# Jurnalul Oficial L 229/31 a

| | ISSN 1830-3625 |
| --- | --- |
| Jurnalul Oficial
  al Uniunii Europene | L 229 |
| | |
| Ediţia în limba română | Legislaţie | Anul 5031 august 2007 |

ISSN 1830-3625

Jurnalul Oficial

al Uniunii Europene

L 229

Ediţia în limba română

Legislaţie

Anul 5031 august 2007

---

| Cuprins | | II   Acte adoptate în temeiul Tratatelor CE/Euratom a căror publicare nu este obligatorie | Pagina |
| --- | --- | --- | --- |
| | | DECIZII |
| | | Comisie |
| | | 2007/589/CE |
| | * | Decizia Comisiei din 18 iulie 2007 de stabilire a unor orientări privind monitorizarea și raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului
  [notificată cu numărul C(2007) 3416]


   (
  1
  ) | 1 |

Cuprins

II   Acte adoptate în temeiul Tratatelor CE/Euratom a căror publicare nu este obligatorie

Pagina

DECIZII

Comisie

2007/589/CE

*

Decizia Comisiei din 18 iulie 2007 de stabilire a unor orientări privind monitorizarea și raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului
  [notificată cu numărul C(2007) 3416]


   (
  1
  )

[notificată cu numărul C(2007) 3416]

(
  1

1

| | |
| --- | --- |
| | (1)   Text cu relevanță pentru SEE |

---

(1)   Text cu relevanță pentru SEE

1

| RO | Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.
  Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc. |
| --- | --- |

RO

Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.

Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc.

---

II Acte adoptate în temeiul Tratatelor CE/Euratom a căror publicare nu este obligatorie

DECIZII

Comisie

| 31.8.2007 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 229/1 |
| --- | --- | --- | --- |

31.8.2007

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 229/1

---

DECIZIA COMISIEI

din 18 iulie 2007

de stabilire a unor orientări privind monitorizarea şi raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European şi a Consiliului

[notificată cu numărul C(2007) 3416]

(Text cu relevanţă pentru SEE)

(2007/589/CE)

COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene,

având în vedere Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 13 octombrie 2003 de instituire a unui program de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunităţii şi de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (1), în special articolul 14 alineatul (1),

întrucât:

| (1) | Monitorizarea şi raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră, realizate în conformitate cu orientările prevăzute în prezenta decizie, trebuie să fie complete, coerente, transparente şi precise pentru buna funcţionare a programului de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră stabilit prin Directiva 2003/87/CE. |
| --- | --- |

(1)

Monitorizarea şi raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră, realizate în conformitate cu orientările prevăzute în prezenta decizie, trebuie să fie complete, coerente, transparente şi precise pentru buna funcţionare a programului de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră stabilit prin Directiva 2003/87/CE.

| (2) | În timpul primului ciclu de conformitate a programului de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră care acoperea anul 2005, operatorii, verificatorii şi autorităţile competente ale statelor membre au dobândit o primă experienţă privind monitorizarea, verificarea şi raportarea în conformitate cu Decizia 2004/156/CE a Comisiei din 29 ianuarie 2004 de stabilire a orientărilor pentru monitorizarea şi raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European şi a Consiliului (2). |
| --- | --- |

(2)

În timpul primului ciclu de conformitate a programului de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră care acoperea anul 2005, operatorii, verificatorii şi autorităţile competente ale statelor membre au dobândit o primă experienţă privind monitorizarea, verificarea şi raportarea în conformitate cu Decizia 2004/156/CE a Comisiei din 29 ianuarie 2004 de stabilire a orientărilor pentru monitorizarea şi raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European şi a Consiliului (2).

| (3) | În urma revizuirii Deciziei 2004/156/CE, a fost evident că orientările prevăzute în această decizie necesitau diverse modificări pentru a le face mai clare şi mai eficiente din punct de vedere economic. Datorită numărului mare de modificări aduse, este necesară înlocuirea Deciziei 2004/156/CE. |
| --- | --- |

(3)

În urma revizuirii Deciziei 2004/156/CE, a fost evident că orientările prevăzute în această decizie necesitau diverse modificări pentru a le face mai clare şi mai eficiente din punct de vedere economic. Datorită numărului mare de modificări aduse, este necesară înlocuirea Deciziei 2004/156/CE.

| (4) | Este necesară facilitarea aplicării orientărilor pentru instalaţii cu emisii declarate medii verificate, inferioare valorii de 25 000 de tone de CO2 pe an în timpul perioadei de comercializare anterioare, precum şi pentru continuarea armonizării şi clarificarea problemelor tehnice. |
| --- | --- |

(4)

Este necesară facilitarea aplicării orientărilor pentru instalaţii cu emisii declarate medii verificate, inferioare valorii de 25 000 de tone de CO2 pe an în timpul perioadei de comercializare anterioare, precum şi pentru continuarea armonizării şi clarificarea problemelor tehnice.

| (5) | Dacă a fost cazul, s-au luat în considerare recomandările privind monitorizarea gazelor cu efect de seră formulate de Grupul Interguvernamental privind Schimbările Climatice (IPCC), Organizaţia Internaţională de Standardizare (ISO), Iniţiativa de protocol privind gazele cu efect de seră a Consiliului mondial de afaceri privind dezvoltarea continuă (WBCSD) şi de către Institutul Mondial al Resurselor (WRI). |
| --- | --- |

(5)

Dacă a fost cazul, s-au luat în considerare recomandările privind monitorizarea gazelor cu efect de seră formulate de Grupul Interguvernamental privind Schimbările Climatice (IPCC), Organizaţia Internaţională de Standardizare (ISO), Iniţiativa de protocol privind gazele cu efect de seră a Consiliului mondial de afaceri privind dezvoltarea continuă (WBCSD) şi de către Institutul Mondial al Resurselor (WRI).

| (6) | Informaţiile oferite de către operatori în conformitate cu prezenta decizie ar trebui să faciliteze atribuirea încrucişată a emisiilor declarate în temeiul Directivei 2003/87/CE cu emisiile declarate Registrului european al emisiilor şi transferului de poluanţi (EPRTR) înfiinţat prin Regulamentul (CE) nr. 166/2006 al Parlamentului European şi al Consiliului din 18 ianuarie 2006 de instituire a unui registru european al emisiilor şi transferului de poluanţi şi de modificare a Directivelor 91/689/CEE şi 96/61/CE ale Consiliului (3), precum şi cu emisiile declarate în inventarele naţionale, folosind diferitele categorii de sursă ale Grupului Interguvernamental privind Schimbările Climatice (IPCC). |
| --- | --- |

(6)

Informaţiile oferite de către operatori în conformitate cu prezenta decizie ar trebui să faciliteze atribuirea încrucişată a emisiilor declarate în temeiul Directivei 2003/87/CE cu emisiile declarate Registrului european al emisiilor şi transferului de poluanţi (EPRTR) înfiinţat prin Regulamentul (CE) nr. 166/2006 al Parlamentului European şi al Consiliului din 18 ianuarie 2006 de instituire a unui registru european al emisiilor şi transferului de poluanţi şi de modificare a Directivelor 91/689/CEE şi 96/61/CE ale Consiliului (3), precum şi cu emisiile declarate în inventarele naţionale, folosind diferitele categorii de sursă ale Grupului Interguvernamental privind Schimbările Climatice (IPCC).

| (7) | Prin creşterea eficacităţii globale a costului metodelor de monitorizare, fără a compromite exactitatea datelor de emisie raportate şi integritatea totală a sistemelor de monitorizare, operatorii şi autorităţile competente ar trebui să-şi poată îndeplini, în general, obligaţiile în temeiul Directivei 2003/87/CE, cu costuri semnificativ reduse. Acest lucru se aplică, în special, instalaţiilor care folosesc combustibili de biomasă puri şi micilor emiţători. |
| --- | --- |

(7)

Prin creşterea eficacităţii globale a costului metodelor de monitorizare, fără a compromite exactitatea datelor de emisie raportate şi integritatea totală a sistemelor de monitorizare, operatorii şi autorităţile competente ar trebui să-şi poată îndeplini, în general, obligaţiile în temeiul Directivei 2003/87/CE, cu costuri semnificativ reduse. Acest lucru se aplică, în special, instalaţiilor care folosesc combustibili de biomasă puri şi micilor emiţători.

| (8) | Cerinţele de raportare au fost aliniate cu cele prevăzute la articolul 21 din Directiva 2003/87/CE. |
| --- | --- |

(8)

Cerinţele de raportare au fost aliniate cu cele prevăzute la articolul 21 din Directiva 2003/87/CE.

| (9) | Cerinţele pentru planul de monitorizare au fost clarificate şi restricţionate, pentru a reflecta mai bine importanţa acestuia în vederea asigurării unei raportări corecte şi a unor rezultate de verificare fiabile. |
| --- | --- |

(9)

Cerinţele pentru planul de monitorizare au fost clarificate şi restricţionate, pentru a reflecta mai bine importanţa acestuia în vederea asigurării unei raportări corecte şi a unor rezultate de verificare fiabile.

| (10) | Tabelul 1, care prevede cerinţele minime stabilite în anexa I, trebuie folosit în permanenţă. Rubricile specifice din acest tabel au fost revizuite pe baza informaţiilor colectate de statele membre, agenţi şi verificatori, având în vedere modificările aduse dispoziţiilor privind emisiile de ardere provenite din activităţile specificate în anexa I la Directiva 2003/87/CE şi modificările aduse orientărilor specifice activităţii şi care ar trebui să reflecte, în prezent, un echilibru adecvat între eficacitatea costului şi precizie. |
| --- | --- |

(10)

Tabelul 1, care prevede cerinţele minime stabilite în anexa I, trebuie folosit în permanenţă. Rubricile specifice din acest tabel au fost revizuite pe baza informaţiilor colectate de statele membre, agenţi şi verificatori, având în vedere modificările aduse dispoziţiilor privind emisiile de ardere provenite din activităţile specificate în anexa I la Directiva 2003/87/CE şi modificările aduse orientărilor specifice activităţii şi care ar trebui să reflecte, în prezent, un echilibru adecvat între eficacitatea costului şi precizie.

| (11) | A fost introdusă o metodă alternativă cu praguri de incertitudine minime pentru a furniza o soluţie alternativă pentru monitorizarea emisiilor provenite de la instalaţii foarte specifice sau foarte complexe, cu excepţia instalaţiilor cărora li se aplică metoda graduală şi care permite elaborarea unei metode de monitorizare complet personalizată. |
| --- | --- |

(11)

A fost introdusă o metodă alternativă cu praguri de incertitudine minime pentru a furniza o soluţie alternativă pentru monitorizarea emisiilor provenite de la instalaţii foarte specifice sau foarte complexe, cu excepţia instalaţiilor cărora li se aplică metoda graduală şi care permite elaborarea unei metode de monitorizare complet personalizată.

| (12) | Dispoziţiile privind CO2 inerent şi CO2 transferat, care intră sau ies din instalaţiile aflate sub incidenţa Directivei 2003/87/CE, sub formă de substanţă pură sau de combustibil, au fost clarificate şi înăsprite pentru a armoniza şi mai mult cu cerinţele de raportare ale statelor membre, conform Protocolului de la Kyoto la Convenţia-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice. |
| --- | --- |

(12)

Dispoziţiile privind CO2 inerent şi CO2 transferat, care intră sau ies din instalaţiile aflate sub incidenţa Directivei 2003/87/CE, sub formă de substanţă pură sau de combustibil, au fost clarificate şi înăsprite pentru a armoniza şi mai mult cu cerinţele de raportare ale statelor membre, conform Protocolului de la Kyoto la Convenţia-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

| (13) | Lista factorilor de emisie de referinţă a fost extinsă şi reactualizată, folosind informaţii provenite din orientările din 2006 ale Grupului interguvernamental privind schimbările climatice, denumit în continuare „orientările IPCC”. De asemenea, pe baza orientărilor IPCC, lista a fost extinsă în ceea ce priveşte valorile de referinţă ale puterilor calorice nete ale unei game largi de combustibili. |
| --- | --- |

(13)

Lista factorilor de emisie de referinţă a fost extinsă şi reactualizată, folosind informaţii provenite din orientările din 2006 ale Grupului interguvernamental privind schimbările climatice, denumit în continuare „orientările IPCC”. De asemenea, pe baza orientărilor IPCC, lista a fost extinsă în ceea ce priveşte valorile de referinţă ale puterilor calorice nete ale unei game largi de combustibili.

| (14) | Secţiunea privind controlul şi verificarea a fost revăzută şi revizuită în vederea îmbunătăţirii consecvenţei conceptuale şi lingvistice cu recomandările formulate de Cooperarea europeană pentru acreditare (EA), Comitetul European pentru Standardizare (CEN) şi ISO. |
| --- | --- |

(14)

Secţiunea privind controlul şi verificarea a fost revăzută şi revizuită în vederea îmbunătăţirii consecvenţei conceptuale şi lingvistice cu recomandările formulate de Cooperarea europeană pentru acreditare (EA), Comitetul European pentru Standardizare (CEN) şi ISO.

| (15) | În ceea ce priveşte stabilirea proprietăţilor combustibilului şi materialului, cerinţele privind utilizarea rezultatelor provenite de la laboratoarele analitice şi de la analizatorii de gaz on-line au fost clarificate, luând în considerare experienţa privind punerea în aplicare a cerinţelor respective în statele membre în timpul primei perioade de comercializare. Au fost, de asemenea, prevăzute cerinţe suplimentare privind metodele şi frecvenţele de eşantionare. |
| --- | --- |

(15)

În ceea ce priveşte stabilirea proprietăţilor combustibilului şi materialului, cerinţele privind utilizarea rezultatelor provenite de la laboratoarele analitice şi de la analizatorii de gaz on-line au fost clarificate, luând în considerare experienţa privind punerea în aplicare a cerinţelor respective în statele membre în timpul primei perioade de comercializare. Au fost, de asemenea, prevăzute cerinţe suplimentare privind metodele şi frecvenţele de eşantionare.

| (16) | Pentru a îmbunătăţi eficacitatea costului în ceea ce priveşte instalaţiile cu emisii anuale de mai puţin de 25 000 de tone de CO2 fosil, au fost adăugate anumite excepţii de la cerinţele specifice aplicabile, în general, instalaţiilor. |
| --- | --- |

(16)

Pentru a îmbunătăţi eficacitatea costului în ceea ce priveşte instalaţiile cu emisii anuale de mai puţin de 25 000 de tone de CO2 fosil, au fost adăugate anumite excepţii de la cerinţele specifice aplicabile, în general, instalaţiilor.

| (17) | Utilizarea factorilor de oxidare în scopul metodologiei de monitorizare a devenit opţională în ceea ce priveşte procesele de ardere. S-a adăugat metoda bilanţului masic pentru instalaţiile care produc negru de fum şi pentru terminalele de procesare a gazului. Cerinţele în materie de incertitudine în ceea ce priveşte determinarea emisiilor provenite din arderi au fost reduse pentru a reflecta condiţiile tehnice specifice ale acestor instalaţii. |
| --- | --- |

(17)

Utilizarea factorilor de oxidare în scopul metodologiei de monitorizare a devenit opţională în ceea ce priveşte procesele de ardere. S-a adăugat metoda bilanţului masic pentru instalaţiile care produc negru de fum şi pentru terminalele de procesare a gazului. Cerinţele în materie de incertitudine în ceea ce priveşte determinarea emisiilor provenite din arderi au fost reduse pentru a reflecta condiţiile tehnice specifice ale acestor instalaţii.

| (18) | Din cauza problemelor semnalate în timpul primei perioade de raportare în ceea ce priveşte nivelul de precizie realizabil, metoda bilanţului masic nu trebuie să facă parte din orientările specifice activităţii pentru rafinăriile de petrol mineral prevăzute în anexa I la Directiva 2003/87/CE. Recomandările privind regenerarea cracării catalitice sau regenerarea prin alte procedee de cataliză şi cele privind emisiile de cocs flexibil au fost revizuite pentru a reflecta condiţiile tehnice specifice ale acestor instalaţii. |
| --- | --- |

(18)

Din cauza problemelor semnalate în timpul primei perioade de raportare în ceea ce priveşte nivelul de precizie realizabil, metoda bilanţului masic nu trebuie să facă parte din orientările specifice activităţii pentru rafinăriile de petrol mineral prevăzute în anexa I la Directiva 2003/87/CE. Recomandările privind regenerarea cracării catalitice sau regenerarea prin alte procedee de cataliză şi cele privind emisiile de cocs flexibil au fost revizuite pentru a reflecta condiţiile tehnice specifice ale acestor instalaţii.

| (19) | Dispoziţiile şi pragurile privind aplicarea metodei bilanţului masic au fost înăsprite pentru instalaţiile care produc cocs, sinter, fier şi oţel. Factorii de emisie din orientările IPCC au fost adăugaţi. |
| --- | --- |

(19)

Dispoziţiile şi pragurile privind aplicarea metodei bilanţului masic au fost înăsprite pentru instalaţiile care produc cocs, sinter, fier şi oţel. Factorii de emisie din orientările IPCC au fost adăugaţi.

| (20) | Terminologia şi metodele pentru instalaţiile care produc clincher şi pentru instalaţiile care produc var au fost aliniate practicilor comerciale ale sectoarelor care intră sub incidenţa prezentei decizii. Utilizarea datelor de activitate, a factorului de emisie şi de conversie s-a conformat celorlalte activităţi reglementate de Directiva 2003/87/CE. |
| --- | --- |

(20)

Terminologia şi metodele pentru instalaţiile care produc clincher şi pentru instalaţiile care produc var au fost aliniate practicilor comerciale ale sectoarelor care intră sub incidenţa prezentei decizii. Utilizarea datelor de activitate, a factorului de emisie şi de conversie s-a conformat celorlalte activităţi reglementate de Directiva 2003/87/CE.

| (21) | În anexa IX au fost prevăzuţi factori de emisie suplimentari pentru instalaţii din industria sticlei. |
| --- | --- |

(21)

În anexa IX au fost prevăzuţi factori de emisie suplimentari pentru instalaţii din industria sticlei.

| (22) | Cerinţele în materie de incertitudine în ceea ce priveşte emisiile rezultate din calcinarea materiilor prime pentru instalaţiile din industria ceramică au fost făcute mai puţin riguroase pentru a reflecta mai bine situaţiile în care argila provine direct din cariere. Metoda bazată exclusiv pe producţie nu mai trebuie utilizată din cauza aplicabilităţii sale limitate, constatată în timpul primului ciclu de raportare. |
| --- | --- |

(22)

Cerinţele în materie de incertitudine în ceea ce priveşte emisiile rezultate din calcinarea materiilor prime pentru instalaţiile din industria ceramică au fost făcute mai puţin riguroase pentru a reflecta mai bine situaţiile în care argila provine direct din cariere. Metoda bazată exclusiv pe producţie nu mai trebuie utilizată din cauza aplicabilităţii sale limitate, constatată în timpul primului ciclu de raportare.

| (23) | Este necesară adăugarea de orientări specifice de determinare a emisiilor de gaze cu efect de seră, prin sisteme de măsurare continuă a emisiilor, pentru a facilita utilizarea consecventă a metodelor de monitorizare care au la bază măsurile, în conformitate cu articolele 14 şi 24 şi cu anexa IV la Directiva 2003/87/CE. |
| --- | --- |

(23)

Este necesară adăugarea de orientări specifice de determinare a emisiilor de gaze cu efect de seră, prin sisteme de măsurare continuă a emisiilor, pentru a facilita utilizarea consecventă a metodelor de monitorizare care au la bază măsurile, în conformitate cu articolele 14 şi 24 şi cu anexa IV la Directiva 2003/87/CE.

| (24) | Prezenta decizie nu prevede recunoaşterea activităţilor care privesc captarea şi stocarea carbonului, care presupune o modificare a Directivei 2003/87/CE sau introducerea acestor activităţi, în conformitate cu articolul 24 din această directivă. |
| --- | --- |

(24)

Prezenta decizie nu prevede recunoaşterea activităţilor care privesc captarea şi stocarea carbonului, care presupune o modificare a Directivei 2003/87/CE sau introducerea acestor activităţi, în conformitate cu articolul 24 din această directivă.

| (25) | Orientările prevăzute în anexele la prezenta decizie stabilesc noile criterii detaliate în vederea monitorizării şi raportării emisiilor de gaze cu efect de seră care rezultă din activităţile menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE. Aceste orientări sunt specifice acestor activităţi, pe baza principiilor de monitorizare şi raportare stabilite în anexa IV la prezenta directivă, care se aplică de la 1 ianuarie 2008. |
| --- | --- |

(25)

Orientările prevăzute în anexele la prezenta decizie stabilesc noile criterii detaliate în vederea monitorizării şi raportării emisiilor de gaze cu efect de seră care rezultă din activităţile menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE. Aceste orientări sunt specifice acestor activităţi, pe baza principiilor de monitorizare şi raportare stabilite în anexa IV la prezenta directivă, care se aplică de la 1 ianuarie 2008.

| (26) | Articolul 15 din Directiva 2003/87/CE solicită statelor membre să se asigure că rapoartele prezentate de către operatori sunt verificate în conformitate cu criteriile stabilite în anexa V la această directivă. |
| --- | --- |

(26)

Articolul 15 din Directiva 2003/87/CE solicită statelor membre să se asigure că rapoartele prezentate de către operatori sunt verificate în conformitate cu criteriile stabilite în anexa V la această directivă.

| (27) | Se preconizează o nouă revizuire a orientărilor stabilite în prezenta decizie în termen de doi ani de la data punerii în aplicare a acesteia. |
| --- | --- |

(27)

Se preconizează o nouă revizuire a orientărilor stabilite în prezenta decizie în termen de doi ani de la data punerii în aplicare a acesteia.

| (28) | Măsurile prevăzute în prezenta decizie sunt conforme cu avizul Comitetului înfiinţat în conformitate cu articolul 8 din Decizia 93/389/CEE (4), |
| --- | --- |

(28)

Măsurile prevăzute în prezenta decizie sunt conforme cu avizul Comitetului înfiinţat în conformitate cu articolul 8 din Decizia 93/389/CEE (4),

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Orientările privind monitorizarea şi raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră rezultate din activităţile menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE sunt stabilite în anexele la prezenta decizie.

Aceste orientări se bazează pe principiile stabilite în anexa IV la directiva menţionată anterior.

Articolul 2

Decizia 2004/156/CE se abrogă la data prevăzută la articolul 3.

Articolul 3

Prezenta decizie se aplică de la 1 ianuarie 2008.

Articolul 4

Prezenta decizie se adresează statelor membre.

Adoptată la Bruxelles, 18 iulie 2007.

Pentru Comisie

Stavros DIMAS

Membru al Comisiei

---

(1)  JO L 275, 25.10.2003, p. 32. Directivă, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/101/CE (JO L 338, 13.11.2004, p. 18).

1

(2)  JO L 59, 26.2.2004, p. 1.

2

(3)  JO L 33, 4.2.2006, p. 1.

3

(4)  JO L 167, 9.7.1993, p. 31. Decizie, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European şi al Consiliului (JO L 284, 31.10.2003, p. 1).

4

---

LISTA ANEXELOR

| Anexa I: | Orientări generale |
| --- | --- |

Anexa I:

| Anexa II: | Orientări privind emisiile de ardere rezultate din activităţile menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE |
| --- | --- |

Anexa II:

| Anexa III: | Orientări specifice activităţi privind rafinăriile de petrol menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE |
| --- | --- |

Anexa III:

| Anexa IV: | Orientări specifice privind cuptoarele de cocsificare menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE |
| --- | --- |

Anexa IV:

| Anexa V: | Orientări specifice activităţi privind instalaţiile de prăjire şi de sinterizare a minereurilor metalice menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE |
| --- | --- |

Anexa V:

| Anexa VI: | Orientări specifice activităţi privind instalaţiile de producţie a fontei şi a oţelului, inclusiv instalaţiile de turnare continuă, menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE |
| --- | --- |

Anexa VI:

| Anexa VII: | Orientări specifice activităţi privind instalaţiile de producţie a cimentului şi a clincherului menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE |
| --- | --- |

Anexa VII:

| Anexa VIII: | Orientări specifice activităţi privind instalaţiile de producţie a varului menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE |
| --- | --- |

Anexa VIII:

| Anexa IX: | Orientări specifice activităţi privind instalaţiile de producţie a sticlei menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE |
| --- | --- |

Anexa IX:

| Anexa X: | Orientări specifice activităţi privind instalaţiile de producţie a produselor ceramice menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE |
| --- | --- |

Anexa X:

| Anexa XI: | Orientări specifice privind instalaţiile de producţie a celulozei şi a hârtiei menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE |
| --- | --- |

Anexa XI:

| Anexa XII: | Orientări privind determinarea emisiilor de gaze cu efect de seră prin sisteme de măsurare continuă a emisiilor prăjire şi de sinterizare a minereurilor metalice |
| --- | --- |

Anexa XII:

ANEXA I

ORIENTĂRI GENERALE

CUPRINS

| 1. | Introducere |
| --- | --- |

1.

| 2. | Definiţii |
| --- | --- |

2.

| 3. | Principii de monitorizare şi raportare |
| --- | --- |

3.

| 4. | Monitorizarea emisiilor de gaze cu efect de seră |
| --- | --- |

4.

| 4.1. | Limite |
| --- | --- |

4.1.

| 4.2. | Metode bazate pe calcul şi măsurare |
| --- | --- |

4.2.

| 4.3. | Planul de monitorizare |
| --- | --- |

4.3.

| 5. | Metode bazate pe calcul pentru emisiile de CO2 |
| --- | --- |

5.

| 5.1. | Formule de calcul |
| --- | --- |

5.1.

| 5.2. | Nivelurile metodelor |
| --- | --- |

5.2.

| 5.3. | Metoda alternativă |
| --- | --- |

5.3.

| 5.4. | Date de activitate |
| --- | --- |

5.4.

| 5.5. | Factori de emisie |
| --- | --- |

5.5.

| 5.6. | Factori de oxidare şi de conversie |
| --- | --- |

5.6.

| 5.7. | CO2 transferat |
| --- | --- |

5.7.

| 6. | Metode bazate pe măsurare |
| --- | --- |

6.

| 6.1. | Generalităţi |
| --- | --- |

6.1.

| 6.2. | Nivelurile metodelor bazate pe măsurare |
| --- | --- |

6.2.

| 6.3. | Alte proceduri şi cerinţe |
| --- | --- |

6.3.

| 7. | Evaluarea gradului de incertitudine |
| --- | --- |

7.

| 7.1. | Calculul |
| --- | --- |

7.1.

| 7.2. | Măsurarea |
| --- | --- |

7.2.

| 8. | Raportarea |
| --- | --- |

8.

| 9. | Conservarea informaţiilor |
| --- | --- |

9.

| 10. | Controlul şi verificarea |
| --- | --- |

10.

| 10.1. | Obţinerea şi tratarea datelor |
| --- | --- |

10.1.

| 10.2. | Sistemul de control |
| --- | --- |

10.2.

| 10.3. | Activităţi de control |
| --- | --- |

10.3.

| 10.3.1. | Proceduri şi responsabilităţi |
| --- | --- |

10.3.1.

| 10.3.2. | Asigurarea calităţii |
| --- | --- |

10.3.2.

| 10.3.3. | Revizuirea şi validarea datelor |
| --- | --- |

10.3.3.

| 10.3.4. | Procese externalizate |
| --- | --- |

10.3.4.

| 10.3.5. | Corecţii şi măsuri rectificative |
| --- | --- |

10.3.5.

| 10.3.6. | Registre şi documentare |
| --- | --- |

10.3.6.

| 10.4. | Verificarea |
| --- | --- |

10.4.

| 10.4.1. | Principii generale |
| --- | --- |

10.4.1.

| 10.4.2. | Metoda de verificare |
| --- | --- |

10.4.2.

| 11. | Factori de emisie |
| --- | --- |

11.

| 12. | Lista biomaselor neutre din punctul de vedere al CO2 |
| --- | --- |

12.

| 13. | Determinarea datelor şi a factorilor specifici |
| --- | --- |

13.

| 13.1. | Determinarea valorilor calorice nete şi a factorilor de emisie ai combustibililor |
| --- | --- |

13.1.

| 13.2. | Determinarea factorilor de oxidare specifici |
| --- | --- |

13.2.

| 13.3. | Determinarea factorilor de emisie de proces, a factorilor de conversie şi a datelor privind compoziţia |
| --- | --- |

13.3.

| 13.4. | Determinarea fracţiunii de biomasă |
| --- | --- |

13.4.

| 13.5. | Cerinţe privind determinarea proprietăţilor combustibililor şi ale materiei |
| --- | --- |

13.5.

| 13.5.1. | Utilizarea laboratoarelor autorizate |
| --- | --- |

13.5.1.

| 13.5.2. | Utilizarea laboratoarelor neautorizate |
| --- | --- |

13.5.2.

| 13.5.3. | Analizatori de gaze on-line şi cromatografe de gaze |
| --- | --- |

13.5.3.

| 13.6. | Metode de eşantionare şi frecvenţa analizelor |
| --- | --- |

13.6.

| 14. | Formatul de raportare |
| --- | --- |

14.

| 14.1. | Identificarea instalaţiei |
| --- | --- |

14.1.

| 14.2. | Activităţi generale şi emisii în cadrul unei instalaţii |
| --- | --- |

14.2.

| 14.3. | Emisii de ardere (calcul) |
| --- | --- |

14.3.

| 14.4. | Emisii de proces (calcul) |
| --- | --- |

14.4.

| 14.5. | Metoda bilanţului masic |
| --- | --- |

14.5.

| 14.6. | Metoda bazată pe măsurare |
| --- | --- |

14.6.

| 15. | Categorii de raportare |
| --- | --- |

15.

| 15.1. | Format de raportare IPCC |
| --- | --- |

15.1.

| 15.2. | Codul categoriei de sursă |
| --- | --- |

15.2.

| 16. | Cerinţe privind instalaţiile cu emisii reduse |
| --- | --- |

16.

1.   INTRODUCERE

Prezenta anexă conţine orientările generale privind monitorizarea şi raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră rezultate din activităţile menţionate în raport cu aceste activităţi în anexa I la Directiva 2003/87/CE. Orientări suplimentare privind emisiile specifice activităţii sunt stabilite în anexele II-XI.

2.   DEFINIŢII

În sensul prezentei anexe şi al anexelor II-XII, se aplică definiţiile cuprinse în Directiva 2003/87/CE.

| 1. | Pe lângă acestea, se adaugă următoarele definiţii:






  (a) | „activităţi” înseamnă activităţile enumerate în anexa I la Directiva 2003/87/CE; |
| --- | --- | --- |

1.

Pe lângă acestea, se adaugă următoarele definiţii:

(a)

„activităţi” înseamnă activităţile enumerate în anexa I la Directiva 2003/87/CE;

| (b) | „autoritate competentă” înseamnă autoritate competentă sau autorităţile desemnate în conformitate cu articolul 18 din Directiva 2003/87/CE; |
| --- | --- |

(b)

„autoritate competentă” înseamnă autoritate competentă sau autorităţile desemnate în conformitate cu articolul 18 din Directiva 2003/87/CE;

| (c) | „sursă de emisie” înseamnă o parte identificabilă separat (punct sau proces) dintr-o instalaţie care generează emisii de gaze cu efect de seră importante; |
| --- | --- |

(c)

„sursă de emisie” înseamnă o parte identificabilă separat (punct sau proces) dintr-o instalaţie care generează emisii de gaze cu efect de seră importante;

| (d) | „flux de surse” înseamnă un tip de combustibil specific, de material brut sau de produs care dă naştere la emisii de gaze cu efect de seră importante, la una sau mai multe surse de emisie ca urmare a consumării sau a producerii acesteia; |
| --- | --- |

(d)

„flux de surse” înseamnă un tip de combustibil specific, de material brut sau de produs care dă naştere la emisii de gaze cu efect de seră importante, la una sau mai multe surse de emisie ca urmare a consumării sau a producerii acesteia;

| (e) | „metodologia de monitorizare” înseamnă totalitatea metodelor utilizate de către un operator pentru determinarea emisiilor rezultate de la o anumită instalaţie; |
| --- | --- |

(e)

„metodologia de monitorizare” înseamnă totalitatea metodelor utilizate de către un operator pentru determinarea emisiilor rezultate de la o anumită instalaţie;

| (f) | „plan de monitorizare” înseamnă o documentaţie detaliată, completă şi transparentă a metodologiei de monitorizare a unei instalaţii specifice, inclusiv documentaţia privind obţinerea datelor şi activităţile de tratare a acestora, precum şi sistemul de control al corectitudinii acestora; |
| --- | --- |

(f)

„plan de monitorizare” înseamnă o documentaţie detaliată, completă şi transparentă a metodologiei de monitorizare a unei instalaţii specifice, inclusiv documentaţia privind obţinerea datelor şi activităţile de tratare a acestora, precum şi sistemul de control al corectitudinii acestora;

| (g) | „nivel” înseamnă un element specific dintr-o metodologie de stabilire a datelor de activitate, a factorilor de emisie şi a factorilor de oxidare sau de conversie; |
| --- | --- |

(g)

„nivel” înseamnă un element specific dintr-o metodologie de stabilire a datelor de activitate, a factorilor de emisie şi a factorilor de oxidare sau de conversie;

| (h) | „anual” înseamnă o perioadă de timp care acoperă un an calendaristic de la 1 ianuarie până la 31 decembrie; |
| --- | --- |

(h)

„anual” înseamnă o perioadă de timp care acoperă un an calendaristic de la 1 ianuarie până la 31 decembrie;

| (i) | „perioadă de raportare” înseamnă un an calendaristic în timpul căruia emisiile trebuie monitorizate şi raportate; |
| --- | --- |

(i)

„perioadă de raportare” înseamnă un an calendaristic în timpul căruia emisiile trebuie monitorizate şi raportate;

| (j) | „perioadă de comercializare” înseamnă o fază anuală multiplă din programul de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră (de exemplu, 2005-2007 sau 2008-2012) pentru care statul membru a stabilit un plan naţional de alocare, în conformitate cu articolul 11 alineatele (1) şi (2) din Directiva 2003/87/CE. |
| --- | --- |

(j)

„perioadă de comercializare” înseamnă o fază anuală multiplă din programul de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră (de exemplu, 2005-2007 sau 2008-2012) pentru care statul membru a stabilit un plan naţional de alocare, în conformitate cu articolul 11 alineatele (1) şi (2) din Directiva 2003/87/CE.

| 2. | Următoarele definiţii se aplică în legătură cu emisiile, combustibilii şi materialele:






  (a) | „emisii de ardere” înseamnă emisii de gaze cu efect de seră care se produc în timpul reacţiei exoterme a combustibilului cu oxigenul; |
| --- | --- | --- |

2.

Următoarele definiţii se aplică în legătură cu emisiile, combustibilii şi materialele:

(a)

„emisii de ardere” înseamnă emisii de gaze cu efect de seră care se produc în timpul reacţiei exoterme a combustibilului cu oxigenul;

| (b) | „emisii de proces” înseamnă emisii de gaze cu efect de seră, altele decât emisiile de ardere, care apar în urma reacţiilor deliberate şi involuntare între substanţe sau în urma transformării acestora, inclusiv reducerea chimică sau electrolitică a minereurilor metalifere, descompunerea termică a substanţelor, precum şi obţinerea substanţelor utilizate ca produs sau materie primă; |
| --- | --- |

(b)

„emisii de proces” înseamnă emisii de gaze cu efect de seră, altele decât emisiile de ardere, care apar în urma reacţiilor deliberate şi involuntare între substanţe sau în urma transformării acestora, inclusiv reducerea chimică sau electrolitică a minereurilor metalifere, descompunerea termică a substanţelor, precum şi obţinerea substanţelor utilizate ca produs sau materie primă;

| (c) | „CO2 inerent” înseamnă CO2 care face parte dintr-un combustibil; |
| --- | --- |

(c)

„CO2 inerent” înseamnă CO2 care face parte dintr-un combustibil;

| (d) | „prudent” înseamnă că se defineşte un set de ipoteze pentru a evita orice subestimare a emisiilor anuale; |
| --- | --- |

(d)

„prudent” înseamnă că se defineşte un set de ipoteze pentru a evita orice subestimare a emisiilor anuale;

| (e) | „lot” înseamnă o cantitate de combustibil sau de materie primă eşantionată în mod reprezentativ, caracterizată şi transferată într-un singur transport sau în mod continuu de-a lungul unei anumite perioade de timp; |
| --- | --- |

(e)

„lot” înseamnă o cantitate de combustibil sau de materie primă eşantionată în mod reprezentativ, caracterizată şi transferată într-un singur transport sau în mod continuu de-a lungul unei anumite perioade de timp;

| (f) | „combustibili tranzacţionaţi în scop comercial” înseamnă combustibili care au o compoziţie specifică, tranzacţionaţi în mod liber şi frecvent, dacă lotul respectiv a fost tranzacţionat între părţi independente din punct de vedere economic, inclusiv toţi combustibilii comerciali standard, gazul natural, petrolul uşor şi greu, cărbunele, cocsul de petrol; |
| --- | --- |

(f)

„combustibili tranzacţionaţi în scop comercial” înseamnă combustibili care au o compoziţie specifică, tranzacţionaţi în mod liber şi frecvent, dacă lotul respectiv a fost tranzacţionat între părţi independente din punct de vedere economic, inclusiv toţi combustibilii comerciali standard, gazul natural, petrolul uşor şi greu, cărbunele, cocsul de petrol;

| (g) | „materii prime tranzacţionate în scop comercial” înseamnă materii care au o compoziţie specială, tranzacţionate în mod liber şi frecvent, dacă lotul respectiv a fost tranzacţionat între părţi independente din punct de vedere economic; |
| --- | --- |

(g)

„materii prime tranzacţionate în scop comercial” înseamnă materii care au o compoziţie specială, tranzacţionate în mod liber şi frecvent, dacă lotul respectiv a fost tranzacţionat între părţi independente din punct de vedere economic;

| (h) | „combustibil comercial standard” înseamnă combustibili comerciali standardizaţi la nivel internaţional care prezintă un interval de încredere de 95 % de cel mult ± 1 % pentru valoarea calorică specificată, inclusiv combustibilul gazos, petrolul uşor, benzina, petrolul lampant, kerosenul, etanul, propanul şi butanul. |
| --- | --- |

(h)

„combustibil comercial standard” înseamnă combustibili comerciali standardizaţi la nivel internaţional care prezintă un interval de încredere de 95 % de cel mult ± 1 % pentru valoarea calorică specificată, inclusiv combustibilul gazos, petrolul uşor, benzina, petrolul lampant, kerosenul, etanul, propanul şi butanul.

| 3. | Următoarele definiţii se aplică în legătură cu măsurarea:






  (a) | „acurateţe” înseamnă apropierea dintre rezultatul unei măsurări şi valoarea reală a cantităţii în cauză (sau o valoare de referinţă determinată empiric, folosind materiale de calibrare şi metode de standardizare acceptate şi identificabile la nivel internaţional), luând în considerare atât factorii accidentali, cât şi cei sistematici; |
| --- | --- | --- |

3.

Următoarele definiţii se aplică în legătură cu măsurarea:

(a)

„acurateţe” înseamnă apropierea dintre rezultatul unei măsurări şi valoarea reală a cantităţii în cauză (sau o valoare de referinţă determinată empiric, folosind materiale de calibrare şi metode de standardizare acceptate şi identificabile la nivel internaţional), luând în considerare atât factorii accidentali, cât şi cei sistematici;

| (b) | „incertitudine” înseamnă un parametru asociat rezultatului determinării unei cantităţi, care caracterizează dispersia valorilor care ar putea fi, în mod logic, atribuite cantităţii în cauză, incluzând efectele factorilor sistematici, precum şi ale factorilor accidentali şi care se exprimă în procente şi descrie un interval de încredere situat în jurul valorii medii care cuprinde 95 % din valorile sugerate, luând în considerare orice asimetrie a distribuirii valorilor; |
| --- | --- |

(b)

„incertitudine” înseamnă un parametru asociat rezultatului determinării unei cantităţi, care caracterizează dispersia valorilor care ar putea fi, în mod logic, atribuite cantităţii în cauză, incluzând efectele factorilor sistematici, precum şi ale factorilor accidentali şi care se exprimă în procente şi descrie un interval de încredere situat în jurul valorii medii care cuprinde 95 % din valorile sugerate, luând în considerare orice asimetrie a distribuirii valorilor;

| (c) | „media aritmetică” înseamnă suma tuturor membrilor unui set de valori împărţită la numărul articolelor care fac parte din set; |
| --- | --- |

(c)

„media aritmetică” înseamnă suma tuturor membrilor unui set de valori împărţită la numărul articolelor care fac parte din set;

| (d) | „măsurare” înseamnă un set de operaţii care au drept scop determinarea valorii unei cantităţi; |
| --- | --- |

(d)

„măsurare” înseamnă un set de operaţii care au drept scop determinarea valorii unei cantităţi;

| (e) | „instrument de măsurare” înseamnă un dispozitiv destinat a fi utilizat pentru a face măsurări, singur sau împreună cu dispozitive suplimentare; |
| --- | --- |

(e)

„instrument de măsurare” înseamnă un dispozitiv destinat a fi utilizat pentru a face măsurări, singur sau împreună cu dispozitive suplimentare;

| (f) | „sistem de măsurare” înseamnă un set complet de instrumente de măsurare şi alte echipamente, precum echipamentul pentru eşantionare şi procesarea datelor, utilizat pentru determinarea variabilelor, cum ar fi datele de activitate, conţinutul de carbon, puterea calorică sau factorul de emisie al emisiilor de CO2; |
| --- | --- |

(f)

„sistem de măsurare” înseamnă un set complet de instrumente de măsurare şi alte echipamente, precum echipamentul pentru eşantionare şi procesarea datelor, utilizat pentru determinarea variabilelor, cum ar fi datele de activitate, conţinutul de carbon, puterea calorică sau factorul de emisie al emisiilor de CO2;

| (g) | „calibrare” înseamnă setul de operaţii care stabilesc, în condiţii specifice, relaţiile dintre valorile indicate printr-un instrument de măsurare sau sistem de măsurare ori valorile reprezentate de o măsură materializată sau de un material de referinţă şi de valorile corespunzătoare ale unei cantităţi obţinute printr-un standard de referinţă; |
| --- | --- |

(g)

„calibrare” înseamnă setul de operaţii care stabilesc, în condiţii specifice, relaţiile dintre valorile indicate printr-un instrument de măsurare sau sistem de măsurare ori valorile reprezentate de o măsură materializată sau de un material de referinţă şi de valorile corespunzătoare ale unei cantităţi obţinute printr-un standard de referinţă;

| (h) | „măsurarea continuă a emisiilor” înseamnă un set de operaţii care au drept scop determinarea valorii unei cantităţi prin măsurări periodice (mai multe pe oră), care aplică fie măsurări in situ la coşul de emisie, fie procedee de extracţie în care instrumentul de măsurare se află în apropierea coşului; nu include metodele de măsurare bazate pe colectarea de eşantioane individuale din coş; |
| --- | --- |

(h)

„măsurarea continuă a emisiilor” înseamnă un set de operaţii care au drept scop determinarea valorii unei cantităţi prin măsurări periodice (mai multe pe oră), care aplică fie măsurări in situ la coşul de emisie, fie procedee de extracţie în care instrumentul de măsurare se află în apropierea coşului; nu include metodele de măsurare bazate pe colectarea de eşantioane individuale din coş;

| (i) | „condiţii standard” înseamnă temperatură de 273,15 K (adică 0 oC) şi condiţii de presiune de 101 325 Pa care definesc metrii cubi normali (Nm3). |
| --- | --- |

(i)

„condiţii standard” înseamnă temperatură de 273,15 K (adică 0 oC) şi condiţii de presiune de 101 325 Pa care definesc metrii cubi normali (Nm3).

| 4. | Se aplică următoarele definiţii în ceea ce priveşte metodologiile bazate pe calcul şi metodologiile bazate pe măsurare în vederea stabilirii emisiilor de CO2:






  (a) | „costuri excesive” înseamnă costuri disproporţionate faţă de beneficiile globale ale măsurării în cauză, astfel cum au fost stabilite de autoritatea competentă. În ceea ce priveşte alegerea nivelurilor, pragul poate fi definit ca fiind valoarea cotelor corespunzătoare îmbunătăţării nivelului de precizie. Pentru măsurile care sporesc calitatea emisiilor raportate, dar fără efect direct asupra preciziei, costul excesiv poate corespunde unui procent care depăşeşte pragul indicativ de 1 % din valoarea medie a datelor privind emisiile disponibile raportate pentru perioada de comercializare anterioară. Pentru instalaţiile pentru care nu există date istorice, datele provenind de la instalaţii reprezentative care îndeplinesc activităţi identice sau similare sunt utilizate drept referinţă şi sunt adaptate în funcţie de capacitatea instalaţiilor în cauză. |
| --- | --- | --- |

4.

Se aplică următoarele definiţii în ceea ce priveşte metodologiile bazate pe calcul şi metodologiile bazate pe măsurare în vederea stabilirii emisiilor de CO2:

(a)

„costuri excesive” înseamnă costuri disproporţionate faţă de beneficiile globale ale măsurării în cauză, astfel cum au fost stabilite de autoritatea competentă. În ceea ce priveşte alegerea nivelurilor, pragul poate fi definit ca fiind valoarea cotelor corespunzătoare îmbunătăţării nivelului de precizie. Pentru măsurile care sporesc calitatea emisiilor raportate, dar fără efect direct asupra preciziei, costul excesiv poate corespunde unui procent care depăşeşte pragul indicativ de 1 % din valoarea medie a datelor privind emisiile disponibile raportate pentru perioada de comercializare anterioară. Pentru instalaţiile pentru care nu există date istorice, datele provenind de la instalaţii reprezentative care îndeplinesc activităţi identice sau similare sunt utilizate drept referinţă şi sunt adaptate în funcţie de capacitatea instalaţiilor în cauză.

| (b) | „realizabil din punct de vedere tehnic” înseamnă că resursele tehnice necesare pentru îndeplinirea exigenţelor unui sistem propus pot fi obţinute de către operator într-o perioadă de timp cerută; |
| --- | --- |

(b)

„realizabil din punct de vedere tehnic” înseamnă că resursele tehnice necesare pentru îndeplinirea exigenţelor unui sistem propus pot fi obţinute de către operator într-o perioadă de timp cerută;

| (c) | „factori sursă de minimis” înseamnă un grup de factori sursă minori selectaţi de către operator şi care emit împreună anual cel mult 1 kilotonă de CO2 fosil sau care contribuie cu mai puţin de 2 % (până la o contribuţie totală maximă de 20 kilotone de CO2 fosil pe an) la totalul emisiilor anuale de CO2 ale instalaţiei respective, înainte de scăderea CO2 transferat, luându-se în considerare valoarea cea mai ridicată în termeni de emisii absolute; |
| --- | --- |

(c)

„factori sursă de minimis” înseamnă un grup de factori sursă minori selectaţi de către operator şi care emit împreună anual cel mult 1 kilotonă de CO2 fosil sau care contribuie cu mai puţin de 2 % (până la o contribuţie totală maximă de 20 kilotone de CO2 fosil pe an) la totalul emisiilor anuale de CO2 ale instalaţiei respective, înainte de scăderea CO2 transferat, luându-se în considerare valoarea cea mai ridicată în termeni de emisii absolute;

| (d) | „factori sursă majori” înseamnă un grup de factori sursă care nu aparţin grupului „factori sursă minori”; |
| --- | --- |

(d)

„factori sursă majori” înseamnă un grup de factori sursă care nu aparţin grupului „factori sursă minori”;

| (e) | „factori sursă minori” înseamnă factorii sursă selectaţi de către operator care emit împreună 5 kilotone de CO2 sau mai puţin pe an sau care contribuie cu mai puţin de 10 % (până la o contribuţie totală maximă de 100 de kilotone de CO2 fosil pe an) la totalul emisiilor anuale de CO2 ale unei instalaţii, înainte de scăderea CO2 transferat, luându-se în considerare valoarea cea mai ridicată în termeni de emisii absolute; |
| --- | --- |

(e)

„factori sursă minori” înseamnă factorii sursă selectaţi de către operator care emit împreună 5 kilotone de CO2 sau mai puţin pe an sau care contribuie cu mai puţin de 10 % (până la o contribuţie totală maximă de 100 de kilotone de CO2 fosil pe an) la totalul emisiilor anuale de CO2 ale unei instalaţii, înainte de scăderea CO2 transferat, luându-se în considerare valoarea cea mai ridicată în termeni de emisii absolute;

| (f) | „biomasă” înseamnă materie organică nefosilizată şi biodegradabilă care provine din plante, animale şi microorganisme, inclusiv produse, produse adiţionale, reziduuri şi deşeuri din agricultură, silvicultură şi alte industrii conexe, precum şi resturile organice nefosilizate şi biodegradabile ale deşeurilor industriale şi urbane, inclusiv gazele şi lichidele recuperate din descompunerea materiei organice nefosilizate şi biodegradabile; |
| --- | --- |

(f)

„biomasă” înseamnă materie organică nefosilizată şi biodegradabilă care provine din plante, animale şi microorganisme, inclusiv produse, produse adiţionale, reziduuri şi deşeuri din agricultură, silvicultură şi alte industrii conexe, precum şi resturile organice nefosilizate şi biodegradabile ale deşeurilor industriale şi urbane, inclusiv gazele şi lichidele recuperate din descompunerea materiei organice nefosilizate şi biodegradabile;

| (g) | „pur” referitor la o substanţă înseamnă că o materie sau un combustibil conţine cel puţin 97 % (cu referire la masă) din substanţa sau elementul specificat, conform clasificării comerciale a „purum-ului”. În cazul biomasei, „pur” se referă la fracţiunea de carbon organic în cantitatea totală de carbon conţinut de combustibil sau materie; |
| --- | --- |

(g)

„pur” referitor la o substanţă înseamnă că o materie sau un combustibil conţine cel puţin 97 % (cu referire la masă) din substanţa sau elementul specificat, conform clasificării comerciale a „purum-ului”. În cazul biomasei, „pur” se referă la fracţiunea de carbon organic în cantitatea totală de carbon conţinut de combustibil sau materie;

| (h) | „metoda echilibrului energetic” înseamnă o metodă de estimare a cantităţii de energie utilizată drept combustibil într-un cazan, calculată ca sumă a căldurii utilizabile şi a tuturor pierderilor semnificative de căldură prin radiaţie, transmitere sau prin gaz rezidual. |
| --- | --- |

(h)

„metoda echilibrului energetic” înseamnă o metodă de estimare a cantităţii de energie utilizată drept combustibil într-un cazan, calculată ca sumă a căldurii utilizabile şi a tuturor pierderilor semnificative de căldură prin radiaţie, transmitere sau prin gaz rezidual.

| 5. | Controlului şi verificării li se aplică următoarele definiţii:






  (a) | „riscuri de control” înseamnă susceptibilitatea unui parametru din raportul de emisii anual de a conţine declaraţii materiale inexacte, fapt care nu este împiedicat, identificat şi corectat la timp de către sistemul de control; |
| --- | --- | --- |

5.

Controlului şi verificării li se aplică următoarele definiţii:

(a)

„riscuri de control” înseamnă susceptibilitatea unui parametru din raportul de emisii anual de a conţine declaraţii materiale inexacte, fapt care nu este împiedicat, identificat şi corectat la timp de către sistemul de control;

| (b) | „risc de identificare” înseamnă riscul că un verificator nu va identifica o declaraţie materială inexactă sau o nonconformitate materială; |
| --- | --- |

(b)

„risc de identificare” înseamnă riscul că un verificator nu va identifica o declaraţie materială inexactă sau o nonconformitate materială;

| (c) | „risc inerent” înseamnă susceptibilitatea unui parametru din raportul de emisii anual de a conţine declaraţii materiale inexacte, presupunând că nu au existat activităţi de control asociate; |
| --- | --- |

(c)

„risc inerent” înseamnă susceptibilitatea unui parametru din raportul de emisii anual de a conţine declaraţii materiale inexacte, presupunând că nu au existat activităţi de control asociate;

| (d) | „risc de verificare” înseamnă riscul că un verificator exprimă o verificare neadecvată. Riscul de verificare este o funcţie a riscurilor inerente, riscurilor de control şi a riscului de identificare; |
| --- | --- |

(d)

„risc de verificare” înseamnă riscul că un verificator exprimă o verificare neadecvată. Riscul de verificare este o funcţie a riscurilor inerente, riscurilor de control şi a riscului de identificare;

| (e) | „siguranţă rezonabilă” înseamnă un nivel de siguranţă ridicat, dar nu absolut, exprimat oficial în avizul de verificare, indiferent că raportul de emisii supus verificării nu conţine declaraţii materiale inexacte sau că instalaţia nu prezintă neregularităţi materiale; |
| --- | --- |

(e)

„siguranţă rezonabilă” înseamnă un nivel de siguranţă ridicat, dar nu absolut, exprimat oficial în avizul de verificare, indiferent că raportul de emisii supus verificării nu conţine declaraţii materiale inexacte sau că instalaţia nu prezintă neregularităţi materiale;

| (f) | „nivelul materialităţii” înseamnă pragul cantitativ sau punctul critic folosite pentru a determina evaluarea de verificare adecvată referitoare la datele de emisie raportate în raportul de emisii anual; |
| --- | --- |

(f)

„nivelul materialităţii” înseamnă pragul cantitativ sau punctul critic folosite pentru a determina evaluarea de verificare adecvată referitoare la datele de emisie raportate în raportul de emisii anual;

| (g) | „nivelul de siguranţă” înseamnă măsura în care verificatorul are siguranţa că, prin concluziile de verificare, s-a dovedit sau nu că informaţiile privind o instalaţie raportate în raportul de emisie anual nu conţin declaraţii materiale inexacte; |
| --- | --- |

(g)

„nivelul de siguranţă” înseamnă măsura în care verificatorul are siguranţa că, prin concluziile de verificare, s-a dovedit sau nu că informaţiile privind o instalaţie raportate în raportul de emisie anual nu conţin declaraţii materiale inexacte;

| (h) | „neregularitate” înseamnă orice act sau omiterea unui act din partea unei instalaţii care este verificată, în mod intenţionat sau accidental, ce contravine cerinţelor stabilite în planul de monitorizare aprobat de către autoritatea competentă, în temeiul autorizaţiei instalaţiei; |
| --- | --- |

(h)

„neregularitate” înseamnă orice act sau omiterea unui act din partea unei instalaţii care este verificată, în mod intenţionat sau accidental, ce contravine cerinţelor stabilite în planul de monitorizare aprobat de către autoritatea competentă, în temeiul autorizaţiei instalaţiei;

| (i) | „neregularitate materială” înseamnă o neregularitate a cerinţelor existentă în planul de monitorizare aprobat de către autoritatea competentă, cu încuviinţarea instalaţiei, ar putea conduce la un mod diferit de abordare a instalaţiei de către autoritatea competentă; |
| --- | --- |

(i)

„neregularitate materială” înseamnă o neregularitate a cerinţelor existentă în planul de monitorizare aprobat de către autoritatea competentă, cu încuviinţarea instalaţiei, ar putea conduce la un mod diferit de abordare a instalaţiei de către autoritatea competentă;

| (j) | „declaraţie materială inexactă” înseamnă o declaraţie inexactă (omitere, reprezentări false sau erori, cu excepţia incertitudinii acceptabile) conţinută în raportul de emisii anual care, conform aprecierii profesionale a verificatorului, ar putea afecta abordarea raportului de emisii anual de către autoritatea competentă, de exemplu, atunci când declaraţia inexactă depăşeşte nivelul materialităţii; |
| --- | --- |

(j)

„declaraţie materială inexactă” înseamnă o declaraţie inexactă (omitere, reprezentări false sau erori, cu excepţia incertitudinii acceptabile) conţinută în raportul de emisii anual care, conform aprecierii profesionale a verificatorului, ar putea afecta abordarea raportului de emisii anual de către autoritatea competentă, de exemplu, atunci când declaraţia inexactă depăşeşte nivelul materialităţii;

| (k) | „acreditare” înseamnă, în contextul verificării, întocmirea unei declaraţii de către un organism de acreditare pe baza deciziei acestuia, luată în urma unei evaluări detaliate a unui verificator şi din care rezultă dovada formală a competenţei şi a independenţei acestuia de a realiza verificarea, în conformitate cu cerinţele specifice; |
| --- | --- |

(k)

„acreditare” înseamnă, în contextul verificării, întocmirea unei declaraţii de către un organism de acreditare pe baza deciziei acestuia, luată în urma unei evaluări detaliate a unui verificator şi din care rezultă dovada formală a competenţei şi a independenţei acestuia de a realiza verificarea, în conformitate cu cerinţele specifice;

| (l) | „verificare” înseamnă activităţile realizate de către un verificator pentru a furniza un aviz de verificare, în conformitate cu articolul 15 şi cu anexa V la Directiva 2003/87/CE; |
| --- | --- |

(l)

„verificare” înseamnă activităţile realizate de către un verificator pentru a furniza un aviz de verificare, în conformitate cu articolul 15 şi cu anexa V la Directiva 2003/87/CE;

| (m) | „verificator” înseamnă un organism de verificare competent, independent şi acreditat sau o persoană responsabilă cu realizarea şi raportarea procesului de verificare, în conformitate cu cerinţele detaliate stabilite de către statul membru în temeiul anexei V la Directiva 2003/87/CE. |
| --- | --- |

(m)

„verificator” înseamnă un organism de verificare competent, independent şi acreditat sau o persoană responsabilă cu realizarea şi raportarea procesului de verificare, în conformitate cu cerinţele detaliate stabilite de către statul membru în temeiul anexei V la Directiva 2003/87/CE.

3.   PRINCIPII DE MONITORIZARE ŞI RAPORTARE

Pentru a fi precise şi verificabile, monitorizarea şi raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră, în conformitate cu Directiva 2003/87/CE, trebuie să se bazeze pe următoarele principii:

Exhaustivitate. Monitorizarea şi raportarea referitoare la o instalaţie trebuie să acopere toate emisiile de proces şi de ardere provenite din totalitatea surselor de emisie şi a factorilor de emisie ce au legătură cu activităţile enumerate în anexa I la Directiva 2002/87/CE, precum şi toate gazele cu efect de seră menţionate în legătură cu respectivele activităţi, evitând dubla contabilizare.

Coerenţă. Emisiile monitorizate şi raportate trebuie să fie comparabile de-a lungul timpului. În acest scop, se vor folosi aceleaşi metodologii de monitorizare şi seturi de date. Metodele de monitorizare pot fi modificate în conformitate cu dispoziţiile prezentelor orientări, dacă acest lucru permite îmbunătăţirea preciziei datelor raportate. Modificările aduse metodologiilor de monitorizare vor face obiectul unei aprobări din partea autorităţilor competente şi vor fi documentate în totalitate conform prezentelor orientări.

Transparenţă. Datele de monitorizare, inclusiv presupunerile, referinţele, datele de activitate, factorii de emisie, factorii de oxidare şi factorii de conversie, sunt obţinute, înregistrate, adunate, analizate şi documentate astfel încât să permită reproducerea determinării emisiilor de către verificator şi autoritatea competentă.

Precizie. Trebuie să se asigure că emisiile determinate nu se situează, în mod sistematic, nici peste şi nici sub nivelul emisiilor reale. Sursele de incertitudine vor fi, în măsura posibilului, identificate şi reduse. Se cuvine, de asemenea, să se vegheze ca măsurarea şi calculul emisiilor să atingă un nivel de precizie maximă. Operatorul trebuie să asigure o siguranţă rezonabilă a fiabilităţii emisiilor raportate. Emisiile sunt determinate, utilizând metodele de monitorizare adecvate stabilite în prezentele orientări. Orice alt echipament de măsurare sau de testare utilizat pentru a raporta datele de monitorizare trebuie să fie utilizat, întreţinut, etalonat şi verificat, în mod corect. Fişierele şi alte instrumente utilizate pentru a stoca şi a manipula datele de monitorizare nu trebuie să conţină nicio greşeală. Emisiile declarate şi declaraţiile conexe nu trebuie să conţină nicio declaraţie materială inexactă, să evite influenţarea selecţiei şi prezentarea informaţiilor şi să furnizeze un bilanţ credibil şi echilibrat cu privire la emisiile instalaţiei.

Raportul cost-eficacitate. În cazul selectării unei metode de monitorizare, se cuvine să se pună în balanţă efectele pozitive ale unei precizii mai mari cu cheltuielile suplimentare. În consecinţă, monitorizarea şi raportarea emisiilor trebuie să vizeze nivelul de precizie cel mai ridicat, cu excepţia cazului în care acest lucru nu este posibil din punct de vedere tehnic sau ar atrage costuri iraţional de ridicate. Instrucţiunile date operatorului, în cazul metodei de monitorizare, trebuie să fie simple şi logice, să evite operaţiunile redundante şi să ţină seama de sistemele existente în instalaţie.

Fiabilitate. Utilizatorii trebuie să poată avea încredere într-un raport de emisie verificat, care trebuie să reprezinte ceea ce pretinde că reprezintă sau ceea ce trebuie, în mod rezonabil, să reprezinte.

Îmbunătăţirea performanţei în materie de monitorizare şi raportare a emisiilor. Procesul verificării rapoartelor de emisie trebuie să constituie un instrument eficient şi fiabil în sprijinul procedurilor de control şi de asigurare a calităţii, furnizând informaţii pe care un operator să le poate folosi pentru a-şi îmbunătăţi performanţa în monitorizarea şi raportarea emisiilor.

4.   MONITORIZAREA EMISIILOR DE GAZE CU EFECT DE SERĂ

4.1.   LIMITE

Procesul de monitorizare şi de raportare referitor la o instalaţie trebuie să acopere toate emisiile de gaze cu efect de seră relevante care provin din totalitatea surselor de emisie şi/sau a fluxurilor legate de activităţile desfăşurate în respectiva instalaţie şi menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE, precum şi din activităţile şi gazele cu efect de seră incluse de către un stat membru în conformitate cu articolul 24 din Directiva 2003/87/CE.

Articolul 6 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2003/87/CE prevede că autorizaţia de emisie de gaze cu efect de seră trebuie să conţină o descriere a activităţilor şi a emisiilor provenite de la instalaţia respectivă. În consecinţă, toate sursele de emisie şi fluxurile rezultate din activităţile menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE care trebuie monitorizate şi raportate sunt menţionate în autorizaţie. Articolul 6 alineatul (2) litera (c) din Directiva 2003/87/CE prevede că autorizaţiile privind emisiile de gaze cu efect de seră conţin cerinţe de monitorizare care menţionează metoda de monitorizare şi frecvenţa monitorizării.

Emisiile care provin de la motoare mobile cu combustie internă, utilizate în scopuri de transport, sunt excluse din categoria estimărilor de emisie.

Monitorizarea emisiilor include emisiile rezultate din operaţiuni obişnuite şi evenimente excepţionale, inclusiv pornirea şi oprirea instalaţiei sau situaţii de urgenţă survenite în timpul perioadei de raportare.

În cazul în care capacităţile de producţie separate sau combinate sau producţiile uneia sau mai multor activităţi, aparţinând aceleiaşi subpoziţii de activităţi din anexa I la Directiva 2003/87/CE, depăşesc, într-o instalaţie sau într-un loc, respectivul prag menţionat în anexă, toate emisiile din toate sursele de emisie şi/sau fluxurile tuturor activităţilor menţionate în anexă şi care au legătură cu instalaţia sau locul respectiv sunt monitorizate şi raportate.

Dacă o instalaţie de ardere adiţională, precum o instalaţie combinată de producere a căldurii şi a electricităţii, este considerată ca făcând parte dintr-o instalaţie ce desfăşoară o altă activitate din anexa I sau este o instalaţie separată depinde de circumstanţele locale şi este stabilit în autorizaţia de emitere de gaze cu efect de seră a instalaţiei.

Toate emisiile unei instalaţii sunt atribuite acesteia, indiferent de exportul de căldură sau de electricitate către alte instalaţii. Emisiile asociate cu producerea de căldură sau de electricitate, care provin de la alte instalaţii, nu sunt atribuite instalaţiei importatoare.

4.2.   METODE BAZATE PE CALCUL ŞI MĂSURARE

Conform anexei IV la Directiva 2003/87/CE, emisiile pot fi determinate folosind una dintre următoarele metode:

| — | o metodă bazată pe calcul care determină emisiile provenite din fluxuri pe baza datelor de activitate obţinute cu ajutorul sistemelor de măsurare şi a parametrilor adiţionali rezultaţi din analize de laborator sau factori standard; |
| --- | --- |

—

o metodă bazată pe calcul care determină emisiile provenite din fluxuri pe baza datelor de activitate obţinute cu ajutorul sistemelor de măsurare şi a parametrilor adiţionali rezultaţi din analize de laborator sau factori standard;

| — | o metodă bazată pe măsurare care determină emisiile provenite de la o sursă de emisie, cu ajutorul unei măsurări continue a concentraţiei gazului de seră semnificativ existent în gazul de furnal sau a concentraţiei scurgerii de gaz. |
| --- | --- |

—

o metodă bazată pe măsurare care determină emisiile provenite de la o sursă de emisie, cu ajutorul unei măsurări continue a concentraţiei gazului de seră semnificativ existent în gazul de furnal sau a concentraţiei scurgerii de gaz.

Operatorul poate propune utilizarea unei metode bazată pe măsurare dacă poate demonstra că:

| — | din această metodă rezultă o valoare mai precisă a emisiilor anuale ale instalaţiei, comparativ cu utilizarea metodei alternative bazate pe calcul, evitând, astfel, costuri excesive; şi |
| --- | --- |

—

din această metodă rezultă o valoare mai precisă a emisiilor anuale ale instalaţiei, comparativ cu utilizarea metodei alternative bazate pe calcul, evitând, astfel, costuri excesive; şi

| — | comparaţia între metoda bazată pe măsurare şi cea bazată pe calcul se întemeiază pe un set identic de surse de emisie şi fluxuri. |
| --- | --- |

—

comparaţia între metoda bazată pe măsurare şi cea bazată pe calcul se întemeiază pe un set identic de surse de emisie şi fluxuri.

Utilizarea unei metode bazate pe măsurare este supusă aprobării autorităţii competente. Operatorul trebuie să verifice, pentru fiecare perioadă de raportare, emisiile măsurate cu ajutorul metodei bazate pe calcul, în conformitate cu dispoziţiile secţiunii 6.3 litera (c).

Operatorul poate, cu aprobarea autorităţii competente, să combine metoda bazată pe măsurare cu cea bazată pe calcul pentru surse de emisie diferite şi fluxuri care aparţin unei instalaţii. Operatorul asigură şi demonstrează că nu există nicio lipsă şi niciun calcul dublu al emisiilor.

4.3.   PLANUL DE MONITORIZARE

Conform articolului 6 alineatul (2) litera (c) din Directiva 2003/87/CE, autorizaţiile de emisie de gaze cu efect de seră conţin exigenţe de monitorizare şi specifică metoda de monitorizare şi frecvenţa.

Metoda de monitorizare face parte din planul de monitorizare care este aprobat de către autoritatea competentă, conform criteriilor definite în prezenta secţiune şi în subsecţiunile acesteia. Statul membru sau autorităţile sale competente asigură că metoda de monitorizare ce urmează să fie aplicată de către instalaţii este menţionată fie în autorizaţia de emitere, fie, dacă acest lucru este conform Directivei 2003/87/CE, în norme generale obligatorii.

Autoritatea competentă verifică şi aprobă planul de monitorizare pregătit de către operator, la începutul perioadei de raportare şi din nou în urma oricărei modificări substanţiale a metodei de monitorizare aplicată unei instalaţii, după cum se menţionează trei paragrafe mai jos.

Conform secţiunii 16, planul de monitorizare conţine următoarele elemente:

| (a) | descrierea instalaţiei şi a activităţilor desfăşurate de către instalaţie şi care urmează să fie monitorizate; |
| --- | --- |

(a)

descrierea instalaţiei şi a activităţilor desfăşurate de către instalaţie şi care urmează să fie monitorizate;

| (b) | informaţii privind responsabilităţile privind monitorizarea şi raportarea de la nivelul instalaţiei; |
| --- | --- |

(b)

informaţii privind responsabilităţile privind monitorizarea şi raportarea de la nivelul instalaţiei;

| (c) | lista surselor de emisie şi a fluxurilor ce urmează să fie monitorizate pentru fiecare activitate desfăşurată în instalaţie; |
| --- | --- |

(c)

lista surselor de emisie şi a fluxurilor ce urmează să fie monitorizate pentru fiecare activitate desfăşurată în instalaţie;

| (d) | descrierea metodei bazate pe măsurare sau a metodei bazate pe calcul ce urmează să fie utilizată; |
| --- | --- |

(d)

descrierea metodei bazate pe măsurare sau a metodei bazate pe calcul ce urmează să fie utilizată;

| (e) | lista şi descrierea nivelurilor datelor activităţii, factorilor de emisie, factorilor de oxidare şi de conversie pentru fiecare flux ce urmează să fie monitorizat; |
| --- | --- |

(e)

lista şi descrierea nivelurilor datelor activităţii, factorilor de emisie, factorilor de oxidare şi de conversie pentru fiecare flux ce urmează să fie monitorizat;

| (f) | descrierea sistemelor de măsurare, caracteristicile şi localizarea exactă a instrumentelor de măsurare ce urmează să fie utilizate pentru fiecare flux care urmează să fie monitorizat; |
| --- | --- |

(f)

descrierea sistemelor de măsurare, caracteristicile şi localizarea exactă a instrumentelor de măsurare ce urmează să fie utilizate pentru fiecare flux care urmează să fie monitorizat;

| (g) | dovada care să demonstreze conformitatea datelor activităţii sau a altor parametri (dacă este cazul) cu pragurile de incertitudine pentru nivelurile fiecărui flux; |
| --- | --- |

(g)

dovada care să demonstreze conformitatea datelor activităţii sau a altor parametri (dacă este cazul) cu pragurile de incertitudine pentru nivelurile fiecărui flux;

| (h) | dacă este cazul, descrierea metodei utilizate pentru eşantionarea combustibilului şi a materialelor necesare pentru determinarea puterii calorice nete, a conţinutului de carbon, a factorilor de emisie, a factorilor de oxidare şi de conversie şi a conţinutului de biomasă pentru fiecare flux; |
| --- | --- |

(h)

dacă este cazul, descrierea metodei utilizate pentru eşantionarea combustibilului şi a materialelor necesare pentru determinarea puterii calorice nete, a conţinutului de carbon, a factorilor de emisie, a factorilor de oxidare şi de conversie şi a conţinutului de biomasă pentru fiecare flux;

| (i) | descrierea surselor documentare sau a metodelor de analiză utilizate pentru determinarea puterilor calorice nete ale conţinutului de carbon, a factorului de emisie, a factorului de oxidare, a factorului de conversie sau a fracţiunii de biomasă pentru fiecare flux; |
| --- | --- |

(i)

descrierea surselor documentare sau a metodelor de analiză utilizate pentru determinarea puterilor calorice nete ale conţinutului de carbon, a factorului de emisie, a factorului de oxidare, a factorului de conversie sau a fracţiunii de biomasă pentru fiecare flux;

| (j) | dacă este cazul, lista şi descrierea laboratoarelor neautorizate şi a procedurilor de analiză semnificative, inclusiv o listă a tuturor măsurilor de asigurare a calităţii, cum ar fi comparaţiile între laboratoare descrise în secţiunea 13.5.2; |
| --- | --- |

(j)

dacă este cazul, lista şi descrierea laboratoarelor neautorizate şi a procedurilor de analiză semnificative, inclusiv o listă a tuturor măsurilor de asigurare a calităţii, cum ar fi comparaţiile între laboratoare descrise în secţiunea 13.5.2;

| (k) | dacă este cazul, descrierea sistemelor continue de măsurare a emisiei utilizate pentru monitorizarea unei surse de emisie, adică punctele de măsurare, frecvenţa măsurărilor, echipamentul utilizat, procedeele de calibrare, colectarea datelor, procedeele de stocare, precum şi metoda coroborării calculării cu raportarea datelor de activitate, a factorilor de emisie etc.; |
| --- | --- |

(k)

dacă este cazul, descrierea sistemelor continue de măsurare a emisiei utilizate pentru monitorizarea unei surse de emisie, adică punctele de măsurare, frecvenţa măsurărilor, echipamentul utilizat, procedeele de calibrare, colectarea datelor, procedeele de stocare, precum şi metoda coroborării calculării cu raportarea datelor de activitate, a factorilor de emisie etc.;

| (l) | dacă este cazul, se aplică aşa-numita metodă „alternativă” (secţiunea 5.3): o descriere cuprinzătoare a metodei şi a analizei incertitudinii, cu condiţia ca acest lucru să nu fie deja prevăzut la literele (a)-(k) ale prezentei enumerări; |
| --- | --- |

(l)

dacă este cazul, se aplică aşa-numita metodă „alternativă” (secţiunea 5.3): o descriere cuprinzătoare a metodei şi a analizei incertitudinii, cu condiţia ca acest lucru să nu fie deja prevăzut la literele (a)-(k) ale prezentei enumerări;

| (m) | descrierea procedeelor utilizate pentru activităţile de colectare şi de manevrare a datelor şi a activităţilor de control, precum şi o descriere a activităţilor (a se vedea secţiunile 10.1-10.3); |
| --- | --- |

(m)

descrierea procedeelor utilizate pentru activităţile de colectare şi de manevrare a datelor şi a activităţilor de control, precum şi o descriere a activităţilor (a se vedea secţiunile 10.1-10.3);

| (n) | dacă este cazul, informaţii privind legăturile cu activităţile desfăşurate în numele sistemului comunitar de management al mediului şi de audit (EMAS) şi a altor sisteme de management al mediului (de exemplu ISO, 14001:2004), în special informaţii privind procedeele şi controalele care prezintă importanţă pentru monitorizarea şi raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră. |
| --- | --- |

(n)

dacă este cazul, informaţii privind legăturile cu activităţile desfăşurate în numele sistemului comunitar de management al mediului şi de audit (EMAS) şi a altor sisteme de management al mediului (de exemplu ISO, 14001:2004), în special informaţii privind procedeele şi controalele care prezintă importanţă pentru monitorizarea şi raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră.

Metoda de monitorizare se modifică dacă, prin aceasta, precizia datelor raportate este îmbunătăţită, cu excepţia cazului în care acest lucru nu este posibil din punct de vedere tehnic sau costurile rezultate ar fi iraţional de ridicate.

O modificare substanţială a metodei de monitorizare, în condiţiile în care acest lucru face parte din planul de monitorizare, este supusă aprobării autorităţii competente, dacă vizează:

| — | o modificare a clasării instalaţiei, după cum se prevede în tabelul 1; |
| --- | --- |

—

o modificare a clasării instalaţiei, după cum se prevede în tabelul 1;

| — | un schimb între metoda bazată pe datele de activitate şi cea bazată pe măsurare utilizate pentru a determina emisiile; |
| --- | --- |

—

un schimb între metoda bazată pe datele de activitate şi cea bazată pe măsurare utilizate pentru a determina emisiile;

| — | o creştere a incertitudinii datelor activităţii şi a altor parametri (dacă este cazul), ceea ce implică un nivel diferit. |
| --- | --- |

—

o creştere a incertitudinii datelor activităţii şi a altor parametri (dacă este cazul), ceea ce implică un nivel diferit.

Orice alte modificări şi propuneri de modificări privind metoda de monitorizare sau seturile de date fundamentale sunt aduse, fără întârziere, la cunoştinţa autorităţii competente, după ce operatorul a fost înştiinţat cu privire la această metodă sau pe care ar fi trebuit să o cunoască, cu excepţia cazului în care se specifică altfel în planul de monitorizare.

Modificările aduse planului de monitorizare trebuie specificate în mod clar, justificate şi documentate în dosarele personale ale operatorului.

În cazul în care planul său de monitorizare nu mai este conform dispoziţiilor prevăzute în prezentele orientări, autoritatea competentă solicită operatorului modificarea acestuia.

Pentru a schimba informaţii între autorităţile competente şi Comisie privind monitorizarea, raportarea şi verificarea în temeiul prezentelor orientări şi pentru aplicarea corectă a acestora, statele membre trebuie să asigure o calitate anuală şi un proces de evaluare a monitorizării, raportării şi verificării iniţiate de către Comisie în conformitate cu articolul 21 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE.

5.   METODE BAZATE PE CALCUL PENTRU EMISIILE DE CO2

5.1.   FORMULE DE CALCUL

Calculul emisiilor de CO2 se bazează fie pe următoarea formulă:

Emisii de CO2 = date de activitate * factor de emisie * factor de oxidare

fie pe o metodă alternativă, dacă aceasta este definită în orientările specifice activităţii.

Expresiile din cadrul prezentei formule sunt specificate pentru emisia de ardere şi emisiile de proces, după cum urmează:

Emisii de ardere

Datele de activitate se bazează pe consumul de combustibil. Cantitatea de combustibil utilizat se exprimă în conţinut energetic, adică în TJ, cu excepţia cazului în care în prezentele orientări se prevede altfel. Factorul de emisie se exprimă în t CO2/TJ, cu excepţia cazului în care în prezentele orientări se prevede altfel. În cazul arderii unui combustibil, nu tot carbonul conţinut în combustibil se oxidează în CO2. Oxidarea incompletă apare datorită imperfecţiunilor procesului de ardere, în urma căruia o parte din carbon nu este oxidat sau este oxidat parţial, fiind transformat în funingine sau cenuşă. Carbonul neoxidat sau oxidat parţial este luat în considerare în factorul de oxidare care este exprimat sub forma unei fracţii. Factorul de oxidare se exprimă în fracţie unitară. Rezultă următoarea formulă de calcul:

Emisii de CO2 = flux de combustibil [t sau Nm3] * putere calorică netă [TJ/t sau TJ/Nm3] * factor de emisie [t CO2/TJ] * factor de oxidare

Calculul emisiei de ardere este descris, de asemenea, în anexa II.

Emisii de proces

Datele activităţii se bazează pe consumul de material, pe transferul de materie şi se exprimă în t sau Nm3. Factorul de emisie se exprimă în [t CO2/t sau t CO2/Nm3]. Carbonul conţinut în materiile de intrare care nu este transformat în CO2 în timpul procesului este luat în considerare în factorul de conversie exprimat sub forma unei fracţii. În cazul în care un factor de conversie este luat în considerare în factorul de emisie, nu este necesară aplicarea unui factor de conversie separat. Cantitatea de materie de intrare este exprimată în masă sau volum [t sau Nm3]. Rezultă următoarea formulă de calcul:

Emisii de CO2 = date de activitate [t sau Nm3] * factor de emisie [t CO2/t sau Nm3] * factor de conversie

Calculul emisiilor de proces este descris, de asemenea, în orientările specifice activităţii prevăzute în anexele II-XI. Nu toate metodele de calcul menţionate în anexele II-XI utilizează un factor de conversie.

5.2.   NIVELURILE METODELOR

Orientările specifice activităţii stabilite în anexele II-XI prezintă metode specifice pentru determinarea următoarelor variabile: datele de activitate (care cuprind două variabile: combustibil/flux de materie şi puterea calorică netă), factorii de emisie, datele de compoziţie, factorii de oxidare şi de conversie. Aceste metode diferite corespund unor niveluri. Numărul crescut al nivelurilor, care încep de la 1, reflectă niveluri de precizie ridicate, fiind preferat nivelul care posedă numărul cel mai ridicat.

Operatorul poate aplica diferitelor variabile de combustibil/flux de materie, valorii calorice nete, factorilor de emisie, datelor privind compoziţia, factorilor de oxidare sau de conversie, ce sunt utilizate în cadrul unei singure calculări, diverse niveluri aprobate. Alegerea nivelului este supusă aprobării autorităţii competente (a se vedea secţiunea 4.3).

Nivelurile echivalente poartă acelaşi număr şi sunt însoţite de o literă alfabetică specifică (de exemplu, nivelul 2a şi 2b). În cazul în care prezentele orientări prevăd pentru anumite activităţi mai multe metode de calcul (de exemplu, în anexa VII: „Metoda A – Intrare de furnal” şi „Metoda B – Producţie de clincher”), operatorul poate trece de la o metodă la alta doar dacă poate demonstra, spre mulţumirea autorităţii competente, că o astfel de modificare va conduce la o creştere a preciziei monitorizării şi raportării emisiilor activităţii respective.

Operatorii utilizează, în vederea determinării variabilelor privind ansamblul fluxurilor instalaţiilor din categoriile B şi C, metoda cu nivelul cel mai ridicat. În cazul în care se dovedeşte, spre satisfacţia autorităţii competente, că aplicarea metodei cu nivelul cel mai ridicat este imposibilă din punct de vedere tehnic sau ar antrena costuri iraţional de ridicate, atunci un nivel imediat inferior va putea fi aplicat pentru a determina respectiva variabilă. Pentru instalaţiile cu emisii mai mari de 500 de kilotone de CO2 fosil anual (adică instalaţii categoria C), statele membre aduc la cunoştinţa Comisiei, conform articolului 21 din Directiva 2003/87/CE, faptul că pentru toate fluxurile majore nu are loc o îmbinare a metodelor cu nivelul cel mai ridicat.

Conform secţiunii 16, statele membre asigură că operatorii aplică pentru toate fluxurile majore cel puţin nivelurile stabilite în tabelul de mai jos, cu excepţia cazului în care acest lucru nu este posibil din punct de vedere tehnic.

Cu aprobarea autorităţii competente, operatorul poate alege, pentru toate variabilele utilizate pentru a calcula emisiile provenite din fluxuri minore, drept minim nivelul 1, în timp ce pentru fluxurile „de minimis” poate aplica metode de monitorizare şi de raportare, utilizând propria metodă de evaluare care nu prezintă aceste niveluri.

Operatorul propune, în mod neîntârziat, modificări ale nivelurilor aplicate atunci când:

| — | datele accesibile s-au modificat, permiţând o precizie mai ridicată în determinarea emisiilor; |
| --- | --- |

—

datele accesibile s-au modificat, permiţând o precizie mai ridicată în determinarea emisiilor;

| — | a început o emisie care nu exista anterior; |
| --- | --- |

—

a început o emisie care nu exista anterior;

| — | s-a modificat, în mod substanţial, gama de combustibili şi de materii prime; |
| --- | --- |

—

s-a modificat, în mod substanţial, gama de combustibili şi de materii prime;

| — | în datele rezultate din metoda de monitorizare au fost detectate erori; |
| --- | --- |

—

în datele rezultate din metoda de monitorizare au fost detectate erori;

| — | autoritatea competentă a solicitat o astfel de modificare. |
| --- | --- |

—

autoritatea competentă a solicitat o astfel de modificare.

Pentru combustibilul de biomasă şi materiile calificate drept pure, pentru instalaţii sau pentru anumite părţi identificabile din punct de vedere tehnic ale acesteia nu pot fi aplicate metode fără niveluri, cu excepţia cazului în care valoarea respectivă este utilizată pentru extracţia biomasei de CO2 derivat, rezultat din emisiile determinate prin măsurarea continuă a emisiei. Aceste metode negradate includ metoda echilibrului energetic. Emisiile de CO2 rezultate de la contaminanţi fosili şi până la combustibili şi materii calificate drept biomasă pură sunt raportate sub formă de fluxuri de biomasă şi pot fi evaluate folosind metode negradate. Combustibilii micşti şi materiile care conţin biomasă sunt definiţi prin aplicarea dispoziţiilor secţiunii 13.4 din prezenta anexă, cu excepţia cazului în care fluxul este considerat drept flux „de minimis”.

În cazul în care metoda cu nivelul cel mai ridicat sau nivelul agreat specific variabilei sunt imposibile din motive tehnice, un operator poate aplica nivelul realizabil cel mai ridicat atât timp cât condiţiile pentru aplicarea nivelului amintit mai întâi au fost restabilite. Operatorul furnizează, în mod neîntârziat, autorităţii competente dovada necesităţii modificării nivelului, precum şi detaliile metodei de monitorizare intermediare. Operatorul ia toate măsurile necesare pentru a asigura restaurarea imediată a nivelului original, în scopul monitorizării şi raportării.

Modificarea nivelurilor trebuie justificată. Tratamentul lipsurilor minore de date rezultate din timpii morţi ai sistemelor de măsurare urmează practica profesională care asigură o evaluare conservativă a emisiilor, ţinând seama de dispoziţiile documentului de referinţă IPPC (Prevenirea şi reducerea integrată a poluării) din iulie 2003 privind principiile generale de monitorizare (1). În cazul în care nivelurile sunt modificate în timpul perioadei de raportare, rezultatele privind activitatea afectată, în timpul perioadei vizate, sunt calculate şi raportate autorităţii competente în rubrici separate ale raportului anual.

Tabelul 1

Cerinţe minime

(„n.a.” înseamnă „neaplicabil”)

Coloana A: „instalaţii categoria A” [instalaţii cu emisii anuale medii raportate în perioada de comercializare anterioară (sau estimare conservativă ori proiectare, în cazul în care emisiile declarate nu mai sunt disponibile sau nu se mai aplică) egale cu sau mai puţin de 50 de kilotone de CO2 fosil, înainte de extragerea CO2 transferat]

Coloana B: „instalaţii categoria B” [instalaţii cu emisii anuale medii raportate în perioada de comercializare anterioară (sau estimare conservativă ori proiectare, în cazul în care emisiile declarate nu mai sunt disponibile sau nu se mai aplică) mai mari de 50 de kilotone sau egale cu ori mai puţin de 50 de kilotone de CO2 fosil, înainte de extragerea CO2 transferat]

Coloana C: „instalaţii categoria C” [instalaţii cu emisii anuale medii raportate în perioada de comercializare anterioară (sau estimare conservativă ori proiectare, în cazul în care emisiile declarate nu mai sunt disponibile sau nu se mai aplică) mai mari de 500 de kilotone de CO2 transferat]

| | Date de activitate | Factor de emisie | Datele de compoziţie | Factor de oxidare | Factor de conversie |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Flux de combustibil | Puterea calorică netă |
| Anexa/Activitate | A | B | C | A | B | C | A | B | C | A | B | C | A | B | C | A | B | C |
| II: | Ardere |

Date de activitate

Factor de emisie

Datele de compoziţie

Factor de oxidare

Factor de conversie

Flux de combustibil

Puterea calorică netă

Anexa/Activitate

A

B

C

A

B

C

A

B

C

A

B

C

A

B

C

A

B

C

II:

Combustibili standard comerciali

2

3

4

2a/2b

2a/2b

2a/2b

2a/2b

2a/2b

2a/2b

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

Alţi combustibili gazoşi şi lichizi

2

3

4

2a/2b

2a/2b

3

2a/2b

2a/2b

3

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

Combustibili solizi

1

2

3

2a/2b

3

3

2a/2b

3

3

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

Metoda bilanţului masic pentru producţia de carbon negru şi terminalele de procesare a gazului

1

2

3

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

1

2

2

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

Flăcări deschise

1

2

3

n.a.

n.a.

n.a.

1

2a/b

3

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

Spălare

Carbonat

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

Ghips

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

| | Date de activitate | Factor de emisie | Datele de compoziţie | Factor de conversie |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Flux de materie | Puterea calorică netă |
| | A | B | C | A | B | C | A | B | C | A | B | C | A | B | C |
| III: | Rafinării |

Date de activitate

Factor de emisie

Datele de compoziţie

Factor de conversie

Flux de materie

Puterea calorică netă

A

B

C

A

B

C

A

B

C

A

B

C

A

B

C

III:

Regenerarea cracării catalitice

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

Producţia de hidrogen

1

2

2

n.a.

n.a.

n.a.

1

2

2

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

| IV: | Cocsificare |
| --- | --- |

IV:

Echilibrul masic

1

2

3

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

2

3

3

n.a.

n.a.

n.a.

Combustibil de intrare în proces

1

2

3

2

2

3

2

3

3

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

| V: | Prăjirea şi sinterizarea minereului de metal |
| --- | --- |

V:

Echilibrul masic

1

2

3

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

2

3

3

n.a.

n.a.

n.a.

Intrare de carbon

1

1

2

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

| VI: | Fier şi oţel |
| --- | --- |

VI:

Echilibrul masic

1

2

3

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

2

3

3

n.a.

n.a.

n.a.

Combustibil de intrare în proces

1

2

3

2

2

3

2

3

3

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

| VII: | Ciment |
| --- | --- |

VII:

Pe baza intrării de cuptor

1

2

3

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

2

Producţie de clincher

1

1

2

n.a.

n.a.

n.a.

1

2

3

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

2

CKD

1

1

2

n.a.

n.a.

n.a.

1

2

2

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

Carbon necalcinat

1

1

2

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

2

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

2

| VIII: | Var |
| --- | --- |

VIII:

Carbonaţi

1

2

3

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

2

Oxid alcalino-pământiu

1

1

2

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

2

| IX: | Sticlă |
| --- | --- |

IX:

Carbonaţi

1

1

2

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

| X: | Ceramică |
| --- | --- |

X:

Intrări de carbon

1

1

2

n.a.

n.a.

n.a.

1

2

3

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

2

Oxid alcalin

1

1

2

n.a.

n.a.

n.a.

1

2

3

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

2

Spălare

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

| XI: | Celuloză şi hârtie |
| --- | --- |

XI:

Metodă standard

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

1

1

1

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

n.a.

5.3.   METODA ALTERNATIVĂ

În cazul în care aplicarea cel puţin a exigenţelor nivelului 1 pentru toate fluxurile (cu excepţia celor „de minimis”) nu este posibilă din punct de vedere tehnic sau ar atrage costuri iraţionale, operatorul aplică aşa-numita „metodă alternativă”. Acest lucru îl scuteşte pe operator de la aplicarea secţiunii 5.2 din prezenta anexă şi permite proiectarea unei metode de monitorizare complet personalizată. Operatorul demonstrează, spre mulţumirea autorităţii publice, că, prin aplicarea acestei metode de monitorizare alternativă asupra întregii instalaţii, sunt respectate pragurile generale de nesiguranţă incluse în tabelul 2 pentru nivelul anual al emisiilor de gaze cu efect de seră al întregii instalaţii.

Analiza incertitudinii cuantifică incertitudinile tuturor variabilelor şi a parametrilor utilizaţi pentru calculul nivelului anual de emisie, conform Ghidului ISO de exprimare a incertitudinii în măsurare (1995) (2) şi ISO 5168:2005. Analiza este realizată înainte de aprobarea planului de monitorizare de către autoritatea competentă, pe baza datelor anului anterior, şi este reactualizată anual. Această reactualizare anuală este pregătită o dată cu raportul de emisii anuale şi este supusă verificării.

Statele membre trebuie să comunice Comisiei respectivele instalaţii care aplică metoda alternativă, conform articolului 21 din Directiva 2003/87/CE. Operatorul determină şi raportează în raportul de emisie anual datele, în cazul în care sunt disponibile, precum şi calculele cele mai bune ale datelor de activitate, valorile calorice nete, factorii de emisie, factorii de oxidare şi alţi parametri – utilizând, dacă este cazul, analize de laborator. Metodele respective sunt stabilite în planul de monitorizare şi sunt aprobate de către autoritatea competentă. Tabelul 2 nu se aplică instalaţiilor care determină emisiile de gaze cu efect de seră utilizând sisteme continue de monitorizare a emisiei, aplicând anexa XII.

Tabelul 2

Pragurile de nesiguranţă generale alternative

| Categoria instalaţiei | Pragul de incertitudine care trebuie atins pentru valoarea totală anuală a emisiei |
| --- | --- |
| A | ±7,5 % |
| B | ±5,0 % |
| C | ±2,5 % |

Categoria instalaţiei

Pragul de incertitudine care trebuie atins pentru valoarea totală anuală a emisiei

A

±7,5 %

B

±5,0 %

C

±2,5 %

5.4.   DATE DE ACTIVITATE

Datele de activitate reprezintă informaţiile privind fluxul de materie, consumul de combustibil, materia de intrare sau capacitatea de producţie. Ele sunt exprimate în energie [TJ] (în cazuri excepţionale, de asemenea, ca masă sau volum [t sau Nm3], a se vedea secţiunea 5.5) în cazul combustibililor şi în masă sau volum în cazul materiilor prime sau produselor [t or Nm3].

Determinarea datelor de activitate de către operator se poate baza pe cantitatea de combustibil facturată sau de materie stabilită în conformitate cu anexa I şi cu nivelurile aprobate prevăzute în anexele II-XI.

În cazul în care datele de activitate pentru calculul emisiilor nu pot fi determinate în mod direct, datele de activitate sunt stabilite printr-o evaluare a variaţiilor de stoc:

Materia C = materia P + (materia S - materia E) - materia O

unde:

| materia C | : | materia procesată în timpul perioadei de raportare |
| --- | --- | --- |
| materia P | : | materia achiziţionată în timpul perioadei de raportare |
| materia S | : | stoc de materie la începutul perioadei de raportare |
| materia E | : | stoc de materie la sfârşitul perioadei de raportare |
| materia O | : | materie utilizată în alte scopuri (transport sau revindere) |

materia C

:

materia procesată în timpul perioadei de raportare

materia P

:

materia achiziţionată în timpul perioadei de raportare

materia S

:

stoc de materie la începutul perioadei de raportare

materia E

:

stoc de materie la sfârşitul perioadei de raportare

materia O

:

materie utilizată în alte scopuri (transport sau revindere)

În cazul în care determinarea „materiei S” şi a „materiei E” prin măsurări directe nu este posibilă din punct de vedere tehnic sau ar atrage costuri excesive, operatorul poate evalua aceste două cantităţi pe baza

| — | datelor din anii anteriori corelate cu producţia pentru perioada de raportare;
  sau |
| --- | --- |

—

datelor din anii anteriori corelate cu producţia pentru perioada de raportare;

sau

| — | metodelor documentate şi a datelor respective din declaraţiile financiare verificate pentru perioada de raportare. |
| --- | --- |

—

metodelor documentate şi a datelor respective din declaraţiile financiare verificate pentru perioada de raportare.

În cazul în care o determinare a datelor activităţii anuale pentru exact un întreg an calendaristic este imposibilă din punct de vedere tehnic sau ar atrage costuri excesive, operatorul poate alege următoarea zi adecvată de lucru pentru a deosebi un an de raportare de anul următor. Deviaţiile care se pot aplica unuia sau mai multor fluxuri sunt înregistrate în mod clar, constituie baza unei valori reprezentative pentru anul calendaristic şi sunt luate în considerare în mod consecvent în anul următor.

5.5.   FACTORI DE EMISIE

Factorii de emisie se bazează pe conţinutul de carbon al combustibilului sau materiei de intrare şi se exprimă ca t CO2/TJ (emisii de ardere) sau t CO2/t sau t CO2/Nm3 (emisii de proces).

Pentru a realiza o transparenţă ridicată şi o consecvenţă cât mai vastă cu inventarele naţionale de gaze cu efect de seră, utilizarea, pentru emisiile de ardere, a factorilor de emisie ai unui combustibil exprimaţi ca t CO2/t mai degrabă decât t CO2/TJ este restricţionată la cazurile în care, în caz contrar, costurile iraţionale ar fi suportate de către operator.

Pentru conversia carbonului în valoarea respectivă a CO2 se utilizează factorul (3)3,664 [t CO2/t C].

Factorii de emisie şi dispoziţiile privind dezvoltarea factorilor de emisie specifici activităţii sunt prevăzuţi în secţiunile 11 şi 13 din prezenta anexă.

Biomasa este considerată ca fiind CO2 neutru. Biomasei i se aplică factorul de emisie 0 [t CO2/TJ sau t sau Nm3]. Secţiunea 12 din prezenta anexă conţine, cu titlu de exemplu, o listă a diferitelor tipuri de materii considerate drept biomasă.

Combustibililor şi materiilor care conţin atât carbon fosil, cât şi carbon biomasic li se aplică o emisie ponderată, pe baza proporţiei de carbon fosil în conţinutul total de CO2 din combustibil. Acest calcul este transparent şi documentat, în conformitate cu normele şi procedurile prevăzute în secţiunea 13 din anexă.

CO2 inerent care este transferat într-o instalaţie conform normelor ETS ale UE ca parte a unui combustibil (de exemplu, gaz de furnal, gaz de cocserie sau gaz natural) este inclus în factorul de emisie al acelui combustibil.

Sub rezerva aprobării autorităţii competente, CO2 inerent care provine dintr-un flux, dar care este ulterior transferat dintr-o instalaţie ca şi element al unui combustibil, poate fi dedus din emisiile respectivei instalaţii – indiferent dacă este sau nu furnizat către o altă instalaţie conform normelor ETS ale UE. Acesta este raportat, în orice caz, ca element informativ. Statele membre trebuie să înştiinţeze Comisia cu privire la instalaţiile vizate, în conformitate cu obligaţiile prevăzute la articolul 21 din Directiva 2003/87/CE.

5.6.   FACTORI DE OXIDARE ŞI DE CONVERSIE

Pentru a reflecta proporţia de carbon care nu este oxidată, respectiv transformată în timpul procedeului, pentru emisiile de ardere se utilizează un factor de oxidare, iar pentru emisiile de procedeu un factor de conversie. În cazul factorilor de oxidare se renunţă la cerinţa aplicării nivelului cel mai ridicat. În cazul în care într-o instalaţie se utilizează diferiţi combustibili şi se calculează factorii de oxidare specifici activităţii, sub rezerva aprobării autorităţii competente, operatorul poate determina un factor de oxidare total pentru respectiva activitate pe care o poate aplica tuturor combustibililor sau, dacă se utilizează biomasă, poate atribui oxidarea incompletă unui flux major, folosind valoarea 1 pentru celelalte fluxuri.

5.7.   CO2 TRANSFERAT

Sub rezerva aprobării autorităţii competente, operatorul poate extrage din nivelul emisiilor calculate ale instalaţiei CO2 care nu este emis de la acea instalaţie, dar este transferat de la respectiva instalaţie sub formă de substanţă pură sau este folosit şi inclus direct în produse sau ca materie primă, cu condiţia ca extragerea să fie reflectată de o reducere corespunzătoare a activităţii instalaţiei raportată de către statele membre respective în inventarele naţionale prezentate Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice. Cantitatea respectivă de CO2 se raportează ca element informativ. Statele membre trebuie să înştiinţeze Comisia cu privire la respectivele instalaţii, conform obligaţiilor prevăzute la articolul 21 din Directiva 2003/87/CE. Cazurile eventuale de „CO2 transferat” rezultat dintr-o instalaţie includ, printre altele:

| — | CO2 pur utilizat pentru carbonatarea băuturilor; |
| --- | --- |

—

CO2 pur utilizat pentru carbonatarea băuturilor;

| — | CO2 utilizat ca gheaţă uscată în scopuri de răcire; |
| --- | --- |

—

CO2 utilizat ca gheaţă uscată în scopuri de răcire;

| — | CO2 utilizat ca agent de stingere a incendiilor, agent refrigerent sau gaz de laborator; |
| --- | --- |

—

CO2 utilizat ca agent de stingere a incendiilor, agent refrigerent sau gaz de laborator;

| — | CO2 utilizat ca dezinfectant pentru cereale; |
| --- | --- |

—

CO2 utilizat ca dezinfectant pentru cereale;

| — | CO2 utilizat drept solvent în industria alimentară şi chimică; |
| --- | --- |

—

CO2 utilizat drept solvent în industria alimentară şi chimică;

| — | CO2 utilizat şi conţinut în produse sau materii prime in industria chimică şi a celulozei (de exemplu, pentru uree sau carbonaţi sub formă de precipitat); |
| --- | --- |

—

CO2 utilizat şi conţinut în produse sau materii prime in industria chimică şi a celulozei (de exemplu, pentru uree sau carbonaţi sub formă de precipitat);

| — | carbonaţi conţinuţi în produsul de absorbţie uscat prin atomizare (ADAP) rezultat prin epurarea semiuscată a gazelor lichide. |
| --- | --- |

—

carbonaţi conţinuţi în produsul de absorbţie uscat prin atomizare (ADAP) rezultat prin epurarea semiuscată a gazelor lichide.

Masa CO2 transferat anual sau de carbonat se determină cu un nivel de incertitudine maximă admisă mai mică de 1,5 %, fie în mod direct prin utilizarea volumului sau a masei fluxului sau prin cântărire, fie, dacă acest lucru este relevant şi adecvat, în mod indirect, din masa produsului respectiv (de exemplu, carbonaţi sau uree).

În cazurile în care o parte a CO2 transferat a rezultat din biomasă sau atunci când o instalaţie intră doar parţial sub incidenţa Directivei 2003/87/CE, operatorul scade doar fracţiunea respectivă a masei de CO2 transferat care provine din combustibili fosili şi materii utilizate în activităţile reglementate de respectiva directivă. Metodele de atribuire respective sunt tradiţionale şi sunt supuse aprobării autorităţii competente.

6.   METODE BAZATE PE MĂSURARE

6.1.   GENERALITĂŢI

După cum se indică în secţiunea 4.2, emisiile de gaze cu efect de seră pot fi determinate printr-o metodă bazată pe măsurare, utilizând sisteme continue de măsurare a emisiei (CEMS) ce rezultă din toate sursele sau doar din anumite surse, aplicând metode standard sau recunoscute, atât timp cât operatorul a primit aprobare din partea autorităţii competente, înainte de începerea perioadei de raportare, asupra faptului că CEMS permit obţinerea unei precizii mai mari decât în cazul în care emisiile ar fi fost calculate cu metoda cu cel mai ridicat nivel. Abordările specifice ale metodelor bazate pe măsurare sunt stabilite în anexa XII la prezentele orientări. Instalaţiile care aplică CEMS ca parte a sistemului lor de monitorizare trebuie aduse la cunoştinţa Comisiei de către statele membre, conform articolului 21 din Directiva 2003/87/CE.

Procedeele aplicate pentru măsurarea concentraţiei, precum şi pentru debitele de masă sau de volum sunt, dacă este posibil, conforme cu o metodă standard care limitează limita de eşantionare şi de măsurare şi care are un nivel de incertitudine cunoscut. Standardele CEN (adică standardele elaborate de către Comitetul European pentru Standardizare) sunt folosite, în măsura în care sunt disponibile. Dacă standardele CEN nu sunt disponibile, se aplică standarde ISO adecvate (adică cele elaborate de către Organizaţia Internaţională de Standardizare) sau standarde naţionale. În cazul în care nu există standarde aplicabile, procedurile se realizează, dacă este posibil, în conformitate cu proiectele de standarde sau cu orientările privind cele mai bune practici industriale.

Standardele ISO includ, printre altele:

| — | ISO 12039:2001 „Emisii provenite de la surse fixe – Determinarea monoxidului de carbon, a dioxidului de carbon şi a oxigenului – Caracteristici de performanţă şi calibrarea unei metode de măsurare automată”; |
| --- | --- |

—

ISO 12039:2001 „Emisii provenite de la surse fixe – Determinarea monoxidului de carbon, a dioxidului de carbon şi a oxigenului – Caracteristici de performanţă şi calibrarea unei metode de măsurare automată”;

| — | ISO 10396:2006 „Emisii provenite din surse fixe – Eşantionare pentru determinarea automată a concentraţiilor de gaz”; |
| --- | --- |

—

ISO 10396:2006 „Emisii provenite din surse fixe – Eşantionare pentru determinarea automată a concentraţiilor de gaz”;

| — | ISO 14164:1999 „Emisii provenite din surse fixe. Determinarea ratei debitului volumului fluxurilor de gaz – metodă automată”. |
| --- | --- |

—

ISO 14164:1999 „Emisii provenite din surse fixe. Determinarea ratei debitului volumului fluxurilor de gaz – metodă automată”.

Fracţia de biomasă a emisiilor de CO2 măsurate sunt scăzute pe baza metodei de calcul şi sunt raportate ca element informativ (a se vedea secţiunea 14 din această anexă).

6.2.   NIVELURILE METODELOR BAZATE PE MĂSURARE

Conform anexei XII, operatorul unei instalaţii utilizează, pentru fiecare sursă de emisie menţionată în autorizaţia de emisie de gaze cu efect de seră şi pentru care emisiile pertinente de gaze cu efect de seră sunt determinate prin aplicarea SCM, nivelul cel mai ridicat.

Dacă se dovedeşte faptul, spre mulţumirea autorităţii competente, că metoda cu nivelul cel mai ridicat nu este posibilă din punct de vedere tehnic sau ar atrage costuri iraţionale, atunci pentru sursa de emisie pertinentă se poate utiliza nivelul inferior următor. În consecinţă, nivelul selectat reflectă, pentru fiecare sursă de emisie, cel mai ridicat nivel de precizie care este posibil din punct de vedere tehnic şi nu atrage costuri iraţionale. Alegerea nivelului este supusă aprobării autorităţii competente (a se vedea secţiunea 4.3).

Pentru perioadele de raportare 2008-2012 se aplică, ca nivel minim, nivelul 2 din anexa XII, cu excepţia cazului în care acest lucru nu este posibil din punct de vedere tehnic.

6.3.   ALTE PROCEDURI ŞI CERINŢE

(a)   Rate de eşantionare

Mediile pe oră (o „oră validă a datelor”) sunt calculate pentru toate elementele determinării emisiei (dacă este aplicabil), după cum se prevede în anexa XII, utilizând toţi indicii datelor disponibili pentru ora respectivă. În cazul instalaţiei care nu mai este verificată sau nu mai este în funcţiune pentru o parte din oră, media pe oră se calculează în raport cu indicii datelor rămase pentru acea oră specifică. În cazul în care o oră validă a datelor nu poate fi calculată pentru un element al determinării emisiei, întrucât sunt disponibile mai puţin de 50 % din numărul maxim de indici ai datelor (4) pe oră, ora respectivă este pierdută. Pentru fiecare caz în care nu se poate calcula o oră validă a datelor, se calculează valori înlocuitoare, conform dispoziţiilor prezentei secţiuni.

(b)   Date lipsă

În cazul în care, pentru unul sau mai multe elemente ale calculului emisiei, datorită faptului că instalaţia nu mai este verificată (de exemplu, în caz de calibrare sau de erori de interferenţă) sau nu mai este în funcţiune, nu se poate furniza o oră validă a datelor, operatorul determină valorile înlocuitoare pentru fiecare oră de date după cum urmează.

(i)   Concentraţii

În cazul în care o oră validă a datelor nu poate fi furnizată pentru un parametru măsurat în mod direct sub formă de concentraţie (de exemplu, gaze cu efect de seră, O2), se calculează pentru ora respectivă o valoare de substituire C*subst după cum urmează:

Formula

unde:

Formula este media aritmetică a concentraţiei parametrului specific,

σ
  C_
  este calculul cel mai bun al devierii standard a concentraţiei parametrului specific.

Media aritmetică şi devierea standard se calculează la sfârşitul perioadei de raportare, luând în considerare întregul set de date de emisie măsurate în timpul perioadei de raportare. Dacă o astfel de perioadă nu este aplicabilă datorită unor modificări tehnice esenţiale în instalaţie, se negociază cu autoritatea competentă un calendar reprezentativ, dacă este posibil, cu o durată de un an.

Calcularea mediei aritmetice şi a deviaţiei standard sunt prezentate verificatorului.

(ii)   Alţi parametri

În cazul în care, pentru parametrii care nu sunt măsuraţi în mod direct sub formă de concentraţii, nu se poate furniza o oră validă a datelor, valorile de substituţie ale acestor parametri se obţin cu ajutorul unui model al bilanţului masic sau al metodei echilibrului energetic al procesului. Elementele măsurate rămase ale calculului emisiei sunt utilizate pentru a confirma rezultatele.

Modelul bilanţului masic sau energetic şi prezumţiile esenţiale se documentează şi se prezintă verificatorului împreună cu rezultatele calculate.

(c)   Coroborarea calculului emisiilor

Paralel cu determinarea emisiei printr-o metodă bazată pe măsurare, emisiile anuale ale fiecărui gaz cu efect de seră se obţin printr-un calcul bazat pe una dintre următoarele opţiuni:

| (a) | calculul emisiilor după cum se prevede în anexele respective pentru activităţile respective. Pentru calculul emisiilor, pot fi aplicate, în general, niveluri inferioare (adică minimum nivelul 1); sau |
| --- | --- |

(a)

calculul emisiilor după cum se prevede în anexele respective pentru activităţile respective. Pentru calculul emisiilor, pot fi aplicate, în general, niveluri inferioare (adică minimum nivelul 1); sau

| (b) | calculul emisiilor conform orientărilor IPCC 2006, de exemplu, pot fi utilizate metode nivelul 1. |
| --- | --- |

(b)

calculul emisiilor conform orientărilor IPCC 2006, de exemplu, pot fi utilizate metode nivelul 1.

Între rezultatele metodei bazate pe măsurare şi cele ale metodei bazate pe calcul pot apărea deviaţii. Operatorul verifică corelaţia între rezultatele metodei bazate pe măsurare şi ale metodei de calcul, luând în considerare faptul că poate exista o deviaţie generică care rezultă din cele două metode diferite. Ţinând seama de această corelaţie, operatorul utilizează rezultatele metodei bazată pe calcul pentru a verifica rezultatele metodei bazate pe măsurare.

Operatorul determină şi prezintă în raportul de emisie anual datele pertinente, dacă acestea sunt disponibile, precum şi cele mai bune calcule ale datelor de activitate, valorile calorice nete, factorii de emisie, factorii de oxidare şi alţi parametri utilizaţi pentru determinarea emisiilor, în conformitate cu anexele II-XI şi utilizând, dacă este cazul, analize de laborator. Metodele respective, precum şi metoda aleasă pentru calcularea corelaţiei sunt stabilite în planul de monitorizare şi sunt aprobate de către autoritatea competentă.

În cazul în care comparaţia cu rezultatele metodei de calcul indică, în mod clar, că rezultatele metodei bazate pe măsurare nu sunt valide, operatorul va utiliza valorile de substituţie descrise în prezenta secţiune.

7.   EVALUAREA GRADULUI DE INCERTITUDINE

7.1.   CALCULUL

Prezenta secţiune este conformă secţiunii 16 din anexă. În momentul calculării emisiilor, operatorul cunoaşte gradele de incertitudine ale principalelor surse de emisie.

În conformitate cu metoda bazată pe calcul, în temeiul dispoziţiilor din secţiunea 5.2, autoritatea competentă aprobă corelarea nivelurilor fiecărui flux dintr-o instalaţie, precum şi orice alte detalii ale metodei de monitorizare pentru respectiva instalaţie, astfel cum sunt cuprinse în autorizaţia instalaţiei. Procedând astfel, autoritatea competentă autorizează incertitudinea în mod direct, ca rezultat al aplicării corecte a metodei de monitorizare aprobată, dovada aprobării fiind conţinutul autorizaţiei. Prin indicarea combinării nivelurilor în raportul de emisie, se raportează gradul de incertitudine în sensul Directivei 2003/87/CE. În consecinţă, dacă se aplică metoda bazată pe calcul, nu se mai cere în viitor raportarea gradului de incertitudine.

Gradul de incertitudine determinat pentru sistemul de măsurare în cadrul sistemului gradat conţine incertitudinea specificată a instrumentelor de măsurare aplicate, incertitudinea asociată cu calibrarea, precum şi orice altă incertitudine care are legătură cu modul în care instrumentele de măsurare sunt utilizate în practică. Valorile pragului declarat în cadrul sistemului gradat fac trimitere la marja de incertitudine asociată cu valoarea pentru o perioadă de raportare.

În ceea ce priveşte combustibilii şi materiile comercializate, autorităţile competente pot autoriza determinarea debitului anual de combustibil/materie de către operator doar pe baza cantităţii facturate de combustibil sau de materie, fără nicio altă dovadă individuală a incertitudinilor asociate, cu condiţia ca legislaţia naţională sau aplicarea dovedită a standardelor naţionale sau internaţionale să asigure faptul că cerinţele respective de incertitudine pentru datele de activitate sunt respectate în ceea ce priveşte tranzacţiile comerciale.

În toate celelalte cazuri, pentru a demonstra conformitatea cu pragurile de nesiguranţă definite în anexele II-XI la prezentele orientări, operatorul face dovada scrisă a nivelului de incertitudine, asociat cu determinarea datelor de activitate pentru fiecare flux. Operatorul face calculul pe baza specificaţiilor instrumentelor de măsurare oferite de către furnizor. În cazul în care descrierile nu sunt disponibile, operatorul furnizează o evaluare a incertitudinii instrumentului de măsurare. În ambele cazuri, acesta ia în considerare rectificările necesare ale acestor descrieri care rezultă din utilizarea actuală a condiţiilor precum vârsta, condiţiile mediului fizic, calibrarea şi întreţinerea. Aceste rectificări pot necesita o evaluare conservativă realizată de către un expert.

Dacă se aplică sisteme de măsurări, operatorul ia în considerare efectul tuturor componentelor sistemului de măsurare privind incertitudinea datelor de activitate, utilizând normele privind transmiterea erorilor (5), ceea ce conduce la două norme potrivite pentru combinarea gradelor de incertitudine necorelate, sub forma adunării şi a înmulţirii, iar, dacă apar incertitudini interdependente la aproximări conservative:

(a)   Pentru incertitudinea unei sume (de exemplu, contribuţiile la o valoare anuală):

pentru incertitudini necorelate:

Formula

pentru incertitudini corelate:

Formula

unde:

Utotal este incertitudinea unei sume exprimată în procente;

xi şi Ui sunt cantităţile incerte şi, respectiv, incertitudinile procentuale asociate acestora.

(b)   Pentru incertitudinea unui produs (de exemplu, a diferiţilor parametri utilizaţi pentru a transforma o indicaţie metrică în date ale masei fluxului):

pentru incertitudini necorelate:

Formula

pentru incertitudini corelate:

Formula

unde:

Utotal este incertitudinea produsului exprimată în procente;

Ui sunt incertitudinile procentuale asociate cu fiecare cantitate în parte.

Prin intermediul asigurării calităţii şi a verificării, operatorul gestionează şi reduce incertitudinile rămase ale datelor de emisie în raportul său de emisie. În timpul verificării, verificatorul verifică aplicarea corectă a metodei de monitorizare aprobată şi evaluează gestionarea şi reducerea incertitudinilor rămase, prin intermediul asigurării calităţii şi a procedurilor de control.

7.2.   MĂSURAREA

După cum se prevede în secţiunea 4.2, un operator poate justifica utilizarea metodei bazată pe măsurare dacă rezultatele sunt credibile şi au un grad de incertitudine mai redus decât în cazul metodei bazate pe calcul (a se vedea secţiunea 4.2). Pentru a conferi această justificare autorităţii competente, operatorul raportează rezultatele cantitative ale unei analize mai cuprinzătoare a incertitudinii, luând în considerare următoarele surse de incertitudine şi ţinând seama de EN 14181:

| — | incertitudinea specificată a echipamentului de măsurare continuă; |
| --- | --- |

—

incertitudinea specificată a echipamentului de măsurare continuă;

| — | incertitudini asociate cu calibrarea; |
| --- | --- |

—

incertitudini asociate cu calibrarea;

| — | incertitudini suplimentare asociate cu modul de utilizare al echipamentului de monitorizare. |
| --- | --- |

—

incertitudini suplimentare asociate cu modul de utilizare al echipamentului de monitorizare.

Pe baza justificării operatorului, autoritatea competentă poate aproba utilizarea de către operator a unui sistem continuu de măsurare a emisiei pentru sursele de emisie selectate sau pentru toate sursele unei instalaţii. Aceasta poate, de asemenea, aproba toate celelalte detalii ale metodei de monitorizare ale respectivelor surse de emisie, astfel încât acestea să fie incluse în autorizaţia instalaţiei. Procedând astfel, autoritatea competentă autorizează incertitudinea în mod direct, ca rezultat al aplicării corecte a metodei de monitorizare aprobată, dovada aprobării fiind conţinutul autorizaţiei.

Operatorul declară cifra de incertitudine rezultată din această analiză cuprinzătoare a incertitudinii în raportul său anual de emisii pentru sursele de emisie relevante şi fluxuri şi o notifică autorităţii competente, până în momentul în care autoritatea reconsideră alegerea măsurării în detrimentul calculului şi solicită recalcularea cifrei de incertitudine. Prin declararea acestei cifre de incertitudine în raportul de emisii, se realizează raportarea incertitudinii în sensul Directivei 2003/87/CE.

Prin intermediul asigurării calităţii şi a verificării, operatorul gestionează şi reduce incertitudinile rămase ale datelor de emisie în raportul său de emisie. În timpul verificării, verificatorul verifică aplicarea corectă a metodei de monitorizare aprobată şi evaluează gestionarea şi reducerea incertitudinilor rămase, prin intermediul asigurării calităţii şi a procedurilor de control.

8.   RAPORTAREA

Anexa IV la Directiva 2003/87/CE stabileşte cerinţele de raportare pentru instalaţii. Formatul de raportare descris în secţiunea 14 din anexă şi informaţiile cerute conţinute în anexă se utilizează ca bază pentru raportarea datelor cantitative, cu excepţia cazului în care un protocol standard electronic echivalent pentru raportarea anuală a fost publicat de către Comisie.

Raportul de emisie acoperă emisiile anuale ale unui an calendaristic pentru o perioadă de raportare.

Raportul este verificat în conformitate cu cerinţele detaliate stabilite de către statele membre în temeiul anexei V la Directiva 2003/87/CE. Operatorul prezintă autorităţii competente raportul verificat privind emisiile din timpul anului precedent până la data de 31 martie a fiecărui an.

Autoritatea competentă pune rapoartele de emisie la dispoziţia publicului în condiţiile definite în Directiva 2003/4/CE a Parlamentului European şi Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul public la informaţiile referitoare la mediu şi de abrogare a Directivei 90/313/CEE a Consiliului (6). În ceea ce priveşte aplicarea excepţiei definită în articolul 4 alineatul (2) litera (d) din respectiva directivă, operatorii pot indica în raportul lor informaţiile pe care aceştia le consideră sensibile din punct de vedere comercial.

Fiecare operator trebuie să includă în raport următoarele informaţii:

| 1. | datele de identificare ale instalaţiei în conformitate cu anexa IV la Directiva 2003/87/CE şi numărul unic al autorizaţiei; |
| --- | --- |

1.

datele de identificare ale instalaţiei în conformitate cu anexa IV la Directiva 2003/87/CE şi numărul unic al autorizaţiei;

| 2. | pentru toate sursele de emisie şi/sau fluxuri totalul emisiei, metoda aleasă (măsurare sau calcul), nivelurile alese şi metoda (dacă este cazul), datele de activitate (7), factorii de emisie (8) şi factorii de oxidare/conversie (9). Următoarele informaţii care nu sunt luate în considerare sub aspectul emisiilor se raportează în scop informativ: cantitatea de biomasă arsă [TJ] sau utilizată în procedee [t sau Nm3]; emisii de CO2 [t CO2] rezultate din biomasă în cazul în care pentru determinarea emisiilor se utilizează măsurarea; CO2 transferat din instalaţie [t CO2]; CO2 inerent care părăseşte instalaţia ca parte a unui combustibil; |
| --- | --- |

2.

pentru toate sursele de emisie şi/sau fluxuri totalul emisiei, metoda aleasă (măsurare sau calcul), nivelurile alese şi metoda (dacă este cazul), datele de activitate (7), factorii de emisie (8) şi factorii de oxidare/conversie (9). Următoarele informaţii care nu sunt luate în considerare sub aspectul emisiilor se raportează în scop informativ: cantitatea de biomasă arsă [TJ] sau utilizată în procedee [t sau Nm3]; emisii de CO2 [t CO2] rezultate din biomasă în cazul în care pentru determinarea emisiilor se utilizează măsurarea; CO2 transferat din instalaţie [t CO2]; CO2 inerent care părăseşte instalaţia ca parte a unui combustibil;

| 3. | „datele indirecte” se referă la valorile anuale, dovedite în mod empiric sau cu surse aprobate, ce sunt utilizate pentru a înlocui datele variabilelor (de exemplu, fluxul de combustibil/materie, valoarea calorică netă sau emisia, factorii de oxidare sau de conversie) şi care sunt cerute în metodele de calcul lipsă conform anexelor I-XI, pentru a asigura raportarea completă, în cazul în care metoda de monitorizare nu generează toate variabilele necesare; |
| --- | --- |

3.

„datele indirecte” se referă la valorile anuale, dovedite în mod empiric sau cu surse aprobate, ce sunt utilizate pentru a înlocui datele variabilelor (de exemplu, fluxul de combustibil/materie, valoarea calorică netă sau emisia, factorii de oxidare sau de conversie) şi care sunt cerute în metodele de calcul lipsă conform anexelor I-XI, pentru a asigura raportarea completă, în cazul în care metoda de monitorizare nu generează toate variabilele necesare;

| 4. | în cazul în care se aplică metoda bilanţului masic, operatorii raportează fluxul masei, conţinutul de carbon şi energetic pentru fiecare combustibil şi flux de materie în şi din instalaţie şi stocurile acesteia; |
| --- | --- |

4.

în cazul în care se aplică metoda bilanţului masic, operatorii raportează fluxul masei, conţinutul de carbon şi energetic pentru fiecare combustibil şi flux de materie în şi din instalaţie şi stocurile acesteia;

| 5. | în cazul în care se aplică monitorizarea continuă a emisiilor (anexa XII), operatorul raportează emisiile anuale de CO2 fosil, precum şi emisiile de CO2 rezultate din utilizarea biomasei. În plus, operatorul raportează date indirecte suplimentare pentru valoarea calorică netă medie anuală şi factor de emisie pentru fiecare combustibil sau orice alt element relevant privind materiile şi produsele obţinute cu ajutorul calculului confirmat; |
| --- | --- |

5.

în cazul în care se aplică monitorizarea continuă a emisiilor (anexa XII), operatorul raportează emisiile anuale de CO2 fosil, precum şi emisiile de CO2 rezultate din utilizarea biomasei. În plus, operatorul raportează date indirecte suplimentare pentru valoarea calorică netă medie anuală şi factor de emisie pentru fiecare combustibil sau orice alt element relevant privind materiile şi produsele obţinute cu ajutorul calculului confirmat;

| 6. | dacă se aplică o metodă alternativă conform secţiunii 5.3, operatorul raportează date indirecte suplimentare pentru fiecare parametru pentru care, din metodă, nu rezultă datele cerute potrivit anexelor I-XI; |
| --- | --- |

6.

dacă se aplică o metodă alternativă conform secţiunii 5.3, operatorul raportează date indirecte suplimentare pentru fiecare parametru pentru care, din metodă, nu rezultă datele cerute potrivit anexelor I-XI;

| 7. | în cazul în care se utilizează combustibil, dar emisiile sunt calculate ca emisii de proces, operatorul raportează date indirecte suplimentare pentru variabilele respective ale calculului emisiei lipsă a emisiilor de ardere generate de respectivii combustibili; |
| --- | --- |

7.

în cazul în care se utilizează combustibil, dar emisiile sunt calculate ca emisii de proces, operatorul raportează date indirecte suplimentare pentru variabilele respective ale calculului emisiei lipsă a emisiilor de ardere generate de respectivii combustibili;

| 8. | modificarea temporară sau permanentă a nivelurilor, motivele acestor modificări, data când au început modificările, precum şi datele când au început şi s-au terminat modificările temporare; |
| --- | --- |

8.

modificarea temporară sau permanentă a nivelurilor, motivele acestor modificări, data când au început modificările, precum şi datele când au început şi s-au terminat modificările temporare;

| 9. | orice alte modificări în instalaţie în timpul perioadei de raportare care pot fi relevante în vederea întocmirii raportului de emisie. |
| --- | --- |

9.

orice alte modificări în instalaţie în timpul perioadei de raportare care pot fi relevante în vederea întocmirii raportului de emisie.

Informaţiile care trebuie furnizate în temeiul punctelor 8 şi 9, precum şi informaţiile suplimentare furnizate conform punctului 2 nu pot fi prezentate în formă tabulară a formatului raportului şi sunt, în consecinţă, incluse în raportul de emisie anual ca text simplu.

Combustibilii şi emisiile rezultate se raportează utilizând categoriile de combustibil IPCC (a se vedea secţiunea 11 din prezenta anexă) bazate pe definiţiile Agenţiei Internaţionale a Energiei. În cazul în care statul membru căruia îi aparţine operatorul a publicat o listă a categoriilor de combustibili care conţine definiţiile şi factorii de emisie potrivit cu ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice, aceste categorii şi factori de emisie se utilizează, dacă sunt aprobate în temeiul metodei de monitorizare corespunzătoare.

Tipurile de deşeuri şi emisiile care rezultă din utilizarea lor ca combustibili sau materii prime se raportează, de asemenea. Tipurile de combustibili se raportează utilizând clasificarea listei comunitare a deşeurilor menţionată în Decizia 2000/532/CE a Comisiei din 3 mai 2000 de înlocuire a Deciziei 94/3/CE privind instituirea unei liste a deşeurilor conform articolului 1 litera (a) din Directiva 75/442/CEE a Consiliului referitoare la deşeuri şi Deciziei 94/904/CE a Consiliului de instituire a unei liste a deşeurilor periculoase în conformitate cu articolul 1 alineatul (4) din Directiva 91/689/CEE a Consiliului privind deşeurile periculoase (10). Codurile cu şase cifre respective se adaugă denumirilor tipurilor de deşeuri corespunzătoare utilizate în instalaţie.

Emisiile care provin de la mai multe surse de emisie sau fluxuri de acelaşi fel situate pe aceeaşi instalaţie şi care aparţin aceluiaşi tip de activitate pot fi raportate în mod global pentru tipul de activitate.

Emisiile se raportează în tone rotunjite de CO2 (de exemplu, 1 245 978 tone). Datele de activitate, factorii de emisie şi de oxidare se rotunjesc pentru ca doar cifrele semnificative să fie luate în considerare în calculul şi la raportarea emisiilor.

Pentru a menţine o coerenţă între datele raportate în temeiul Directivei 2003/87/CE şi datele declarate de către statele membre în temeiul Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice, precum şi cu alte date de emisie raportate pentru Registrul european de transfer şi de producţie a poluanţilor (EPRTR), fiecare activitate desfăşurată într-o instalaţie trebuie să poarte codurile unuia dintre următoarele două sisteme de raportare:

| (a) | formatul de raportare comun al sistemelor naţionale de inventar ale gazelor cu efect de seră aprobate de către respectivele organisme ale Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice (a se vedea secţiunea 15.1 din prezenta anexă); |
| --- | --- |

(a)

formatul de raportare comun al sistemelor naţionale de inventar ale gazelor cu efect de seră aprobate de către respectivele organisme ale Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice (a se vedea secţiunea 15.1 din prezenta anexă);

| (b) | codul IPCC din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 166/2006 privind Registrul european de transfer şi producţie a poluanţilor (EPRTR) (a se vedea secţiunea 15.2 de mai jos). |
| --- | --- |

(b)

codul IPCC din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 166/2006 privind Registrul european de transfer şi producţie a poluanţilor (EPRTR) (a se vedea secţiunea 15.2 de mai jos).

9.   CONSERVAREA INFORMAŢIILOR

Operatorul unei instalaţii documentează şi arhivează datele privind monitorizarea emisiilor provenite din toate sursele de emisie şi/sau fluxurile ce aparţin activităţilor indicate în anexa I la Directiva 2003/87/CE, precum şi gazele menţionate în legătură cu respectivele activităţi.

Datele de monitorizare documentate şi arhivate trebuie să fie suficiente pentru a permite verificarea raportului de emisie anual referitor la o instalaţie prezentat de către operator în temeiul articolului 14 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, în conformitate cu criteriile definite în anexa V la respectiva directivă.

Datele care nu fac parte din raportul de emisie anual nu trebuie raportate şi nici puse la dispoziţia publicului.

Pentru ca operatorul sau o altă parte terţă să poată reproduce estimarea emisiilor, operatorul unei instalaţii conservă, pentru fiecare an de raportare şi pentru o perioadă de cel puţin 10 ani de la prezentarea raportului, în conformitate cu articolul 14 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, următoarele documente.

Pentru metoda bazată pe calcul:

| — | lista tuturor fluxurilor monitorizate; |
| --- | --- |

—

lista tuturor fluxurilor monitorizate;

| — | datele de activitate utilizate pentru calculul emisiilor fiecărui flux, clasificate în funcţie de procedeu sau combustibil sau de tipul materiei; |
| --- | --- |

—

datele de activitate utilizate pentru calculul emisiilor fiecărui flux, clasificate în funcţie de procedeu sau combustibil sau de tipul materiei;

| — | documentele care justifică alegerea metodei de monitorizare şi modificările temporare sau definitive ale metodelor de monitorizare, precum şi nivelurile metodei aprobate de către autoritatea competentă; |
| --- | --- |

—

documentele care justifică alegerea metodei de monitorizare şi modificările temporare sau definitive ale metodelor de monitorizare, precum şi nivelurile metodei aprobate de către autoritatea competentă;

| — | documentaţia privind metoda de monitorizare şi rezultatele derivate din elaborarea factorilor de emisie specifici activităţii, a fracţiunilor de biomasă referitoare la combustibili specifici, precum şi factorii de oxidare şi de conversie şi dovezile respective ale aprobării autorităţii competente; |
| --- | --- |

—

documentaţia privind metoda de monitorizare şi rezultatele derivate din elaborarea factorilor de emisie specifici activităţii, a fracţiunilor de biomasă referitoare la combustibili specifici, precum şi factorii de oxidare şi de conversie şi dovezile respective ale aprobării autorităţii competente;

| — | documentaţia privind procedura de colectare a datelor de activitate ale instalaţiei şi fluxurilor acesteia; |
| --- | --- |

—

documentaţia privind procedura de colectare a datelor de activitate ale instalaţiei şi fluxurilor acesteia;

| — | datele de activitate, factorii de emisie, de oxidare şi de conversie transmise autorităţii competente pentru a pregăti planul naţional de alocare a certificatelor şi care vizează anii ce preced perioada acoperită de către sistemul de comercializare; |
| --- | --- |

—

datele de activitate, factorii de emisie, de oxidare şi de conversie transmise autorităţii competente pentru a pregăti planul naţional de alocare a certificatelor şi care vizează anii ce preced perioada acoperită de către sistemul de comercializare;

| — | documentaţia privind responsabilităţile în materia supravegherii emisiilor; |
| --- | --- |

—

documentaţia privind responsabilităţile în materia supravegherii emisiilor;

| — | raportul de emisie anual; şi |
| --- | --- |

—

raportul de emisie anual; şi

| — | orice alte informaţii considerate necesare pentru verificarea raportului de emisii anual. |
| --- | --- |

—

orice alte informaţii considerate necesare pentru verificarea raportului de emisii anual.

În cazul în care se aplică metoda bazată pe măsurare se conservă următoarele informaţii suplimentare:

| — | lista tuturor surselor de emisie monitorizate, |
| --- | --- |

—

lista tuturor surselor de emisie monitorizate,

| — | documentaţia care justifică alegerea metodei bazată pe măsurare; |
| --- | --- |

—

documentaţia care justifică alegerea metodei bazată pe măsurare;

| — | datele utilizate pentru a efectua analiza marjei de incertitudine a emisiilor referitoare la fiecare sursă de emisie, clasificate după procedeu; |
| --- | --- |

—

datele utilizate pentru a efectua analiza marjei de incertitudine a emisiilor referitoare la fiecare sursă de emisie, clasificate după procedeu;

| — | datele utilizate pentru a efectua calculele coroborate; |
| --- | --- |

—

datele utilizate pentru a efectua calculele coroborate;

| — | descrierea tehnică detaliată a sistemului de măsurare continuu, precum şi documentele care fac dovada aprobării autorităţii competente; |
| --- | --- |

—

descrierea tehnică detaliată a sistemului de măsurare continuu, precum şi documentele care fac dovada aprobării autorităţii competente;

| — | date brute şi cumulate furnizate prin sistemul de măsurare continuă, inclusiv documentaţia privind modificările sistemului în timp, carnetul de bord referitor la testări, imobilizări, calibrări, întreţinere şi păstrare; |
| --- | --- |

—

date brute şi cumulate furnizate prin sistemul de măsurare continuă, inclusiv documentaţia privind modificările sistemului în timp, carnetul de bord referitor la testări, imobilizări, calibrări, întreţinere şi păstrare;

| — | documentaţia privind orice modificare adusă sistemului de măsurare continuă. |
| --- | --- |

—

documentaţia privind orice modificare adusă sistemului de măsurare continuă.

10.   CONTROLUL ŞI VERIFICAREA

Controlul şi verificarea emisiilor se desfăşoară conform secţiunii 16 din prezenta anexă.

10.1.   OBŢINEREA ŞI TRATAREA DATELOR

Pentru a monitoriza şi raporta emisiile de gaze cu efect de seră în conformitate cu planul de monitorizare aprobat, cu autorizaţia şi cu prezentele orientări, operatorul stabileşte, documentează, pune în aplicare şi menţine obţinerea efectivă a datelor şi activităţile de manevrare (denumite în continuare activităţi privind fluxul de date). Aceste date privind fluxul de date includ măsurarea, monitorizarea, analiza, înregistrarea şi calcularea parametrilor, efectuate în scopul raportării emisiilor de gaze cu efect de seră.

10.2.   SISTEMUL DE CONTROL

Operatorul înfiinţează, documentează, pune în aplicare şi menţine un sistem efectiv de control pentru a asigura că raportul de emisii anual ce rezultă din activităţile privind fluxul de date nu conţine declaraţii false şi că acesta este conform planului de monitorizare aprobat, autorizaţiei şi prezentelor orientări.

Sistemul de control al operatorului cuprinde procesele care vizează monitorizarea şi raportarea efectivă, astfel cum sunt acestea proiectate şi implementate de către persoanele responsabile cu raportarea emisiilor anuale. Sistemul de control conţine următoarele componente:

| (a) | procesul de evaluare propriu al operatorului a riscurilor inerente şi de control cu privire la existenţa în raportul de emisii anual a unor erori, afirmaţii false sau omisiuni (declaraţii false), precum şi a nepotrivirii cu planul de monitorizare aprobat, cu autorizaţia şi cu prezentele orientări; |
| --- | --- |

(a)

procesul de evaluare propriu al operatorului a riscurilor inerente şi de control cu privire la existenţa în raportul de emisii anual a unor erori, afirmaţii false sau omisiuni (declaraţii false), precum şi a nepotrivirii cu planul de monitorizare aprobat, cu autorizaţia şi cu prezentele orientări;

| (b) | activităţi de control care ajută la diminuarea riscurilor identificate.
  Operatorul evaluează şi îmbunătăţeşte sistemul său de control pentru a asigura faptul că raportul de emisie anual nu este denaturat din punct de vedere material şi nu conţine o nepotrivire materială. Evaluările cuprind verificări interne ale sistemului de control şi ale datelor raportate. Sistemul de control poate face trimitere la alte proceduri sau documente, inclusiv la cele care fac parte din sistemele comunitare de management al mediului şi de audit (EMAS), ISO 14001:2004 („Sisteme de management al mediului – Specificaţii şi orientări de utilizare”), ISO 9001:2000, precum şi sisteme de control financiar. În cazul în care s-a făcut o astfel de trimitere, operatorul asigură că cerinţele incluse în planul de monitorizare aprobat, în autorizaţie şi în prezentele orientări sunt cuprinse în respectivul sistem aplicabil. |
| --- | --- |

(b)

activităţi de control care ajută la diminuarea riscurilor identificate.

Operatorul evaluează şi îmbunătăţeşte sistemul său de control pentru a asigura faptul că raportul de emisie anual nu este denaturat din punct de vedere material şi nu conţine o nepotrivire materială. Evaluările cuprind verificări interne ale sistemului de control şi ale datelor raportate. Sistemul de control poate face trimitere la alte proceduri sau documente, inclusiv la cele care fac parte din sistemele comunitare de management al mediului şi de audit (EMAS), ISO 14001:2004 („Sisteme de management al mediului – Specificaţii şi orientări de utilizare”), ISO 9001:2000, precum şi sisteme de control financiar. În cazul în care s-a făcut o astfel de trimitere, operatorul asigură că cerinţele incluse în planul de monitorizare aprobat, în autorizaţie şi în prezentele orientări sunt cuprinse în respectivul sistem aplicabil.

10.3.   ACTIVITĂŢI DE CONTROL

În scopul verificării şi diminuării riscurilor inerente şi de control în temeiul capitolului 10.2, operatorul identifică şi pune în aplicare activităţi de control, în conformitate cu secţiunile 10.3.1-10.3.6.

10.3.1.   PROCEDURI ŞI RESPONSABILITĂŢI

Operatorul stabileşte sfera tuturor activităţilor privind fluxul de date şi ale tuturor activităţilor de control. Sarcinile care intră în conflict sunt separate, în cazul în care acest lucru este posibil, inclusiv în ceea ce priveşte manevrarea şi controlul activităţilor. În caz contrar, se pun în aplicare activităţi de control alternative.

Operatorul documentează în scris activităţile privind fluxul de date, în conformitate cu secţiunea 10.1, iar, în temeiul secţiunilor 10.3.2-10.3.6, activităţile de control includ:

| — | ordinea şi interacţiunea obţinerii datelor şi a activităţilor de manevrare conform secţiunii 10.1, inclusiv metodele de calcul sau de monitorizare utilizate; |
| --- | --- |

—

ordinea şi interacţiunea obţinerii datelor şi a activităţilor de manevrare conform secţiunii 10.1, inclusiv metodele de calcul sau de monitorizare utilizate;

| — | evaluarea riscului definirii şi evaluările sistemului de control, în conformitate cu secţiunea 10.2; |
| --- | --- |

—

evaluarea riscului definirii şi evaluările sistemului de control, în conformitate cu secţiunea 10.2;

| — | gestionarea competenţelor necesare pentru sarcinile atribuite, în conformitate cu secţiunea 10.3.1; |
| --- | --- |

—

gestionarea competenţelor necesare pentru sarcinile atribuite, în conformitate cu secţiunea 10.3.1;

| — | asigurarea calităţii echipamentului de măsurare şi informaţiile tehnologice utilizate (dacă este cazul), în conformitate cu secţiunea 10.3.2; |
| --- | --- |

—

asigurarea calităţii echipamentului de măsurare şi informaţiile tehnologice utilizate (dacă este cazul), în conformitate cu secţiunea 10.3.2;

| — | revizuiri interne ale datelor raportate, în conformitate cu secţiunea 10.3.3; |
| --- | --- |

—

revizuiri interne ale datelor raportate, în conformitate cu secţiunea 10.3.3;

| — | procese externalizate, în conformitate cu secţiunea 10.3.4; |
| --- | --- |

—

procese externalizate, în conformitate cu secţiunea 10.3.4;

| — | corecţii şi măsuri rectificative, în conformitate cu secţiunea 10.3.5; |
| --- | --- |

—

corecţii şi măsuri rectificative, în conformitate cu secţiunea 10.3.5;

| — | registre şi documentare, în conformitate cu secţiunea 10.3.6. |
| --- | --- |

—

registre şi documentare, în conformitate cu secţiunea 10.3.6.

Fiecare dintre aceste proceduri se referă (dacă este cazul) la următoarele elemente:

| — | responsabilităţi; |
| --- | --- |

—

responsabilităţi;

| — | înregistrări (electronice şi fizice, după cum este potrivit şi aplicabil); |
| --- | --- |

—

înregistrări (electronice şi fizice, după cum este potrivit şi aplicabil);

| — | sistemele de informatizare utilizate (dacă este cazul); |
| --- | --- |

—

sistemele de informatizare utilizate (dacă este cazul);

| — | intrarea şi ieşirea, precum şi legătura clară cu activitatea anterioară şi cu cea viitoare; |
| --- | --- |

—

intrarea şi ieşirea, precum şi legătura clară cu activitatea anterioară şi cu cea viitoare;

| — | frecvenţa (dacă este cazul). |
| --- | --- |

—

frecvenţa (dacă este cazul).

Procedurile aplicate sunt alese astfel încât să diminueze riscurile identificate.

10.3.2.   ASIGURAREA CALITĂŢII

Operatorul asigură că echipamentul de măsurare este etalonat, reglat şi verificat la intervale regulate de timp, inclusiv înainte de utilizare şi controlat, dacă este cazul, prin raportare la normele de măsurare corespunzătoare normelor internaţionale, în conformitate cu riscurile identificate potrivit secţiunii 10.2. Operatorul identifică, în planul de monitorizare, dacă componentele instrumentului de măsurare pot fi etalonate sau nu, propunând, în ultimul caz, activităţi de control alternative care necesită aprobarea autorităţii competente. În cazul în care echipamentul nu corespunde cerinţelor, operatorul ia, în mod prompt, măsuri de remediere. Înregistrările rezultatelor etalonării şi autentificării se conservă timp de 10 ani.

În cazul în care operatorul utilizează tehnologie informatică, inclusiv tehnologie computerizată de control a procesului, se stabileşte, se documentează, se testează, se pune în aplicare, se controlează şi se menţine o modalitate de procesare fiabilă, corectă şi oportună a datelor, în conformitate cu riscurile identificate potrivit secţiunii 10.2. Acest lucru presupune utilizarea adecvată a formulelor de calcul conţinute în planul de monitorizare. Controlul tehnologiei informatice include controlul accesului, sprijin, recuperare, planificare a continuităţii şi securitate.

10.3.3.   REVIZUIREA ŞI VALIDAREA DATELOR

Pentru a gestiona fluxul de date, operatorul proiectează şi pune în aplicare revizuirea şi validarea datelor, în conformitate cu riscurile identificate în temeiul secţiunii 10.2. Aceste validări pot fi realizate atât manual, cât şi electronic. Acestea vor fi astfel proiectate, încât limitele pentru respingerea datelor sunt cunoscute, unde este posibil, în mod clar dinainte.

Revizuirile simple şi efective ale datelor pot fi realizate la nivel operaţional prin compararea valorilor de monitorizare cu ajutorul unor metode verticale şi orizontale.

Metoda verticală compară datele privind emisiile monitorizate ale aceleiaşi instalaţii pe parcursul unor ani diferiţi. O eroare de monitorizare este probabilă, dacă diferenţele între datele anuale nu pot fi explicate cu ajutorul:

| — | modificărilor intervenite la nivelurile de activitate; |
| --- | --- |

—

modificărilor intervenite la nivelurile de activitate;

| — | modificărilor referitoare la combustibili sau la materiile de intrare; |
| --- | --- |

—

modificărilor referitoare la combustibili sau la materiile de intrare;

| — | modificărilor privind procedeele de emisie (de exemplu, îmbunătăţirea eficacităţii energetice). |
| --- | --- |

—

modificărilor privind procedeele de emisie (de exemplu, îmbunătăţirea eficacităţii energetice).

Metoda orizontală compară valorile rezultate cu diferite sisteme de colectare a datelor operaţionale, inclusiv:

| — | compararea datelor privind cumpărarea de combustibil sau de materie cu datele referitoare la variaţia stocurilor (pe baza informaţiilor privind stocul final şi stocul iniţial) şi cele privind consumarea fluxurilor aplicabile; |
| --- | --- |

—

compararea datelor privind cumpărarea de combustibil sau de materie cu datele referitoare la variaţia stocurilor (pe baza informaţiilor privind stocul final şi stocul iniţial) şi cele privind consumarea fluxurilor aplicabile;

| — | compararea factorilor de emisie analizaţi, calculaţi sau obţinuţi de la furnizorul de combustibil cu factorii de emisie de referinţă naţionali sau internaţionali ai combustibililor comparabili; |
| --- | --- |

—

compararea factorilor de emisie analizaţi, calculaţi sau obţinuţi de la furnizorul de combustibil cu factorii de emisie de referinţă naţionali sau internaţionali ai combustibililor comparabili;

| — | compararea factorilor de emisie pe baza analizei combustibililor cu factorii de emisie de referinţă naţionali sau internaţionali ai combustibililor comparabili; |
| --- | --- |

—

compararea factorilor de emisie pe baza analizei combustibililor cu factorii de emisie de referinţă naţionali sau internaţionali ai combustibililor comparabili;

| — | compararea emisiilor măsurate şi calculate. |
| --- | --- |

—

compararea emisiilor măsurate şi calculate.

10.3.4.   PROCESE EXTERNALIZATE

În cazul în care un operator alege să califice un proces din fluxul de date ca fiind exterior sursei, acesta controlează calitatea acestor procese, în conformitate cu riscurile identificate potrivit secţiunii 10.2. Operatorul defineşte cerinţele adecvate pentru producţii şi metode şi revizuieşte calitatea oferită.

10.3.5.   CORECŢII ŞI MĂSURI RECTIFICATIVE

În cazul în care activităţile privind fluxul de date sau activităţile de control (instrument, echipament, membrii echipei, furnizor, procedură etc.) nu funcţionează în mod efectiv sau funcţionează în afara limitelor stabilite, operatorul face imediat rectificările necesare şi corectează datele respinse. Operatorul evaluează validitatea randamentelor procedeelor aplicabile, determină cauza care stă la originea disfuncţionalităţii sau erorii şi face rectificarea adecvată.

Activităţile din prezenta secţiune se realizează în conformitate cu secţiunea 10.2 (metoda bazată pe risc).

10.3.6.   REGISTRE ŞI DOCUMENTARE

Pentru a putea dovedi şi asigura conformitatea şi pentru a putea reface datele de emisie raportate, operatorul înregistrează, pentru o perioadă de cel puţin 10 ani, toate activităţile de control (inclusiv asigurarea calităţii/controlul calităţii echipamentului şi a tehnologiei informatice, revizuirea şi validarea datelor, precum şi rectificările) şi toate informaţiile prevăzute în secţiunea 9 din prezenta anexă.

Operatorul asigură că documentele în cauză sunt disponibile în momentul şi în situaţia în care acestea sunt necesare pentru a desfăşura activităţile privind fluxul datelor, precum şi activităţile de control. Operatorul deţine un procedeu de identificare, producere, distribuire şi control al versiunii acestor documente.

Activităţile prevăzute în prezenta secţiune se desfăşoară în conformitate cu metoda bazată pe riscuri prevăzută în secţiunea 10.2.

10.4.   VERIFICAREA

10.4.1.   PRINCIPII GENERALE

Obiectivul verificării îl constituie asigurarea faptului că emisiile au fost monitorizate în conformitate cu orientările şi că se raportează date de emisii fiabile şi corecte potrivit articolului 14 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE. Statele membre ţin seama de ghidul elaborat de către Cooperarea Europeană pentru Acreditare (ECA).

Conform secţiunii 10.4.2 litera (e), în urma verificării se realizează un aviz de verificare care precizează, cu certitudine rezonabilă, dacă datele cuprinse în raportul de emisii nu există declaraţii false materiale şi dacă nu sunt neregularităţi materiale.

Operatorul prezintă verificatorului raportul de emisii, o copie a planului său de monitorizare aprobat referitor la fiecare instalaţie, precum şi orice altă informaţie utilă.

Domeniul verificării este definit de către sarcinile pe care verificatorul trebuie să le realizeze pentru a îndeplini obiectivul menţionat mai sus. Verificatorul îşi desfăşoară activităţile, în conformitate cu secţiunea 10.4.2 de mai jos.

10.4.2.   METODA DE VERIFICARE

Verificatorul planifică şi realizează verificarea cu un scepticism profesional, admiţând faptul că pot exista circumstanţe care să determine denaturarea din punct de vedere material a informaţiilor conţinute în raportul de emisii anual.

Ca parte a procesului de verificare, verificatorul realizează următorii paşi:

(a)   Analiza strategică

Verificatorul:

| — | verifică dacă planul de monitorizare a fost aprobat de către autoritatea competentă şi dacă versiunea este cea corectă. În caz contrar, verificatorul nu mai continuă verificarea decât cu privire la elementele care nu sunt afectate în mod evident de neaprobare; |
| --- | --- |

—

verifică dacă planul de monitorizare a fost aprobat de către autoritatea competentă şi dacă versiunea este cea corectă. În caz contrar, verificatorul nu mai continuă verificarea decât cu privire la elementele care nu sunt afectate în mod evident de neaprobare;

| — | cunoaşte fiecare activitate desfăşurată în instalaţie, sursele, fluxurile prezente în instalaţie, echipamentul de măsurare utilizat pentru a monitoriza sau măsura datele de activitate, originea şi aplicarea factorilor de emisie şi a factorilor de oxidare/de conversie, orice alte date utilizate pentru a calcula sau măsura emisiile, precum şi mediul de exploatare a instalaţiei; |
| --- | --- |

—

cunoaşte fiecare activitate desfăşurată în instalaţie, sursele, fluxurile prezente în instalaţie, echipamentul de măsurare utilizat pentru a monitoriza sau măsura datele de activitate, originea şi aplicarea factorilor de emisie şi a factorilor de oxidare/de conversie, orice alte date utilizate pentru a calcula sau măsura emisiile, precum şi mediul de exploatare a instalaţiei;

| — | cunoaşte planul de monitorizare al operatorului, fluxul de date, precum şi sistemul de control al acestuia, inclusiv organizarea generală în materia monitorizării şi raportării; |
| --- | --- |

—

cunoaşte planul de monitorizare al operatorului, fluxul de date, precum şi sistemul de control al acestuia, inclusiv organizarea generală în materia monitorizării şi raportării;

| — | aplică nivelul relativităţii definit în tabelul de mai jos.
  Tabelul 3
  Nivelurile relativităţii | Nivelul relativităţii |
| --- | --- | --- |
| Instalaţii categoria A şi B | 5 % |
| Instalaţii categoria C | 2 % |

—

aplică nivelul relativităţii definit în tabelul de mai jos.

Tabelul 3

Nivelurile relativităţii

Nivelul relativităţii

Instalaţii categoria A şi B

5 %

Instalaţii categoria C

2 %

Verificatorul realizează analiza strategică într-o astfel de manieră, încât acesta să poată desfăşura analiza riscului după cum se prevede mai jos. Dacă este necesar, se realizează o vizită a amplasamentului.

(b)   Analiza riscului

Verificatorul:

| — | analizează riscurile inerente şi riscurile de control relative la domeniul şi complexitatea activităţilor operatorului, la sursele de emisie, precum şi la fluxurile care ar putea conduce la declaraţii materiale false şi neregularităţi; |
| --- | --- |

—

analizează riscurile inerente şi riscurile de control relative la domeniul şi complexitatea activităţilor operatorului, la sursele de emisie, precum şi la fluxurile care ar putea conduce la declaraţii materiale false şi neregularităţi;

| — | elaborează un plan de verificare proporţional cu analiza riscului. Planul de verificare descrie modul în care activităţile de verificare urmează să se realizeze. Acesta conţine un program de verificare şi un plan de eşantionare a datelor. Programul de verificare descrie natura activităţilor, momentul în care acestea trebuie desfăşurate, precum şi scopul activităţilor necesare completării planului de verificare. Planul de eşantionare a datelor stabileşte datele care urmează să fie testate pentru a realiza avizul de verificare. |
| --- | --- |

—

elaborează un plan de verificare proporţional cu analiza riscului. Planul de verificare descrie modul în care activităţile de verificare urmează să se realizeze. Acesta conţine un program de verificare şi un plan de eşantionare a datelor. Programul de verificare descrie natura activităţilor, momentul în care acestea trebuie desfăşurate, precum şi scopul activităţilor necesare completării planului de verificare. Planul de eşantionare a datelor stabileşte datele care urmează să fie testate pentru a realiza avizul de verificare.

(c)   Verificarea

În scopul realizării verificării, verificatorul vizitează amplasamentul pentru a inspecta, dacă este cazul, modul de funcţionare a sistemelor de măsurare şi de monitorizare, pentru a realiza interviuri, precum şi pentru a aduna informaţii suficiente şi dovezi.

În plus, verificatorul:

| — | întocmeşte planul de verificare, adunând date în conformitate cu metodele de eşantionare definite, testele de revizuire, revizuirea documentelor, proceduri analitice şi de revizuire a datelor, inclusiv orice dovadă suplimentară semnificativă, pe baza cărora se întemeiază avizul de verificare al verificatorului; |
| --- | --- |

—

întocmeşte planul de verificare, adunând date în conformitate cu metodele de eşantionare definite, testele de revizuire, revizuirea documentelor, proceduri analitice şi de revizuire a datelor, inclusiv orice dovadă suplimentară semnificativă, pe baza cărora se întemeiază avizul de verificare al verificatorului;

| — | confirmă validitatea informaţiilor utilizate pentru a calcula nivelul de incertitudine stabilit în planul de monitorizare aprobat; |
| --- | --- |

—

confirmă validitatea informaţiilor utilizate pentru a calcula nivelul de incertitudine stabilit în planul de monitorizare aprobat;

| — | verifică punerea în aplicare a planului de monitorizare aprobat şi se interesează dacă planul de monitorizare este actualizat; |
| --- | --- |

—

verifică punerea în aplicare a planului de monitorizare aprobat şi se interesează dacă planul de monitorizare este actualizat;

| — | solicită operatorului, înainte de formularea unui aviz de verificare definitiv, să furnizeze datele lipsă sau să completeze secţiunile lipsă ale jurnalelor de control, să explice variaţiile datelor de emisii, să revizuiască calculele sau să adapteze datele raportate. Verificatorul ar trebui să raporteze, sub orice formă, toate neregularităţile şi declaraţiile inexacte identificate de către operator. |
| --- | --- |

—

solicită operatorului, înainte de formularea unui aviz de verificare definitiv, să furnizeze datele lipsă sau să completeze secţiunile lipsă ale jurnalelor de control, să explice variaţiile datelor de emisii, să revizuiască calculele sau să adapteze datele raportate. Verificatorul ar trebui să raporteze, sub orice formă, toate neregularităţile şi declaraţiile inexacte identificate de către operator.

Operatorul rectifică toate declaraţiile inexacte raportate. Întreaga cantitate din care s-a luat un eşantion este corectată.

În timpul procesului de verificare, verificatorul cercetează declaraţiile inexacte şi neregularităţile, examinând dacă:

| — | planul de monitorizare a fost pus în aplicare, pentru a sprijini determinarea neregularităţilor; |
| --- | --- |

—

planul de monitorizare a fost pus în aplicare, pentru a sprijini determinarea neregularităţilor;

| — | colectarea datelor dovedeşte în mod clar şi obiectiv că se cuvine să se cerceteze declaraţiile inexacte. |
| --- | --- |

—

colectarea datelor dovedeşte în mod clar şi obiectiv că se cuvine să se cerceteze declaraţiile inexacte.

(d)   Raportul de verificare intern

La sfârşitul procesului de verificare, verificatorul pregăteşte un raport de verificare intern. Raportul de verificare conţine dovada faptului că analiza strategică, analiza riscului şi planul de verificare au fost realizate în totalitate şi oferă informaţii suficiente în vederea sprijinirii opiniilor de verificare. Raportul de verificare intern ar trebui, de asemenea, să faciliteze o evaluare potenţială a auditului autorităţii competente şi a organismului de acreditare.

Pe baza constatărilor cuprinse în raportul de verificare intern, verificatorul apreciază dacă raportul de emisii anual conţine declaraţii materiale inexacte, prin comparaţie cu pragul relativităţii, precum şi dacă există neregularităţi materiale sau alte chestiuni relevante pentru realizarea avizului de verificare.

(e)   Raportul de verificare

Verificatorul prezintă metoda de verificare, constatările acesteia şi opinia de verificare într-un raport de verificare adresat operatorului ce urmează să fie prezentat de către acesta, împreună cu raportul anual de emisie, autorităţii competente. Un raport de emisie anual este considerat drept satisfăcător dacă emisiile totale nu sunt denaturate din punct de vedere material şi dacă, în opinia verificatorului, nu există neregularităţi materiale. În cazul existenţei unor neregularităţi nemateriale sau a unor declaraţii inexacte nemateriale, verificatorul le poate include în raportul de verificare („considerat drept satisfăcător cu neregularităţi nemateriale şi declaraţii inexacte nemateriale”). Verificatorul poate de asemenea raporta aceste neregularităţi şi declaraţii inexacte într-o scrisoare de gestiune separată.

Verificatorul califică un raport de emisii anual ca nesatisfăcător atunci când verificatorul găseşte neregularităţi sau declaraţii inexacte materiale (cu sau fără neregularităţi materiale). Verificatorul poate decide că un raport de emisii anual nu este verificat atunci când a existat o limitare a scopului (atunci când circumstanţele sau o restricţie impusă îl împiedică pe verificator să obţină dovada necesară pentru a reduce riscul de verificare la un nivel rezonabil) şi/sau incertitudini materiale.

Statele membre asigură că operatorul face referire la neregularităţile şi declaraţiile inexacte, după consultarea autorităţii competente şi în perioada de timp stabilită de către autoritatea competentă. În plus, divergenţele de opinie între operatori, verificatori şi autorităţile competente nu afectează raportarea adecvată şi sunt rezolvate în conformitate cu Directiva 2003/87/CE, cu prezentele orientări, cu cerinţele instituite de către statele membre în temeiul anexei V la respectiva directivă, precum şi cu procedurile naţionale semnificative.

11.   FACTORI DE EMISIE

Prezenta secţiune conţine factorii de emisie de referinţă aplicabili metodei cu nivelul 1 care permit utilizarea factorilor de emisie nespecifici activităţii pentru arderea combustibilului. În cazul în care un combustibil nu aparţine unei categorii de combustibil existente, operatorul, recurgând la propria sa experienţă, sub rezerva aprobării autorităţii competente, încadrează combustibilul utilizat într-o categorie corespunzătoare.

Tabelul 4

Factorii de emisie ai combustibililor în funcţie de puterea calorică netă (PCN) şi puterile calorice nete la masa de combustibil

| Descrierea tipului de combustibil | Factor de emisie
  (t CO2/TJ) | Puterea calorică netă
  (TJ/Gg) |
| --- | --- | --- |
| | Orientările IPCC 2006
  (cu excepţia biomasei) | Orientările IPCC 2006 |
| Ţiţei | 73,3 | 42,3 |
| Orimulsion | 76,9 | 27,5 |
| Gaze naturale lichide | 64,1 | 44,2 |
| Benzină | 69,2 | 44,3 |
| Kerosen | 71,8 | 43,8 |
| Huilă şistoasă | 73,3 | 38,1 |
| Lichid gazos/carburant diesel | 74,0 | 43,0 |
| Combustibil petrolier rezidual | 77,3 | 40,4 |
| Gaze petroliere lichefiate | 63,0 | 47,3 |
| Etan | 61,6 | 46,4 |
| Naftă | 73,3 | 44,5 |
| Bitum | 80,6 | 40,2 |
| Lubrifianţi | 73,3 | 40,2 |
| Cocs de petrol | 97,5 | 32,5 |
| Materii prime de rafinărie | 73,3 | 43,0 |
| Gaz de rafinărie | 51,3 | 49,5 |
| Ceară de parafină | 73,3 | 40,2 |
| Spirt alb şi spirt industrial | 73,3 | 40,2 |
| Alte produse petroliere | 73,3 | 40,2 |
| Antracit | 98,2 | 26,7 |
| Cărbune de cocserie | 94,5 | 28,2 |
| Alţi cărbuni bituminoşi | 94,5 | 25,8 |
| Cărbune subbituminos | 96,0 | 18,9 |
| Lignit | 101,1 | 11,9 |
| Şist de huilă şi nisipuri bituminoase | 106,6 | 8,9 |
| Aglomerate | 97,5 | 20,7 |
| Cuptoare de cos şi lignit | 107,0 | 28,2 |
| Gaz de cocserie | 107,0 | 28,2 |
| Gudron de huilă | 80,6 | 28,0 |
| Gaz de lucru | 44,7 | 38,7 |
| Gaz de cuptor de cocs | 44,7 | 38,7 |
| Gaz de furnal | 259,4 | 2,5 |
| Gaz provenit din furnalul bazic cu oxigen | 171,8 | 7,1 |
| Gaze naturale | 56,1 | 48,0 |
| Deşeuri industriale | 142,9 | n.a. |
| Uleiuri uzate | 73,3 | 40,2 |
| Turbă | 105,9 | 9,8 |
| Lemn/deşeuri forestiere | 0 | 15,6 |
| Biomasă primară solidă | 0 | 11,6 |
| Mangal | 0 | 29,5 |
| Benzină biologică | 0 | 27,0 |
| Carburanţi diesel biologici | 0 | 27,0 |
| Alţi combustibili biologici lichizi | 0 | 27,4 |
| Gaz rezidual | 0 | 50,4 |
| Gaz de ape reziduale | 0 | 50,4 |
| Alte biogaze | 0 | 50,4 |
| | Alte surse | Alte surse |
| Cauciucuri reziduale | 85,0 | n.a. |
| Monoxid de carbon | 155,2 | 10,1 |
| Metan | 54,9 | 50,0 |

Descrierea tipului de combustibil

Factor de emisie

(t CO2/TJ)

Puterea calorică netă

(TJ/Gg)

Orientările IPCC 2006

(cu excepţia biomasei)

Orientările IPCC 2006

Ţiţei

73,3

42,3

Orimulsion

76,9

27,5

Gaze naturale lichide

64,1

44,2

Benzină

69,2

44,3

Kerosen

71,8

43,8

Huilă şistoasă

73,3

38,1

Lichid gazos/carburant diesel

74,0

43,0

Combustibil petrolier rezidual

77,3

40,4

Gaze petroliere lichefiate

63,0

47,3

Etan

61,6

46,4

Naftă

73,3

44,5

Bitum

80,6

40,2

Lubrifianţi

73,3

40,2

Cocs de petrol

97,5

32,5

Materii prime de rafinărie

73,3

43,0

Gaz de rafinărie

51,3

49,5

Ceară de parafină

73,3

40,2

Spirt alb şi spirt industrial

73,3

40,2

Alte produse petroliere

73,3

40,2

Antracit

98,2

26,7

Cărbune de cocserie

94,5

28,2

Alţi cărbuni bituminoşi

94,5

25,8

Cărbune subbituminos

96,0

18,9

Lignit

101,1

11,9

Şist de huilă şi nisipuri bituminoase

106,6

8,9

Aglomerate

97,5

20,7

Cuptoare de cos şi lignit

107,0

28,2

Gaz de cocserie

107,0

28,2

Gudron de huilă

80,6

28,0

Gaz de lucru

44,7

38,7

Gaz de cuptor de cocs

44,7

38,7

Gaz de furnal

259,4

2,5

Gaz provenit din furnalul bazic cu oxigen

171,8

7,1

Gaze naturale

56,1

48,0

Deşeuri industriale

142,9

n.a.

Uleiuri uzate

73,3

40,2

Turbă

105,9

9,8

Lemn/deşeuri forestiere

0

15,6

Biomasă primară solidă

0

11,6

Mangal

0

29,5

Benzină biologică

0

27,0

Carburanţi diesel biologici

0

27,0

Alţi combustibili biologici lichizi

0

27,4

Gaz rezidual

0

50,4

Gaz de ape reziduale

0

50,4

Alte biogaze

0

50,4

Alte surse

Alte surse

Cauciucuri reziduale

85,0

n.a.

Monoxid de carbon

155,2

10,1

Metan

54,9

50,0

12.   LISTA BIOMASELOR NEUTRE DIN PUNCTUL DE VEDERE AL CO2

Prezenta listă cuprinde materii considerate drept biomasă în aplicarea acestor orientări şi cântărite cu un factor de emisie 0 [t CO2/TJ sau t sau Nm3]. Turba şi fracţiunile fosile ale materialelor enumerate mai jos nu sunt considerate drept biomasă. În afară de cazul în care contaminarea cu alte materii sau combustibili este în mod aparent bazată pe dovadă vizuală sau olfactivă, nu este necesară aplicarea niciunei proceduri analitice pentru a demonstra puritatea componentelor grupurilor 1 şi 2 de mai jos:

Grupul 1 — Plante şi alte părţi ale plantelor:

| — | paie; |
| --- | --- |

—

paie;

| — | fân şi iarbă; |
| --- | --- |

—

fân şi iarbă;

| — | frunze, lemn, rădăcini, trunchiuri, scoarţe de copac; |
| --- | --- |

—

frunze, lemn, rădăcini, trunchiuri, scoarţe de copac;

| — | culturi, de exemplu, porumb şi triticale. |
| --- | --- |

—

culturi, de exemplu, porumb şi triticale.

Grupul 2 — Deşeuri, produse şi produse secundare rezultate din biomasă:

| — | deşeuri de lemn industrial (deşeuri ce provin din prelucrarea şi procesarea lemnului şi deşeuri provenite din activităţile din industria lemnului); |
| --- | --- |

—

deşeuri de lemn industrial (deşeuri ce provin din prelucrarea şi procesarea lemnului şi deşeuri provenite din activităţile din industria lemnului);

| — | lemn utilizat (produse confecţionate în lemn, materii în lemn) şi produsele secundare rezultate din operaţiunile de procesare a lemnului; |
| --- | --- |

—

lemn utilizat (produse confecţionate în lemn, materii în lemn) şi produsele secundare rezultate din operaţiunile de procesare a lemnului;

| — | deşeuri provenite din industria pastei de hârtie şi a hârtiei, de exemplu, lichiorul negru (care conţine doar carbon provenit din biomasă); |
| --- | --- |

—

deşeuri provenite din industria pastei de hârtie şi a hârtiei, de exemplu, lichiorul negru (care conţine doar carbon provenit din biomasă);

| — | răşina brută, răşina şi smoala rezultate din producţia celulozei; |
| --- | --- |

—

răşina brută, răşina şi smoala rezultate din producţia celulozei;

| — | deşeuri forestiere; |
| --- | --- |

—

deşeuri forestiere;

| — | lignina rezultată din procesarea plantelor care conţin lignoceluloză; |
| --- | --- |

—

lignina rezultată din procesarea plantelor care conţin lignoceluloză;

| — | hrană pentru animale şi peşti, produse alimentare, grăsimi, uleiuri, seu; |
| --- | --- |

—

hrană pentru animale şi peşti, produse alimentare, grăsimi, uleiuri, seu;

| — | deşeuri primare rezultate din producţia de alimente şi a băuturilor; |
| --- | --- |

—

deşeuri primare rezultate din producţia de alimente şi a băuturilor;

| — | uleiuri de plante şi grăsimi; |
| --- | --- |

—

uleiuri de plante şi grăsimi;

| — | bălegar; |
| --- | --- |

—

bălegar;

| — | deşeuri de plante agricole; |
| --- | --- |

—

deşeuri de plante agricole;

| — | ape reziduale de epurare; |
| --- | --- |

—

ape reziduale de epurare;

| — | biogaz provenit din arderea, fermentarea sau gazificarea biomasei; |
| --- | --- |

—

biogaz provenit din arderea, fermentarea sau gazificarea biomasei;

| — | ape reziduale portuare şi alte ape reziduale şi sedimente provenite din apă; |
| --- | --- |

—

ape reziduale portuare şi alte ape reziduale şi sedimente provenite din apă;

| — | gaz de deşeu; |
| --- | --- |

—

gaz de deşeu;

| — | mangal. |
| --- | --- |

—

mangal.

Grupul 3 — Fracţiuni de biomasă provenite din materii mixte precum:

| — | epave flotante rezultate din gestiunea maselor de apă; |
| --- | --- |

—

epave flotante rezultate din gestiunea maselor de apă;

| — | deşeuri mixte rezultate din producţia alimentară şi a băuturilor; |
| --- | --- |

—

deşeuri mixte rezultate din producţia alimentară şi a băuturilor;

| — | materii compuse ce conţin lemn; |
| --- | --- |

—

materii compuse ce conţin lemn;

| — | deşeuri textile; |
| --- | --- |

—

deşeuri textile;

| — | hârtie, carton, carton laminat; |
| --- | --- |

—

hârtie, carton, carton laminat;

| — | deşeuri urbane şi industriale; |
| --- | --- |

—

deşeuri urbane şi industriale;

| — | lichior negru care conţine carbon fosil; |
| --- | --- |

—

lichior negru care conţine carbon fosil;

| — | deşeuri urbane procesate şi deşeuri industriale, |
| --- | --- |

—

deşeuri urbane procesate şi deşeuri industriale,

| — | oxid de tetrabutil şi de etil (ETBE); |
| --- | --- |

—

oxid de tetrabutil şi de etil (ETBE);

| — | alcool butilic. |
| --- | --- |

—

alcool butilic.

Grupul 4 — Combustibili ai căror componenţi şi produşi intermediari provin din biomasă, şi anume:

| — | bioetanol; |
| --- | --- |

—

bioetanol;

| — | biodiesel; |
| --- | --- |

—

biodiesel;

| — | bioetanol tratat cu eter; |
| --- | --- |

—

bioetanol tratat cu eter;

| — | biometanol; |
| --- | --- |

—

biometanol;

| — | oxid de metil biologic/biodimetileter; |
| --- | --- |

—

oxid de metil biologic/biodimetileter;

| — | ulei biologic (motorină obţinută prin piroliză) şi biogaz. |
| --- | --- |

—

ulei biologic (motorină obţinută prin piroliză) şi biogaz.

13.   DETERMINAREA DATELOR ŞI A FACTORILOR SPECIFICI

Prezenta secţiune este obligatorie numai cu privire la respectivele părţi din orientările prezente care fac referire explicită la „secţiunea 13” din anexa I. Dispoziţiile cuprinse în prezenta secţiune trebuie să fie conforme prevederilor cuprinse în secţiunea 16 a prezentei anexe.

13.1.   DETERMINAREA VALORILOR CALORICE NETE ŞI A FACTORILOR DE EMISIE AI COMBUSTIBILILOR

Procedura care permite determinarea factorilor de emisie specifici, inclusiv procedura de eşantionare a unui tip particular de combustibil, este convenită împreună cu autoritatea competentă, înainte de începerea perioadei de raportare în timpul căreia aceasta va fi aplicată.

Procedurile aplicate pentru a eşantiona combustibilul şi pentru a determina puterea calorică netă, conţinutul de carbon şi factorul de emisie trebuie să se bazeze, în măsura în care acestea sunt disponibile, pe metodele standardizate care limitează parţialitatea eşantionării şi a măsurării şi au o incertitudine de măsurare cunoscută. În măsura în care sunt disponibile, se aplică standardele CEN. În absenţa standardelor CEN se aplică standarde ISO sau standarde naţionale corespunzătoare. În cazul în care nu există standarde aplicabile, procedurile se realizează, dacă este posibil, în conformitate cu proiectele de standarde sau cu orientările privind cele mai bune practici industriale.

Standardele CEN relevante sunt următoarele:

| — | EN ISO 6976:2005 „Gaze naturale – calcularea puterilor calorice, a densităţii, densităţii relative, precum şi indicele Wobbe rezultat din compoziţie”; |
| --- | --- |

—

EN ISO 6976:2005 „Gaze naturale – calcularea puterilor calorice, a densităţii, densităţii relative, precum şi indicele Wobbe rezultat din compoziţie”;

| — | EN ISO 4259:1996 „Produse petroliere – Determinarea şi aplicarea datelor de precizie relative la metodele experimentale”. |
| --- | --- |

—

EN ISO 4259:1996 „Produse petroliere – Determinarea şi aplicarea datelor de precizie relative la metodele experimentale”.

Standardele ISO relevante sunt următoarele:

| — | ISO 13909-1,2,3,4:2001 „Huilă şi cocs – Eşantionare mecanică”; |
| --- | --- |

—

ISO 13909-1,2,3,4:2001 „Huilă şi cocs – Eşantionare mecanică”;

| — | ISO 5069-1,2:1983 „Negru de fum şi lignit; Principii de eşantionare”; |
| --- | --- |

—

ISO 5069-1,2:1983 „Negru de fum şi lignit; Principii de eşantionare”;

| — | ISO 625:1996 „Combustibili minerali solizi – Determinarea carbonului şi hidrogenului – Metoda Liebig”; |
| --- | --- |

—

ISO 625:1996 „Combustibili minerali solizi – Determinarea carbonului şi hidrogenului – Metoda Liebig”;

| — | ISO 925:1997 „Combustibili minerali solizi – Determinarea conţinutului din carbon – Metoda gravimetrică”; |
| --- | --- |

—

ISO 925:1997 „Combustibili minerali solizi – Determinarea conţinutului din carbon – Metoda gravimetrică”;

| — | ISO 9300:1990 „Măsurarea debitului de gaz cu ajutorul tuburilor Venturi pentru debit regim critic”; |
| --- | --- |

—

ISO 9300:1990 „Măsurarea debitului de gaz cu ajutorul tuburilor Venturi pentru debit regim critic”;

| — | ISO 9951:1993/94 „Măsurarea debitului de gaz în conducte închise – Debitmetre cu turbină”. |
| --- | --- |

—

ISO 9951:1993/94 „Măsurarea debitului de gaz în conducte închise – Debitmetre cu turbină”.

Standardele naţionale suplimentare privind caracterizarea combustibililor sunt următoarele:

| — | DIN 51900-1:2000 „Testarea combustibililor solizi şi lichizi – Determinarea puterii calorice brute prin metoda bombei calorimetrice şi calcularea valorii calorice nete – Partea 1: Principii, aparatură, metode”; |
| --- | --- |

—

DIN 51900-1:2000 „Testarea combustibililor solizi şi lichizi – Determinarea puterii calorice brute prin metoda bombei calorimetrice şi calcularea valorii calorice nete – Partea 1: Principii, aparatură, metode”;

| — | DIN 51857:1997 „Combustibili gazoşi şi alte gaze – calcularea valorii calorice, a densităţii, a densităţii relative şi a indicelui Wobbe a gazelor pure şi a amestecurilor gazoase”; |
| --- | --- |

—

DIN 51857:1997 „Combustibili gazoşi şi alte gaze – calcularea valorii calorice, a densităţii, a densităţii relative şi a indicelui Wobbe a gazelor pure şi a amestecurilor gazoase”;

| — | DIN 51612:1980 „Testarea gazelor petrolifere lichefiate; calcularea valorii calorice nete”; |
| --- | --- |

—

DIN 51612:1980 „Testarea gazelor petrolifere lichefiate; calcularea valorii calorice nete”;

| — | DIN 51721:2001 „Testarea combustibililor solizi – Determinarea conţinutului de carbon şi de hidrogen (aplicabil şi combustibililor lichizi)”. |
| --- | --- |

—

DIN 51721:2001 „Testarea combustibililor solizi – Determinarea conţinutului de carbon şi de hidrogen (aplicabil şi combustibililor lichizi)”.

Laboratorul însărcinat cu determinarea factorului de emisie, a conţinutului de carbon şi a valorii calorice nete trebuie să corespundă cerinţelor stabilite în secţiunea 13.5 a prezentei anexe. Trebuie menţionat faptul că, pentru a obţine un factor de emisie specific precis (în afara preciziei procedurii de analiză care serveşte la determinarea conţinutului de carbon şi a puterii calorice nete), frecvenţa eşantionării, procedura de eşantionare şi prepararea eşantioanelor sunt esenţiale. Aceste operaţiuni depind foarte mult de starea şi omogenitatea combustibilului/materiei. Numărul de eşantioane necesar este mai mare pentru materiile eterogene, precum deşeurile urbane solide, şi sunt mult mai mici pentru majoritatea combustibililor gazoşi şi lichizi.

Procedura de eşantionare şi frecvenţa analizelor pentru determinarea conţinutului de carbon, a puterilor calorice nete şi a factorilor de emisie trebuie să fie conforme cerinţelor prevăzute în secţiunea 13.6.

Documentaţia completă privind procedurile utilizate în respectivul laborator pentru determinarea factorului de emisie şi setul complet al rezultatelor sunt păstrate şi puse la dispoziţia verificatorului raportului de emisie.

13.2.   DETERMINAREA FACTORILOR DE OXIDARE SPECIFICI

Procedura specifică care serveşte la determinarea factorului de oxidare specific pe activitate, inclusiv procedura de eşantionare aplicată unui tip specific de combustibil şi instalaţia sunt alese de comun acord cu autoritatea competentă, înainte de începerea perioadei respective de raportare în timpul căreia se aplică procedura.

Procedurile aplicate pentru a determina factorii de oxidare reprezentativi pentru activitatea specifică (de exemplu, cu ajutorul conţinutului de carbon al funinginii, cenuşii, reziduurilor şi altor deşeuri sau produse secundare) sunt, dacă acestea sunt disponibile, conforme unei metode standardizate care limitează parţialitatea eşantionării şi măsurării şi are o incertitudine de măsurare cunoscută. În măsura în care sunt disponibile, se aplică standardele CEN. În absenţa standardelor CEN se aplică standarde ISO sau standarde naţionale corespunzătoare. În cazul în care nu există standarde aplicabile, procedurile se realizează, dacă este posibil, în conformitate cu proiectele de standarde sau cu orientările privind cele mai bune practici industriale.

Laboratorul însărcinat cu determinarea factorului de oxidare sau a datelor fundamentale trebuie să corespundă cerinţelor stabilite în secţiunea 13.5 a prezentei anexe. Procedura de eşantionare şi frecvenţa analizelor necesare pentru determinarea variabilelor semnificative (de exemplu, conţinutul de carbon al cenuşii) utilizate pentru calcularea factorilor de oxidare trebuie să corespundă cerinţelor prevăzute în secţiunea 13.6.

Documentaţia completă privind procedurile utilizate de către organismul respectiv pentru determinarea factorului de emisie şi setul complet al rezultatelor sunt păstrate şi puse la dispoziţia verificatorului raportului de emisie.

13.3.   DETERMINAREA FACTORILOR DE EMISIE DE PROCES, A FACTORILOR DE CONVERSIE ŞI A DATELOR PRIVIND COMPOZIŢIA

Procedura specifică care serveşte la determinarea factorului de emisie specific activităţii, a factorului de conversie sau a datelor privind compoziţia, inclusiv procedura de eşantionare a unei materii specifice sunt alese de comun acord cu autoritatea competentă, înainte de începerea perioadei respective de raportare în timpul căreia se aplică procedura.

Procedurile aplicate pentru a determina compoziţia materiei vizate sau pentru a calcula un factor specific de procedeu sunt, dacă acestea sunt disponibile, conforme unei metode standardizate care limitează parţialitatea eşantionării şi măsurării şi are o incertitudine de măsurare cunoscută. În măsura în care sunt disponibile, se aplică standardele CEN. În absenţa acestora, se aplică standarde ISO sau standarde naţionale corespunzătoare. În cazul în care nu există standarde aplicabile, procedurile se realizează, dacă este posibil, în conformitate cu proiectele de standarde sau cu orientările privind cele mai bune practici industriale.

Laboratorul utilizat trebuie să corespundă cerinţelor prevăzute în secţiunea 13.5 din prezenta anexă. Procedura de eşantionare şi frecvenţa analizelor trebuie să fie conforme cerinţelor cuprinse în secţiunea 13.6.

Documentaţia completă privind procedurile utilizate de către organismul respectiv pentru determinarea factorului de emisie şi setul complet al rezultatelor sunt păstrate şi puse la dispoziţia verificatorului raportului de emisie.

13.4.   DETERMINAREA FRACŢIUNII DE BIOMASĂ

În sensul prezentei directive, termenul „fracţiune de biomasă” se referă la procentul masic de carbon conţinut în biomasă, conform definiţiei (a se vedea secţiunile 2 şi 12 din prezenta anexă), prin raportare la conţinutul total de carbon dintr-un eşantion.

Un combustibil sau o materie sunt calificate drept biomasă pură, caz în care se aplică pentru monitorizare şi raportare dispoziţiile simplificate stabilite în secţiunea 5.2, dacă conţinutul fără biomasă nu depăşeşte 3 % din cantitatea totală de combustibil sau materie.

Procedura specifică care serveşte la determinarea fracţiunii de biomasă a unui tip particular de combustibil sau materie, inclusiv procedura de eşantionare a unei materii specifice sunt alese de comun acord cu autoritatea competentă, înainte de începerea perioadei respective de raportare în timpul căreia se aplică procedura.

Procedurile aplicate pentru a eşantiona combustibilul sau materia şi pentru a determina fracţiunea de biomasă sunt, dacă acestea sunt disponibile, conforme unei metode standardizate care limitează parţialitatea eşantionării şi măsurării şi are o incertitudine de măsurare cunoscută. În măsura în care sunt disponibile, se aplică standardele CEN. În absenţa acestora, se aplică standarde ISO sau standarde naţionale corespunzătoare. În cazul în care nu există standarde aplicabile, procedurile se realizează, dacă este posibil, în conformitate cu proiectele de standarde sau cu orientările privind cele mai bune practici industriale.

Metodele aplicate pentru a determina fracţiunea de biomasă dintr-un combustibil sau materie variază, în funcţie de natura specifică a respectivului amestec de combustibil, de la selecţionarea manuală a componentelor materiilor mixte la metode diferenţiale de determinare a puterilor calorice ale unui amestec binar şi a componenţilor puri ai acestuia şi până la analiza izotopică a carbonului 14. Pentru combustibilii sau materiile care provin dintr-un proces de producţie ce conţine fluxuri de intrare definite şi identificabile, operatorul poate, în mod alternativ, determina fracţiunea de biomasă pe baza bilanţului masic de fosil şi pe carbonul biomasic care intră şi iese din proces. Metodele respective trebuie aprobate de către autoritatea competentă.

Laboratorul utilizat pentru a determina fracţiunea de biomasă trebuie să corespundă cerinţelor prevăzute în secţiunea 13.5 din prezenta anexă.

Procedura de eşantionare şi frecvenţa analizelor pentru determinarea fracţiunii de biomasă din combustibili şi materii trebuie să fie conforme cerinţelor cuprinse în secţiunea 13.6.

Documentaţia completă privind procedurile utilizate în laboratorul respectiv pentru determinarea fracţiunii de biomasă şi setul complet al rezultatelor sunt păstrate şi puse la dispoziţia verificatorului raportului de emisie.

În cazul în care determinarea fracţiunii de biomasă într-un combustibil mixt nu este posibilă din punct de vedere tehnic sau ar conduce la costuri iraţional de ridicate, operatorul fie ia în considerare un procent de biomasă de 0 % (adică provenienţa fosilă completă a întregului conţinut de carbon din combustibil), fie propune o metodă de evaluare ce urmează să fie aprobată de către autoritatea competentă.

13.5.   CERINŢE PRIVIND DETERMINAREA PROPRIETĂŢILOR COMBUSTIBILILOR ŞI ALE MATERIEI

13.5.1.   UTILIZAREA LABORATOARELOR AUTORIZATE

Laboratoarele utilizate pentru a determina factorul de emisie, puterea calorică netă, factorul de oxidare, conţinutul de carbon, fracţiunea de biomasă sau datele de compoziţie trebuie să fie recunoscut conform normelor EN ISO 17025:2005 („Cerinţe generale privind competenţa laboratoarelor de testare şi de calibrare”).

13.5.2.   UTILIZAREA LABORATOARELOR NEAUTORIZATE

Se preferă utilizarea laboratoarelor recunoscute conform normelor EN ISO 17025:2005. Utilizarea laboratoarelor neautorizate se limitează la situaţiile în care operatorul poate demonstra autorităţii competente că laboratorul îndeplineşte cerinţe similare celor stabilite în EN ISO 17025:2005. Laboratoarele respective şi procedurile analitice relevante sunt menţionate în planul de monitorizare al instalaţiei. Echivalenţa în privinţa gestiunii calităţii poate fi dovedită, prin raportare la normele EN ISO 9001:2000, printr-un certificat autorizat al laboratorului. În mod suplimentar, trebuie să se facă dovada că laboratorul este competent din punct de vedere tehnic şi poate genera rezultate, utilizând procedurile analitice relevante.

Pentru a determina rezultatele folosite pentru calculul emisiilor, fiecare laborator neautorizat utilizat de către operator, aflat în responsabilitatea acestuia, ia următoarele măsuri:

(a)   Validarea

Validarea fiecărei metode analitice relevante trebuie realizată de către laboratorul neautorizat prin metoda de referinţă efectuată de către un laborator autorizat conform EN ISO 17025:2005. Procedura de validare are loc înainte sau la începutul relaţiilor contractuale între operator şi laborator. Pentru a caracteriza repetabilitatea metodei şi pentru a calcula curba de calibrare a instrumentului, metoda include un număr suficient de repetări ale analizei unui set de cel puţin cinci eşantioane reprezentative pentru gama de valori solicitată, inclusiv un eşantion de control pentru fiecare parametru relevant şi combustibil sau materie.

(b)   Comparaţia

O dată pe an, un laborator autorizat realizează o comparaţie a rezultatelor metodelor analitice conform normelor EN ISO 17025:2005, ceea ce implică efectuarea a cel puţin cinci repetiţii ale analizei eşantionului reprezentativ, utilizând metoda de referinţă pentru fiecare parametru relevant şi combustibil sau material.

În cazul în care se observă o diferenţă între rezultatele obţinute în laboratorul autorizat şi cele obţinute în laboratorul neautorizat, fapt care ar putea conduce la o subestimare a emisiilor, operatorul aplică ajustări conservatoare (adică evită subestimarea emisiilor) ale tuturor datelor semnificative din anul respectiv. Orice diferenţă semnificativă din punct de vedere statistic (2σ) între rezultatele finale (de exemplu, datele de compoziţie) obţinute în laboratorul autorizat şi cele obţinute în laboratorul neautorizat sunt aduse la cunoştinţa autorităţii competente şi se rezolvă, de îndată, sub supravegherea unui laborator autorizat conform normelor EN ISO 17025:2005.

13.5.3.   ANALIZATORI DE GAZE ON-LINE ŞI CROMATOGRAFE DE GAZE

Utilizarea cromatografelor de gaz on-line şi a analizatorilor de gaz extractivi şi neextractivi, pentru a determina emisiile în temeiul prezentelor orientări, este supusă aprobării autorităţii competente. Utilizarea acestor sisteme este limitată la determinarea datelor privind compoziţia combustibililor gazoşi şi a materiilor. Operatorul care utilizează aceste sisteme trebuie să îndeplinească cerinţele EN ISO 9001:2000. Dovada faptului că sistemul îndeplineşte cerinţele respective poate fi făcută prin prezentarea unui certificat autorizat al sistemului. Serviciile de calibrare şi furnizorii gazelor de calibrare trebuie să fie autorizate conform normelor EN ISO 17025:2005.

Dacă este cazul, un laborator autorizat realizează o validare repetată iniţială şi anuală a instrumentului conform normelor EN ISO 17025:2005, utilizând normele EN ISO 10723:1995 „Gazele naturale – Evaluarea performanţei sistemelor analitice on-line”. În toate celelalte cazuri, operatorul efectuează o validare iniţială şi o comparaţie anuală.

(a)   Validarea iniţială

Validarea se realizează înainte de 31 ianuarie 2008 sau ca parte a autorizării unui nou sistem. Pentru a caracteriza repetabilitatea metodei şi pentru a calcula curba de calibrare a instrumentului, validarea include un număr adecvat de repetări ale analizei unui set de cel puţin cinci eşantioane reprezentative pentru gama de valori necesare, inclusiv un eşantion de control pentru fiecare parametru relevant şi combustibil sau materie.

(b)   Comparaţia anuală

Comparaţia rezultatelor metodelor analitice se realizează o dată pe an de către un laborator autorizat conform normelor EN ISO 17025:2005, ceea ce implică efectuarea a cel puţin cinci repetiţii ale analizei eşantionului reprezentativ, utilizând metoda de referinţă pentru fiecare parametru relevant şi combustibil sau material.

În cazul în care se observă o diferenţă între rezultatele obţinute prin utilizarea analizatorului de gaz sau a cromatografului şi laboratorul autorizat, fapt care ar putea conduce la o subestimare a emisiilor, operatorul aplică ajustări conservatoare (adică evită subestimarea emisiilor) ale tuturor datelor semnificative din anul respectiv. Orice diferenţă semnificativă din punct de vedere statistic (2σ) între rezultatele finale (de exemplu, datele de compoziţie) ale analizatorului sau cromatografului de gaz şi laboratorul autorizat este notificată autorităţii competente şi se rezolvă, de îndată, sub supravegherea unui laborator autorizat conform normelor EN ISO 17025:2005.

13.6.   METODE DE EŞANTIONARE ŞI FRECVENŢA ANALIZELOR

Determinarea factorilor de emisie semnificativi, a puterii calorice nete, a factorului de oxidare, a factorului de conversie, a conţinutului de carbon, a fracţiunii de biomasă sau a datelor privind compoziţia se realizează conform practicii general acceptate pentru eşantionarea reprezentativă. Operatorul dovedeşte că eşantioanele obţinute sunt reprezentative şi imparţiale. Valoarea respectivă este utilizată doar cu privire la perioada de furnizare sau cu privire la lotul de combustibil sau de materie pentru care aceasta este reprezentativă.

Analizele se realizează, în general, pe un eşantion format dintr-un număr mai mare de eşantioane (de exemplu, 10-100) colectate într-o perioadă de timp (de exemplu, de la o zi la câteva luni), cu condiţia ca eşantionul de combustibil sau de materie să poată fi depozitat fără a suferi modificări ale compoziţiei.

Procedura de eşantionare şi frecvenţa analizelor asigură faptul că media anuală a parametrilor semnificativi este determinată cu o marjă de incertitudine maximă mai mică de 1/3 din marja maximă de incertitudine cerută de metoda cu nivelul aprobat pentru datele de activitate ale aceluiaşi flux.

În cazul în care operatorul nu atinge marja de incertitudine maximă permisă pentru valoarea anuală sau nu poate face dovada conformităţii cu pragurile, acesta aplică, dacă este cazul, cel puţin, frecvenţa analizelor stabilite în tabelul 5. În toate celelalte cazuri, frecvenţa analizelor este stabilită de către autoritatea competentă.

Tabelul 5

Frecvenţa minimă indicativă a analizelor

| Combustibil/materie | Frecvenţa analizelor |
| --- | --- |
| Gaze naturale | Cel puţin săptămânal |
| Gaze de procedeu (gaz mixt de rafinărie, gaz de cocserie, gaz de furnal şi gaz de conversie) | Cel puţin zilnic – utilizând proceduri adecvate diferitelor părţi ale zilei |
| Petrol | La fiecare 20 000 de tone şi cel puţin de şase ori pe an |
| Cărbune, cărbune de cocserie, cocs de petrol | La fiecare 20 000 de tone şi cel puţin de şase ori pe an |
| Deşeuri solide (fosil pur sau fosil de biomasă mixt) | La fiecare 5 000 de tone şi cel puţin de patru ori pe an |
| Deşeuri lichide | La fiecare 10 000 de tone şi cel puţin de patru ori pe an |
| Minerali carbonaţi (de exemplu, calcar şi dolomit) | La fiecare 50 000 de tone şi cel puţin de patru ori pe an |
| Argilă şi şist argilos | Cantitatea de materie corespunzătoare la 50 000 de tone de CO2 şi cel puţin de patru ori pe an |
| Alte fluxuri de intrare şi de producţie în echilibrul masic (neaplicabil combustibililor şi agenţilor de reducere) | La fiecare 20 000 de tone şi cel puţin o dată pe lună. |
| Alte materii | În funcţie de tipul de materie şi de variaţie, cantităţi de materie corespunzătoare la 50 000 de tone de CO2 şi cel puţin de patru ori pe an |

Combustibil/materie

Frecvenţa analizelor

Gaze naturale

Cel puţin săptămânal

Gaze de procedeu (gaz mixt de rafinărie, gaz de cocserie, gaz de furnal şi gaz de conversie)

Cel puţin zilnic – utilizând proceduri adecvate diferitelor părţi ale zilei

Petrol

La fiecare 20 000 de tone şi cel puţin de şase ori pe an

Cărbune, cărbune de cocserie, cocs de petrol

La fiecare 20 000 de tone şi cel puţin de şase ori pe an

Deşeuri solide (fosil pur sau fosil de biomasă mixt)

La fiecare 5 000 de tone şi cel puţin de patru ori pe an

Deşeuri lichide

La fiecare 10 000 de tone şi cel puţin de patru ori pe an

Minerali carbonaţi (de exemplu, calcar şi dolomit)

La fiecare 50 000 de tone şi cel puţin de patru ori pe an

Argilă şi şist argilos

Cantitatea de materie corespunzătoare la 50 000 de tone de CO2 şi cel puţin de patru ori pe an

Alte fluxuri de intrare şi de producţie în echilibrul masic (neaplicabil combustibililor şi agenţilor de reducere)

La fiecare 20 000 de tone şi cel puţin o dată pe lună.

Alte materii

În funcţie de tipul de materie şi de variaţie, cantităţi de materie corespunzătoare la 50 000 de tone de CO2 şi cel puţin de patru ori pe an

14.   FORMATUL DE RAPORTARE

Tabelele următoare se utilizează drept bază pentru raportare şi pot fi adaptate în funcţie de numărul de activităţi, tipul instalaţiei, combustibili şi procesele monitorizate. Celulele de culoare gri marchează câmpurile în care trebuie completate informaţiile.

14.1.   IDENTIFICAREA INSTALAŢIEI

| Identificarea instalaţiei | Răspuns |
| --- | --- |
| 1. | Numele societăţii |

Identificarea instalaţiei

Răspuns

1.

Numele societăţii

| 2. | Operatorul instalaţiei |
| --- | --- |

2.

Operatorul instalaţiei

| 3. | Instalaţia |
| --- | --- |

3.

Instalaţia

| 3.1. | Nume |
| --- | --- |

3.1.

Nume

| 3.2. | Numărul autorizaţiei (11) |
| --- | --- |

3.2.

Numărul autorizaţiei (11)

| 3.3. | Este necesară raportarea conform EPRTR? |
| --- | --- |

3.3.

Este necesară raportarea conform EPRTR?

Da/Nu

| 3.4. | EPRTR – număr de identificare (12) |
| --- | --- |

3.4.

EPRTR – număr de identificare (12)

| 3.5. | Adresa/oraşul unde se află instalaţia |
| --- | --- |

3.5.

Adresa/oraşul unde se află instalaţia

| 3.6. | Cod poştal/ţara |
| --- | --- |

3.6.

Cod poştal/ţara

| 3.7. | Coordonatele localizării |
| --- | --- |

3.7.

Coordonatele localizării

| 4. | Persoană de contact |
| --- | --- |

4.

Persoană de contact

| 4.1. | Nume |
| --- | --- |

4.1.

Nume

| 4.2. | Adresă/oraş/cod poştal/ţara |
| --- | --- |

4.2.

Adresă/oraş/cod poştal/ţara

| 4.3. | Telefon |
| --- | --- |

4.3.

Telefon

| 4.4. | Fax |
| --- | --- |

4.4.

Fax

| 4.5. | Email |
| --- | --- |

4.5.

Email

| 5. | An de raportare |
| --- | --- |

5.

An de raportare

| 6. | Tipul activităţilor din anexa I efectuate (13) |
| --- | --- |

6.

Tipul activităţilor din anexa I efectuate (13)

Activitatea 1

Activitatea 2

Activitatea N

14.2.   ACTIVITĂŢI GENERALE ŞI EMISII ÎN CADRUL UNEI INSTALAŢII

Emisii rezultate din activităţile cuprinse în anexa I

| Categorii | Categoria IPCC-CRF (14) – Emisii de ardere | Categoria IPCC-CRF (15) – Emisii de proces | Codul IPCC al categoriei EPRTR | A avut loc o modificare a nivelurilor?
  Da/Nu | Emisii în t CO2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Activităţi | | | | | |
| Activitatea 1 | | | | | |
| Activitatea 2 | | | | | |
| Activitatea N | | | | | |
| Total | | |

Categorii

Categoria IPCC-CRF (14) – Emisii de ardere

Categoria IPCC-CRF (15) – Emisii de proces

Codul IPCC al categoriei EPRTR

A avut loc o modificare a nivelurilor?

Da/Nu

Emisii în t CO2

Activităţi

Activitatea 1

Activitatea 2

Activitatea N

Total

Articole informative

| | CO2 transferat sau inerent | Emisii de biomasă (16) |
| --- | --- | --- |
| Cantitatea transferată sau inerentă | Materia sau combustibilul transferat | Tipul de transfer (inerent în/din instalaţie, transfer în/din instalaţie) |
| Unitate | [t CO2] | | | [t CO2] |
| Activitatea 1 | | | | |
| Activitatea 2 | | | | |
| Activitatea N | | | | |

CO2 transferat sau inerent

Emisii de biomasă (16)

Cantitatea transferată sau inerentă

Materia sau combustibilul transferat

Tipul de transfer (inerent în/din instalaţie, transfer în/din instalaţie)

Unitate

[t CO2]

[t CO2]

Activitatea 1

Activitatea 2

Activitatea N

14.3.   EMISII DE ARDERE (CALCUL)

| Activitatea | |
| --- | --- |
| Tipul de combustibil | |
| Categoria IEA | |
| Numărul catalogului de deşeuri (dacă este cazul) | |
| Parametru | Unităţi permise | Unitatea utilizată | Valoare | Nivelul aplicat |
| Cantitatea de combustibil consumat | t sau Nm3 | | | |
| Puterea calorică netă a combustibilului | TJ/t sau TJ/Nm3 | | | |
| Factor de emisie | t CO2/TJ sau
  t CO2/t sau
  t CO2/Nm3 | | | |
| Factorul de oxidare | | | | |
| CO2 fosil | t CO2 | t CO2 | | |
| Cantitatea de biomasă utilizată | TJ sau t sau Nm3 | | | |

Activitatea

Tipul de combustibil

Categoria IEA

Numărul catalogului de deşeuri (dacă este cazul)

Parametru

Unităţi permise

Unitatea utilizată

Valoare

Nivelul aplicat

Cantitatea de combustibil consumat

t sau Nm3

Puterea calorică netă a combustibilului

TJ/t sau TJ/Nm3

Factor de emisie

t CO2/TJ sau

t CO2/t sau

t CO2/Nm3

Factorul de oxidare

CO2 fosil

t CO2

t CO2

Cantitatea de biomasă utilizată

TJ sau t sau Nm3

14.4.   EMISII DE PROCES (CALCUL)

| Activitatea | |
| --- | --- |
| Tipul de materie | |
| Numărul catalogului de deşeuri (dacă este cazul) | |
| Parametru | Unităţi permise | Unitatea utilizată | Valoare | Nivelul aplicat |
| Datele de activitate | t sau Nm3 | | | |
| Factor de emisie | t CO2/t
  sau CO2/Nm3 | | | |
| Factor de conversie | | | | |
| CO2 fosil | t CO2 | t CO2 | | |
| Cantitatea de biomasă utilizată | t sau Nm3 | | | |

Activitatea

Tipul de materie

Numărul catalogului de deşeuri (dacă este cazul)

Parametru

Unităţi permise

Unitatea utilizată

Valoare

Nivelul aplicat

Datele de activitate

t sau Nm3

Factor de emisie

t CO2/t

sau CO2/Nm3

Factor de conversie

CO2 fosil

t CO2

t CO2

Cantitatea de biomasă utilizată

t sau Nm3

14.5.   METODA BILANŢULUI MASIC

| Parametru | |
| --- | --- |
| Denumirea combustibilului sau a materiei | |
| Categoria IEA (dacă este cazul) | |
| Numărul catalogului de deşeuri (dacă este cazul) | |
| | Unităţi permise | Unitatea utilizată | Valoare | Nivelul aplicat |
| Datele de activitate (masa sau volumul): pentru fluxurile de ieşire se utilizează valori negative | t sau Nm3 | | | |
| NCV (dacă este cazul) | TJ/t sau
  TJ/Nm3 | | | |
| Datele de activitate (energia de intrare) = masa sau volumul * NCV
  (dacă este cazul) | TJ | | | |
| Conţinutul de carbon | t C/t sau t C/Nm3 | | | |
| CO2 fosil | t CO2 | t CO2 | | |

Parametru

Denumirea combustibilului sau a materiei

Categoria IEA (dacă este cazul)

Numărul catalogului de deşeuri (dacă este cazul)

Unităţi permise

Unitatea utilizată

Valoare

Nivelul aplicat

Datele de activitate (masa sau volumul): pentru fluxurile de ieşire se utilizează valori negative

t sau Nm3

NCV (dacă este cazul)

TJ/t sau

TJ/Nm3

Datele de activitate (energia de intrare) = masa sau volumul * NCV

(dacă este cazul)

TJ

Conţinutul de carbon

t C/t sau t C/Nm3

CO2 fosil

t CO2

t CO2

14.6.   METODA BAZATĂ PE MĂSURARE

| Activitatea | |
| --- | --- |
| Tipul sursei de emisie | |
| Parametru | Unităţi permise | Valoare | Nivelul aplicat | Incertitudinea |
| CO2 fosil | t CO2 | | | |
| CO2 rezultat din biomasă | t CO2 | | | |

Activitatea

Tipul sursei de emisie

Parametru

Unităţi permise

Valoare

Nivelul aplicat

Incertitudinea

CO2 fosil

t CO2

CO2 rezultat din biomasă

t CO2

15.   CATEGORII DE RAPORTARE

Emisiile se raportează, în conformitate cu următoarele categorii de format de raportare şi potrivit codului IPCC din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 166/2006 privind EPRTR (a se vedea secţiunea 15.2 din prezenta anexă). Categoriile specifice ale ambelor formate de raportare sunt prezentate mai jos. În cazul în care o activitate poate fi încadrată în două sau mai multe categorii, clasificarea aleasă reflectă scopul principal al activităţii.

15.1.   FORMAT DE RAPORTARE IPCC

Tabelul de mai jos este un extras din Formatul de raportare comun (CRF) care figurează în orientările de raportare IPCC (1999) privind inventarele naţionale (17). Conform CRF, emisiile sunt împărţite în şapte categorii majore:

| 1. | energia; |
| --- | --- |

1.

energia;

| 2. | procese industriale; |
| --- | --- |

2.

procese industriale;

| 3. | utilizarea solvenţilor şi a altor produse; |
| --- | --- |

3.

utilizarea solvenţilor şi a altor produse;

| 4. | agricultura; |
| --- | --- |

4.

agricultura;

| 5. | utilizarea terenurilor, schimbarea utilizării şi silvicultura; |
| --- | --- |

5.

utilizarea terenurilor, schimbarea utilizării şi silvicultura;

| 6. | deşeuri; |
| --- | --- |

6.

deşeuri;

| 7. | altele. |
| --- | --- |

7.

altele.

Categoriile 1, 2 şi 6 din tabelul de mai jos al FRC, categorii cu relevanţă pentru Directiva 2003/87/CE, sunt reproduse în tabelul de mai jos împreună cu categoriile corespunzătoare:

| 1. | RAPORT SECTORIAL PENTRU ENERGIE |
| --- | --- |

1.

RAPORT SECTORIAL PENTRU ENERGIE

| A. | Activităţi de ardere a combustibilului (abordare sectorială) |
| --- | --- |

A.

| 1. | Industrii energetice |
| --- | --- |

1.

| (a) | Energia electrică publică şi producţia de căldură |
| --- | --- |

(a)

Energia electrică publică şi producţia de căldură

| (b) | Rafinării de petrol |
| --- | --- |

(b)

Rafinării de petrol

| (c) | Producerea combustibililor solizi şi alte industrii energetice |
| --- | --- |

(c)

Producerea combustibililor solizi şi alte industrii energetice

| 2. | Industrii de producţie şi de construcţie |
| --- | --- |

2.

| (a) | Fier şi oţel |
| --- | --- |

(a)

Fier şi oţel

| (b) | Metale neferoase |
| --- | --- |

(b)

Metale neferoase

| (c) | Produse chimice |
| --- | --- |

(c)

Produse chimice

| (d) | Celuloză, hârtie şi tipărituri |
| --- | --- |

(d)

Celuloză, hârtie şi tipărituri

| (e) | Procesarea alimentelor, băuturi şi tutun |
| --- | --- |

(e)

Procesarea alimentelor, băuturi şi tutun

| (f) | Altele |
| --- | --- |

(f)

Altele

| 4. | Alte sectoare |
| --- | --- |

4.

| (a) | Comercial/Instituţional |
| --- | --- |

(a)

Comercial/Instituţional

| (b) | Rezidenţial |
| --- | --- |

(b)

Rezidenţial

| (c) | Agricultură/Silvicultură/Pescuit |
| --- | --- |

(c)

Agricultură/Silvicultură/Pescuit

| 5. | Altele
   (18) |
| --- | --- |

5.

| (a) | Fixe |
| --- | --- |

(a)

Fixe

| (b) | Mobile |
| --- | --- |

(b)

Mobile

| B. | Emisii fugitive care rezultă din combustibili |
| --- | --- |

B.

| 1. | Combustibili solizi |
| --- | --- |

1.

| (a) | Mine de cărbune |
| --- | --- |

(a)

Mine de cărbune

| (b) | Transformarea combustibililor solizi |
| --- | --- |

(b)

Transformarea combustibililor solizi

| (c) | Altele |
| --- | --- |

(c)

Altele

| 2. | Uleiuri şi gaze naturale |
| --- | --- |

2.

| (a) | Ulei |
| --- | --- |

(a)

Ulei

| (b) | Gaze naturale |
| --- | --- |

(b)

Gaze naturale

| (c) | Gaze de eşapament şi flăcări |
| --- | --- |

(c)

Gaze de eşapament şi flăcări

Gaze de eşapament

Flăcări

| (d) | Altele |
| --- | --- |

(d)

Altele

| 2. | RAPORT SECTORIAL PENTRU PROCESELE INDUSTRIALE |
| --- | --- |

2.

RAPORT SECTORIAL PENTRU PROCESELE INDUSTRIALE

| A. | Produse minerale |
| --- | --- |

A.

| 1. | Producţia de ciment |
| --- | --- |

1.

Producţia de ciment

| 2. | Producţia de var |
| --- | --- |

2.

Producţia de var

| 3. | Utilizarea calcarului şi a dolomitei |
| --- | --- |

3.

Utilizarea calcarului şi a dolomitei

| 4. | Producţia şi utilizarea cenuşii de sodiu/sodă |
| --- | --- |

4.

Producţia şi utilizarea cenuşii de sodiu/sodă

| 5. | Rulouri de foi de asfalt |
| --- | --- |

5.

Rulouri de foi de asfalt

| 6. | Pavaj cu asfalt |
| --- | --- |

6.

Pavaj cu asfalt

| 7. | Altele |
| --- | --- |

7.

Altele

| B. | Industria chimică |
| --- | --- |

B.

| 1. | Producţia de amoniac |
| --- | --- |

1.

Producţia de amoniac

| 2. | Producţia de acid azotic |
| --- | --- |

2.

Producţia de acid azotic

| 3. | Producţia de acid adipic |
| --- | --- |

3.

Producţia de acid adipic

| 4. | Producţia de carbid |
| --- | --- |

4.

Producţia de carbid

| 5. | Altele |
| --- | --- |

5.

Altele

| C. | Producţia de metal |
| --- | --- |

C.

| 1. | Producţia de fier şi oţel |
| --- | --- |

1.

Producţia de fier şi oţel

| 2. | Producţia de aliaje feroase |
| --- | --- |

2.

Producţia de aliaje feroase

| 3. | Producţia de aluminiu |
| --- | --- |

3.

Producţia de aluminiu

| 4. | SF6 utilizat în topitorii de aluminiu şi de magneziu |
| --- | --- |

4.

SF6 utilizat în topitorii de aluminiu şi de magneziu

| 5. | Altele |
| --- | --- |

5.

Altele

| 6. | RAPORT SECTORIAL PENTRU DEŞEURI |
| --- | --- |

6.

RAPORT SECTORIAL PENTRU DEŞEURI

| C. | Arderea deşeurilor
   (18) |
| --- | --- |

C.

ARTICOLE INFORMATIVE

Emisii de CO2 rezultate din biomasă

15.2.   CODUL CATEGORIEI DE SURSĂ

Următoarele coduri ale categoriei de sursă se utilizează în scopul raportării datelor.

| Nr. | Activitatea |
| --- | --- |
| 1. | Sectorul energetic |
| (a) | Uleiuri minerale şi rafinării de gaze |
| (b) | Instalaţii pentru gazeificare şi lichefiere |
| (c) | Centrale termice şi alte instalaţii de ardere |
| (d) | Cuptoare de cărbune |
| (e) | Laminoare de cărbune |
| (f) | Instalaţii de producţie a produselor din cărbune şi a combustibililor solizi fără fum |
| (2. | Producţia şi procesarea metalelor |
| (a) | Instalaţii de prăjire şi de sinterizare a minereului de metal (inclusiv minereul sulfurat) |
| (b) | Instalaţii de producţie a fontei sau a oţelului (topire primară sau secundară), inclusiv turnarea continuă |
| (c) | Instalaţii de procesare a metalelor feroase:






  (i) | laminoare la cald |

Nr.

Activitatea

1.

Sectorul energetic

(a)

Uleiuri minerale şi rafinării de gaze

(b)

Instalaţii pentru gazeificare şi lichefiere

(c)

Centrale termice şi alte instalaţii de ardere

(d)

Cuptoare de cărbune

(e)

Laminoare de cărbune

(f)

Instalaţii de producţie a produselor din cărbune şi a combustibililor solizi fără fum

(2.

Producţia şi procesarea metalelor

(a)

Instalaţii de prăjire şi de sinterizare a minereului de metal (inclusiv minereul sulfurat)

(b)

Instalaţii de producţie a fontei sau a oţelului (topire primară sau secundară), inclusiv turnarea continuă

(c)

Instalaţii de procesare a metalelor feroase:

(i)

laminoare la cald

| (ii) | ateliere de fierărie cu ciocane |
| --- | --- |

(ii)

ateliere de fierărie cu ciocane

| (iii) | aplicarea învelişurilor de metal şarjate de protecţie |
| --- | --- |

(iii)

aplicarea învelişurilor de metal şarjate de protecţie

(d)

Topitorii de metale feroase

(e)

Instalaţii:

| (i) | de producţie a metalelor brute neferoase din minereu, concentraţi sau materii brute secundare prin procese metalurgice, chimice sau electrolitice |
| --- | --- |

(i)

de producţie a metalelor brute neferoase din minereu, concentraţi sau materii brute secundare prin procese metalurgice, chimice sau electrolitice

| (ii) | de topire, inclusiv a aliajelor, a metalelor neferoase, inclusiv recuperarea produselor (rafinare, turnare de topitorie etc.) |
| --- | --- |

(ii)

de topire, inclusiv a aliajelor, a metalelor neferoase, inclusiv recuperarea produselor (rafinare, turnare de topitorie etc.)

(f)

Instalaţii de tratare superficială a metalelor şi a materialelor plastice utilizând un proces electrolitic sau chimic

3.

Industria mineritului

(a)

Exploatare minieră subterană şi operaţiuni conexe

(b)

Exploatare minieră de suprafaţă

(c)

Instalaţii de producţie a:

| — | clincherului în cuptoare rotative |
| --- | --- |

—

clincherului în cuptoare rotative

| — | varului în cuptoare rotative |
| --- | --- |

—

varului în cuptoare rotative

| — | clincherului sau varului în altfel de furnale |
| --- | --- |

—

clincherului sau varului în altfel de furnale

(d)

Instalaţii de producţie a azbestului şi de prelucrare a produselor pe bază de azbest

(e)

Instalaţii de prelucrare a sticlei, inclusiv a fibrei de sticlă

(f)

Instalaţii de topire a substanţelor minerale, inclusiv de producţie a fibrelor minerale

(g)

Instalaţii de prelucrare a produselor ceramice prin aprindere, în special a ţiglelor pentru acoperiş, a cărămizilor, a cărămizilor refractare, a pavelelor, a ceramicii emailate sau a porţelanului

4.

Industria chimică

(a)

Instalaţii chimice de producţie la scară industrială a produselor chimice organice bazice, precum:

| (i) | hidrocarburi simple (liniare sau ciclice, saturate sau nesaturate, alifatice sau aromatice) |
| --- | --- |

(i)

hidrocarburi simple (liniare sau ciclice, saturate sau nesaturate, alifatice sau aromatice)

| (ii) | hidrocarburi care conţin oxigen precum alcooli, aldehide, cetone, acizi carboxilici, esteri, acetaţi, eteri, peroxizi, răşini epoxidice |
| --- | --- |

(ii)

hidrocarburi care conţin oxigen precum alcooli, aldehide, cetone, acizi carboxilici, esteri, acetaţi, eteri, peroxizi, răşini epoxidice

| (iii) | hidrocarburi sulfuroase |
| --- | --- |

(iii)

hidrocarburi sulfuroase

| (iv) | hidrocarburi de azot precum amine, amide, compuşi nitrici, compuşi care conţin radicalul nitric sau nitraţi, nitrili, cianaţi, izocianaţi |
| --- | --- |

(iv)

hidrocarburi de azot precum amine, amide, compuşi nitrici, compuşi care conţin radicalul nitric sau nitraţi, nitrili, cianaţi, izocianaţi

| (v) | hidrocarburi care conţin fosfor |
| --- | --- |

(v)

hidrocarburi care conţin fosfor

| (vi) | hidrocarburi de halogen |
| --- | --- |

(vi)

hidrocarburi de halogen

| (vii) | compuşi organometalici |
| --- | --- |

(vii)

compuşi organometalici

| (viii) | materiale plastice bazice (polimeri, fibre sintetice şi fibre pe bază de celuloză) |
| --- | --- |

(viii)

materiale plastice bazice (polimeri, fibre sintetice şi fibre pe bază de celuloză)

| (ix) | cauciucuri sintetice |
| --- | --- |

(ix)

cauciucuri sintetice

| (x) | vopsele şi pigmenţi |
| --- | --- |

(x)

vopsele şi pigmenţi

| (xi) | agenţi activi de suprafaţă şi surfactanţi |
| --- | --- |

(xi)

agenţi activi de suprafaţă şi surfactanţi

(b)

Instalaţii chimice de producţie la scară industrială a produselor chimice anorganice, precum:

| (i) | gaze precum amoniac, clor sau clorură de hidrogen, fluor sau fluorură de hidrogen, oxizi de carbon, compuşi sulfurici, oxizi de azot, hidrogen, dioxid de sulf, clorură de carbonil |
| --- | --- |

(i)

gaze precum amoniac, clor sau clorură de hidrogen, fluor sau fluorură de hidrogen, oxizi de carbon, compuşi sulfurici, oxizi de azot, hidrogen, dioxid de sulf, clorură de carbonil

| (ii) | acizi precum acid cromic, acid fluorhidric, acid fosforic, acid azotic, acid clorhidric, acid sulfuric, oleum, acizi sulfuroşi |
| --- | --- |

(ii)

acizi precum acid cromic, acid fluorhidric, acid fosforic, acid azotic, acid clorhidric, acid sulfuric, oleum, acizi sulfuroşi

| (iii) | baze precum hidroxid de amoniu, hidroxid de potasiu, hidroxid de sodiu |
| --- | --- |

(iii)

baze precum hidroxid de amoniu, hidroxid de potasiu, hidroxid de sodiu

| (iv) | săruri precum clorură de amoniu, clorat de potasiu, carbonat de potasiu, carbonat de sodiu, perborat, nitrat de argint |
| --- | --- |

(iv)

săruri precum clorură de amoniu, clorat de potasiu, carbonat de potasiu, carbonat de sodiu, perborat, nitrat de argint

| (v) | nemetale, oxizi de metal sau alţi compuşi anorganici precum carbonat de calciu, siliciu, carbonat de siliciu |
| --- | --- |

(v)

nemetale, oxizi de metal sau alţi compuşi anorganici precum carbonat de calciu, siliciu, carbonat de siliciu

(c)

Instalaţii chimice de producţie la scară industrială a îngrăşămintelor pe bază de fosfor, azot sau potasiu

(d)

Instalaţii chimice de producţie la scară industrială a produselor fitosanitare de bază şi a produselor biocide

(e)

Instalaţii de producţie la scară industrială a produselor farmaceutice de bază, prin procese chimice sau biologice

(f)

Instalaţii de producţie la scară industrială a produselor explozive şi pirotehnice

5.

Gestionarea deşeurilor şi a apelor reziduale

(a)

Instalaţii de ardere, piroliză, recuperare, tratament chimic sau descărcarea deşeurilor periculoase

(b)

Instalaţii de ardere a deşeurilor urbane

(c)

Instalaţii de eliminare a deşeurilor nepericuloase

(d)

Depozite de deşeuri (exceptând locurile de depozitare a deşeurilor inerte)

(e)

Instalaţii de eliminare sau reciclare a carcaselor de animale şi a deşeurilor animale

(f)

Instalaţii de tratare a apelor reziduale urbane

(g)

Instalaţii de tratare a apelor reziduale industriale care funcţionează independent şi care servesc uneia sau mai multor activităţi din prezenta anexă

6.

Producţia şi procesarea hârtiei şi a lemnului

(a)

Instalaţii industriale de producţie a pastei de hârtie din lemn sau alte materiale fibroase similare

(b)

Instalaţii industriale de producţie a hârtiei, cartonului şi a altor produse forestiere primare (precum pal, plăci din fibră de lemn, placaj)

(c)

Instalaţii industriale de conservare a lemnului şi a produselor lemnoase cu produse chimice

7.

Producţia intensă de şeptel şi acvacultura

(a)

Instalaţii de creştere intensă a animalelor domestice sau a suinelor

(b)

Acvacultura intensă

8.

Produse animale şi vegetale rezultate din sectorul alimentar şi al băuturilor

(a)

Abatoare

(b)

Tratarea şi procesarea în scopul producerii de alimente şi băuturi din:

| — | materii prime animale (altele decât laptele) |
| --- | --- |

—

materii prime animale (altele decât laptele)

| — | materii prime vegetale |
| --- | --- |

—

materii prime vegetale

(c)

Tratarea şi procesarea laptelui

9.

Alte activităţi

(a)

Instalaţii de tratare prealabilă (operaţii precum spălarea, albirea, mercerizarea) sau vopsirea fibrelor şi textilelor

(b)

Instalaţii de tăbăcire a pieilor netăbăcite şi a celor tăbăcite

(c)

Instalaţii de tratare superficială a substanţelor, obiectelor sau produselor utilizând solvenţi organici, în special pentru acoperire, imprimare, învelire, degresare, rezistenţă la apă, măsurare, vopsire, curăţire sau impregnare

(d)

Instalaţii de producţie a carbonului (cărbune ars dur) sau a electrografitului prin intermediul arderii sau grafitizării

(e)

Instalaţii de construcţie şi vopsire a navelor sau de eliminare a vopselei de pe nave

16.   CERINŢE PRIVIND INSTALAŢIILE CU EMISII REDUSE

Secţiunilor 4.3, 5.2, 7.1, 10 şi 13 li se aplică următoarele excepţii de la cerinţele din prezenta anexă aplicabile instalaţiilor cu o medie a emisiilor raportată şi verificată mai mică de 25 000 de tone de CO2 pe an în timpul perioadei anterioare de comercializare. În cazul în care datele de emisie nu mai sunt aplicabile datorită modificărilor condiţiilor de operare ale instalaţiei însăşi sau, dacă istoricul anumitor emisii verificate lipseşte, excepţiile se aplică dacă autoritatea competentă a aprobat un plan conservativ privind emisiile pentru următorii cinci ani cu emisii de CO2 fosil mai mici de 25 000 de tone pentru fiecare an. Statele membre pot renunţa la efectuarea de către verificator a vizitei anuale a amplasamentului respectiv în cadrul procesului de verificare şi îl pot lăsa pe verificator să decidă pe baza rezultatelor analizelor de risc.

| — | Dacă este necesar, operatorul poate utiliza informaţiile specificate de către furnizor cu privire la instrumentele de măsurare pentru a evalua marja de incertitudine a datelor de activitate, indiferent de condiţiile de utilizare specifice. |
| --- | --- |

—

Dacă este necesar, operatorul poate utiliza informaţiile specificate de către furnizor cu privire la instrumentele de măsurare pentru a evalua marja de incertitudine a datelor de activitate, indiferent de condiţiile de utilizare specifice.

| — | Statele membre pot renunţa la obligaţia de a face dovada conformităţii cu cerinţele referitoare la calibrare menţionate în secţiunea 10.3.2 din prezenta anexă. |
| --- | --- |

—

Statele membre pot renunţa la obligaţia de a face dovada conformităţii cu cerinţele referitoare la calibrare menţionate în secţiunea 10.3.2 din prezenta anexă.

| — | Statele membre pot permite utilizarea metodelor cu niveluri mai scăzute (cu nivelul 1 ca nivel minim) în privinţa tuturor fluxurilor şi a variabilelor semnificative. |
| --- | --- |

—

Statele membre pot permite utilizarea metodelor cu niveluri mai scăzute (cu nivelul 1 ca nivel minim) în privinţa tuturor fluxurilor şi a variabilelor semnificative.

| — | Statele membre pot permite utilizarea planurilor simple de monitorizare care conţin cel puţin elementele menţionate la literele (a), (b), (c), (e), (f), (k) şi (l) specificate în secţiunea 4.3 din prezenta anexă. |
| --- | --- |

—

Statele membre pot permite utilizarea planurilor simple de monitorizare care conţin cel puţin elementele menţionate la literele (a), (b), (c), (e), (f), (k) şi (l) specificate în secţiunea 4.3 din prezenta anexă.

| — | Statele membre pot renunţa la cerinţele referitoare la acreditare conform normelor EN ISO 17025:2005 dacă laboratorul în discuţie:






  — | dovedeşte în mod convingător că este competent din punct de vedere tehnic şi că poate genera rezultate valide din punct de vedere tehnic, utilizând procedurile analitice relevante; şi |
| --- | --- | --- |

—

Statele membre pot renunţa la cerinţele referitoare la acreditare conform normelor EN ISO 17025:2005 dacă laboratorul în discuţie:

—

dovedeşte în mod convingător că este competent din punct de vedere tehnic şi că poate genera rezultate valide din punct de vedere tehnic, utilizând procedurile analitice relevante; şi

| — | participă anual la comparaţiile realizate între laboratoare şi, ulterior, ia măsuri rectificatoare, dacă este necesar. |
| --- | --- |

—

participă anual la comparaţiile realizate între laboratoare şi, ulterior, ia măsuri rectificatoare, dacă este necesar.

| — | Utilizarea combustibililor sau a materiilor poate fi determinată pe baza proceselor-verbale de achiziţie şi a modificărilor de stoc evaluate, fără a se mai lua în considerare marjele de incertitudine. |
| --- | --- |

—

Utilizarea combustibililor sau a materiilor poate fi determinată pe baza proceselor-verbale de achiziţie şi a modificărilor de stoc evaluate, fără a se mai lua în considerare marjele de incertitudine.

---

(1)  Poate fi găsit la pagina: http://eippcb.jrc.es/

(2)  „Ghid de exprimare a incertitudinii în măsurare”, ISO/TAG 4. Publicat de către Organizaţia Internaţională de Standardizare (ISO) în 1993 (corectat şi republicat în 1995) în numele BIPM, IEC, IFCC, ISO, IUPAC, IUPAP şi OIML.

(3)  Pe baza proporţiei maselor atomice de carbon (12,011) şi de oxigen (15,9994).

(4)  Cu un număr de puncte maxime ale datelor pe oră rezultate din frecvenţa măsurărilor.

(5)  Anexa 1 din Ghidul de bună practică şi anexa I din Orientările IPCC revizuite din 1996 (instrucţiuni de raportare): http://www.ipcc-nggip.iges.or.jp/public/public.htm.

Ghidul privind exprimarea gradului de incertitudine în măsurare, ISO/TAG 4, publicat de către ISO în 1993 (corectat şi republicat în 1995) în numele BIPM, IEC, ISO, IUPAC, IUPAP şi OIML.

ISO-5168:2005 Măsurarea debitelor fluide – Proceduri de evaluare a gradelor de incertitudine.

(6)  JO L 41, 14.2.2003, p. 26.

(7)  Datele de activitate pentru activităţile de ardere se raportează ca energie (valoare calorică netă) şi masă. Combustibilii de biomasă şi materiile de intrare trebuie raportate, de asemenea, ca date de activitate.

(8)  Factorii de emisie pentru activităţile de ardere se raportează ca emisii de CO2 pe conţinut energetic.

(9)  Factorii de emisie şi de oxidare se raportează ca fracţii adimensionale.

(10)  JO L 226, 6.9.2000, p. 3. Decizie, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Decizia 2001/573/CE a Consiliului (JO L 203, 28.7.2001, p. 18).

(11)  Identificarea numărului se realizează de către autoritatea competentă în procesul de autorizaţie.

(12)  Se completează doar dacă instalaţia trebuie să raporteze conform EPRTR şi nu există mai mult de o activitate EPRTR în autorizaţia instalaţiei. Informaţiile nu sunt obligatorii şi sunt utilizate în scopuri de identificare suplimentare, în afara numelui şi a adresei conferite.

(13)  De exemplu, „Rafinării de ulei mineral”.

(14)  De exemplu, „1A2f Arderea combustibilului în alte industrii”.

(15)  De exemplu, „2A2 Procese industriale – producţia de var”.

(16)  De completat numai dacă emisiile au fost stabilite prin măsurare.

(17)  UNFCCC (1999); FCCC/CP/1999/7.

(18)  Nu sunt incluse posibilităţile de obţinere de energie din deşeuri. Emisiile generate în urma arderii deşeurilor, în scopul obţinerii de energie, se raportează în temeiul Modulului Energetic, 1A. A se vedea Grupul Interguvernamental privind Schimbările Climatice; Instrucţiunile de raportare a inventarului de gaze cu efect de seră. Orientările IPCC privind inventarele naţionale de gaze cu efect de seră – revizuit în 1996; 1997.

ANEXA II

Orientări privind emisiile de ardere rezultate din activităţile menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE

1.   LIMITE ŞI EXHAUSTIVITATE

Orientările specifice activităţii prevăzute în prezenta anexă se cuvin a fi aplicate pentru a monitoriza emisiile provenite din instalaţii de ardere cu o putere termică mai mare de 20 MW (cu excepţia instalaţiilor de gestiune a deşeurilor periculoase şi a deşeurilor urbane), după cum sunt menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE, precum şi emisiile de ardere rezultate din alte activităţi menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE şi în anexele III-XI la prezentele orientări. În ceea ce priveşte procesele din industria petrochimică, în măsura în care acestea intră sub incidenţa anexei I la Directiva 2003/87/CE, anexa III poate fi, de asemenea, aplicată.

Monitorizarea emisiilor rezultate din procese de ardere cuprind emisii rezultate din combustia tuturor combustibililor ce se găsesc în instalaţia respectivă, precum şi emisiile rezultate din procese de spălare, cum ar fi cele destinate eliminării SO2 din gazele lichide. Emisiile provenite de la motoare cu combustie internă utilizate în scop de transport nu se monitorizează şi nu se raportează. Toate emisiile rezultate din arderea combustibililor în instalaţie sunt atribuite instalaţiei, indiferent de exportul de căldură sau electricitate către alte instalaţii. Emisiile asociate cu producţia de căldură sau electricitate importată de la alte instalaţii nu se atribuie instalaţiei importatoare.

Emisiile provenite de la o instalaţie de ardere adiacentă şi care extrage combustibilul său principal de la o instalaţie de oţel integrată, dar care funcţionează în temeiul unei autorizaţii separate de emisie a gazelor cu efect de seră, poate fi calculată ca făcând parte din echilibrul masic al acestei instalaţii de oţel, dacă operatorul dovedeşte autorităţii competente că o astfel de metodă reduce marja de incertitudine generală privind determinarea emisiei.

2.   DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2

Sursele de emisie de CO2 provenite din instalaţiile de ardere şi din procedee sunt:

| — | cazane |
| --- | --- |

—

cazane

| — | arzătoare |
| --- | --- |

—

arzătoare

| — | turbine |
| --- | --- |

—

turbine

| — | radiatoare |
| --- | --- |

—

radiatoare

| — | furnale |
| --- | --- |

—

furnale

| — | incineratori |
| --- | --- |

—

incineratori

| — | cuptoare |
| --- | --- |

—

cuptoare

| — | etuve |
| --- | --- |

—

etuve

| — | uscătorii |
| --- | --- |

—

uscătorii

| — | motoare |
| --- | --- |

—

motoare

| — | flăcări deschise |
| --- | --- |

—

flăcări deschise

| — | epuratoare (emisii de proces) |
| --- | --- |

—

epuratoare (emisii de proces)

| — | orice alt echipament sau instalaţie care utilizează combustibil, cu excepţia echipamentului sau instalaţiilor prevăzute cu motoare de ardere folosite pentru transport. |
| --- | --- |

—

orice alt echipament sau instalaţie care utilizează combustibil, cu excepţia echipamentului sau instalaţiilor prevăzute cu motoare de ardere folosite pentru transport.

2.1.   CALCULUL EMISIILOR DE CO2

2.1.1.   EMISII DE ARDERE

2.1.1.1.   ACTIVITĂŢI GENERALE DE ARDERE

Emisiile de CO2 provenite din instalaţii de ardere se calculează prin înmulţirea conţinutului energetic al fiecărui combustibil utilizat cu un factor de emisie şi un factor de oxidare. Pentru fiecare combustibil şi activitate, se utilizează următoarea formulă de calcul:

Emisii de CO2 = date de activitate * factor de emisie * factor de oxidare

unde:

(a)   Date de activitate

Datele de activitate se exprimă în general sub forma conţinutului energetic net al combustibilului consumat [TJ] în timpul perioadei de raportare. Conţinutul energetic al combustibilului consumat se calculează după formula următoare:

Conţinutul energetic al combustibilului consumat [TJ] = combustibil consumat [t sau Nm3] * puterea calorică netă a combustibilului [TJ/t sau TJ/Nm3] (1)

În cazul în care se utilizează masa sau volumul factorului de emisie [t CO2/t sau t CO2/Nm3] datele de activitate se exprimă sub forma cantităţii de combustibil consumat [t or Nm3],

unde:

(a1)   Combustibil consumat

Nivelul 1

Combustibilul consumat în timpul perioadei de raportare se determină de către operator sau furnizor în limitele unei marje de incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %, luând în considerare, dacă este cazul, efectul variaţiilor de stoc.

Nivelul 2

Combustibilul consumat în timpul perioadei de raportare se determină de către operator sau furnizor în limitele unei marje de incertitudine maximă admisă mai mică de ± 5 %, luând în considerare, dacă este cazul, efectul variaţiilor de stoc.

Nivelul 3

Combustibilul consumat în timpul perioadei de raportare se determină de către operator sau furnizor în limitele unei marje de incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %, luând în considerare, dacă este cazul, efectul variaţiilor de stoc.

Nivelul 4

Combustibilul consumat în timpul perioadei de raportare se determină de către operator sau furnizor în limitele unei marje de incertitudine maximă admisă mai mică de ±1,5 %, luând în considerare, dacă este cazul, efectul variaţiilor de stoc.

(a2)   Puterea calorică netă

Nivelul 1

Valorile de referinţă aplicabile fiecărui combustibil sunt utilizate în conformitate cu dispoziţiile secţiunii 11 din anexa I.

Nivelul 2a

Operatorul aplică combustibilului respectiv sau materiei conţinutul de carbon specific ţării raportat de către statul membru respectiv în ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

Nivelul 2b

Pentru combustibilii comercializaţi se utilizează puterea calorică netă rezultată din rapoartele de achiziţionare privind combustibilul respectiv prezentate de către furnizor, cu condiţia ca aceasta să fi fost obţinută pe baza standardelor naţionale sau internaţionale.

Nivelul 3

Operatorul, laboratorul subcontractat sau furnizorul combustibilului măsoară puterea calorică netă în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

(b)   Factor de emisie

Nivelul 1

Factorii de referinţă aplicabili fiecărui combustibil sunt utilizaţi în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 11 din anexa I.

Nivelul 2a

Operatorul aplică combustibilului respectiv factorii de emisie specifici ţării raportaţi de către statul membru respectiv în ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

Nivelul 2b

Operatorul determină, pentru fiecare combustibil, factorii de emisie pe baza unuia dintre următorii indicatorii

| — | măsurarea densităţii uleiului sau gazului utilizat, de exemplu, în industria rafinăriei sau a siderurgiei; şi |
| --- | --- |

—

măsurarea densităţii uleiului sau gazului utilizat, de exemplu, în industria rafinăriei sau a siderurgiei; şi

| — | puterea calorică specifică a anumitor tipuri de cărbune, |
| --- | --- |

—

puterea calorică specifică a anumitor tipuri de cărbune,

şi a unei corelaţii empirice determinată cel puţin o dată pe an în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I. Operatorul asigură că această corelaţie respectă normele bunei practici în inginerie şi că este aplicată doar în privinţa valorilor indicatorilor care fac parte din gama pentru care indicatorul a fost stabilit.

Nivelul 3

Operatorul, laboratorul extern sau furnizorul combustibilului determină factorii de emisie specifici fiecărui combustibil în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

(c)   Factorul de oxidare

Operatorul poate alege nivelul adecvat al metodei de monitorizare.

Nivelul 1

Se utilizează factorul de oxidare 1,0 (2).

Nivelul 2

Operatorul aplică combustibilului respectiv factorii de oxidare indicaţi de către statul membru respectiv în ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

Nivelul 3

În cazul combustibililor, operatorul determină factorii specifici pe baza conţinutului de carbon al cenuşii, al reziduurilor şi al altor deşeuri şi produse secundare şi al altor emisii semnificative de carbon gazoase neoxidate în totalitate. Datele de compoziţie se determină în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

2.1.1.2.   METODA BILANŢULUI MASIC: PRODUCŢIA DE NEGRU DE FUM ŞI TERMINALE DE PROCESARE A GAZELOR

Metoda bilanţului masic se poate aplica producţiei de carbon brun şi terminalelor de procesare a gazelor. Pentru a calcula emisiile de gaze cu efect de seră, aceasta ia în considerare intrările, stocurile, produsele şi alte exporturi din instalaţie, folosind următoarea formulă:

Emisii de CO2 [t CO2] = (intrare - produse - export - variaţii de stoc) * factor de conversie CO2/C

unde:

| — | intrare [tC]: carbonul care intră în instalaţie; |
| --- | --- |

—

intrare [tC]: carbonul care intră în instalaţie;

| — | produse [tC]: carbonul sub formă de produse şi materii, inclusiv produse secundare care părăsesc instalaţia; |
| --- | --- |

—

produse [tC]: carbonul sub formă de produse şi materii, inclusiv produse secundare care părăsesc instalaţia;

| — | export [tC]: carbonul exportat din instalaţie, de exemplu, deversat în canalul colector de ape reziduale, dus la depozit de deşeuri sau care se pierde. Exportul nu include degajarea de gaze cu efect de seră în atmosferă; |
| --- | --- |

—

export [tC]: carbonul exportat din instalaţie, de exemplu, deversat în canalul colector de ape reziduale, dus la depozit de deşeuri sau care se pierde. Exportul nu include degajarea de gaze cu efect de seră în atmosferă;

| — | variaţii de stoc [tC]: creşteri ale stocului de carbon în instalaţie. |
| --- | --- |

—

variaţii de stoc [tC]: creşteri ale stocului de carbon în instalaţie.

Calculul se realizează după cum urmează:

Emisii de CO2 [t CO2] = [Σ (date de activitateintrare * conţinut de carbonintrare) - Σ (date de activitateproduse * conţinut de carbonproduse) - Σ (date de activitateexport * conţinut de carbonexport) - Σ (date de activitatevariaţii de stoc * conţinut de carbonvariaţii de stoc)] * 3,664

unde:

(a)   Date de activitate

Operatorul analizează şi raportează, în mod separat pentru fiecare combustibil, fluxurile de masă în şi din instalaţie, precum şi variaţiile de stoc. În cazul în care conţinutul de carbon al unui flux de masă este, de regulă, legat de conţinutul energetic (combustibili), operatorul, pentru a calcula echilibrul masic, poate determina şi utiliza cantitatea de carbon din conţinutul energetic [t C/TJ] al fluxului respectiv de masă.

Nivelul 1

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %.

Nivelul 2

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ± 5 %.

Nivelul 3

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %.

Nivelul 4

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ±1,5 %.

(b)   Conţinutul de carbon

Nivelul 1

Conţinutul de carbon al fluxurilor de intrare sau de ieşire se determină plecând de la factorii de emisie standard ai combustibililor sau materiilor menţionaţi în secţiunea 11 din anexa I sau în anexele IV-VI. Conţinutul de carbon este derivat după cum urmează:

Formula

Nivelul 2

Conţinutul de carbon al fluxului de intrare sau de ieşire se calculează în conformitate cu dispoziţiile secţiunii 13 din anexa I referitoare la eşantionarea reprezentativă a combustibililor, a produselor şi a produselor secundare, la determinarea conţinuturilor de carbon şi a fracţiunii de biomasă.

2.1.1.3.   ARDERI

Emisiile provenite din arderi includ arderile de rutină şi arderile legate de exploatare (întreruperi, porniri, opriri, cazuri de urgenţă).

Emisiile de CO2 se calculează plecând de la cantitatea de gaze arse [Nm3] şi conţinutul de carbon al gazului ars [t CO2/Nm3] (inclusiv CO2 inerent).

Emisii de CO2 = date de activitate * factor de emisie * factor de oxidare

unde:

(a)   Date de activitate

Nivelul 1

Cantitatea de gaz ars utilizată în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă de ±17,5 %.

Nivelul 2

Cantitatea de gaz ars utilizată în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă de ±12,5 %.

Nivelul 3

Cantitatea de gaz ars utilizată în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă de ±7,5 %.

(b)   Factor de emisie

Nivelul 1

Se utilizează un factor de emisie de referinţă de 0,00393 t CO2/m3 (în condiţii standard). Această valoare, derivată din combustia etanului pur utilizat drept indicator al gazului ars, asigură o bună marjă de siguranţă.

Nivelul 2a

Operatorul aplică combustibilului respectiv factorii de emisie specifici ţării raportaţi de către statul membru respectiv în ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

Nivelul 2b

Factorii de emisii specifici se determină prin estimarea greutăţii moleculare a fluxului de ardere, utilizând procese bazate pe modele standard industriale. Luând în considerare proporţiile relative şi greutăţile moleculare ale fiecărui flux participant, se determină o cifră medie anuală a greutăţii moleculare a flăcării de gaz.

Nivelul 3

Calculul factorului de emisie [t CO2/Nm3
  flacără de gaz] se face plecând de la conţinutul de carbon al flăcării de gaz, în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

(c)   Factorul de oxidare

Se pot aplica niveluri inferioare.

Nivelul 1

Se utilizează o valoare de 1,0.

Nivelul 2

Operatorul aplică un factor de emisie indicat de către statul membru respectiv în ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

2.1.2.   EMISII DE PROCES

Emisiile de CO2 rezultate din utilizarea carbonatului pentru desulfurarea reziduurilor gazoase se calculează pe baza carbonatului achiziţionat (nivelul 1a al metodei de calcul) sau a ghipsului produs (nivelul 1b al metodei de calcul). Aceste două metode de calcul sunt echivalente. Calculul se realizează după cum urmează:

Emisii de CO2 [t] = date de activitate * factor de emisie

unde:

Metoda de calcul A „pe baza carbonatului”

Calculul emisiilor se bazează pe cantitatea de carbonat utilizată:

(a)   Date de activitate

Nivelul 1

Tone de carbonat uscat sub formă de intrare de proces consumat în timpul perioadei de raportare determinat de către operator sau furnizor cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %.

(b)   Factor de emisie

Nivelul 1

Factorul de emisie se calculează şi raportează în unităţi de masă de CO2 eliberat la o tonă de carbonat. Raporturile stoechiometrice prezentate în tabelul 1 de mai jos se utilizează pentru a transforma datele de compoziţie în factori de emisie.

Determinarea cantităţii de CaCO3 şi MgCO3 în fiecare materie relevantă de intrare de cuptor se realizează folosind cele mai bune ghiduri practice industriale.

Tabelul 1

Raporturi stoechiometrice

| Carbonat | Raport [t CO2/t Ca-, Mg- sau alt carbonat] | Observaţii |
| --- | --- | --- |
| CaCO3 | 0,440 | |
| MgCO3 | 0,522 | |
| În general:
  XY(CO3)Z | Factor de emisie = [MCO2]/{Y * [Mx] + Z * [MCO3
  2-]} | X = metal alcalino-pământos sau alcalin
  Mx = greutatea moleculară a X în [g/mol]
  M CO2 = greutatea moleculară a CO2 = 44 [g/mol]
  MCO3- = greutatea moleculară a CO3
  2- = 60 [g/mol]







  Y | = | număr stoechiometric al X
  = 1 (pentru metale alcalino-pământoase)
  = 2 (pentru metale alcaline) |

Carbonat

Raport [t CO2/t Ca-, Mg- sau alt carbonat]

Observaţii

CaCO3

0,440

MgCO3

0,522

În general:

XY(CO3)Z

Factor de emisie = [MCO2]/{Y * [Mx] + Z * [MCO3
  2-]}

X = metal alcalino-pământos sau alcalin

Mx = greutatea moleculară a X în [g/mol]

M CO2 = greutatea moleculară a CO2 = 44 [g/mol]

MCO3- = greutatea moleculară a CO3
  2- = 60 [g/mol]

Y

=

număr stoechiometric al X

= 1 (pentru metale alcalino-pământoase)

= 2 (pentru metale alcaline)

Z = număr stoechiometric al CO3
  2- = 1

Metoda de calcul B „bazată pe ghips”

Calculul emisiilor se bazează pe cantitatea de ghips produs:

(a)   Date de activitate

Nivelul 1

Tone de ghips uscat (CaSO4 · 2H2O) produs pe an determinat de către operator sau producătorul de ghips cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %.

(b)   Factor de emisie

Nivelul 1

Raportul stoechiometric al ghipsului uscat (CaSO4 · 2H2O) şi de CO2 în procedeu: 0,2558 t CO2/t ghips.

2.2.   MĂSURAREA EMISIILOR DE CO2

Se aplică orientările prevăzute în anexa XII.

---

(1)  În cazul în care sunt utilizate unităţi de volum, operatorul ia în considerare orice conversie necesară pentru a ţine seama de diferenţele de presiune şi temperatură ale aparatului de măsurare şi de condiţiile standard în care puterea calorică netă a rezultat pentru respectivul tip de combustibil.

(2)  A se vedea Orientările IPCC 2006 pentru inventarele naţionale de gaze cu efect de seră.

ANEXA III

Orientări specifice activităţii privind rafinăriile de petrol menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE

1.   LIMITE

Monitorizarea emisiilor unei instalaţii cuprinde toate emisiile rezultate din procesele de ardere şi de producţie desfăşurate în rafinării. Emisiile provenite din procese aplicate în instalaţiile adiacente locului industrial, care nu sunt menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE şi care nu fac parte din lanţul de producţie al rafinăriei, nu se contabilizează.

2.   DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2

Sursele potenţiale de CO2 sunt următoarele:

| (a) | Combustia energetică:






  — | cazane |
| --- | --- | --- |

(a)

Combustia energetică:

—

cazane

| — | sobe industriale/epuratori |
| --- | --- |

—

sobe industriale/epuratori

| — | motoare cu combustie internă/turbine |
| --- | --- |

—

motoare cu combustie internă/turbine

| — | reactoare termici şi catalitici |
| --- | --- |

—

reactoare termici şi catalitici

| — | cuptoare de calcinare a cărbunelui |
| --- | --- |

—

cuptoare de calcinare a cărbunelui

| — | pompe de stingere a apei |
| --- | --- |

—

pompe de stingere a apei

| — | generatori de urgenţă/standby |
| --- | --- |

—

generatori de urgenţă/standby

| — | flăcări deschise |
| --- | --- |

—

flăcări deschise

| — | crematorii |
| --- | --- |

—

crematorii

| — | instalaţii de cracare. |
| --- | --- |

—

instalaţii de cracare.

| (b) | Procese






  — | instalaţii de producţie a hidrogenului |
| --- | --- | --- |

(b)

Procese

—

instalaţii de producţie a hidrogenului

| — | regenerare catalitică (din cracarea catalitică şi alte procese catalitice) |
| --- | --- |

—

regenerare catalitică (din cracarea catalitică şi alte procese catalitice)

| — | cocsificatori (cocsificare flexibilă, cocsificare temporizată). |
| --- | --- |

—

cocsificatori (cocsificare flexibilă, cocsificare temporizată).

2.1.   CALCULUL EMISIILOR DE CO2

2.1.1.   EMISII DE ARDERE

Emisiile de ardere se monitorizează în conformitate cu anexa II.

2.1.2.   EMISII DE PROCES

Procesele specifice din care rezultă emisii de CO2 cuprind:

1.   Regenerarea cracării catalitice, regenerarea altor catalizatori şi a cocsificării flexibile

Cocsul depus pe catalizator sub formă de produs secundar al procesului de cracare este ars în regeneratoare pentru reactivarea catalizatorului. Pentru alte procese de rafinare, de exemplu, reformarea catalitică, se aplică un catalizator care trebuie regenerat.

Emisiile se calculează folosind echilibrul masic, luând în considerare starea aerului de intrare şi gazul lichid. CO din gazul lichid se calculează sub formă de CO2
   (1).

Analiza aerului de intrare şi a gazelor reziduale, precum şi analiza nivelului trebuie să corespundă dispoziţiilor prevăzute în secţiunea 13 din anexa I. Metoda de calcul specifică este aprobată de către autoritatea competentă, ca făcând parte din evaluarea planului de monitorizare şi a metodei de monitorizare al acestuia.

Nivelul 1

Pentru fiecare sursă de emisie se realizează, în perioada de raportare, o marjă totală de incertitudine privind emisiile totale mai mică de ± 10 %.

Nivelul 2

Pentru fiecare sursă de emisie se realizează, în perioada de raportare, o marjă totală de incertitudine privind emisiile totale mai mică de ±7,5 %.

Nivelul 3

Pentru fiecare sursă de emisie se realizează, în perioada de raportare, o marjă totală de incertitudine privind emisiile totale mai mică de ± 5 %.

Nivelul 4

Pentru fiecare sursă de emisie se realizează, în perioada de raportare, o marjă totală de incertitudine privind emisiile totale mai mică de ±2,5 %.

2.   Producţia de hidrogen în rafinării

CO2 emis provine din conţinutul de carbon al gazului de alimentare. Se efectuează un calcul al emisiilor de CO2 pe baza intrărilor.

Emisii de CO2 = date de activitateintrare * factor de emisie

unde:

(a)   Date de activitate

Nivelul 1

Cantitatea de materie de hidrocarbură de alimentare [t materie] procesată în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă de ±7,5 %.

Nivelul 2

Cantitatea de materie de hidrocarbură de alimentare [t materie] procesată în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă de ±2,5 %.

(b)   Factor de emisie

Nivelul 1

Se utilizează o valoare de referinţă de 2,9 t CO2 raportată la cantitatea în tone de şarjă procesată. Această valoare, bazată pe etan, garantează o marjă bună de siguranţă.

Nivelul 2

Se utilizează un factor de emisie specific activităţii [CO2/t materie] calculat din conţinutul de carbon al gazului de alimentare şi stabilit în conformitate cu secţiunea 13 din anexa I.

2.2.   MĂSURAREA EMISIILOR DE CO2

Se aplică orientările privind măsurarea prevăzute în anexele I şi XII.

---

(1)  Prin aplicarea următoarei formule de masă: t CO2 = t CO * 1,571.

ANEXA IV

Orientări specifice privind cuptoarele de cocsificare menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE

1.   LIMITE ŞI EXHAUSTIVITATE

Cocseriile pot fi considerate că fac parte din oţelăriile legate având o legătură tehnică directă cu instalaţiile de sinterizare şi cu instalaţiile de producţie a fontei şi a oţelului, inclusiv cu cele cu turnare continuă, ceea ce presupune schimburi de energie şi de materie intense (de exemplu, gaz de furnal, gaz de cocserie, cărbune) în timpul operaţiunilor obişnuite. În cazul în care, în conformitate cu articolele 4, 5 şi 6 din Directiva 2003/87/CE, autorizaţia instalaţiei se eliberează pentru întreaga oţelărie, şi nu doar pentru cuptorul de cocserie, emisiile de CO2 pot fi, de asemenea, monitorizate pentru întreaga instalaţie în ansamblu, utilizând metoda bilanţului masic menţionată în secţiunea 2.1.1 din prezenta anexă.

În cazul în care, la nivelul instalaţiei, se realizează spălarea gazelor reziduale şi emisiile rezultate nu sunt considerate ca parte a emisiilor de proces ale instalaţiei, emisiile se calculează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în anexa II.

2.   DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2

În cocserii, emisiile de CO2 provin din următoarele surse şi fluxuri de emisie:

| — | materii prime (cărbune şi cocs de petrol); |
| --- | --- |

—

materii prime (cărbune şi cocs de petrol);

| — | combustibili convenţionali (de exemplu, gazele naturale); |
| --- | --- |

—

combustibili convenţionali (de exemplu, gazele naturale);

| — | gaze de proces [de exemplu, gazul de furnal (BFG)]; |
| --- | --- |

—

gaze de proces [de exemplu, gazul de furnal (BFG)];

| — | alţi combustibili; |
| --- | --- |

—

alţi combustibili;

| — | spălarea gazelor reziduale. |
| --- | --- |

—

spălarea gazelor reziduale.

2.1.   CALCULUL EMISIILOR DE CO2

În cazul în care cuptorul de cocserie face parte dintr-o oţelărie integrată, operatorul poate calcula emisiile:

| (a) | pentru oţelăria integrată în ansamblu, utilizând metoda bilanţului masic; sau |
| --- | --- |

(a)

pentru oţelăria integrată în ansamblu, utilizând metoda bilanţului masic; sau

| (b) | pentru cuptorul de cocserie ca activitate individuală a oţelăriei integrate. |
| --- | --- |

(b)

pentru cuptorul de cocserie ca activitate individuală a oţelăriei integrate.

2.1.1.   METODA BILANŢULUI MASIC

Metoda bilanţului masic analizează conţinutul de carbon din toate intrările, stocurile, cel conţinut în produse şi cel exportat şi evaluează nivelul emisiilor de gaze cu efect de seră ale instalaţiei în timpul perioadei de raportare, cu ajutorul următoarei formule:

Emisii de CO2 [t CO2] = (intrare - produse - export - variaţii de stoc) * factor de conversie CO2/C

unde:

| — | intrare [tC]: carbonul care intră în instalaţie; |
| --- | --- |

—

intrare [tC]: carbonul care intră în instalaţie;

| — | produse [tC]: carbonul sub formă de produse şi materii, inclusiv produse secundare care părăsesc instalaţia; |
| --- | --- |

—

produse [tC]: carbonul sub formă de produse şi materii, inclusiv produse secundare care părăsesc instalaţia;

| — | export [tC]: carbonul exportat din instalaţie, de exemplu, deversat în canal colector de ape reziduale, dus la depozit de deşeuri sau care se pierde. Exportul nu include degajarea de gaze cu efect de seră în atmosferă; |
| --- | --- |

—

export [tC]: carbonul exportat din instalaţie, de exemplu, deversat în canal colector de ape reziduale, dus la depozit de deşeuri sau care se pierde. Exportul nu include degajarea de gaze cu efect de seră în atmosferă;

| — | variaţii de stoc [tC]: creşteri ale stocului de carbon în instalaţie. |
| --- | --- |

—

variaţii de stoc [tC]: creşteri ale stocului de carbon în instalaţie.

Calculul se realizează după cum urmează:

Emisii de CO2 [t CO2] = [Σ (date de activitateintrare * conţinut de carbonintrare) - (date de activitateproduse * conţinut de carbonproduse) - (date de activitateexport * conţinut de carbonexport) - (date de activitatevariaţii de stoc * conţinut de carbonvariaţii de stoc)] * 3,664

unde:

(a)   Date de activitate

Operatorul analizează şi raportează, în mod separat pentru fiecare combustibil, fluxurile de masă în şi din instalaţie, precum şi variaţiile de stoc. În cazul în care conţinutul de carbon al unui flux de masă este, de regulă, legat de conţinutul energetic (combustibili), operatorul, pentru a calcula echilibrul masic, poate determina şi utiliza cantitatea de carbon din conţinutul energetic [t C/TJ] al fluxului respectiv de masă.

Nivelul 1

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %.

Nivelul 2

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ± 5 %.

Nivelul 3

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %.

Nivelul 4

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ±1,5 %.

(b)   Conţinutul de carbon

Nivelul 1

Conţinutul de carbon al fluxurilor de intrare sau de ieşire se determină plecând de la factorii de emisie standard ai combustibililor sau materiilor menţionaţi în secţiunea 11 din anexa I sau în anexele IV-X. Conţinutul de carbon este derivat după cum urmează:

Formula

Nivelul 2

Operatorul aplică combustibilului respectiv sau materiei conţinutul de carbon specific ţării raportat de către statul membru respectiv în ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

Nivelul 3

Conţinutul de carbon al fluxului de intrare sau de ieşire se calculează în conformitate cu dispoziţiile secţiunii 13 din anexa I referitoare la eşantionarea reprezentativă a combustibililor, produselor şi produselor secundare, la determinarea conţinuturilor de carbon şi a fracţiunii de biomasă.

2.1.2.   EMISII DE ARDERE

Procesele de ardere, care se desfăşoară în cuptoarele de cocserie în cadrul cărora combustibilii (de exemplu, cocs, cărbune şi gaz natural) nu sunt incluşi în metoda bilanţului masic, se monitorizează şi se raportează în conformitate cu anexa II.

2.1.3.   EMISII DE PROCES

În timpul carbonizării în camera de ardere a cuptorului de cocsificare, cărbunele este transformat, prin înlăturarea aerului, în cocs şi gaz brut de cocserie (COG brut). Principala sursă de carbon care conţine material de intrare/fluxuri de intrare este cărbunele, dar poate fi şi praful de cocs, cocsul de petrol, petrol şi gazele de proces, precum gazul de furnal. Gazul brut de cocserie, provenit din ieşirile de proces, conţine mulţi componenţi care includ carbon, printre care dioxid de carbon (CO2), monoxid de carbon (CO), metan (CH4), hidrocarburi (CxHy).

Emisiile de CO2 totale provenite din cuptoarele de cocsificare se calculează după cum urmează:

Emisii de CO2 [t CO2] = Σ (date de activitateINTRARE * factor de emisieINTRARE) - Σ (date de activitateIEŞIRE * factor de emisieIEŞIRE)

unde:

(a)   Date de activitate

Datele de activitateINTRARE pot include cărbune sub formă de materie primă, praf de cocs, cocs de petrol, petrol, gaz de furnal, gaz de cocserie şi altele asemenea. Datele de activitateIEŞIRE includ: cocs, gudron, uleiuri uşoare, gaz de cocserie şi altele asemenea.

(a1)   Combustibil utilizat ca intrare în proces

Nivelul 1

Debitul de masă al combustibililor în şi din instalaţie în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică ±7,5 %.

Nivelul 2

Debitul de masă al combustibililor în şi din instalaţie în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică ±5,0 %.

Nivelul 3

Debitul de masă al combustibililor în şi din instalaţie în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică ±2,5 %.

Nivelul 4

Debitul de masă al combustibililor în şi din instalaţie în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică ±1,5 %.

(a2)   Puterea calorică netă

Nivelul 1

Pentru fiecare combustibil se aplică valorile de referinţă specificate în secţiunea 11 din anexa I.

Nivelul 2

Operatorul aplică combustibilului respectiv sau materiei conţinutul de carbon specific ţării raportat de către statul membru respectiv în ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

Nivelul 3

Puterea calorică netă reprezentativă pentru fiecare lot de combustibil într-o instalaţie se măsoară de către operator, un laborator subcontractat de către acesta sau de către furnizorul de combustibil, în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

(b)   Factor de emisie

Nivelul 1

Se utilizează factorii de referinţă din secţiunea 13 la anexa I.

Nivelul 2

Operatorul aplică combustibilului respectiv factorii de emisie specifici ţării raportaţi de către statul membru respectiv în ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

Nivelul 3

Factorii de emisie specifici se determină în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

2.2.   MĂSURAREA EMISIILOR DE CO2

Se aplică orientările privind măsurarea prevăzute în anexele I şi XII.

ANEXA V

Orientări specifice activităţii privind instalaţiile de prăjire şi de sinterizare a minereurilor metalice menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE

1.   LIMITE ŞI EXHAUSTIVITATE

Instalaţiile de prăjire, de sinterizare sau de paletizare fac parte din oţelăriile legate având o legătură tehnică directă cu instalaţiile de sinterizare şi cu instalaţiile de producţie a fontei şi a oţelului, inclusiv cu cele cu turnare continuă, ceea ce presupune schimburi de energie şi de materie intense. În acest fel, rezultă un schimb intens de energie şi materie în timpul operaţiunilor obişnuite (de exemplu, gaz de furnal, caz de cocserie, cocs, calcar). În cazul în care, în conformitate cu articolele 4, 5 şi 6 din Directiva 2003/87/CE, autorizaţia instalaţiei se eliberează pentru întreaga oţelărie, şi nu doar pentru cuptorul de cocserie, emisiile de CO2 pot fi, de asemenea, monitorizate pentru întreaga instalaţie în ansamblu. În acest caz, se poate utiliza metoda bilanţului masic (secţiunea 2.1.1 din prezenta anexă).

În cazul în care, la nivelul instalaţiei, se realizează spălarea gazelor reziduale şi emisiile rezultate nu sunt considerate ca parte a emisiilor de proces ale instalaţiei, emisiile se calculează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în anexa II.

2.   DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2

În instalaţiile de prăjire, sinterizare, sau de paletizare, emisiile de CO2 provin din următoarele surse şi fluxuri de emisie:

| — | materii prime (calcinarea varului, a dolomitei şi a minereurilor de fier carbonate, de exemplu, FeCO3); |
| --- | --- |

—

materii prime (calcinarea varului, a dolomitei şi a minereurilor de fier carbonate, de exemplu, FeCO3);

| — | combustibili convenţionali (gazele naturale şi cărbune şi cocs); |
| --- | --- |

—

combustibili convenţionali (gazele naturale şi cărbune şi cocs);

| — | combustibili convenţionali (gazele naturale şi cocs/gaze de cocserie); |
| --- | --- |

—

combustibili convenţionali (gazele naturale şi cocs/gaze de cocserie);

| — | gaze de proces (de exemplu, gazul de cocserie (COG) şi gazul de furnal (BFG)]; |
| --- | --- |

—

gaze de proces (de exemplu, gazul de cocserie (COG) şi gazul de furnal (BFG)];

| — | alţi combustibili; |
| --- | --- |

—

alţi combustibili;

| — | spălarea gazelor reziduale. |
| --- | --- |

—

spălarea gazelor reziduale.

2.1.   CALCULUL EMISIILOR DE CO2

În cazul în care o instalaţie de prăjire, sinterizare sau de paletizare face parte dintr-o oţelărie integrată, operatorul poate calcula emisiile:

| (a) | pentru oţelăria integrată în ansamblu, utilizând metoda bilanţului masic; sau |
| --- | --- |

(a)

pentru oţelăria integrată în ansamblu, utilizând metoda bilanţului masic; sau

| (b) | pentru instalaţia de prăjire, sinterizare sau de paletizare ca activitate individuală a oţelăriei integrate. |
| --- | --- |

(b)

pentru instalaţia de prăjire, sinterizare sau de paletizare ca activitate individuală a oţelăriei integrate.

2.1.1.   METODA BILANŢULUI MASIC

Metoda bilanţului masic analizează conţinutul de carbon din toate intrările, stocurile, cel conţinut în produse şi cel exportat şi evaluează nivelul emisiilor de gaze cu efect de seră ale instalaţiei în timpul perioadei de raportare, cu ajutorul următoarei formule:

Emisii de CO2 [t CO2] = (intrare - produse - export - variaţii de stoc) * factor de conversie CO2/C

unde:

| — | intrare [tC]: carbonul care intră în instalaţie; |
| --- | --- |

—

intrare [tC]: carbonul care intră în instalaţie;

| — | produse [tC]: carbonul sub formă de produse şi materii, inclusiv produse secundare care părăsesc instalaţia; |
| --- | --- |

—

produse [tC]: carbonul sub formă de produse şi materii, inclusiv produse secundare care părăsesc instalaţia;

| — | export [tC]: carbonul exportat din instalaţie, de exemplu, deversat în canal colector de ape reziduale, dus la depozit de deşeuri sau care se pierde. Exportul nu include degajarea de gaze cu efect de seră în atmosferă; |
| --- | --- |

—

export [tC]: carbonul exportat din instalaţie, de exemplu, deversat în canal colector de ape reziduale, dus la depozit de deşeuri sau care se pierde. Exportul nu include degajarea de gaze cu efect de seră în atmosferă;

| — | variaţii de stoc [tC]: creşteri ale stocului de carbon în instalaţie. |
| --- | --- |

—

variaţii de stoc [tC]: creşteri ale stocului de carbon în instalaţie.

Calculul se realizează după cum urmează:

Emisii de CO2 [t CO2] = [Σ (date de activitateintrare * conţinut de carbonintrare) - Σ (date de activitateproduse * conţinut de carbonproduse) - Σ (date de activitateexport * conţinut de carbonexport) - Σ (date de activitatevariaţii de stoc * conţinut de carbonvariaţii de stoc)] * 3,664

unde:

(a)   Date de activitate

Operatorul analizează şi raportează, în mod separat pentru fiecare combustibil, fluxurile de masă în şi din instalaţie, precum şi variaţiile de stoc. În cazul în care conţinutul de carbon al unui flux de masă este, de regulă, legat de conţinutul energetic (combustibili), operatorul, pentru a calcula echilibrul masic, poate determina şi utiliza cantitatea de carbon din conţinutul energetic [t C/TJ] al fluxului respectiv de masă.

Nivelul 1

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %.

Nivelul 2

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ± 5 %.

Nivelul 3

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %.

Nivelul 4

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ±1,5 %.

(b)   Conţinutul de carbon

Nivelul 1

Conţinutul de carbon al fluxurilor de intrare sau de ieşire se determină plecând de la factorii de emisie standard ai combustibililor sau materiilor menţionaţi în secţiunea 11 din anexa I sau în anexele IV-X. Conţinutul de carbon se determină după cum urmează:

Formula

Nivelul 2

Operatorul aplică combustibilului respectiv sau materiei conţinutul de carbon specific ţării raportat de către statul membru respectiv în ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

Nivelul 3

Conţinutul de carbon al fluxului de intrare sau de ieşire se calculează în conformitate cu dispoziţiile secţiunii 13 din anexa I referitoare la eşantionarea reprezentativă a combustibililor, produselor şi produselor secundare, la determinarea conţinuturilor de carbon şi a fracţiunii de biomasă.

2.1.2.   EMISII DE ARDERE

Procesele de ardere, care au loc în instalaţii de prăjire, de sinterizare sau de paletizare în cazul cărora combustibilii nu sunt utilizaţi ca agenţi de reducere sau nu provin din reacţii metalurgice, se monitorizează şi se raportează în conformitate cu anexa II.

2.1.3.   EMISII DE PROCES

În timpul calcinării pe grătar, din materiile de intrare rezultă CO2, de exemplu, din amestecul de materii prime (în mod obişnuit din carbonatul de calciu), precum şi din deşeurile de proces reutilizate. Pentru fiecare tip de materie de intrare utilizată, cantitatea de CO2 se calculează după cum urmează:

Formula

(a)   Date de activitate

Nivelul 1

Cantitatea [t] de materie de intrare de carbonat [t CaCO3, t MgCO3 sau t CaCO3-MgCO3] şi de deşeuri de proces utilizate ca materie de intrare în proces în timpul perioadei de raportare de către operator sau furnizorul acestuia cu o marjă de incertitudine admisă mai mică de ±5,0 %.

Nivelul 2

Cantitatea [t] de materie de intrare de carbonat [t CaCO3, t MgCO3 sau t CaCO3-MgCO3] şi de deşeuri de proces utilizate ca materie de intrare în proces în timpul perioadei de raportare de către operator sau furnizorul acestuia cu o marjă de incertitudine admisă mai mică de ±2,5 %.

(b)   Factor de emisie

Nivelul 1

Pentru carbonaţi se utilizează raporturile stoechiometrice prevăzute în tabelul 1:

Tabelul 1

Factori de emisie stoechiometrici

| Factor de emisie |
| --- |
| CaCO3 | 0,440 t CO2/t CaCO3 |
| MgCO3 | 0,522 t CO2/t MgCO3 |
| FeCO3 | 0,380 t CO2/t FeCO3 |

Factor de emisie

CaCO3

0,440 t CO2/t CaCO3

MgCO3

0,522 t CO2/t MgCO3

FeCO3

0,380 t CO2/t FeCO3

Aceste valori se ajustează în funcţie de conţinutul respectiv de umiditate şi, respectiv, de steril din materia de carbonat utilizată.

Pentru deşeurile de proces factorii specifici activităţii se determină în conformitate cu dispoziţiile secţiunii 13 din anexa I.

(c)   Factor de conversie

Nivelul 1

Factor de conversie: 1,0.

Nivelul 2

Factorii specifici activităţii se determină în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I, prin determinarea cantităţii de carbon în ţunderul şi în praful filtrat rezultate. În cazul în care în proces se reutilizează praful filtrat, cantitatea de carbon [t] conţinută nu este luată în considerare, pentru a evita dubla contabilizare.

2.2.   MĂSURAREA EMISIILOR DE CO2

Se aplică orientările privind măsurarea prevăzute în anexele I şi XII.

ANEXA VI

Orientări specifice activităţii privind instalaţiile de producţie a fontei şi a oţelului, inclusiv instalaţiile de turnare continuă, menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE

1.   LIMITE ŞI EXHAUSTIVITATE

Orientările prevăzute în prezenta anexă pot fi aplicate emisiilor provenite din instalaţii de producţie a fontei şi a oţelului, precum şi celor provenite din instalaţii cu turnare continuă. Acestea se referă, în special, la furnale primare de producţie a oxigenului [furnal înalt (BF) şi de bază (BOF)], precum şi la furnalul secundar de producţie a oţelului [cuptor electric cu arc (EAF)].

Instalaţiile de producţie a oţelului şi fontei, precum şi cele de turnare continuă fac, în general, parte din oţelăriile având o legătură tehnică directă cu cuptoarele de cocsificare şi cu instalaţiile de sinterizare. În acest fel, rezultă un schimb intens de energie şi materie în timpul operaţiunilor obişnuite (de exemplu, gaz de furnal, caz de cocserie, cocs, calcar). În cazul în care, în conformitate cu articolele 4, 5 şi 6 din Directiva 2003/87/CE, autorizaţia instalaţiei se eliberează pentru întreaga oţelărie, şi nu doar pentru cuptorul de cocserie, emisiile de CO2 pot fi, de asemenea, monitorizate pentru întreaga instalaţie în ansamblu. În acest caz, se poate utiliza metoda bilanţului masic prevăzută în secţiunea 2.1.1 din prezenta anexă.

În cazul în care, la nivelul instalaţiei, se realizează spălarea gazelor reziduale şi emisiile rezultate nu sunt considerate ca parte a emisiilor de proces ale instalaţiei, emisiile se calculează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în anexa II.

2.   DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2

În instalaţiile de producţie a oţelului şi a fontei, precum şi în cele de turnare continuă, emisiile de CO2 provin din următoarele surse şi fluxuri de emisie:

| — | materii prime (calcinarea varului, a dolomitei şi a minereurilor de fier carbonate, de exemplu, FeCO3); |
| --- | --- |

—

materii prime (calcinarea varului, a dolomitei şi a minereurilor de fier carbonate, de exemplu, FeCO3);

| — | combustibili convenţionali (gazele naturale şi cărbune şi cocs); |
| --- | --- |

—

combustibili convenţionali (gazele naturale şi cărbune şi cocs);

| — | agenţi de reducere (cocs, cărbune, materiale plastice etc.); |
| --- | --- |

—

agenţi de reducere (cocs, cărbune, materiale plastice etc.);

| — | gaze de proces [gaz de cocserie (COG), gaz de furnal (BFG) şi furnal bazic cu oxigen (BOFG)]; |
| --- | --- |

—

gaze de proces [gaz de cocserie (COG), gaz de furnal (BFG) şi furnal bazic cu oxigen (BOFG)];

| — | consumarea electrozilor de grafit; |
| --- | --- |

—

consumarea electrozilor de grafit;

| — | alţi combustibili; |
| --- | --- |

—

alţi combustibili;

| — | spălarea gazelor reziduale. |
| --- | --- |

—

spălarea gazelor reziduale.

2.1.   CALCULUL EMISIILOR DE CO2

În cazul în care o instalaţie de producţie a fontei şi a oţelului face parte dintr-o oţelărie integrată, operatorul poate calcula emisiile:

| (a) | pentru oţelăria integrată în ansamblu, utilizând metoda bilanţului masic; sau |
| --- | --- |

(a)

pentru oţelăria integrată în ansamblu, utilizând metoda bilanţului masic; sau

| (b) | pentru instalaţia de prăjire, sinterizare sau de paletizare ca activitate individuală a oţelăriei integrate. |
| --- | --- |

(b)

pentru instalaţia de prăjire, sinterizare sau de paletizare ca activitate individuală a oţelăriei integrate.

2.1.1.   METODA BILANŢULUI MASIC

Metoda bilanţului masic analizează conţinutul de carbon din toate intrările, stocurile, cel conţinut în produse şi cel exportat, şi evaluează nivelul emisiilor de gaze cu efect de seră ale instalaţiei în timpul perioadei de raportare, cu ajutorul următoarei formule:

Emisii de CO2 [t CO2] = (intrare - produse - export - variaţii de stoc) * factor de conversie CO2/C

unde:

| — | intrare [tC]: carbonul care intră în instalaţie; |
| --- | --- |

—

intrare [tC]: carbonul care intră în instalaţie;

| — | produse [tC]: carbonul sub formă de produse şi materii, inclusiv produse secundare care părăsesc instalaţia; |
| --- | --- |

—

produse [tC]: carbonul sub formă de produse şi materii, inclusiv produse secundare care părăsesc instalaţia;

| — | export [tC]: carbonul exportat din instalaţie, de exemplu, deversat în canal colector de ape reziduale, dus la depozit de deşeuri sau care se pierde. Exportul nu include degajarea de gaze cu efect de seră în atmosferă; |
| --- | --- |

—

export [tC]: carbonul exportat din instalaţie, de exemplu, deversat în canal colector de ape reziduale, dus la depozit de deşeuri sau care se pierde. Exportul nu include degajarea de gaze cu efect de seră în atmosferă;

| — | variaţii de stoc [tC]: creşteri ale stocului de carbon în instalaţie. |
| --- | --- |

—

variaţii de stoc [tC]: creşteri ale stocului de carbon în instalaţie.

Calculul se realizează după cum urmează:

Emisii de CO2 [t CO2] = [Σ (date de activitateintrare * conţinut de carbonintrare) - Σ (date de activitateproduse * conţinut de carbonproduse) - Σ (date de activitateexport * conţinut de carbonexport) - Σ (date de activitatevariaţii de stoc * conţinut de carbonvariaţii de stoc)] * 3,664

unde:

(a)   Date de activitate

Operatorul analizează şi raportează, în mod separat pentru fiecare combustibil, fluxurile de masă în şi din instalaţie, precum şi variaţiile de stoc. În cazul în care conţinutul de carbon al unui flux de masă este, de regulă, legat de conţinutul energetic (combustibili), operatorul, pentru a calcula echilibrul masic, poate determina şi utiliza cantitatea de carbon din conţinutul energetic [t C/TJ] al fluxului respectiv de masă.

Nivelul 1

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %.

Nivelul 2

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ± 5 %.

Nivelul 3

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %.

Nivelul 4

Datele de activitate în timpul perioadei de raportare se determină cu o incertitudine maximă admisă mai mică de ±1,5 %.

(b)   Conţinutul de carbon

Nivelul 1

Conţinutul de carbon al fluxurilor de intrare sau de ieşire se determină plecând de la factorii de emisie standard ai combustibililor sau materiilor menţionaţi în secţiunea 11 din anexa I sau în anexele IV-X. Conţinutul de carbon se determină după cum urmează:

Formula

Nivelul 2

Operatorul aplică combustibilului respectiv sau materiei conţinutul de carbon specific ţării raportat de către statul membru respectiv în ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

Nivelul 3

Conţinutul de carbon al fluxului de intrare sau de ieşire se calculează în conformitate cu dispoziţiile secţiunii 13 din anexa I referitoare la eşantionarea reprezentativă a combustibililor, a produselor şi a produselor secundare, la determinarea conţinuturilor de carbon şi a fracţiunii de biomasă.

Conţinutul de carbon din produse sau produse semifabricate poate fi determinat pe baza analizelor anuale, în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din prezenta anexă, sau poate fi derivat din valorile de compoziţie medii prevăzute de standardele relevante internaţionale sau naţionale.

2.1.2.   EMISII DE ARDERE

Procesele de ardere, care au loc în instalaţii de producţie a oţelului şi a fontei, precum şi în cele cu turnare continuă, în cazul cărora combustibilii (de exemplu, cocs, cărbune şi gaze naturale) nu sunt utilizaţi ca agenţi de reducere sau nu provin din reacţii metalurgice, se monitorizează şi raportează în conformitate cu anexa II.

2.1.3.   EMISII DE PROCES

Instalaţiile de producţie a oţelului şi a fontei, precum şi cele cu turnare continuă sunt, în general, caracterizate printr-o înşiruire de posibilităţi (de exemplu, furnal înalt, furnal bazic de oxigen), iar aceste posibilităţi au, în mod frecvent, legături tehnice cu alte instalaţii (de exemplu, cuptorul de cocsificare, instalaţia de sinterizare, instalaţia termică). În cadrul acestor instalaţii, un anumit număr de combustibili se utilizează ca agenţi de reducere. Aceste instalaţii produc, în general, şi gaze de proces cu diferite compoziţii, de exemplu, gaz de cocserie/COG, gaz de furnal/BFG, gaz de furnal bazic de oxigen/BOFG.

Emisiile totale de CO2 rezultate din instalaţii de producţie a oţelului şi a fontei, precum şi din cele cu turnare continuă se calculează după următoarea formulă:

Emisii de CO2 [t CO2] = Σ (date de activitateINTRARE * factor de emisieINTRARE) - Σ (date de activitateIEŞIRE * factor de emisieIEŞIRE)

unde:

(a)   Date de activitate

(a1)   Debite de masă relevante

Nivelul 1

Debitul de masă de combustibili în şi din instalaţie în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %.

Nivelul 2

Debitul de masă de combustibili în şi din instalaţie în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±5,0 %.

Nivelul 3

Debitul de masă de combustibili în şi din instalaţie în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %.

Nivelul 4

Debitul de masă de combustibili în şi din instalaţie în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±1,5 %.

(a2)   Puterea calorică netă (dacă este cazul)

Nivelul 1

Pentru fiecare combustibil se aplică valorile de referinţă specificate în secţiunea 11 din anexa I.

Nivelul 2

Operatorul aplică combustibilului respectiv sau materiei conţinutul de carbon specific ţării raportat de către statul membru respectiv în ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

Nivelul 3

Puterea calorică netă reprezentativă pentru fiecare lot de combustibil într-o instalaţie se măsoară de către operator, un laborator subcontractat de către acesta sau de către furnizorul de combustibil, în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

(b)   Factor de emisie

Pentru a mări comparabilitatea, factorul de emisie pentru datele de activitateIEŞIRE se referă la cantitatea de carbon care nu conţine CO2 în ieşirea de proces, exprimată sub formă de t CO2/t de ieşire.

Nivelul 1

Pentru factorii de referinţă pentru materiile de intrare şi de ieşire a se vedea tabelul 1 de mai jos şi secţiunea 11 din anexa I.

Tabelul 1

Factori de emisie de referinţă (1)

| Factor de emisie | Valoare | Unitate | Sursa factorului de emisie |
| --- | --- | --- | --- |
| CaCO3 | 0,440 | t CO2/t CaCO3 | Raport stoechiometric |
| CaCO3-MgCO3 | 0,477 | t CO2/t CaCO3-MgCO3 | Raport stoechiometric |
| FeCO3 | 0,380 | t CO2/t FeCO3 | Raport stoechiometric |
| Fier redus în mod direct (DRI) | 0,07 | t CO2/t | Orientări IPCC 2006 |
| Electrozi de carbon EAF | 3,00 | t CO2/t | Orientări IPCC 2006 |
| Sarcină de carbon EAF | 3,04 | t CO2/t | Orientări IPCC 2006 |
| Fier brichetat fierbinte | 0,07 | t CO2/t | Orientări IPCC 2006 |
| Gaz provenit din furnalul bazic cu oxigen | 1,28 | t CO2/t | Orientări IPCC 2006 |
| Cocs de petrol | 3,19 | t CO2/t | Orientări IPCC 2006 |
| Fontă achiziţionată | 0,15 | t CO2/t | Orientări IPCC 2006 |
| Fier spălat | 0,15 | t CO2/t | Orientări IPCC 2006 |
| Oţel | 0,04 | t CO2/t | Orientări IPCC 2006 |

Factor de emisie

Valoare

Unitate

Sursa factorului de emisie

CaCO3

0,440

t CO2/t CaCO3

Raport stoechiometric

CaCO3-MgCO3

0,477

t CO2/t CaCO3-MgCO3

Raport stoechiometric

FeCO3

0,380

t CO2/t FeCO3

Raport stoechiometric

Fier redus în mod direct (DRI)

0,07

t CO2/t

Orientări IPCC 2006

Electrozi de carbon EAF

3,00

t CO2/t

Orientări IPCC 2006

Sarcină de carbon EAF

3,04

t CO2/t

Orientări IPCC 2006

Fier brichetat fierbinte

0,07

t CO2/t

Orientări IPCC 2006

Gaz provenit din furnalul bazic cu oxigen

1,28

t CO2/t

Orientări IPCC 2006

Cocs de petrol

3,19

t CO2/t

Orientări IPCC 2006

Fontă achiziţionată

0,15

t CO2/t

Orientări IPCC 2006

Fier spălat

0,15

t CO2/t

Orientări IPCC 2006

Oţel

0,04

t CO2/t

Orientări IPCC 2006

Nivelul 2

Operatorul aplică combustibilului respectiv factorii de emisie specifici ţării raportaţi de către statul membru respectiv în ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

Nivelul 3

Pentru materiile de intrare sau ieşire se utilizează factorii de emisie specifici (t CO2/tINTRARE sau tIEŞIRE), în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

2.2.   MĂSURAREA EMISIILOR DE CO2

Se aplică orientările privind măsurarea prevăzute în anexele I şi XII.

---

(1)  A se vedea Orientările IPCC 2006 pentru inventarele naţionale de gaze cu efect de seră, 2006. Valorile care au la bază IPCC provin de la factori exprimaţi în t C/t, multiplicaţi cu un factor de conversie CO2/C de 3,664.

ANEXA VII

Orientări specifice activităţii privind instalaţiile de producţie a cimentului şi a clincherului menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE

1.   LIMITE ŞI EXHAUSTIVITATE

Nu există chestiuni specifice referitoare la limite.

2.   DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2

În instalaţiile de producţie a cimentului, emisiile de CO2 provin din următoarele surse şi fluxuri de emisie:

| — | calcinarea calcarului în materiile prime; |
| --- | --- |

—

calcinarea calcarului în materiile prime;

| — | combustibili fosili alternativi de alimentare a cuptoarelor; |
| --- | --- |

—

combustibili fosili alternativi de alimentare a cuptoarelor;

| — | materii prime şi combustibili fosili alternativi de cuptor; |
| --- | --- |

—

materii prime şi combustibili fosili alternativi de cuptor;

| — | combustibili de cuptor proveniţi din biomasă (deşeuri de biomasă); |
| --- | --- |

—

combustibili de cuptor proveniţi din biomasă (deşeuri de biomasă);

| — | combustibili care nu sunt de cuptor; |
| --- | --- |

—

combustibili care nu sunt de cuptor;

| — | conţinutul de carbon organic al varului şi al şistului argilos; |
| --- | --- |

—

conţinutul de carbon organic al varului şi al şistului argilos;

| — | materii prime utilizate pentru spălarea gazelor reziduale. |
| --- | --- |

—

materii prime utilizate pentru spălarea gazelor reziduale.

2.1.   CALCULUL EMISIILOR DE CO2

2.1.1.   EMISII DE ARDERE

Procesele de ardere, în cadrul cărora se utilizează diferite tipuri de combustibil (de exemplu, cocs, cărbune şi gaze naturale) şi care au loc în instalaţii de producţie a cimentului şi a clincherului, se monitorizează şi raportează în conformitate cu anexa II.

2.1.2.   EMISII DE PROCES

Emisiile de CO2 de proces rezultă din calcinarea carbonaţilor în materiile prime utilizate pentru producerea clincherului (2.1.2.1), din calcinarea totală sau parţială a prafului de ciment de cuptor (2.1.2.2) sau în anumite cazuri din conţinutul de carbon necalcinat al materiilor prime (2.1.2.3).

2.1.2.1.   CO2 rezultat din producţia de clincher

Emisiile se calculează pe baza conţinutului de carbonat din intrarea de proces (metoda de calcul A) sau pe baza cantităţii de clincher produsă (metoda de calcul B). Aceste metode sunt echivalente şi pot fi folosite, în egală măsură, de către operator, pentru a valida rezultatele celeilalte metode.

Metoda de calcul A – pe baza intrării de cuptor

Calculul se bazează pe conţinutul de carbonat din intrările de proces (inclusiv praf sau zgură de furnal), praful de ciment (CKD) şi praful de by-pass fiind deduse din consumul de materie primă şi din emisiile respective calculate în conformitate cu secţiunea 2.1.2.2, caz în care CDK şi praful secundar părăsesc cuptorul. Carbonul necalcinat se calculează conform acestei metode, astfel încât secţiunea 2.1.2.3 nu se aplică.

CO2 se calculează conform formulei următoare:

Formula

unde:

(a)   Date de activitate

Cu excepţia cazului în care materia brută ca atare este caracterizată, aceste cerinţe se aplică în mod separat fiecărei intrări de cuptor relevante care conţine carbon (altele decât combustibilii), de exemplu, var sau şist argilos, evitând dubla contabilizare sau omisiunile rezultate din materiile returnate sau secundare. Cantitatea netă de materie primă poate fi determinată cu ajutorul unui raport de materie primă empirică/clincher specifice instalaţiei care trebuie actualizată cel puţin o dată pe an, prin aplicarea celor mai bune ghiduri practice industriale.

Nivelul 1

Cantitatea netă relevantă de intrare de cuptor [t] consumată în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %.

Nivelul 2

Cantitatea netă relevantă de intrare de cuptor [t] consumată în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±5,0 %.

Nivelul 3

Cantitatea netă relevantă de intrare de cuptor [t] consumată în timpul perioadei de raportare se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %.

(b)   Factor de emisie

Factorii de emisie se calculează şi se raportează în unităţi de masă de CO2 eliberat la o tonă din fiecare intrare relevantă de cuptor. Raporturile stoechiometrice prezentate în tabelul de mai jos se utilizează pentru a transforma datele de compoziţie în factori de emisie.

Nivelul 1

Determinarea cantităţii de carbonaţi relevanţi care includ CaCO3 şi MgCO3, conţinută în fiecare materie de intrare de cuptor, se realizează în conformitate cu secţiunea 13 din anexa I. Acest lucru poate fi realizat cu ajutorul metodelor termogravimetrice.

Tabelul 1

Raporturi stoechiometrice

| Substanţa | Raporturi stoechiometrice |
| --- | --- |
| CaCO3 | 0,440 [t CO2/t CaCO3] |
| MgCO3 | 0,522 [t CO2/t MgCO3] |
| FeCO3 | 0,380 [t CO2/t FeCO3] |
| C | 3,664 [t CO2/t C] |

Substanţa

Raporturi stoechiometrice

CaCO3

0,440 [t CO2/t CaCO3]

MgCO3

0,522 [t CO2/t MgCO3]

FeCO3

0,380 [t CO2/t FeCO3]

C

3,664 [t CO2/t C]

(c)   Factor de conversie

Nivelul 1

Carbonaţii care părăsesc cuptorul sunt consideraţi a fi egali cu zero, luându-se în considerare calcinarea completă şi un factor de conversie egal cu 1.

Nivelul 2

Carbonaţii şi orice alt carbon care părăsesc cuptorul de clincher se calculează cu ajutorul unui factor de conversie cu o valoare cuprinsă între 0 şi 1. Operatorul poate aplica conversia completă pentru una sau mai multe intrări de cuptor şi poate atribui carbonaţii netransformaţi sau orice alt carbon intrării/intrărilor de cuptor rămasă/rămase. Determinarea suplimentară a parametrilor chimici importanţi ai produselor se realizează în conformitate cu secţiunea 13 din anexa I.

Metoda de calcul B – bazată pe producţia de clincher

Metoda de calcul se bazează pe cantitatea de clincher produsă. CO2 se calculează conform formulei următoare:

Emisii de CO2clincher = date de activitate * factor de emisie * factor de conversie

CO2 eliberat în urma calcinării prafului din cuptoarele de ciment şi a prafului de by-pass se calculează în privinţa instalaţiilor în care acest praf se elimină din cuptor (a se vedea 2.1.2.2), alături de emisiile potenţiale rezultate din carbonul necalcinat prezent în materia primă (a se vedea 2.1.2.3). Emisiile provenite în urma producţiei de clincher, precum şi cele rezultate din praful din cuptoarele de ciment, din praful de by-pass şi din carbonul necalcinat din materiile de intrare se calculează separat şi se adună la totalul emisiilor conform formulei:

Emisii de CO2
  total proces [t] = Emisii de CO2clincher [t] + Emisii de CO2praf [t] + Emisii de CO2carbon necalcinat

EMISII LEGATE DE PRODUCŢIA DE CLINCHER

(a)   Date de activitate

Cantitatea de clincher [t] produsă în perioada de raportare se determină:

| — | fie prin cântărirea directă a clincherului; |
| --- | --- |

—

fie prin cântărirea directă a clincherului;

| — | fie pe baza furnizărilor de ciment, utilizând formula următoare (bilanţul materiei ia în considerare livrările şi furnizările de clincher, precum şi variaţiile de stoc ale acestuia): |
| --- | --- |

—

fie pe baza furnizărilor de ciment, utilizând formula următoare (bilanţul materiei ia în considerare livrările şi furnizările de clincher, precum şi variaţiile de stoc ale acestuia):

clincher produs [t] = [(furnizări de ciment [t] - variaţii de stoc de ciment [t])* raportul clincher/ciment [t clincher/t ciment] - (clincher furnizat [t]) + (clincher livrat [t]) - (variaţii de stoc de clincher [t])

Raportul ciment/clincher se calculează pentru fiecare dintre diferitele tipuri de produse din ciment, în conformitate cu dispoziţiile secţiunii 13 din anexa I sau rezultă din diferenţa dintre furnizările de ciment şi variaţiile de stoc şi toate materiile utilizate ca aditivi la ciment, inclusiv praful de by-pass şi praful de ciment de cuptor.

Nivelul 1

Cantitatea de clincher produsă [t] în perioada de raportare se calculează cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±5,0 %.

Nivelul 2

Cantitatea de clincher produsă [t] în perioada de raportare se calculează cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %.

(b)   Factor de emisie

Nivelul 1

Factor de emisie: 0,525 t CO2/t clincher

Nivelul 2

Operatorul aplică factorul de emisie specific ţării raportat de către statul membru respectiv în ultimul său inventar naţional prezentat Secretariatului Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite privind schimbările climatice.

Nivelul 3

Determinarea cantităţii de CaO şi MgO din produs se realizează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

Raporturile stoechiometrice prezentate în tabelul 2 se utilizează pentru a transforma datele de compoziţie în factori de emisie, presupunând că toată cantitatea de CaO şi MgO a rezultat din carbonaţii respectivi.

Tabelul 2

Raporturi stoechiometrice

| Oxid | Raporturi stoechiometrice
  [t CO2]/[t oxid alcalino-pământos] |
| --- | --- |
| CaO | 0,785 |
| MgO | 1,092 |

Oxid

Raporturi stoechiometrice

[t CO2]/[t oxid alcalino-pământos]

CaO

0,785

MgO

1,092

(c)   Factor de conversie

Nivelul 1

Cantitatea de CaO şi MgO (necalcinată) conţinută în materiile prime este considerată în mod conservator a fi egală cu zero, astfel încât întreaga cantitate de Ca şi Mg din produs este considerată că a rezultat din materiile prime de carbonat, fapt evidenţiat de factorii de conversie cu valoarea 1.

Nivelul 2

Cantitatea de CaO şi MgO (necalcinată) conţinută în materiile prime se reflectă cu ajutorul factorilor de conversie cu o valoare cuprinsă între 0 şi 1, valoarea 1 corespunzând unei conversii complete a carbonaţilor din materiile prime în oxizi. Determinarea suplimentară a parametrilor chimici importanţi ai materiilor prime se realizează în conformitate cu secţiunea 13 din anexa I. Acest lucru poate fi realizat cu ajutorul metodelor termogravimetrice.

2.1.2.2.   EMISII LEGATE DE PRAFUL ELIMINAT

CO2 provenit din praful de by-pass sau din praful de ciment de cuptor (CKD) care părăseşte sistemul de cuptor se calculează pe baza cantităţilor eliberate de praf şi a factorului de emisie al clincherului (dar cu potenţiale conţinuturi de CaO şi MgO diferite), corectat în funcţie de calcinarea parţială a CKD. Emisiile se calculează după cum urmează:

Emisii de CO2praf = date de activitate * factor de emisie

unde:

(a)   Date de activitate

Nivelul 1

Cantitatea [t] de praf CKD sau de praf de by-pass (dacă este relevant) eliminată în timpul perioadei de raportare se determină utilizând cele mai bune ghiduri de practică industriale.

Nivelul 2

Cantitatea [t] de praf CKD sau de praf de by-pass (dacă este relevant) eliminată în timpul perioadei de raportare se calculează cu o marjă de incertitudine maximă admisă de ±7,5 %.

(b)   Factor de emisie

Nivelul 1

Se utilizează valoarea de referinţă de 0,525 t CO2 per tonă de CKD sau de praf de by-pass care părăsesc cuptorul.

Nivelul 2

Factorul de emisie [t CO2/t] pentru praful CKD sau pentru praful de by-pass eliminate din sistemul cuptorului se calculează pe baza gradului de calcinare şi pe compoziţie. Gradul de calcinare şi compoziţia se determină cel puţin o dată pe an, în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

Relaţia dintre gradul de calcinare a CKD şi emisiile de CO2 pe tonă de CKD nu este lineară. Aceasta poate fi aproximată prin următoarea formulă:

Formula

unde:

| EFCKD | = | factorul de emisie pentru praful din cuptoarele de ciment calcinat parţial [t CO2/t CKD]; |
| --- | --- | --- |
| EFCli | = | factorul de emisie al clincherului specific instalaţiei ([CO2/t clincher]; |
| d | = | gradul de calcinare a CKD (CO2 eliberat ca % din CO2 total provenit din carbonaţii din amestecul brut). |

EFCKD

=

factorul de emisie pentru praful din cuptoarele de ciment calcinat parţial [t CO2/t CKD];

EFCli

=

factorul de emisie al clincherului specific instalaţiei ([CO2/t clincher];

d

=

gradul de calcinare a CKD (CO2 eliberat ca % din CO2 total provenit din carbonaţii din amestecul brut).

2.1.2.3.   EMISII PROVENITE DIN CARBONUL NECALCINAT

Emisiile provenite din carbon necalcinat conţinut în var, şist argilos sau materii prime alternative (de exemplu cenuşa zburătoare) utilizat în materia brută în cuptor se determină conform următoarei formule:

Emisii de CO2brut necalcinat = date de activitate * factor de emisie * factor de conversie

unde:

(a)   Date de activitate

Nivelul 1

Cantitatea de materie primă consumată în perioada de raportare se calculează cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ± 15 %.

Nivelul 2

Cantitatea de materie primă consumată în perioada de raportare se calculează cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %.

(b)   Factor de emisie

Nivelul 1

Conţinutul de carbon necalcinat în materia primă relevantă se determină utilizând cele mai bune ghiduri de practică industriale.

Nivelul 2

Conţinutul de carbon necalcinat în materia primă relevantă se determină cel puţin anual în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

(c)   Factor de conversie

Nivelul 1

Factor de conversie: 1,0.

Nivelul 2

Factorul de conversie se calculează aplicând cea mai bună practică industrială.

2.2.   MĂSURAREA EMISIILOR DE CO2

Se aplică orientările privind măsurarea prevăzute în anexa I.

ANEXA VIII

Orientări specifice activităţii privind instalaţiile de producţie a varului menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE

1.   LIMITE ŞI EXHAUSTIVITATE

Nu există chestiuni specifice referitoare la limite.

2.   DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2

În instalaţiile de producţie a varului, emisiile de CO2 provin din următoarele surse şi fluxuri de emisie:

| — | calcinarea varului şi dolomitului în materiile prime; |
| --- | --- |

—

calcinarea varului şi dolomitului în materiile prime;

| — | combustibili fosili alternativi de alimentare a cuptoarelor; |
| --- | --- |

—

combustibili fosili alternativi de alimentare a cuptoarelor;

| — | materii prime şi combustibili fosili alternativi de cuptor; |
| --- | --- |

—

materii prime şi combustibili fosili alternativi de cuptor;

| — | combustibili de cuptor proveniţi din biomasă (deşeuri de biomasă); |
| --- | --- |

—

combustibili de cuptor proveniţi din biomasă (deşeuri de biomasă);

| — | alţi combustibili. |
| --- | --- |

—

alţi combustibili.

2.1.   CALCULUL EMISIILOR DE CO2

2.1.1.   EMISII DE ARDERE

Procesele de ardere care implică diferite tipuri de combustibil (de exemplu cărbune, cocs de petrol, păcură şi gaz natural şi întreaga gamă de combustibili proveniţi din deşeuri) şi care se desfăşoară în instalaţiile de producţie a varului se monitorizează şi raportează în conformitate cu anexa II.

2.1.2.   EMISII DE PROCES

Emisii relevante rezultă din materiile prime în timpul calcinării şi din oxidarea carbonului organic. În timpul calcinării în cuptor, din materiile prime se eliberează CO2 provenit din carbonaţi. CO2 provenit din calcinare este legat direct de producţia de var. La nivelul instalaţiei, CO2 provenit din calcinare poate fi calculat în două moduri: pe baza conţinutului de carbonat de calciu şi de magneziu din materiile prime (în principal calcar şi dolomit) care intră în proces (metoda de calcul A) sau pe baza cantităţii de oxizi de calciu şi magneziu din varul produs (metoda de calcul B). Aceste metode sunt echivalente şi pot fi folosite, în egală măsură, de către operator, pentru a valida rezultatele celeilalte metode.

Metoda de calcul A – Carbonaţi

Calculul se bazează pe cantitatea de carbonat de calciu şi magneziu din materiile prime consumate. Se utilizează următoarea formulă:

Formula

(a)   Date de activitate

Aceste cerinţe se aplică separat fiecărei intrări relevante de cuptor ce conţine carbon (alta decât combustibili), de exemplu cretă sau calcar, evitând dubla contabilizare sau omisiunile rezultate din materiile de întoarcere sau de by-pass.

Nivelul 1

Cantitatea de intrare relevantă de cuptor [t] consumată în perioada de raportare se determină de către operator cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %.

Nivelul 2

Cantitatea de intrare relevantă de cuptor [t] consumată în perioada de raportare se determină de către operator cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±5,0 %.

Nivelul 3

Cantitatea de intrare relevantă de cuptor [t] consumată în perioada de raportare se determină de către operator cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %.

(b)   Factor de emisie

Nivelul 1

Factorii de emisie se calculează şi se raportează în unităţi de masă de CO2 eliberat pe tona de intrare relevantă de cuptor. Raporturile stoechiometrice prezentate în tabelul 1 de mai jos se utilizează pentru a transforma datele de compoziţie în factori de emisie.

Determinarea cantităţii CaCO3 şi MgCO3 şi de carbon organic (dacă este relevant) conţinute în fiecare materie relevantă de intrare de cuptor se realizează în conformitate cu secţiunea 13 din anexa I.

Tabelul 1

Raporturi stoechiometrice

| Substanţa | Raporturi stoechiometrice |
| --- | --- |
| CaCO3 | 0,440 [t CO2/t CaCO3] |
| MgCO3 | 0,522 [t CO2/t MgCO3] |

Substanţa

Raporturi stoechiometrice

CaCO3

0,440 [t CO2/t CaCO3]

MgCO3

0,522 [t CO2/t MgCO3]

(c)   Factor de conversie

Nivelul 1

Carbonaţii care părăsesc cuptorul sunt consideraţi, în mod conservator, a fi egali cu zero, luându-se în considerare calcinarea completă şi un factor de conversie egal cu 1.

Nivelul 2

Carbonaţii care părăsesc cuptorul sub formă de var se calculează cu ajutorul unui factor de conversie cu o valoare cuprinsă între 0 şi 1. Operatorul poate aplica conversia completă pentru una sau mai multe intrări de cuptor şi poate atribui carbonaţii netransformaţi intrării/intrărilor de cuptor rămasă/rămase. Determinarea suplimentară a parametrilor chimici importanţi ai produselor se realizează în conformitate cu secţiunea 13 din anexa I.

Metoda de calcul B – Oxizi alcalino-pământoşi

Emisiile de CO2 provin din calcinarea carbonaţilor şi se calculează pe baza cantităţilor de CaO şi MgO conţinuţi în varul produs. Cantităţile de CaO şi MgO deja calcinate care intră în cuptor, de exemplu sub formă de cenuşă zburătoare şi de materii prime cu un conţinut semnificativ de CaO sau MgO trebuie luate în considerare, fapt ce se realizează cu ajutorul factorului de conversie. Trebuie să se ţină seama, de asemenea, în mod adecvat, şi de praful de ciment de cuptor eliminat din sistem.

Emisii provenite din carbonaţi

Se utilizează următoarea formulă de calcul:

Formula

(a)   Date de activitate

Nivelul 1

Cantitatea de var [t] produsă în perioada de raportare se determină de către operator cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±5,0 %.

Nivelul 2

Cantitatea de var [t] produsă în perioada de raportare se determină de către operator cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %.

(b)   Factori de emisie

Nivelul 1

Determinarea cantităţii de CaO şi MgO din produs se realizează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

Raporturile stoechiometrice prezentate în tabelul 2 se utilizează pentru a transforma datele de compoziţie în factori de emisie, presupunând că toată cantitatea de CaO şi MgO a rezultat din carbonaţii respectivi.

Tabelul 2

Raporturi stoechiometrice

| Oxid | Raporturi stoechiometrice [t CO2]/[t oxid alcalino-pământos] |
| --- | --- |
| CaO | 0,785 |
| MgO | 1,092 |

Oxid

Raporturi stoechiometrice [t CO2]/[t oxid alcalino-pământos]

CaO

0,785

MgO

1,092

(c)   Factor de conversie

Nivelul 1

Cantitatea de CaO şi MgO conţinută în materiile prime este considerată în mod conservator a fi egală cu zero, astfel încât toată cantitatea de Ca şi Mg din produs este considerată că a rezultat din carbonatul din materiile prime, fapt evidenţiat de factorii de conversie cu valoarea 1.

Nivelul 2

Cantitatea de CaO şi MgO conţinută deja în materiile prime se reflectă cu ajutorul factorilor de conversie cu o valoare cuprinsă între 0 şi 1, valoarea 1 corespunzând unei conversii complete a carbonaţilor din materiile prime în oxizi. Determinarea suplimentară a parametrilor chimici ai materiilor prime se realizează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

2.2.   MĂSURAREA EMISIILOR DE CO2

Se aplică orientările privind măsurarea prevăzute în anexa I.

ANEXA IX

Orientări specifice activităţii privind instalaţiile de producţie a sticlei menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE

1.   LIMITE ŞI EXHAUSTIVITATE

În cazul în care, la nivelul instalaţiei, se realizează spălarea gazelor reziduale şi emisiile rezultate nu sunt considerate ca parte a emisiilor de proces ale instalaţiei, emisiile se calculează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în anexa II.

Prezenta anexă se aplică, de asemenea, instalaţiilor de producţie a sticlei solubile şi a fibrei sintetice/minerale.

2.   DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2

În instalaţiile de producţie a sticlei, emisiile de CO2 provin din următoarele surse şi fluxuri de emisie:

| — | descompunerea carbonaţilor alcalini şi alcalino-pământoşi în timpul topirii materiilor prime; |
| --- | --- |

—

descompunerea carbonaţilor alcalini şi alcalino-pământoşi în timpul topirii materiilor prime;

| — | combustibili fosili convenţionali; |
| --- | --- |

—

combustibili fosili convenţionali;

| — | materii prime şi combustibili fosili alternativi; |
| --- | --- |

—

materii prime şi combustibili fosili alternativi;

| — | combustibili proveniţi din biomasă (deşeuri de biomasă); |
| --- | --- |

—

combustibili proveniţi din biomasă (deşeuri de biomasă);

| — | alţi combustibili; |
| --- | --- |

—

alţi combustibili;

| — | aditivi cu conţinut de carbon, inclusiv cocs şi praf de cărbune; |
| --- | --- |

—

aditivi cu conţinut de carbon, inclusiv cocs şi praf de cărbune;

| — | spălarea gazelor reziduale. |
| --- | --- |

—

spălarea gazelor reziduale.

2.1.   CALCULUL EMISIILOR DE CO2

2.1.1.   EMISII DE ARDERE

Procesele de ardere care se desfăşoară în instalaţiile de producţie a sticlei se monitorizează şi raportează în conformitate cu anexa II.

2.1.2.   EMISII DE PROCES

În timpul topirii în cuptor, se eliberează CO2 care provine din carbonaţii conţinuţi în materiile prime şi care rezultă în urma neutralizării HF, HCl şi SO2 din gazele reziduale cu calcar şi alţi carbonaţi. Emisiile rezultate din descompunerea carbonaţilor în timpul procesului de topire şi din spălarea gazelor reziduale fac parte din emisiile instalaţiei. Acestea se adaugă la totalul emisiilor, dar, în măsura în care acest lucru este posibil, se raportează separat.

Cantitatea de CO2 provenit din materii prime şi eliberat în timpul topirii în furnal este legată direct de producţia de sticlă şi se calculează pe baza cantităţii transformate de carbonaţi din materiile prime – în principal hidroxid de sodiu, var/calcar, dolomită şi alţi carbonaţi alcalini şi alcalino-pământoşi suplimentaţi cu sticlă reciclabilă care nu conţine carbonaţi (cioburi de sticlă).

Calculul se bazează pe cantitatea de carbonaţi consumată. Se utilizează următoarea formulă:

Formula

(a)   Date de activitate

Datele de activitate reprezintă cantitatea [t] de carbonaţi conţinută în materiile prime sau în aditivi având legătură cu emisiile de CO2 furnizate şi prelucrate în instalaţie, în timpul perioadei de raportare, în vederea producerii sticlei.

Nivelul 1

Masa totală [t] de carbonaţi din materiile prime şi cantitatea de carbon conţinută de aditivi consumată în perioada de raportare se determină pentru fiecare tip de materie primă de către operator sau furnizor cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %.

Nivelul 2

Masa totală [t] de carbonaţi din materiile prime şi cantitatea de carbon conţinută de aditivi consumată în perioada de raportare se determină pentru fiecare tip de materie primă de către operator sau furnizor cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±1,5 %.

(b)   Factor de emisie

Carbonaţi:

Factorii de emisie se calculează şi raportează în unităţi de masă de CO2 eliminat la tona de carbonat din materia primă. Raporturile stoechiometrice prezentate în tabelul 1 de mai jos se utilizează pentru a transforma datele de compoziţie în factori de emisie.

Nivelul 1

Puritatea materiilor relevante de intrare se determină cu ajutorul celei mai bune practici industriale. Valorile derivate se ajustează conform conţinutului de umiditate al carbonatului şi de gangă din materiile prime.

Nivelul 2

Determinarea cantităţii relevante de carbonaţi conţinute în fiecare materie relevantă de intrare se realizează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

Tabelul 1

Factori de emisie stoechiometrici

| Carbonat | Factor de emisie
  [t CO2/t carbonat] | Observaţii |
| --- | --- | --- |
| CaCO3 | 0,440 | |
| MgCO3 | 0,522 | |
| Na2CO3 | 0,415 | |
| BaCO3 | 0,223 | |
| Li2CO3 | 0,596 | |
| K2CO3 | 0,318 | |
| SrCO3 | 0,298 | |
| NaHCO3 | 0,524 | |
| În general:
  XY(CO3)Z | Factor de emisie =
  [MCO2]/{Y * [Mx] + Z * [MCO3
  2-]} | X = metal alcalino-pământos sau alcalin
  Mx = greutatea moleculară a X în [g/mol]
  MCO2 = greutatea moleculară a CO2 = 44 [g/mol]
  MCO3
  2- = greutatea moleculară a CO3
  2- = 60 [g/mol]






  Y | = număr stoechiometric al X
  = 1 (pentru metale alcalino-pământoase)
  = 2 (pentru metale alcaline) |

Carbonat

Factor de emisie

[t CO2/t carbonat]

Observaţii

CaCO3

0,440

MgCO3

0,522

Na2CO3

0,415

BaCO3

0,223

Li2CO3

0,596

K2CO3

0,318

SrCO3

0,298

NaHCO3

0,524

În general:

XY(CO3)Z

Factor de emisie =

[MCO2]/{Y * [Mx] + Z * [MCO3
  2-]}

X = metal alcalino-pământos sau alcalin

Mx = greutatea moleculară a X în [g/mol]

MCO2 = greutatea moleculară a CO2 = 44 [g/mol]

MCO3
  2- = greutatea moleculară a CO3
  2- = 60 [g/mol]

Y

= număr stoechiometric al X

= 1 (pentru metale alcalino-pământoase)

= 2 (pentru metale alcaline)

Z = număr stoechiometric al CO3
  2- = 1

2.2.   MĂSURAREA EMISIILOR DE CO2

Se aplică orientările privind măsurarea prevăzute în anexa I.

ANEXA X

Orientări specifice activităţii privind instalaţiile de producţie a produselor ceramice menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE

1.   LIMITE ŞI EXHAUSTIVITATE

Nu există chestiuni specifice referitoare la limite.

2.   DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2

În instalaţiile de producţie a produselor ceramice, emisiile de CO2 provin din următoarele surse şi fluxuri de emisie:

| — | combustibili fosili convenţionali de alimentare a cuptoarelor; |
| --- | --- |

—

combustibili fosili convenţionali de alimentare a cuptoarelor;

| — | combustibili fosili alternativi de alimentare a cuptoarelor; |
| --- | --- |

—

combustibili fosili alternativi de alimentare a cuptoarelor;

| — | combustibili de cuptor proveniţi din biomasă; |
| --- | --- |

—

combustibili de cuptor proveniţi din biomasă;

| — | calcinarea calcarului/dolomitei şi a altor carbonaţi din materiile prime; |
| --- | --- |

—

calcinarea calcarului/dolomitei şi a altor carbonaţi din materiile prime;

| — | calcarul destinat reducerii poluanţilor atmosferici şi spălării altor gaze reziduale; |
| --- | --- |

—

calcarul destinat reducerii poluanţilor atmosferici şi spălării altor gaze reziduale;

| — | aditivi fosili/de biomasă utilizaţi pentru a creşte porozitatea, de exemplu, polistiren rezultat ca urmare a producţiei de hârtie sau rumeguş; |
| --- | --- |

—

aditivi fosili/de biomasă utilizaţi pentru a creşte porozitatea, de exemplu, polistiren rezultat ca urmare a producţiei de hârtie sau rumeguş;

| — | material organic fosil din materia primă argiloasă sau alte materii prime. |
| --- | --- |

—

material organic fosil din materia primă argiloasă sau alte materii prime.

2.1.   CALCULUL EMISIILOR DE CO2

2.1.1.   EMISII DE ARDERE

Procesele de ardere care se desfăşoară în instalaţiile de producţie a produselor ceramice se monitorizează şi raportează în conformitate cu anexa II.

2.1.2.   EMISII DE PROCES

Cantitatea de CO2 se eliberează în timpul calcinării materiilor prime în cuptor şi a oxidării materiei organice din argilă şi aditivi, precum şi din neutralizarea HF, HCl şi SO2 din gazele reziduale cu calcar şi cu alţi carbonaţi sau din alte procese de spălare a gazelor reziduale. Emisiile provenite din descompunerea carbonaţilor şi din oxidarea materialului organic în cuptor, precum şi din spălarea gazelor reziduale fac parte din emisiile instalaţiei. Acestea se adaugă la totalul emisiilor, dar, în măsura în care este posibil, se raportează separat. Calculul se realizează după cum urmează:

Emisiitotal de CO2 [t] = emisiimaterii intrare CO2 [t] + emisiispălare reziduuri CO2 [t]

2.1.2.1.   CO2 DIN MATERII PRIME

Cantitatea de CO2 provenit din carbonaţi şi din carbonul conţinut în alte materii de intrare se calculează utilizând fie metoda de calcul bazată pe cantitatea de carbon organic şi anorganic din materiile prime (de exemplu, diferiţi carbonaţi, conţinutul organic al argilei şi aditivilor) care este transformat în proces (metoda de calcul A), fie metoda bazată pe cantitatea de oxizi alcalino-pământoşi din ceramica produsă (metoda de calcul B). Aceste două metode sunt considerate echivalente în ceea ce priveşte ceramica pe bază de argilă purificată sau sintetică. Metoda de calcul A se aplică în privinţa produselor ceramice bazate pe argilă neprelucrată, precum şi în toate cazurile în care se utilizează argilă sau aditivi cu un conţinut semnificativ de carbon.

Metoda de calcul A – Intrări de carbon

Metoda se bazează pe intrarea de carbon (organică sau anorganică) din fiecare materie primă relevantă, de exemplu, tipuri de argilă, amestecuri de argilă sau aditivi. Cuarţul/siliciul, feldspatul, caolinul şi talcul mineral nu reprezintă surse relevante de carbon.

Datele de activitate, factorul de emisie şi factorul de conversie se referă la o stare obişnuită a materiei, preferabil la starea uscată.

Se utilizează următoarea formulă de calcul:

Emisii de CO2 [t CO2] = Σ {date de activitate * factor de emisie * factor de conversie}

unde:

(a)   Date de activitate

Aceste cerinţe se aplică separat fiecărei materii prime relevante care conţine carbon (altele decât combustibilii), de exemplu, argila şi aditivii, evitând dubla contabilizare sau omisiunile rezultate din materii de întoarcere sau de by-pass.

Nivelul 1

Cantitatea fiecărei materii prime relevante sau de aditiv [t] consumată în perioada de raportare (cu excepţia pierderilor) se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %.

Nivelul 2

Cantitatea fiecărei materii prime relevante sau de aditiv [t] consumată în perioada de raportare (cu excepţia pierderilor) se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±5,0 %.

Nivelul 3

Cantitatea fiecărei materii prime relevante sau de aditiv [t] consumată în perioada de raportare (cu excepţia pierderilor) se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %.

(b)   Factor de emisie

Un factor de emisie total care conţine carbon organic şi carbon anorganic [„carbon total (TC)”] se poate aplica pentru fiecare sursă de combustibil (adică amestec de materie primă relevantă sau aditiv). În mod alternativ, se pot aplica pentru fiecare flux de combustibil doi factori de emisie diferiţi, unul pentru „carbonul total anorganic (TIC)” şi unul pentru „carbonul total organic (TOC)”. Dacă este cazul, se aplică raporturile stoechiometrice, pentru a transforma datele de compoziţie ale carbonaţilor individuali, după cum se prevede în tabelul 1 de mai jos. Determinarea fracţiunii de biomasă a aditivilor care nu este calificată drept biomasă pură se realizează conform dispoziţiilor prevăzute în secţiunea 13.4 din anexa I.

Tabelul 1

Raporturi stoechiometrice

| Carbonaţi | Raporturi stoechiometrice | |
| --- | --- | --- |
| CaCO3 | 0,440 [t CO2/t CaCO3] | |
| MgCO3 | 0,522 [t CO2/t MgCO3] | |
| BaCO3 | 0,223 [t CO2/t BaCO3] | |
| În general:
  XY(CO3)Z | Factor de emisie = [MCO2]/{Y * [Mx] + Z * [MCO3
  2-]} | X = metal alcalino-pământos sau alcalin
  Mx = greutatea moleculară a X în [g/mol]
  MCO2 = greutatea moleculară a CO2 = 44 [g/mol]
  MCO3
  2- = greutatea moleculară a CO3
  2- = 60 [g/mol]






  Y | = număr stoechiometric al X
  = 1 (pentru metale alcalino-pământoase)
  = 2 (pentru metale alcaline) |

Carbonaţi

Raporturi stoechiometrice

CaCO3

0,440 [t CO2/t CaCO3]

MgCO3

0,522 [t CO2/t MgCO3]

BaCO3

0,223 [t CO2/t BaCO3]

În general:

XY(CO3)Z

Factor de emisie = [MCO2]/{Y * [Mx] + Z * [MCO3
  2-]}

X = metal alcalino-pământos sau alcalin

Mx = greutatea moleculară a X în [g/mol]

MCO2 = greutatea moleculară a CO2 = 44 [g/mol]

MCO3
  2- = greutatea moleculară a CO3
  2- = 60 [g/mol]

Y

= număr stoechiometric al X

= 1 (pentru metale alcalino-pământoase)

= 2 (pentru metale alcaline)

Z = număr stoechiometric al CO3
  2- = 1

Nivelul 1

O valoare tradiţională de 0,2 tone de CaCO3 (corespunzătoare la 0,08794 tone de CO2) la o tonă de argilă uscată se aplică pentru calculul factorului de emisie, în locul rezultatelor analizelor.

Nivelul 2

Factorul de emisie pentru fiecare flux este calculat şi actualizat cel puţin o dată pe an, utilizând cea mai bună practică industrială care reflectă condiţiile specifice instalaţiei şi care corespunde amestecului de produs din instalaţie.

Nivelul 3

Determinarea compoziţiei materiilor prime relevante se realizează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

(c)   Factor de conversie

Nivelul 1

Carbonaţii sau altă cantitate de carbon care părăsesc cuptorul sub formă de produse sunt consideraţi, în mod conservator, a fi egali cu zero, luându-se în considerare calcinarea completă şi oxidarea reflectată de un factor de conversie egal cu 1.

Nivelul 2

Carbonaţii şi carbonul care părăsesc cuptorul se calculează cu ajutorul factorilor de conversie cu o valoare cuprinsă între 0 şi 1, valoarea 1 corespunzând unei conversii complete a carbonaţilor sau a celorlalte cantităţi de carbon. Determinarea suplimentară a parametrilor chimici importanţi ai produselor se realizează în conformitate cu secţiunea 13 din anexa I.

Metoda de calcul B – Oxizi alcalino-pământoşi

Calcinarea CO2 se calculează pe baza cantităţii de ceramică produsă şi a cantităţii de CaO, MgO şi de alţi oxizi alcalini (pământoşi) din ceramică (date de activitateIEŞIRE). Factorul de emisie se corectează pentru cantitatea de Ca, Mg şi de alţi oxizi alcalini/alcalino-pământoşi deja calcinaţi care intră în cuptor (date de activitateINTRARE), de exemplu, combustibili alternativi şi materii prime cu un conţinut relevant de Ca sau Mg. Se utilizează următoarea formulă de calcul:

Emisii de CO2 [t CO2] = Σ {date de activitate * factor de emisie * factor de conversie}

unde:

(a)   Date de activitate

Datele de activitate ale produselor sunt legate de producţia brută, inclusiv de produsele respinse şi cioburile rezultate din cuptoare şi din expediere.

Nivelul 1

Masa produselor în perioada de raportare se calculează cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %.

Nivelul 2

Masa produselor în perioada de raportare se calculează cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±5,0 %.

Nivelul 3

Masa produselor în perioada de raportare se calculează cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %.

(b)   Factor de emisie

Un factor de emisie total se calculează pe baza conţinutului oxizilor de metal relevanţi, de exemplu, CaO, MgO şi BaO din produs, utilizând raporturile stoechiometrice din tabelul 2.

Tabelul 2

Raporturi stoechiometrice

| Oxid | Raporturi stoechiometrice | Observaţii |
| --- | --- | --- |
| CaO | 0,785 [tone CO2 per tone de oxid] | |
| MgO | 1,092 [tone CO2 per tone de oxid] | |
| BaO | 0,287 [tone CO2 per tone de oxid] | |
| În general:
  XY(O)Z | Factor de emisie = [MCO2]/{Y * [Mx] + Z * [MO]} | X = metal alcalino-pământos sau alcalin
  Mx = greutatea moleculară a X în [g/mol]
  MCO2 = greutatea moleculară a CO2 = 44 [g/mol]
  MO = greutatea moleculară al O = 16 [g/mol]






  Y | = număr stoechiometric al X
  = 1 (pentru metale alcalino-pământoase)
  = 2 (pentru metale alcaline) |

Oxid

Raporturi stoechiometrice

Observaţii

CaO

0,785 [tone CO2 per tone de oxid]

MgO

1,092 [tone CO2 per tone de oxid]

BaO

0,287 [tone CO2 per tone de oxid]

În general:

XY(O)Z

Factor de emisie = [MCO2]/{Y * [Mx] + Z * [MO]}

X = metal alcalino-pământos sau alcalin

Mx = greutatea moleculară a X în [g/mol]

MCO2 = greutatea moleculară a CO2 = 44 [g/mol]

MO = greutatea moleculară al O = 16 [g/mol]

Y

= număr stoechiometric al X

= 1 (pentru metale alcalino-pământoase)

= 2 (pentru metale alcaline)

Z = număr stoechiometric al O = 1

Nivelul 1

O valoare tradiţională de 0,123 tone de CaO (corespunzătoare la 0,09642 tone de CO2) la o tonă de produs se aplică pentru calculul factorului de emisie, în locul rezultatelor analizelor.

Nivelul 2

Factorul de emisie este calculat şi actualizat cel puţin o dată pe an, utilizând cea mai bună practică industrială care reflectă condiţiile specifice instalaţiei şi care corespunde amestecului de produs din instalaţie.

Nivelul 3

Determinarea compoziţiei produselor se realizează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

(c)   Factor de conversie

Nivelul 1

Oxizii relevanţi din materiile prime sunt consideraţi, în mod tradiţional, egali cu 0, adică toată cantitatea de Ca, Mg, Ba şi de alţi oxizi alcalini relevanţi din produs este considerată ca provenind din cantitatea de carbonat conţinută în materiile prime, reflectată de factorul de conversie cu valoarea 1.

Nivelul 2

Oxizii relevanţi din materiile prime se reflectă cu ajutorul factorilor de conversie cu o valoare între 0 şi 1, valoarea 0 corespunzând unui conţinut total de oxid relevant conţinut deja în materia primă. Determinarea suplimentară a parametrilor chimici ai materiilor prime se realizează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în secţiunea 13 din anexa I.

2.1.2.2.   CO2 PROVENIT DIN CALCARUL UTILIZAT PENTRU REDUCEREA POLUANŢILOR ATMOSFERICI ŞI DIN SPĂLAREA ALTOR GAZE REZIDUALE

Cantitatea de CO2 provenit din reducerea poluanţilor atmosferici şi din spălarea altor gaze reziduale se calculează pe baza cantităţii de CaCO3 de intrare. Se evită dubla contabilizare a calcarului utilizat reciclat sub formă de materie primă în aceeaşi instalaţie.

Se utilizează următoarea formulă de calcul:

Emisii de CO2 [t CO2] = date de activitate * factor de emisie

unde:

(a)   Date de activitate

Nivelul 1

Cantitatea de CaCO3 uscat consumat în perioada de raportare se determină prin cântărirea de către operator sau de către furnizorii acestuia cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±7,5 %.

(b)   Factor de emisie

Nivelul 1

Se utilizează raporturile stoechiometrice ale CaCO3 prezentate în tabelul 1.

2.2.   MĂSURAREA EMISIILOR DE CO2

Se aplică orientările privind măsurarea prevăzute în anexa I.

ANEXA XI

Orientări specifice privind instalaţiile de producţie a celulozei şi a hârtiei menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE

1.   LIMITE ŞI EXHAUSTIVITATE

Sub rezerva autorităţii competente, în cazul în care din instalaţie se transferă CO2 rezultat din combustibili fosili, de exemplu, spre o instalaţie adiacentă de producere a carbonatului de calciu precipitat (PCC), aceste transferuri de CO2 nu sunt incluse în emisiile generate din instalaţie.

În cazul în care, la nivelul instalaţiei, se realizează spălarea gazelor reziduale şi emisiile rezultate nu sunt considerate ca parte a emisiilor de proces ale instalaţiei, emisiile se calculează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în anexa II.

2.   DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2

Procesele de producere a celulozei şi hârtiei cu potenţial de emitere de emisii de CO2 includ:

| — | cazane de electricitate, turbine cu gaz şi alte echipamente de ardere care produc aburi sau electricitate pentru instalaţie; |
| --- | --- |

—

cazane de electricitate, turbine cu gaz şi alte echipamente de ardere care produc aburi sau electricitate pentru instalaţie;

| — | cazane de regenerare şi alte echipamente de ardere a leşiei; |
| --- | --- |

—

cazane de regenerare şi alte echipamente de ardere a leşiei;

| — | incineratori; |
| --- | --- |

—

incineratori;

| — | cuptoare pentru var şi cuptoare de calcinare; |
| --- | --- |

—

cuptoare pentru var şi cuptoare de calcinare;

| — | spălarea gazelor reziduale; |
| --- | --- |

—

spălarea gazelor reziduale;

| — | uscătoare pe bază de combustibil fosil ars (de exemplu, uscătoare cu infraroşii). |
| --- | --- |

—

uscătoare pe bază de combustibil fosil ars (de exemplu, uscătoare cu infraroşii).

Tratarea apelor reziduale şi depozitele de deşeuri, inclusiv tratarea anaerobă a apelor reziduale sau operaţiunile de fermentare a nămolurilor, precum şi depozitele utilizate pentru stocarea deşeurilor rezultate din instalaţie, nu sunt menţionate în anexa I la Directiva 2003/87/CE. În consecinţă, emisiile provenite din aceste surse nu intră sub incidenţa Directivei 2003/87/CE.

2.1.   CALCULUL EMISIILOR DE CO2

2.1.1.   EMISII DE ARDERE

Emisiile rezultate din procesele de ardere care se desfăşoară în instalaţiile de producere a celulozei şi hârtiei se monitorizează în conformitate cu dispoziţiile prevăzute în anexa II.

2.1.2.   EMISII DE PROCES

Emisiile sunt rezultatul utilizării carbonaţilor ca produse chimice de adaos în fabricile de celuloză. Deşi pierderile de sodiu şi de calciu din sistemul de recuperare şi din zona de caustificare sunt, de obicei, compensate prin utilizarea de produse chimice altele decât carbonaţii, uneori se utilizează, totuşi, cantităţi reduse de carbonat de calciu (CaCO3) şi de carbonat de sodiu (Na2CO3), care produc emisii de CO2. Carbonul conţinut în aceste produse chimice este, de obicei, de origine fosilă, deşi, în unele cazuri (de exemplu, Na2CO3 achiziţionat de la fabrici de producere de semiceluloză pe bază de sodă), acesta poate proveni din biomasă.

În acest caz, carbonul din aceste produse chimice este eliberat sub formă de CO2 din cuptoarele de var sau din cuptoarele de regenerare. Aceste emisii se determină prin asumarea faptului că întregul conţinut de carbon din CaCO3 şi Na2CO3 utilizat în zonele de recuperare şi de caustificare este eliberat în atmosferă.

Calciul de adaos este necesar din cauza pierderilor din zona de caustificare, majoritatea pierderilor fiind sub formă de carbonat de calciu.

Emisiile de CO2 se calculează după cum urmează:

Emisii de CO2 = Σ {(date de activitatecarbonat * factor de emisie)}

unde:

(a)   Date de activitate

Date de activitatecarbonat reprezintă cantităţile de CaCO3 şi Na2CO3 consumate în proces.

Nivelul 1

Cantităţile [t] de CaCO3 şi Na2CO3 utilizate în proces se determină de către operator sau de către furnizorii acestuia cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±2,5 %.

Nivelul 2

Cantităţile [t] de CaCO3 şi Na2CO3 utilizate în proces se determină de către operator sau de către furnizorii acestuia cu o marjă de incertitudine maximă admisă mai mică de ±1,5 %.

(b)   Factor de emisie

Nivelul 1

Raporturile stoechiometrice [t CO2/t CaCO3] şi [t CO2/t Na2CO3] pentru carbonaţii care nu provin din biomasă sunt prezentate în tabelul 1. Carbonaţii proveniţi din biomasă se cântăresc cu un factor de emisie 0 [t CO2/t carbonat].

Tabelul 1

Factori de emisie stoechiometrici

| Tipul şi originea carbonatului | Factor de emisie
  [t CO2/t carbonat] |
| --- | --- |
| CaCO3 de adaos utilizat la fabricarea de celuloză | 0,440 |
| Na2CO3 de adaos utilizat la fabricarea de celuloză | 0,415 |

Tipul şi originea carbonatului

Factor de emisie

[t CO2/t carbonat]

CaCO3 de adaos utilizat la fabricarea de celuloză

0,440

Na2CO3 de adaos utilizat la fabricarea de celuloză

0,415

Aceste valori se ajustează în funcţie de conţinutul de umiditate şi de gangă din carbonaţii utilizaţi.

2.2.   MĂSURAREA EMISIILOR DE CO2

Se aplică orientările privind măsurarea prevăzute în anexa I.

ANEXA XII

Orientări privind determinarea emisiilor de gaze cu efect de seră prin sisteme de măsurare continuă a emisiilor

1.   LIMITE ŞI EXHAUSTIVITATE

Dispoziţiile prezentei anexe se referă la emisiile de gaze cu efect de seră provenite din activităţile care intră sub incidenţa Directivei 2003/87/CE. Emisiile de CO2 pot fi generate de mai multe surse de emisie situate la nivelul aceleiaşi instalaţii.

2.   DETERMINAREA EMISIILOR DE GAZE CU EFECT DE SERĂ

Nivelul 1

Pentru fiecare sursă de emisie se realizează, în perioada de raportare, o marjă totală de incertitudine privind emisiile totale mai mică de ± 10 %.

Nivelul 2

Pentru fiecare sursă de emisie se realizează, în perioada de raportare, o marjă totală de incertitudine privind emisiile totale mai mică de ±7,5 %.

Nivelul 3

Pentru fiecare sursă de emisie se realizează, în perioada de raportare, o marjă totală de incertitudine privind emisiile totale mai mică de ± 5 %.

Nivelul 4

Pentru fiecare sursă de emisie se realizează, în perioada de raportare, o marjă totală de incertitudine privind emisiile totale mai mică de ±2,5 %.

Metoda generală

Emisiile totale de gaze cu efect de seră (GHG) provenite dintr-o sursă de emisie în perioada de raportare se determină cu ajutorul formulei de mai jos. Determinarea parametrilor formulei este conformă dispoziţiilor prevăzute în secţiunea 6 din anexa I. În cazul în care, la nivelul unei instalaţii, există mai multe surse de emisie care nu pot fi măsurate ca fiind una, emisiile rezultate din aceste surse se măsoară separat şi se adaugă la totalul emisiilor generate în întreaga instalaţie în perioada de raportare de gazul specific instalaţiei.

Formula

unde:

Concentraţia GHG

Concentraţia GHG în gazul rezidual se determină prin măsurare continuă într-un punct reprezentativ.

Fluxul de gaz rezidual

Fluxul de gaz rezidual se poate determina utilizând una dintre următoarele formule.

METODA A

Fluxul de gaz rezidual Qe
  se calculează cu ajutorul metodei bilanţului masic, luând în considerare toţi parametrii semnificativi precum încărcările materiei de intrare, fluxul aerului de intrare, eficacitatea procesului etc., iar în ceea ce priveşte producţia, concentraţia de O2, concentraţiile de SO2 şi NOx etc.

Metoda de calcul specifică se aprobă de către autoritatea competentă ca parte a evaluării planului de monitorizare şi a metodei de monitorizare cuprinsă în acesta.

METODA B

Fluxul de gaz rezidual Q
  e
  se determină prin măsurarea continuă a fluxului într-un punct reprezentativ.

---