tilbyder ikke alle privathospitaler geriatriske tjenester, som er mindre rentable.

230

(231)  Se afsnittet »Strukturelle akser« (s. 6). Fed skrift tilføjet.

231

(232)  Strategiplanen henviser til ni hospitaler og ikke 11 (det aktuelle antal hospitaler), fordi to hospitalscampusser hver huser to hospitaler, nemlig HUDERF og CHU-B på adressen Victor Horta i Laeken og IB og CHU-SP på adressen Porte de Hal i Bruxelles.

232

(233)  Se afsnittet »Strukturelle akser« (s. 10). Fed skrift tilføjet.

233

(234)  Se afsnittet »Baggrund og miljø« (s. 21). »... de offentlige hospitaler [IRIS-hospitalerne], hvor den basale hospitalsopgave udgør 80 % er deres virksomhed, er nærhospitaler, som tiltrækker en god del af moderkommunens eller nabolagets patientgrundlag.«

234

(235)  Se afsnittet »Bidragende målsætninger« (s. 74). Fed skrift tilføjet.

235

(236)  Se afsnittet »Hospitalsprojektet« (s. 36): Fed skrift tilføjet.

236

(237)  Det skal bemærkes, at disse to specialiserede hospitaler deler campus med et andet IRIS-hospital (se note 232), hvilket garanterer leveringen af alle basale sundhedsydelser på hvert hospital. Fodnote tilføjet.

237

(238)  Se afsnittet »Hospitalsprojektet« (s. 53). Fed skrift tilføjet.

238

(239)  På denne måde supplerer Institut Bordet og HUDERF, som primært tilbyder specialiserede sundhedsydelser, de tre øvrige IRIS-hospitaler med hensyn til at opfylde behovet hos lokalbefolkningen for sundhedsydelser.

239

(240)  Se afsnittet »Hospitalsprojektet« (s. 53-54).

240

(241)  Se afsnittet »Hospitalsprojektet« (s. 62).

241

(242)  Se afsnittet »Hospitalsprojektet« vedrørende en beskrivelse af disse niveauer (s. 37) og tabellerne (s. 55-59).

242

(243)  I artikel 2 i samarbejdsaftalen mellem den føderale stat, hovedstadsregionen Bruxelles og Cocom bestemmes i denne henseende: »Denne omstruktureringsplan skal opfylde følgende betingelser: 1) Garanti for opretholdelse af dels de offentlige hospitalers særlige træk, bl.a. i kraft af juridiske og samarbejdsrelaterede strukturer, der kan sikre overvægt af repræsentanter fra den offentlige sektor i ledelsesorganer og beslutningsprocedurer, dels den lokale forankring ved at øge antallet af direkte valgte repræsentanter i ledelsesorganerne.« Fed skrift tilføjet.

243

1)

opretholdelse

offentlige hospitalers særlige træk

den lokale forankring ved at øge antallet af direkte valgte repræsentanter

(244)  Ifølge artikel 125 i CPAS-loven har offentligretlige juridiske personer altid stemmeflertal i sammenslutningens forskellige forvaltnings- og ledelsesorganer og i paraplyorganisationen IRIS.

244

(245)  Fed skrift tilføjet.

245

(246)  Medianen for gennemsnitsindkomsten i 2012 i de 19 kommuner i hovedstadsregionen Bruxelles var 13 746 EUR pr. indbygger. Det sidste IRIS-hospital ligger i Ixelles, hvor gennemsnitsindkomsten er 14 513 EUR, dvs. mellem medianen og tredje kvartil (75 %-fraktilen) i hovedstadsregionen Bruxelles. Kilde: Center for information, dokumentation og forskning om Bruxelles (http://www.briobrussel.be/ned/webpage.asp?WebpageId=345).

246

Kilde

(247)  Tre af de fem privathospitaler ligger i kommuner, hvor gennemsnitsindkomsten pr. indbygger ligger over tredje kvartil (dvs. 75 %-fraktilen) i hovedstadsregionen Bruxelles.

247

(248)  Det originale kort er offentliggjort i »Tableau de bord de la santé en Région bruxelloise 2010« og viser status pr. 1. juli 2009. Kommissionen har tilføjet cirklerne og fjernet et alment hospital fra kortet (Clinique des Deux Alice, der lå i Uccle), da det blev lukket ultimo 2011 (aktiviteterne blev overført til Cliniques de l'Europes afdeling i Sainte-Élisabeth). Et af hospitalerne i HIS (Baron Lambert i Etterbeek) figurerer ikke på kortet, da det kun tilbyder ambulant behandling og derfor ikke har hospitalssenge, der er underlagt planlægningsmekanismen.

248

(249)  F.eks. præciseres det i bilag 19 til kongelig anordning af 23. oktober 1964, at de neuropsykiatriske tjenester til behandling af voksne skal have tilknyttet mindst én socialassistent for hver 120 patienter, Moniteur belge af 7. november 1964, s. 11709.

249

Moniteur belge

(250)  Kongelig anordning af 15. december 1978 om særlige normer for universitetshospitaler, Moniteur belge af 4. juli 1979, s. 7818.

250

Moniteur belge

(251)  Se afsnittet »Strukturelle akser« (s. 6). Fed skrift tilføjet.

251

(252)  Se afsnittet »Bidragende målsætninger« (s. 54-55). Fed skrift tilføjet.

252

(253)  Se strategiplanen 1996-2001, afsnittet »Strukturelle akser« (s. 10). Fed skrift tilføjet.

253

(254)  Se afsnittet »Det offentlige hospitals specifikke opgaver« (s. 82). Fed skrift tilføjet.

254

(255)  RCM — résumé clinique minimum — er en standardardiseret sundhedsjournal for hver patient, som de almene hospitaler har skullet føre siden 1990. Den bruges bl.a. til at bestemme behovet for hospitalsudstyr, definere de kvalitative og kvantitative normer for akkreditering af hospitalerne og deres tjenester og til at organisere finansieringen af hospitalerne. »V«-koderne vedrører faktorer, som påvirker patientens sundhedstilstand og kontakten til sundhedstjenesterne. Disse koder kan bruges til at afdække socioøkonomiske, juridiske og familiemæssige problemer, som kan have indflydelse på patientens ophold.

255

(256)  Se afsnittet »Det offentlige hospitals specifikke opgaver« (s. 83). Fed skrift tilføjet.

256

(257)  F.eks. har IRIS-hospitalernes socialassistenter indsamlet oplysninger i forbindelse med 25 749 sociale undersøgelser i 2012. Det svarer til ca. 5,4 % af de indlagte patienter det år.

257

(258)  Denne forpligtelse udspringer af artikel 60, stk. 1, i CPAS-loven, artikel 9a i loven af 2. april 1965 (vedrørende eventuel refusion fra SPF Intégration sociale til CPAS på visse betingelser) og cirkulære af 25. marts 2010 om den sociale undersøgelse (Moniteur belge af 6. maj 2010, s. 25432).

258

Moniteur belge

(259)  Dette tal viser antal fuldtidsækvivalenter (FTÆ).

259

(260)  BMF afsætter finansiering til socialassistenter (for områder som geriatri, hvor der fastsættes et mindstekrav), men det beløb androg kun ca. 400 000 EUR i 2010.

260

(261)  En kongelig anordning (i øjeblikket kongelig anordning af 8. marts 2006) fastsætter metoden til beregning af det underskud, som kommunerne har pligt til at dække i medfør af artikel 109 i LCH.

261

(262)  Den forening, der repræsenterer lægerne på det pågældende hospital og i de relevante tilfælde Université libre de Bruxelles (ULB) eller Vrije Universiteit Brussel (VUB), har stadig mindst 20 % af stemmerne i IRIS-hospitalernes lokale hospitalssammenslutninger. Ligeledes har kommunen og CPAS siden 2000 været medlemmer af hospitalssammenslutningen CHU Brugmann, men da de har mindre end 20 % af stemmerne i denne sammenslutning, bidrager de ikke til underskudsdækningen. Endelig har også kommunen og CPAS i Schaerbeek siden regnskabsåret 2014 haft mindre end 20 % af stemmerne i hospitalssammenslutningen CHU Brugmann og bidrager dermed ikke længere til at dække underskuddet på dette hospital. De betyder, at kun Ville de Bruxelles og dens CPAS siden 2014 har haft pligt til at dække underskuddet på CHU Brugmann.

262

(263)  Alle de udgifter, der påløber ved udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse og de forbundne aktiviteter, udgør omkostninger ved offentlig tjeneste, der inkluderer omkostningen ved forbundne aktiviteter.

263

(264)  
  Moniteur belge af 30. april 2014, s. 35442. Med virkning fra den 10. maj 2014.

264

Moniteur belge

(265)  Artikel 5 i SGEI-afgørelsen af 2012.

265

(266)  Artikel 5, stk. 2-9, i SGEI-afgørelsen af 2012.

266

(267)  Mellem 2007 og 2011 blev i gennemsnit ca. [...] % af IRIS-hospitalernes udgifter dækket af denne finansiering.

267

(268)  
  Moniteur belge af 29. juni 2007, s. 35929. Med virkning fra den 9. juli 2007. Denne kongelige anordning har erstattet kongelig anordning af 14. december 1987 om hospitalernes årsregnskaber, som stiller lignende krav.

268

Moniteur belge

(269)  I denne forbindelse skal det bemærkes, at visse regnskabsmæssige bevægelser knyttet til hospitalsaktiviteterne også skal bogføres under post 900-999. Det drejer sig om visse bevægelser, som ikke er omfattet af fastsættelsen af BMF-finansieringen (som er baseret på likviditet frem for årsregnskaber, som hospitalsregnskaberne bygger på).

269

(270)  Teoretisk set kan IRIS-hospitalerne anmode kommunerne om at betale underskudsdækningen, når årets regnskabsmæssige resultat er kendt. I praksis har de ikke gjort det, fordi de kontrolleres af kommunerne, og disse ikke (altid) havde de nødvendige midler til at foretage betalingerne straks.

270

(271)  I perioden 1996-2014 var den regionale finansiering, der blev tildelt kommunerne, ikke tilstrækkelig til fuldt at dække IRIS-hospitalernes underskud (se også fodnote 143).

271

(272)  For eksempel viser tabel 3, at selv om CHU Saint-Pierre havde haft underskud hvert år siden 1996, overførte kommunen først den første rate (3 368 351 EUR) af underskudsdækningen i 2002. Tabellerne gør det ikke muligt at se, hvilket af de årlige underskud, der var registreret siden 1996, der blev dækket af den betaling, der blev foretaget i 2002. Men de detaljerede oplysninger, som Kommissionen har modtaget fra de belgiske myndigheder, viser, at denne betaling faktisk var beregnet til at dække en del af underskuddet i 1996.

272

(273)  Se betragtning 236, hvor det forklares, hvorfor tallene for årene 1996, 1997 og 1998 mangler.

273

(274)  Se betragtning 236, hvor det forklares, hvorfor tallene for årene 1996, 1997 og 1998 mangler.

274

(275)  Det drejer sig om de beløb, der faktisk er overført og refunderet, efter indregning af eventuelle betalinger af underskudsdækning, der allerede er foretaget af kommunen.

275

(276)  2014 er det nyeste regnskabsår, som der er tal til rådighed for.

276

(277)  Se artikel 5 i Kommissionens direktiv 80/723/EØF af 25. juni 1980 om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder (EFT L 195 af 29.7.1980, s. 35).

277

(278)  Se i den forbindelse artikel 7 i SGEI-beslutningen af 2005 og artikel 8 i SGEI-afgørelsen af 2012.

278

(279)  Navnlig oversteg den tekniske overkompensation i disse år isoleret set kun i fire ud af de 89 analyserede år for alle fem IRIS-hospitaler 10 % af beløbet for den årlige kompensation.

279

(280)  Endvidere skal man huske, at underskudsdækningsbeløbene kun udgør en begrænset del af den samlede offentlige finansiering, som IRIS-hospitalerne fik for at levere tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse. I løbet af perioden 2007-2011 beløb de årlige gennemsnitlige BMF-betalinger fra den føderale regering sig til ca. 323 mio. EUR for samtlige IRIS-hospitaler. I løbet af samme periode rapporterede IRIS-hospitalerne til sammen om gennemsnitlige regnskabsmæssige underskud på 13,4 mio. EUR om året, mens kommunerne betalte 16,4 mio. EUR om året i gennemsnit i underskudsdækning (som også skulle dække tidligere års underskud). Underskudsdækningen skulle således kun udgøre ca. 5 % af den føderale BMF-finansiering, der blev tildelt IRIS-hospitalerne. Hvis disse store beløb i offentlig finansiering tildelt via BMF var blevet medregnet på tidspunktet for beregningen af, om overkompensationen oversteg 10 % af den kompensation, der blev betalt et givet år (og dermed hvis den kunne fremføres til det følgende år som hjemlet i artikel 6, stk. 2, i SGEI-afgørelsen af 2012), var overkompensationsandelen sandsynligvis blevet markant mindre. Denne konklusion bygger på, at BMF-betalingerne var betydelige i forhold til underskuddene, og at risikoen for overkompensation via BMF er minimal. Navnlig er BMF primært egnet til fast finansiering beregnet på basis af hospitalernes reelle omkostninger de foregående år (og indebærer ingen overkompensation). I øvrigt foretager SPF Santé publique detaljerede efterfølgende kontroller af de reelt afholdte omkostninger på hvert hospital og omberegner det BMF-beløb, det er berettiget til. Endelig skal det bemærkes, at der ikke er taget hensyn til en rimelig fortjeneste ved sammenligningen af de kompensationer, der er betalt af kommunerne, med de regnskabsmæssige underskud, som IRIS-hospitalerne har haft.

280

(281)  Det pågældende uddrag af artikel 6, stk. 2, i SGEI-afgørelsen af 2012 har følgende ordlyd: »Hvis overkompensationen ikke overstiger 10 % af den gennemsnitlige årlige kompensation, kan overkompensationen fremføres til den efterfølgende periode og fratrækkes den kompensation, der ellers skulle ydes for den periode.« I mangel af reel overkompensation (fordi hospitalet overordnet set konstant blev underkompenseret i perioden 1996-2014) blev der aldrig foretaget en sådan fremførsel i praksis. Denne konstatering gælder alle IRIS-hospitalerne (se også betragtning 240-243).

281

(282)  Hvis CHU Saint-Pierre skulle blive rentabelt i de kommende år, ville en anden løsning normalt være at beholde overskuddet og bruge det til at kompensere for tidligere tab. I så fald skulle kommunerne ikke eller kun delvist dække det resterende regnskabsmæssige underskud. Et sådant scenarie er imidlertid hypotetisk, idet CHU Saint-Pierre kun har kunnet rapportere om et begrænset overskud et enkelt år (2006) i løbet af perioden 1996-2014.

282

(283)  Som forklaret i betragtning 104 er FRBRTC-midlerne og de særlige tilskud, som tildeles kommunerne af hovedstadsregionen Bruxelles, indenstatslige finansieringsforanstaltninger, som udgør en finansieringskilde til kommunernes underskudsdækningsordning. Disse beløb er angivet i en separat kolonne for at illustrere, at kommunerne bruger samtlige disse regionale midler til underskudsdækningen. Denne fremstilling kan ikke fortolkes som en angivelse af, at disse beløb er blevet overført af FRBRTC eller hovedstadsregionen Bruxelles til IRIS-hospitalerne. Overførslerne er blevet foretaget til kommunerne, som anvender midlerne til at finansiere deres forpligtelse til at dække IRIS-hospitalernes underskud.

283

(*1)  Efter tillæg af ubrugte overskud fra perioden 1996-1998, dvs. 703 624 EUR.

*1

(284)  Se i den forbindelse artikel 6 i SGEI-beslutningen af 2005 og artikel 6, stk. 2, i SGEI-afgørelsen af 2012.

284

(285)  Artikel 6, stk. 1, i SGEI-afgørelsen af 2012.

285

(286)  Artikel 6, stk. 2, i SGEI-afgørelsen af 2012.

286

(287)  
  Moniteur belge af 6. december 1983, s. 15009.

287

Moniteur belge

(288)  
  Moniteur belge af 23. marts 2006, s. 16710.

288

Moniteur belge

(289)  
  Moniteur belge af 25. juni 2003, s. 33692.

289

Moniteur belge

(290)  Denne afskrivningsperiode er pålagt alle belgiske hospitaler ved kongelig anordning af 19. juni 2007 (se også betragtning 226).

290

(291)  Se fodnote 264.

291

(292)  Som forklaret i betragtning 166 vurderer Kommissionen, at de tre supplerende forpligtelser ikke ville være pålagt hospitalerne uden den basale hospitalsopgave. I denne forbindelse finder Kommissionen det relevant at vurdere varigheden af overdragelsen af den basale hospitalsopgave.

292

(293)  Med andre ord den koordinerede lov om hospitaler af 10. juli 2008, Moniteur belge af 7. november 2008, s. 58624.

293

Moniteur belge

---