# Den Europæiske Unions C 259/2023

| | ISSN 1977-0871 |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 259 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 66. årgang21. juli 2023 |

ISSN 1977-0871

Den Europæiske Unions

Tidende

C 259

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

66. årgang21. juli 2023

---

| Indhold | Side |
| --- | --- |
| | II   Meddelelser |
| | MEDDELELSER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Europa-Kommissionen |
| 2023/C 259/01 | Meddelelse fra Kommissionen — Retningslinjer for anvendelsen af artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på horisontale samarbejdsaftaler | 1 |

Indhold

Side

II   Meddelelser

MEDDELELSER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Europa-Kommissionen

2023/C 259/01

Meddelelse fra Kommissionen — Retningslinjer for anvendelsen af artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på horisontale samarbejdsaftaler

1

---

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

II Meddelelser

MEDDELELSER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Europa-Kommissionen

| 21.7.2023 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 259/1 |
| --- | --- | --- | --- |

21.7.2023

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 259/1

---

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN —

Retningslinjer for anvendelsen af artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på horisontale samarbejdsaftaler

(2023/C 259/01)

INDHOLDSFORTEGNELSE

| 1. | Indledning | 7 |
| --- | --- | --- |

1.

| 1.1. | Retningslinjernes formål og struktur | 7 |
| --- | --- | --- |

1.1.

| 1.2. | Anvendelse af artikel 101 på horisontale samarbejdsaftaler | 8 |
| --- | --- | --- |

1.2.

| 1.2.1. | Indledning | 8 |
| --- | --- | --- |

1.2.1.

| 1.2.2. | Analysegrundlag | 10 |
| --- | --- | --- |

1.2.2.

| 1.2.3. | Vurdering efter artikel 101, stk. 1 | 11 |
| --- | --- | --- |

1.2.3.

| 1.2.4. | Konkurrencebegrænsende formål | 11 |
| --- | --- | --- |

1.2.4.

| 1.2.5. | Konkurrencebegrænsende virkninger | 12 |
| --- | --- | --- |

1.2.5.

| 1.2.6. | Accessoriske begrænsninger | 13 |
| --- | --- | --- |

1.2.6.

| 1.2.7. | Vurdering efter artikel 101, stk. 3 | 14 |
| --- | --- | --- |

1.2.7.

| 1.2.8. | Horisontale samarbejdsaftaler, der generelt falder uden for anvendelsesområdet for artikel 101, stk. 1 | 14 |
| --- | --- | --- |

1.2.8.

| 1.3. | Forholdet til anden vejledning, lovgivning og retspraksis | 15 |
| --- | --- | --- |

1.3.

| 2. | Forsknings- og udviklingsaftaler | 17 |
| --- | --- | --- |

2.

| 2.1. | Indledning | 17 |
| --- | --- | --- |

2.1.

| 2.2. | Gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler | 18 |
| --- | --- | --- |

2.2.

| 2.2.1. | Definition af forskning og udvikling i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler | 18 |
| --- | --- | --- |

2.2.1.

| 2.2.2. | Definition af FoU-aftaler i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler | 18 |
| --- | --- | --- |

2.2.2.

| 2.2.3. | Betingelser for fritagelse i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler | 20 |
| --- | --- | --- |

2.2.3.

| 2.2.4. | Alvorlige konkurrencebegrænsninger og begrænsninger, der falder uden for fritagelsen | 25 |
| --- | --- | --- |

2.2.4.

| 2.2.5. | Relevant tidspunkt for vurdering af, om betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er opfyldt | 27 |
| --- | --- | --- |

2.2.5.

| 2.2.6. | Inddragelse af gruppefritagelsen | 27 |
| --- | --- | --- |

2.2.6.

| 2.2.7. | Overgangsperiode | 28 |
| --- | --- | --- |

2.2.7.

| 2.3. | Individuel vurdering af FoU-aftaler efter artikel 101, stk. 1 | 28 |
| --- | --- | --- |

2.3.

| 2.3.1. | Relevante markeder | 29 |
| --- | --- | --- |

2.3.1.

| 2.3.2. | De vigtigste konkurrenceproblemer | 29 |
| --- | --- | --- |

2.3.2.

| 2.3.3. | FoU-aftaler, der generelt ikke begrænser konkurrencen | 30 |
| --- | --- | --- |

2.3.3.

| 2.3.4. | Konkurrencebegrænsende formål | 30 |
| --- | --- | --- |

2.3.4.

| 2.3.5. | Konkurrencebegrænsende virkninger | 30 |
| --- | --- | --- |

2.3.5.

| 2.4. | Individuel vurdering af FoU-aftaler efter artikel 101, stk. 3 | 32 |
| --- | --- | --- |

2.4.

| 2.4.1. | Effektivitetsgevinster | 32 |
| --- | --- | --- |

2.4.1.

| 2.4.2. | Nødvendige begrænsninger | 32 |
| --- | --- | --- |

2.4.2.

| 2.4.3. | Fordele for forbrugerne | 32 |
| --- | --- | --- |

2.4.3.

| 2.4.4. | Ingen udelukkelse af konkurrencen | 32 |
| --- | --- | --- |

2.4.4.

| 2.5. | Relevant tidspunkt for vurderingen | 33 |
| --- | --- | --- |

2.5.

| 2.6. | Eksempler | 33 |
| --- | --- | --- |

2.6.

| 3. | Produktionsaftaler | 36 |
| --- | --- | --- |

3.

| 3.1. | Indledning | 36 |
| --- | --- | --- |

3.1.

| 3.2. | Relevante markeder | 38 |
| --- | --- | --- |

3.2.

| 3.3. | Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler | 39 |
| --- | --- | --- |

3.3.

| 3.3.1. | Produktionsaftaler omfattet af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler | 39 |
| --- | --- | --- |

3.3.1.

| 3.3.2. | Andre bestemmelser, der er omfattet af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler | 40 |
| --- | --- | --- |

3.3.2.

| 3.3.3. | Distribution i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler | 40 |
| --- | --- | --- |

3.3.3.

| 3.3.4. | Tjenesteydelser i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler | 41 |
| --- | --- | --- |

3.3.4.

| 3.3.5. | Markedsandelstærskel og fritagelsens varighed | 41 |
| --- | --- | --- |

3.3.5.

| 3.3.6. | Alvorlige konkurrencebegrænsninger i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler | 42 |
| --- | --- | --- |

3.3.6.

| 3.3.7. | Inddragelse af gruppefritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler | 42 |
| --- | --- | --- |

3.3.7.

| 3.3.8. | Overgangsperiode | 43 |
| --- | --- | --- |

3.3.8.

| 3.4. | Individuel vurdering af produktionsaftaler efter artikel 101, stk. 1 | 43 |
| --- | --- | --- |

3.4.

| 3.4.1. | De vigtigste konkurrenceproblemer | 43 |
| --- | --- | --- |

3.4.1.

| 3.4.2. | Konkurrencebegrænsende formål | 44 |
| --- | --- | --- |

3.4.2.

| 3.4.3. | Konkurrencebegrænsende virkninger | 44 |
| --- | --- | --- |

3.4.3.

| 3.5. | Individuel vurdering af produktionsaftaler efter artikel 101, stk. 3 | 47 |
| --- | --- | --- |

3.5.

| 3.5.1. | Effektivitetsgevinster | 47 |
| --- | --- | --- |

3.5.1.

| 3.5.2. | Nødvendige begrænsninger | 48 |
| --- | --- | --- |

3.5.2.

| 3.5.3. | Fordele for forbrugerne | 48 |
| --- | --- | --- |

3.5.3.

| 3.5.4. | Ingen udelukkelse af konkurrencen | 48 |
| --- | --- | --- |

3.5.4.

| 3.6. | Aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur | 48 |
| --- | --- | --- |

3.6.

| 3.7. | Eksempler | 51 |
| --- | --- | --- |

3.7.

| 4. | Indkøbsaftaler | 55 |
| --- | --- | --- |

4.

| 4.1. | Indledning | 55 |
| --- | --- | --- |

4.1.

| 4.2. | Vurdering efter artikel 101, stk. 1 | 56 |
| --- | --- | --- |

4.2.

| 4.2.1. | De vigtigste konkurrenceproblemer | 56 |
| --- | --- | --- |

4.2.1.

| 4.2.2. | Konkurrencebegrænsende formål | 56 |
| --- | --- | --- |

4.2.2.

| 4.2.3. | Konkurrencebegrænsende virkninger | 58 |
| --- | --- | --- |

4.2.3.

| 4.3. | Vurdering efter artikel 101, stk. 3 | 61 |
| --- | --- | --- |

4.3.

| 4.3.1. | Effektivitetsgevinster | 61 |
| --- | --- | --- |

4.3.1.

| 4.3.2. | Nødvendige begrænsninger | 61 |
| --- | --- | --- |

4.3.2.

| 4.3.3. | Fordele for forbrugerne | 61 |
| --- | --- | --- |

4.3.3.

| 4.3.4. | Ingen udelukkelse af konkurrencen | 62 |
| --- | --- | --- |

4.3.4.

| 4.4. | Eksempler | 62 |
| --- | --- | --- |

4.4.

| 5. | Markedsføringsaftaler | 66 |
| --- | --- | --- |

5.

| 5.1. | Indledning | 66 |
| --- | --- | --- |

5.1.

| 5.2. | Vurdering efter artikel 101, stk. 1 | 67 |
| --- | --- | --- |

5.2.

| 5.2.1. | De vigtigste konkurrenceproblemer | 67 |
| --- | --- | --- |

5.2.1.

| 5.2.2. | Konkurrencebegrænsende formål | 67 |
| --- | --- | --- |

5.2.2.

| 5.2.3. | Konkurrencebegrænsende virkninger | 68 |
| --- | --- | --- |

5.2.3.

| 5.3. | Vurdering efter artikel 101, stk. 3 | 69 |
| --- | --- | --- |

5.3.

| 5.3.1. | Effektivitetsgevinster | 69 |
| --- | --- | --- |

5.3.1.

| 5.3.2. | Nødvendige begrænsninger | 70 |
| --- | --- | --- |

5.3.2.

| 5.3.3. | Fordele for forbrugerne | 70 |
| --- | --- | --- |

5.3.3.

| 5.3.4. | Ingen udelukkelse af konkurrencen | 70 |
| --- | --- | --- |

5.3.4.

| 5.4. | Bydende konsortier | 70 |
| --- | --- | --- |

5.4.

| 5.5. | Eksempler | 73 |
| --- | --- | --- |

5.5.

| 6. | Informationsudveksling | 76 |
| --- | --- | --- |

6.

| 6.1. | Indledning | 76 |
| --- | --- | --- |

6.1.

| 6.2. | Vurdering efter artikel 101, stk. 1 | 77 |
| --- | --- | --- |

6.2.

| 6.2.1. | Indledning | 77 |
| --- | --- | --- |

6.2.1.

| 6.2.2. | De vigtigste konkurrenceproblemer i forbindelse med udveksling af kommercielt følsomme oplysninger | 78 |
| --- | --- | --- |

6.2.2.

| 6.2.3. | De udvekslede oplysningers art | 80 |
| --- | --- | --- |

6.2.3.

| 6.2.4. | Arten af udveksling af kommercielt følsomme oplysninger | 83 |
| --- | --- | --- |

6.2.4.

| 6.2.5. | Markedskarakteristika | 87 |
| --- | --- | --- |

6.2.5.

| 6.2.6. | Konkurrencebegrænsende formål | 88 |
| --- | --- | --- |

6.2.6.

| 6.2.7. | Konkurrencebegrænsende virkning | 90 |
| --- | --- | --- |

6.2.7.

| 6.3. | Vurdering efter artikel 101, stk. 3 | 91 |
| --- | --- | --- |

6.3.

| 6.3.1. | Effektivitetsgevinster | 91 |
| --- | --- | --- |

6.3.1.

| 6.3.2. | Nødvendige begrænsninger | 92 |
| --- | --- | --- |

6.3.2.

| 6.3.3. | Fordele for forbrugerne | 92 |
| --- | --- | --- |

6.3.3.

| 6.3.4. | Ingen udelukkelse af konkurrencen | 92 |
| --- | --- | --- |

6.3.4.

| 6.4. | Eksempler, selvevalueringsproces og tabel med vejledning om ansvar i forskellige sammenhænge | 92 |
| --- | --- | --- |

6.4.

| 7. | Standardiseringsaftaler | 96 |
| --- | --- | --- |

7.

| 7.1. | Indledning | 96 |
| --- | --- | --- |

7.1.

| 7.2. | Relevante markeder | 97 |
| --- | --- | --- |

7.2.

| 7.3. | Vurdering efter artikel 101, stk. 1 | 97 |
| --- | --- | --- |

7.3.

| 7.3.1. | De vigtigste konkurrenceproblemer | 97 |
| --- | --- | --- |

7.3.1.

| 7.3.2. | Konkurrencebegrænsende formål | 99 |
| --- | --- | --- |

7.3.2.

| 7.3.3. | Konkurrencebegrænsende virkninger | 99 |
| --- | --- | --- |

7.3.3.

| 7.4. | Vurdering efter artikel 101, stk. 3 | 104 |
| --- | --- | --- |

7.4.

| 7.4.1. | Effektivitetsgevinster | 104 |
| --- | --- | --- |

7.4.1.

| 7.4.2. | Nødvendige begrænsninger | 104 |
| --- | --- | --- |

7.4.2.

| 7.4.3. | Fordele for forbrugerne | 105 |
| --- | --- | --- |

7.4.3.

| 7.4.4. | Ingen udelukkelse af konkurrencen | 105 |
| --- | --- | --- |

7.4.4.

| 7.5. | Eksempler | 105 |
| --- | --- | --- |

7.5.

| 8. | Standardbetingelser | 107 |
| --- | --- | --- |

8.

| 8.1. | Definitioner | 107 |
| --- | --- | --- |

8.1.

| 8.2. | Relevante markeder | 107 |
| --- | --- | --- |

8.2.

| 8.3. | Vurdering efter artikel 101, stk. 1 | 107 |
| --- | --- | --- |

8.3.

| 8.3.1. | De vigtigste konkurrenceproblemer | 107 |
| --- | --- | --- |

8.3.1.

| 8.3.2. | Konkurrencebegrænsende formål | 107 |
| --- | --- | --- |

8.3.2.

| 8.3.3. | Konkurrencebegrænsende virkninger | 107 |
| --- | --- | --- |

8.3.3.

| 8.4. | Vurdering efter artikel 101, stk. 3 | 109 |
| --- | --- | --- |

8.4.

| 8.4.1. | Effektivitetsgevinster | 109 |
| --- | --- | --- |

8.4.1.

| 8.4.2. | Nødvendige begrænsninger | 109 |
| --- | --- | --- |

8.4.2.

| 8.4.3. | Fordele for forbrugerne | 109 |
| --- | --- | --- |

8.4.3.

| 8.4.4. | Ingen udelukkelse af konkurrencen | 109 |
| --- | --- | --- |

8.4.4.

| 8.5. | Eksempler | 109 |
| --- | --- | --- |

8.5.

| 9. | Bæredygtighedsaftaler | 110 |
| --- | --- | --- |

9.

| 9.1. | Indledning | 110 |
| --- | --- | --- |

9.1.

| 9.2. | Bæredygtighedsaftaler, der sandsynligvis ikke vil give anledning til konkurrenceproblemer | 112 |
| --- | --- | --- |

9.2.

| 9.3. | Vurdering af bæredygtighedsaftaler efter artikel 101, stk. 1 | 113 |
| --- | --- | --- |

9.3.

| 9.3.1. | Almindelige principper | 113 |
| --- | --- | --- |

9.3.1.

| 9.3.2. | Aftaler om standardisering af bæredygtighed | 114 |
| --- | --- | --- |

9.3.2.

| 9.4. | Vurdering af bæredygtighedsaftaler efter artikel 101, stk. 3 | 117 |
| --- | --- | --- |

9.4.

| 9.4.1. | Effektivitetsgevinster | 117 |
| --- | --- | --- |

9.4.1.

| 9.4.2. | Nødvendige begrænsninger | 117 |
| --- | --- | --- |

9.4.2.

| 9.4.3. | Fordele for forbrugerne | 119 |
| --- | --- | --- |

9.4.3.

| 9.4.4. | Ingen udelukkelse af konkurrencen | 122 |
| --- | --- | --- |

9.4.4.

| 9.5. | Inddragelse af offentlige myndigheder | 122 |
| --- | --- | --- |

9.5.

| 9.6. | Eksempler | 122 |
| --- | --- | --- |

9.6.

1.   INDLEDNING

1.1.   Retningslinjernes formål og struktur

| 1. | Disse retningslinjer erstatter retningslinjer for anvendelsen af artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på horisontale samarbejdsaftaler fra 2011 (1). De har til formål at skabe retssikkerhed ved at bistå virksomhederne i vurderingen af, om deres horisontale samarbejdsaftaler er forenelige med EU's konkurrenceregler, og samtidig sikre en effektiv beskyttelse af konkurrencen. De har også til formål at gøre det lettere for virksomheder at samarbejde på måder, der er økonomisk ønskværdige, og dermed f.eks. bidrage til den grønne og den digitale omstilling og til at fremme det indre markeds modstandsdygtighed (2). |
| --- | --- |

1.

| 2. | I disse retningslinjer fastsættes principperne for, hvordan horisontale samarbejdsaftaler og samordnet praksis vurderes efter artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»artikel 101«), og de skaber et analysegrundlag for at fremme selvevaluering af de mest almindelige former for horisontale samarbejdsaftaler:






  — | Kapitel 1 er en indledning, der beskriver, i hvilken kontekst artikel 101 finder anvendelse på horisontale samarbejdsaftaler. Dette kapitel forklarer også forholdet mellem disse retningslinjer og anden vejledning, lovgivning og retspraksis, der har relevans for horisontale samarbejdsaftaler. Vejledningen i kapitel 2-9 om de forskellige typer horisontale aftaler supplerer de mere generelle retningslinjer i denne indledning. Det anbefales derfor altid at læse dette kapitel først og derefter de specifikke kapitler. |
| --- | --- | --- |

2.

—

Kapitel 1 er en indledning, der beskriver, i hvilken kontekst artikel 101 finder anvendelse på horisontale samarbejdsaftaler. Dette kapitel forklarer også forholdet mellem disse retningslinjer og anden vejledning, lovgivning og retspraksis, der har relevans for horisontale samarbejdsaftaler. Vejledningen i kapitel 2-9 om de forskellige typer horisontale aftaler supplerer de mere generelle retningslinjer i denne indledning. Det anbefales derfor altid at læse dette kapitel først og derefter de specifikke kapitler.

| — | Kapitel 2 omhandler forsknings- og udviklingsaftaler (»FoU-aftaler«), herunder retningslinjer for anvendelsen af Kommissionens forordning (EU) 2023/1066 (»gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler«) (3). |
| --- | --- |

—

Kapitel 2 omhandler forsknings- og udviklingsaftaler (»FoU-aftaler«), herunder retningslinjer for anvendelsen af Kommissionens forordning (EU) 2023/1066 (»gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler«) (3).

| — | Kapitel 3 omhandler produktionsaftaler, herunder retningslinjer for anvendelsen af Kommissionens forordning (EU) 2023/1067 (»gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler«) (4). |
| --- | --- |

—

Kapitel 3 omhandler produktionsaftaler, herunder retningslinjer for anvendelsen af Kommissionens forordning (EU) 2023/1067 (»gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler«) (4).

| — | Kapitel 4 omhandler indkøbsaftaler. |
| --- | --- |

—

Kapitel 4 omhandler indkøbsaftaler.

| — | Kapitel 5 omhandler markedsføringsaftaler. |
| --- | --- |

—

Kapitel 5 omhandler markedsføringsaftaler.

| — | Kapitel 6 omhandler udveksling af oplysninger. |
| --- | --- |

—

Kapitel 6 omhandler udveksling af oplysninger.

| — | Kapitel 7 omhandler standardiseringsaftaler. |
| --- | --- |

—

Kapitel 7 omhandler standardiseringsaftaler.

| — | Kapitel 8 omhandler standardbetingelser. |
| --- | --- |

—

Kapitel 8 omhandler standardbetingelser.

| 3. | Da Kommissionen er fast besluttet på at nå målene i den grønne pagt for Den Europæiske Union (5), indeholder kapitel 9 vejledning om, hvordan de mest almindelige horisontale samarbejdsaftaler vil blive vurderet i henhold til artikel 101, når de forfølger bæredygtighedsmål. |
| --- | --- |

3.

| 4. | I betragtning af de mange forskellige typer horisontalt samarbejde og kombinationer af horisontalt samarbejde og den brede vifte af markedsforhold, hvorunder de forekommer, er det vanskeligt at give specifik vejledning om hvert enkelt muligt scenarie. Disse retningslinjer skal derfor ikke betragtes som en »tjekliste«, der kan anvendes uden videre. Hvert enkelt tilfælde skal vurderes på grundlag af de konkrete omstændigheder. |
| --- | --- |

4.

| 5. | Vejledningen i disse retningslinjer finder anvendelse på horisontale samarbejdsaftaler vedrørende varer, tjenesteydelser og teknologier. |
| --- | --- |

5.

| 6. | Horisontale samarbejdsaftaler kan omfatte flere forskellige trin i samarbejdet, f.eks. FoU og produktion eller markedsføring af FoU-resultaterne. Sådanne kombinerede samarbejdsaftaler er også omfattet af disse retningslinjer. Når disse retningslinjer anvendes ved vurdering af sådanne kombinerede aftaler, vil alle kapitler, der vedrører de forskellige faser i samarbejdet, normalt være relevante. Ved vurderingen af, om en bestemt adfærd anses for at have konkurrencebegrænsende formål eller virkninger, gælder det, der er beskrevet i kapitlet vedrørende den del af det kombinerede samarbejde, der kan betragtes som hele samarbejdets »tyngdepunkt«. |
| --- | --- |

6.

| 7. | Ved fastlæggelsen af tyngdepunktet for sådanne kombinerede samarbejdsaftaler er især følgende to faktorer relevante: for det første udgangspunktet for samarbejdet og for det andet de forskellige kombinerede funktioners integrationsgrad. Selv om det ikke er muligt at fastsætte en præcis og fast regel, der gælder for alle tilfælde og alle mulige kombinationer, gælder det som udgangspunkt, at:






  a) | tyngdepunktet for en horisontal samarbejdsaftale, som omfatter både fælles FoU og fælles produktion (eller fælles distribution) af resultaterne, normalt vil være den fælles FoU, hvis den fælles produktion (eller fælles distribution) kun vil finde sted, hvis den fælles FoU bliver en succes. Når resultaterne af den fælles FoU er afgørende for den efterfølgende fælles produktion (eller fælles distribution), har vejledningen i kapitlet om FoU-aftaler forrang. Tyngdepunktet for samarbejdet ville være anderledes, hvis parterne ville have gennemført den fælles produktion (eller fælles distribution) under alle omstændigheder, dvs. uanset den fælles FoU. I det tilfælde bør samarbejdet i stedet vurderes som fælles produktionsaftaler (eller fælles markedsføringsaftaler), således at retningslinjerne i kapitlet om produktionsaftaler (eller fælles markedsføringsaftaler) har forrang. Hvis aftalen indebærer fuld integration af parternes aktiviteter på produktionsområdet og kun delvis integration af nogle FoU-aktiviteter, vil tyngdepunktet for samarbejdet være den fælles produktion |
| --- | --- | --- |

7.

a)

tyngdepunktet for en horisontal samarbejdsaftale, som omfatter både fælles FoU og fælles produktion (eller fælles distribution) af resultaterne, normalt vil være den fælles FoU, hvis den fælles produktion (eller fælles distribution) kun vil finde sted, hvis den fælles FoU bliver en succes. Når resultaterne af den fælles FoU er afgørende for den efterfølgende fælles produktion (eller fælles distribution), har vejledningen i kapitlet om FoU-aftaler forrang. Tyngdepunktet for samarbejdet ville være anderledes, hvis parterne ville have gennemført den fælles produktion (eller fælles distribution) under alle omstændigheder, dvs. uanset den fælles FoU. I det tilfælde bør samarbejdet i stedet vurderes som fælles produktionsaftaler (eller fælles markedsføringsaftaler), således at retningslinjerne i kapitlet om produktionsaftaler (eller fælles markedsføringsaftaler) har forrang. Hvis aftalen indebærer fuld integration af parternes aktiviteter på produktionsområdet og kun delvis integration af nogle FoU-aktiviteter, vil tyngdepunktet for samarbejdet være den fælles produktion

| b) | tyngdepunktet for en horisontal samarbejdsaftale, som omfatter både specialisering i produktion og fælles markedsføring af produkterne, normalt vil være specialiseringen, da den fælles markedsføring generelt kun finder sted på grund af specialiseringen |
| --- | --- |

b)

tyngdepunktet for en horisontal samarbejdsaftale, som omfatter både specialisering i produktion og fælles markedsføring af produkterne, normalt vil være specialiseringen, da den fælles markedsføring generelt kun finder sted på grund af specialiseringen

| c) | tyngdepunktet for en horisontal samarbejdsaftale, der omfatter fælles produktion og fælles markedsføring af produkterne, er normalt den fælles produktion, da den fælles markedsføring generelt kun vil finde sted på grund af den fælles produktion. |
| --- | --- |

c)

tyngdepunktet for en horisontal samarbejdsaftale, der omfatter fælles produktion og fælles markedsføring af produkterne, er normalt den fælles produktion, da den fælles markedsføring generelt kun vil finde sted på grund af den fælles produktion.

| 8. | Tyngdepunkttesten gælder kun for forholdet mellem kapitlerne i disse retningslinjer, ikke for forholdet mellem gruppefritagelsesforordningerne. Anvendelsesområdet for en gruppefritagelsesforordning er fastsat i bestemmelserne deri (se kapitel 2 om gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler og kapitel 3 om gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler). Eksemplerne i kapitel 7 giver et fingerpeg om, hvor tyngdepunktet for en kombineret horisontal samarbejdsaftale kan være, men det er i praksis nødvendigt at foretage en specifik analyse på grundlag af de konkrete juridiske og økonomiske forhold, der gør sig gældende for den enkelte aftale. |
| --- | --- |

8.

1.2.   Anvendelse af artikel 101 på horisontale samarbejdsaftaler

1.2.1.   Indledning

| 9. | Artikel 101 har til formål at sikre, at virksomhederne ikke bruger horisontale samarbejdsaftaler til at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen på det indre marked, i sidste ende til skade for forbrugerne. |
| --- | --- |

9.

| 10. | Artikel 101 finder anvendelse på virksomheder og sammenslutninger af virksomheder. En virksomhed er enhver enhed, som udgøres af menneskelige, materielle og immaterielle værdier, og som udøver økonomisk virksomhed, uanset denne enheds retlige status og dens finansieringsmåde (6). En sammenslutning af virksomheder er et organ, hvorigennem virksomheder af samme generelle type koordinerer deres adfærd på markedet (7). Disse retningslinjer finder anvendelse på horisontale samarbejdsaftaler mellem virksomheder og vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder. |
| --- | --- |

10.

| 11. | Når en virksomhed udøver afgørende indflydelse på en anden virksomhed, udgør de en enkelt økonomisk enhed og indgår derfor i samme virksomhed (8). Selskaber, der indgår i samme virksomhed, betragtes ikke som konkurrenter i disse retningslinjers forstand, selv om de begge opererer på det eller de samme relevante produktmarkeder og geografiske markeder. |
| --- | --- |

11.

| 12. | Med henblik på at fastslå ansvaret for en overtrædelse af artikel 101 har Domstolen fastslået, at moderselskaber og deres joint venture i konkurrenceretlig forstand udgør én økonomisk enhed og dermed én virksomhed på det eller de relevante markeder, for så vidt som det godtgøres, at moderselskaberne udøver en afgørende indflydelse på dette joint venture (9). På grundlag af denne retspraksis vil Kommissionen typisk ikke anvende artikel 101 på aftaler eller samordnet praksis mellem moderselskaber og deres joint venture, i det omfang at de vedrører adfærd, der forekommer på det eller de relevante markeder, hvor joint venture-selskabet opererer, og i perioder, hvor moderselskaberne udøver afgørende indflydelse på joint venture-virksomheden. Kommissionen vil generelt anvende artikel 101 på følgende kategorier af aftaler:






  a) | aftaler mellem moderselskaber om oprettelse af et joint venture |
| --- | --- | --- |

12.

a)

aftaler mellem moderselskaber om oprettelse af et joint venture

| b) | aftaler mellem moderselskaber om ændring af joint venture-selskabets omfang |
| --- | --- |

b)

aftaler mellem moderselskaber om ændring af joint venture-selskabets omfang

| c) | aftaler mellem moderselskaber og deres joint venture vedrørende produkter eller geografiske markeder, hvor joint venture-selskabet ikke opererer og |
| --- | --- |

c)

aftaler mellem moderselskaber og deres joint venture vedrørende produkter eller geografiske markeder, hvor joint venture-selskabet ikke opererer og

| d) | aftaler mellem moderselskaber, som ikke omfatter deres joint venture, selv om aftalen vedrører produkter eller geografiske markeder, hvor joint venture-selskabet opererer. |
| --- | --- |

d)

aftaler mellem moderselskaber, som ikke omfatter deres joint venture, selv om aftalen vedrører produkter eller geografiske markeder, hvor joint venture-selskabet opererer.

| 13. | Den omstændighed, at et joint venture og dets moderselskaber anses for at være en del af den samme virksomhed på et bestemt marked, er ikke til hinder for, at moderselskaberne betragtes som uafhængige på andre markeder (10). |
| --- | --- |

13.

| 14. | For at artikel 101 finder anvendelse på horisontalt samarbejde, skal der ske en form for koordinering mellem konkurrerende virksomheder, nemlig en aftale mellem virksomheder, en vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder eller en form for samordnet praksis.

  Med henblik på artikel 101 og disse retningslinjer henviser en aftale til to eller flere virksomheder, der har udtrykt samstemmende vilje til at samarbejde (11). En samordnet praksis er en form for koordinering mellem virksomheder, hvorved disse ikke går så langt som til at indgå en egentlig aftale, men dog bevidst erstatter den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med indbyrdes praktisk samarbejde (12). Begrebet samordnet praksis forudsætter både samordning mellem de berørte virksomheder og en adfærd på markedet, der ligger i forlængelse af denne samordning, samt årsagsforbindelse mellem samordningen og adfærden (13). |
| --- | --- |

14.

Med henblik på artikel 101 og disse retningslinjer henviser en aftale til to eller flere virksomheder, der har udtrykt samstemmende vilje til at samarbejde (11). En samordnet praksis er en form for koordinering mellem virksomheder, hvorved disse ikke går så langt som til at indgå en egentlig aftale, men dog bevidst erstatter den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med indbyrdes praktisk samarbejde (12). Begrebet samordnet praksis forudsætter både samordning mellem de berørte virksomheder og en adfærd på markedet, der ligger i forlængelse af denne samordning, samt årsagsforbindelse mellem samordningen og adfærden (13).

| 15. | Eksistensen af en aftale, en samordnet praksis eller en vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder er ikke ensbetydende med, at der er tale om en konkurrencebegrænsning som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Medmindre andet er angivet, omfatter udtrykket »aftale« i disse retningslinjer også samordnet praksis og vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder. |
| --- | --- |

15.

| 16. | Horisontale samarbejdsaftaler kan indgås mellem faktiske eller potentielle konkurrenter. Hvis to virksomheder opererer på det samme relevante produktmarked eller geografiske marked, betragtes de som faktiske konkurrenter. En virksomhed behandles som en potentiel konkurrent til en anden virksomhed, hvis det uden aftalen er sandsynligt, at førstnævnte virksomhed, inden for en kort periode (14) vil foretage de nødvendige supplerende investeringer eller afholde andre nødvendige omstillingsomkostninger for at komme ind på det relevante marked, hvor sidstnævnte virksomhed opererer. Denne vurdering skal baseres på realistiske forhold: En rent teoretisk mulighed for at træde ind på markedet er ikke tilstrækkelig (15). Henvisninger i disse retningslinjer til konkurrenter omfatter både faktiske og potentielle konkurrenter, medmindre andet er angivet.

  Ved vurderingen af, om en virksomhed kan betragtes som en potentiel konkurrent til en anden virksomhed, kan følgende overvejelser være relevante:








  a) | Om virksomheden har en fast beslutsomhed og en selvstændig evne til at indtræde på markedet inden for et kort tidsrum, og der ikke er hindringer, som er uoverstigelige (16). |
| --- | --- | --- |

16.

Ved vurderingen af, om en virksomhed kan betragtes som en potentiel konkurrent til en anden virksomhed, kan følgende overvejelser være relevante:

a)

Om virksomheden har en fast beslutsomhed og en selvstændig evne til at indtræde på markedet inden for et kort tidsrum, og der ikke er hindringer, som er uoverstigelige (16).

| b) | Om virksomheden har taget de indledende skridt, der er nødvendige for at få adgang til det pågældende marked. |
| --- | --- |

b)

Om virksomheden har taget de indledende skridt, der er nødvendige for at få adgang til det pågældende marked.

| c) | De reelle og konkrete muligheder for, at den virksomhed, der endnu ikke er aktiv, kan komme ind på dette marked og konkurrere med en eller flere af de andre virksomheder — den blotte hypotetiske mulighed for at komme ind på et marked eller ønsket derom er ikke tilstrækkelig. |
| --- | --- |

c)

De reelle og konkrete muligheder for, at den virksomhed, der endnu ikke er aktiv, kan komme ind på dette marked og konkurrere med en eller flere af de andre virksomheder — den blotte hypotetiske mulighed for at komme ind på et marked eller ønsket derom er ikke tilstrækkelig.

| d) | Strukturen på markedet og den økonomiske og retlige sammenhæng, hvori det indgår (17). |
| --- | --- |

d)

Strukturen på markedet og den økonomiske og retlige sammenhæng, hvori det indgår (17).

| e) | Opfattelsen hos en virksomhed, der er etableret på markedet, er en faktor, der er relevant for vurderingen af, om der foreligger et konkurrenceforhold mellem denne og en virksomhed uden for markedet, for så vidt som denne virksomhed, hvis den opfattes som en potentiel ny aktør på markedet, alene på grund af sin eksistens kan udøve et konkurrencepres på den virksomhed, der er etableret på markedet. |
| --- | --- |

e)

Opfattelsen hos en virksomhed, der er etableret på markedet, er en faktor, der er relevant for vurderingen af, om der foreligger et konkurrenceforhold mellem denne og en virksomhed uden for markedet, for så vidt som denne virksomhed, hvis den opfattes som en potentiel ny aktør på markedet, alene på grund af sin eksistens kan udøve et konkurrencepres på den virksomhed, der er etableret på markedet.

1.2.2.   Analysegrundlag

| 17. | Vurderingen efter artikel 101 består af to trin. Første trin, i henhold til artikel 101, stk. 1, består i at vurdere, om en aftale mellem virksomheder, der vil kunne påvirke handelen mellem medlemsstater, har et konkurrencebegrænsende formål eller har faktiske eller potentielle (18) konkurrencebegrænsende virkninger. |
| --- | --- |

17.

| 18. | Andet trin, i henhold til artikel 101, stk. 3, der kun bliver relevant, når det er fastslået, at en aftale er konkurrencebegrænsende som omhandlet i artikel 101, stk. 1, består i at bestemme, hvilke fordele aftalen medfører, og vurdere, om disse fordele opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger (19). Afvejningen af disse konkurrencebegrænsende og konkurrencefremmende virkninger foretages udelukkende inden for rammerne af artikel 101, stk. 3 (20). Hvis fordelene for forbrugerne på det relevante marked ikke opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger, har aftalen i henhold til artikel 101, stk. 2, ingen retsvirkning. |
| --- | --- |

18.

| 19. | Artikel 101 finder ikke anvendelse, når en virksomheds konkurrencebegrænsende adfærd er påkrævet enten i henhold til national lovgivning eller i henhold til en national retlig ramme, der udelukker enhver mulighed for konkurrence for de involverede virksomheder (21). I sådanne situationer er virksomheder afskåret fra at udvise en selvstændig adfærd, der kan hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen (22). Med andre ord betyder det, at en horisontal samarbejdsaftale skal indgås efter krav fra de offentlige myndigheder, ikke, at den er tilladt efter artikel 101 (23). Virksomheder er fortsat omfattet af artikel 101, hvis en national lov blot tilskynder eller gør det lettere for dem at udvise selvstændig konkurrencebegrænsende adfærd, f.eks. hvis offentlige myndigheder tilskynder virksomheder til at indgå horisontale samarbejdsaftaler med henblik på at forfølge et mål af almen interesse gennem selvregulering. |
| --- | --- |

19.

1.2.3.   Vurdering efter artikel 101, stk. 1

1.2.3.1.   Fordele ved horisontalt samarbejde

| 20. | Horisontale samarbejdsaftaler kan medføre betydelige økonomiske fordele, herunder bæredygtighedsfordele, især hvis de indebærer sammenlægning af komplementære aktiviteter, kompetencer eller aktiver. Horisontalt samarbejde kan være et middel til risikodeling, omkostningsbesparelser, investeringsforøgelse, fælles udnyttelse af knowhow, forbedring af produkternes kvalitet, udvidelse af produktsortimentet og hurtigere iværksættelse af innovation. Horisontalt samarbejde kan ligeledes være et middel til at afhjælpe mangler og forstyrrelser i forsyningskæderne eller mindske afhængigheden af bestemte produkter, tjenester og teknologier. |
| --- | --- |

20.

1.2.3.2.   Problemer ved horisontalt samarbejde

| 21. | Horisontale samarbejdsaftaler kan imidlertid begrænse konkurrencen på det relevante marked på flere måder. Sådanne aftaler kan f.eks. føre til hemmelig samordning mellem parterne eller til konkurrenceskadelig afskærmning.

  En horisontal samarbejdsaftale kan indskrænke parternes muligheder for at træffe selvstændige beslutninger og derved øge sandsynligheden for, at de samordner deres adfærd, så det fører til hemmelig samordning. For parter, der samordnede deres adfærd i forvejen, kan den også gøre samordningen lettere, mere stabil eller mere effektiv, enten ved at denne styrkes, eller ved at parterne får mulighed for at opkræve endnu højere priser. Horisontalt samarbejde kan f.eks. medføre videregivelse af kommercielt følsomme oplysninger og derved øge sandsynligheden for samordning mellem parterne inden for eller uden for samarbejdsområdet. Parterne kan endvidere opnå en betydelig ensartethed i omkostningsstrukturerne (dvs. den del af de variable omkostninger, som parterne har til fælles), så de lettere kan samordne markedspriser og produktion. Tab af konkurrence kan også have negative konsekvenser for produktkvalitet eller produktsortiment, for innovation og for andre konkurrenceparametre.


  Nogle horisontale samarbejdsaftaler, f.eks. produktions- og standardiseringsaftaler, kan medføre konkurrenceskadelig markedsafskærmning. Aftalen kan forhindre eller begrænse parternes konkurrenter i at konkurrere effektivt, f.eks. ved at nægte dem adgang til vigtigt input eller blokere en vigtig rute til markedet. Udveksling af kommercielt følsomme oplysninger kan også medføre betydelige konkurrencemæssige ulemper for konkurrenter, der ikke er tilsluttet udvekslingsordningen, i forhold til de virksomheder, der deltager i ordningen. |
| --- | --- |

21.

En horisontal samarbejdsaftale kan indskrænke parternes muligheder for at træffe selvstændige beslutninger og derved øge sandsynligheden for, at de samordner deres adfærd, så det fører til hemmelig samordning. For parter, der samordnede deres adfærd i forvejen, kan den også gøre samordningen lettere, mere stabil eller mere effektiv, enten ved at denne styrkes, eller ved at parterne får mulighed for at opkræve endnu højere priser. Horisontalt samarbejde kan f.eks. medføre videregivelse af kommercielt følsomme oplysninger og derved øge sandsynligheden for samordning mellem parterne inden for eller uden for samarbejdsområdet. Parterne kan endvidere opnå en betydelig ensartethed i omkostningsstrukturerne (dvs. den del af de variable omkostninger, som parterne har til fælles), så de lettere kan samordne markedspriser og produktion. Tab af konkurrence kan også have negative konsekvenser for produktkvalitet eller produktsortiment, for innovation og for andre konkurrenceparametre.

Nogle horisontale samarbejdsaftaler, f.eks. produktions- og standardiseringsaftaler, kan medføre konkurrenceskadelig markedsafskærmning. Aftalen kan forhindre eller begrænse parternes konkurrenter i at konkurrere effektivt, f.eks. ved at nægte dem adgang til vigtigt input eller blokere en vigtig rute til markedet. Udveksling af kommercielt følsomme oplysninger kan også medføre betydelige konkurrencemæssige ulemper for konkurrenter, der ikke er tilsluttet udvekslingsordningen, i forhold til de virksomheder, der deltager i ordningen.

1.2.4.   Konkurrencebegrænsende formål

| 22. | Visse former for samarbejde mellem virksomheder kan i sagens natur anses for at være skadelige for de normale konkurrencevilkår (24). I sådanne tilfælde er det ikke nødvendigt at undersøge adfærdens faktiske eller potentielle virkninger på markedet, når først det er fastslået, at den har til formål at begrænse konkurrencen (25). |
| --- | --- |

22.

| 23. | Begrebet »konkurrencebegrænsende formål« skal fortolkes indskrænkende og kan kun anvendes på visse aftaler mellem virksomheder, som, henset til indholdet af deres bestemmelser, til formålet hermed samt til den retlige og økonomiske sammenhæng, hvori de indgår, er tilstrækkeligt skadelige for konkurrencen til, at det ikke er nødvendigt at undersøge deres virkninger (26). |
| --- | --- |

23.

| 24. | Det fremgår af retspraksis, at begrænsninger kan kategoriseres som havende et »konkurrencebegrænsende formål«, hvis der foreligger pålidelige og solide erfaringer for, at det kan fastslås, at aftalen efter sin art er skadelig for konkurrencen (27), eller på grundlag af aftalens særlige egenskaber, hvoraf den eventuelle særlige skadelighed for konkurrencen skal udledes, om nødvendigt efter en detaljeret analyse af denne aftale, dens formål og den økonomiske og retlige sammenhæng, som den indgår i (28). |
| --- | --- |

24.

| 25. | For at fastslå, at en aftale har et konkurrencebegrænsende formål, behøver der ikke være en direkte forbindelse mellem aftalen og forbrugerpriserne (29). Formålet med artikel 101 er ikke blot at beskytte de enkelte konkurrenters eller forbrugeres umiddelbare interesser, men også at beskytte strukturen på markedet og dermed konkurrencen som sådan (30). |
| --- | --- |

25.

| 26. | Ved vurderingen af, om en aftale har et konkurrencebegrænsende formål (31), tages der hensyn til følgende elementer:






  a) | aftalens indhold |
| --- | --- | --- |

26.

a)

aftalens indhold

| b) | de formål, aftalen tilsigter at opfylde |
| --- | --- |

b)

de formål, aftalen tilsigter at opfylde

| c) | den økonomiske og retlige sammenhæng, hvori aftalen indgår. |
| --- | --- |

c)

den økonomiske og retlige sammenhæng, hvori aftalen indgår.

| 27. | Ved vurderingen af denne retlige og økonomiske sammenhæng skal der også tages hensyn til (32):






  a) | arten af de produkter eller tjenesteydelser, der er tale om |
| --- | --- | --- |

27.

a)

arten af de produkter eller tjenesteydelser, der er tale om

| b) | hvorledes de pågældende markeder er opbygget og reelt fungerer (33). |
| --- | --- |

b)

hvorledes de pågældende markeder er opbygget og reelt fungerer (33).

| 28. | Hvis parterne påberåber sig en aftales mulige konkurrencefremmende virkninger, skal der tages behørigt hensyn til disse virkninger som led i sammenhængen med henblik på at kvalificere aftalen som havende et konkurrencebegrænsende formål, for så vidt som de kan rejse tvivl om den samlede vurdering af, om aftalen er tilstrækkeligt skadelig for konkurrencen (34). Med henblik herpå bør sådanne konkurrencefremmende virkninger imidlertid ikke kun konstateres og være relevante, men også specifikke for den omhandlede aftale og af tilstrækkeligt omfang (35). |
| --- | --- |

28.

| 29. | Parternes hensigt er ikke en nødvendig faktor for at fastslå, om en aftale har et konkurrencebegrænsende formål, men kan tages i betragtning (36). |
| --- | --- |

29.

1.2.5.   Konkurrencebegrænsende virkninger

| 30. | En horisontal samarbejdsaftale, der ikke i sig selv medfører en tilstrækkelig grad af skade på konkurrencen, kan stadig have konkurrencebegrænsende virkninger. For at en horisontal aftale har konkurrencebegrænsende virkninger, skal den have, eller sandsynligvis have, en mærkbar negativ virkning på mindst et af konkurrenceparametrene på markedet, såsom pris, produktion, produktkvalitet, produktsortiment eller innovation. For at afgøre, om dette er tilfældet, er det nødvendigt at undersøge, hvorledes konkurrencen ville forme sig under forhold, hvor den omtvistede aftale ikke fandtes (37). |
| --- | --- |

30.

| 31. | Aftaler kan have begrænsende virkninger, når de mærkbart mindsker konkurrencen mellem de virksomheder, der er part i aftalen, eller mellem en af aftaleparterne og tredjepart. Det betyder, at aftalen skal indskrænke parternes muligheder for at træffe selvstændige beslutninger (38), enten fordi den indeholder forpligtelser, der regulerer mindst en af parternes markedsadfærd, eller fordi den påvirker mindst en af parternes markedsadfærd f.eks. ved at forårsage en ændring af dens incitamenter. |
| --- | --- |

31.

| 32. | Med henblik på at vurdere, om en aftale har konkurrencebegrænsende virkninger, er følgende faktorer relevante:






  a) | aftalens art og indhold |
| --- | --- | --- |

32.

a)

aftalens art og indhold

| b) | de konkrete rammer, hvori den nævnte aftale indgår, bl.a. den økonomiske og retlige sammenhæng, de pågældende virksomheder indgår i, de goder eller tjenesteydelser, der er tale om, samt hvorledes det pågældende marked er opbygget og reelt fungerer (39) |
| --- | --- |

b)

de konkrete rammer, hvori den nævnte aftale indgår, bl.a. den økonomiske og retlige sammenhæng, de pågældende virksomheder indgår i, de goder eller tjenesteydelser, der er tale om, samt hvorledes det pågældende marked er opbygget og reelt fungerer (39)

| c) | i hvilket omfang parterne hver for sig eller tilsammen har eller får en vis markedsstyrke (40), og om aftalen bidrager til at skabe, opretholde eller forøge markedsstyrke eller sætter parterne i stand til at udnytte en sådan markedsstyrke. |
| --- | --- |

c)

i hvilket omfang parterne hver for sig eller tilsammen har eller får en vis markedsstyrke (40), og om aftalen bidrager til at skabe, opretholde eller forøge markedsstyrke eller sætter parterne i stand til at udnytte en sådan markedsstyrke.

| d) | hvorvidt de konkurrencebegrænsende virkninger, som kan være reelle og potentielle, under alle omstændigheder er tilstrækkeligt mærkbare (41). |
| --- | --- |

d)

hvorvidt de konkurrencebegrænsende virkninger, som kan være reelle og potentielle, under alle omstændigheder er tilstrækkeligt mærkbare (41).

| 33. | I nogle tilfælde indgår virksomheder horisontale samarbejdsaftaler, fordi de på grundlag af objektive faktorer ikke ville være i stand til selvstændigt at gennemføre det projekt eller den aktivitet, der er omfattet af samarbejdet, f.eks. på grund af deres begrænsede tekniske kapacitet. Sådanne horisontale samarbejdsaftaler vil normalt ikke få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1, medmindre parterne kunne have gennemført projektet med mindre strenge begrænsninger (42). |
| --- | --- |

33.

1.2.6.   Accessoriske begrænsninger

| 34. | Når virksomheder indgår i et samarbejde, der ikke er omfattet af forbuddet i artikel 101, stk. 1, fordi det har neutrale eller positive virkninger for konkurrencen, falder en begrænsning af en eller flere af de deltagende virksomheders kommercielle selvstændighed heller ikke ind under dette forbud, forudsat at denne begrænsning er objektivt nødvendig for at gennemføre samarbejdet og står i rimeligt forhold til formålene med samarbejdet (såkaldte »accessoriske begrænsninger«) (43). For at afgøre, om en begrænsning udgør en accessorisk begrænsning, skal det undersøges, om samarbejdet ville være umuligt at gennemføre uden den pågældende begrænsning. Den omstændighed, at samarbejdet ganske enkelt er vanskeligere at gennemføre eller mindre rentabelt uden den pågældende begrænsning, gør ikke denne begrænsning »objektivt nødvendig« og dermed accessorisk (44). |
| --- | --- |

34.

1.2.7.   Vurdering efter artikel 101, stk. 3

| 35. | Vurderingen af konkurrencebegrænsende formål eller konkurrencebegrænsende virkninger efter artikel 101, stk. 1, er kun den ene del af den undersøgelse, der skal foretages i henhold til artikel 101. Den anden er vurderingen af, om en konkurrencebegrænsende aftale opfylder betingelserne i artikel 101, stk. 3 (45). Når det er blevet påvist, at en aftale har konkurrencebegrænsende formål eller virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1, kan virksomheden påberåbe sig artikel 101, stk. 3. Bevisbyrden i henhold til artikel 101, stk. 3, påhviler den eller de virksomheder, der påberåber sig denne bestemmelse (46). Det påhviler med andre ord virksomheden/virksomhederne at bevise, at den pågældende aftale kan få konkurrencefremmende virkninger (47). |
| --- | --- |

35.

| 36. | Anvendelsen af undtagelsesbestemmelsen i artikel 101, stk. 3, er underlagt fire kumulative betingelser — to positive og to negative:






  a) | Aftalen skal føre til effektivitetsgevinster, dvs. bidrage til at forbedre produktionen eller distributionen af produkterne eller til at fremme den tekniske eller økonomiske udvikling. |
| --- | --- | --- |

36.

a)

Aftalen skal føre til effektivitetsgevinster, dvs. bidrage til at forbedre produktionen eller distributionen af produkterne eller til at fremme den tekniske eller økonomiske udvikling.

| b) | Begrænsningerne skal være nødvendige for at nå disse mål, dvs. effektivitetsgevinsterne. |
| --- | --- |

b)

Begrænsningerne skal være nødvendige for at nå disse mål, dvs. effektivitetsgevinsterne.

| c) | Forbrugerne skal opnå en rimelig andel af fordelene derved, dvs. at de effektivitetsgevinster, herunder kvalitative effektivitetsgevinster, der opnås ved de nødvendige begrænsninger, i tilstrækkeligt omfang skal komme forbrugerne til gode, så forbrugerne i det mindste kompenseres for aftalens restriktive virkninger. Derfor vil effektivitetsgevinster, der kun kommer aftaleparterne til gode, ikke være tilstrækkelige. I disse retningslinjer forstås ved »forbrugere« aftaleparternes kunder og efterfølgende købere (48). |
| --- | --- |

c)

Forbrugerne skal opnå en rimelig andel af fordelene derved, dvs. at de effektivitetsgevinster, herunder kvalitative effektivitetsgevinster, der opnås ved de nødvendige begrænsninger, i tilstrækkeligt omfang skal komme forbrugerne til gode, så forbrugerne i det mindste kompenseres for aftalens restriktive virkninger. Derfor vil effektivitetsgevinster, der kun kommer aftaleparterne til gode, ikke være tilstrækkelige. I disse retningslinjer forstås ved »forbrugere« aftaleparternes kunder og efterfølgende købere (48).

| d) | Aftalen må ikke give parterne mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende produkter. |
| --- | --- |

d)

Aftalen må ikke give parterne mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende produkter.

| 37. | Gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler og gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler er baseret på den forudsætning, at sammenlægningen af komplementære kompetencer eller aktiver kan skabe betydelige effektivitetsgevinster ved FoU- og specialiseringsaftaler. Andre former for horisontalt samarbejde kan ligeledes kombinere færdigheder og aktiver for at skabe betydelig effektivisering. Undersøgelsen af en samarbejdsaftales effektivitetsgevinster i henhold til artikel 101, stk. 3, er derfor i vid udstrækning et spørgsmål om at påvise, med hvilke komplementære kompetencer og ressourcer hver af parterne bidrager til samarbejdet, og at vurdere, om de effektivitetsgevinster, det medfører, er af en sådan art, at betingelserne i artikel 101, stk. 3, er opfyldt.

  Horisontale samarbejdsaftaler kan medføre komplementaritet på forskellige måder. En FoU-aftale kan samle forskellige kompetencer på forskningsområdet og komplementære færdigheder og aktiver, hvilket kan give mulighed for udvikling og markedsføring af nye eller bedre produkter og teknologier, der ellers ikke ville have eksisteret. Andre horisontale samarbejdsaftaler kan gøre det muligt for parterne at gå sammen om at designe, fremstille og markedsføre produkter eller i fællesskab at købe produkter eller tjenesteydelser, som de har brug for til deres aktiviteter. |
| --- | --- |

37.

Horisontale samarbejdsaftaler kan medføre komplementaritet på forskellige måder. En FoU-aftale kan samle forskellige kompetencer på forskningsområdet og komplementære færdigheder og aktiver, hvilket kan give mulighed for udvikling og markedsføring af nye eller bedre produkter og teknologier, der ellers ikke ville have eksisteret. Andre horisontale samarbejdsaftaler kan gøre det muligt for parterne at gå sammen om at designe, fremstille og markedsføre produkter eller i fællesskab at købe produkter eller tjenesteydelser, som de har brug for til deres aktiviteter.

| 38. | Når horisontale samarbejdsaftaler ikke omfatter en kombination af komplementære kompetencer eller aktiver, er det mindre sandsynligt, at de vil medføre effektivitetsgevinster, som gavner forbrugerne. |
| --- | --- |

38.

1.2.8.   Horisontale samarbejdsaftaler, der generelt falder uden for anvendelsesområdet for artikel 101, stk. 1

| 39. | Aftaler, der ikke kan påvirke handelen mellem medlemsstaterne mærkbart (ingen påvirkning af handelen), eller der ikke begrænser konkurrencen mærkbart (aftaler af ringe betydning), falder ikke ind under artikel 101, stk. 1 (49). Kommissionen har udstedt vejledning om, hvornår der ikke er tale om påvirkning af handelen, i Kommissionens retningslinjer vedrørende begrebet påvirkning af handelen i traktatens artikel 81 og 82 (50) (»retningslinjerne om påvirkning af handelen«) og om aftaler af ringe betydning i Kommissionens meddelelse om aftaler af ringe betydning, der ikke indebærer en mærkbar begrænsning af konkurrencen i henhold til artikel 101, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (51) (»bagatelmeddelelsen«). Både retningslinjerne om påvirkning af handelen og bagatelmeddelelsen er særlig relevante for vurderingen af horisontale samarbejdsaftaler mellem små og mellemstore virksomheder (»SMV'er«) (52). Nærværende retningslinjer berører ikke retningslinjerne om påvirkning af handelen eller bagatelmeddelelsen eller Kommissionens fremtidige retningslinjer på området. |
| --- | --- |

39.

| 40. | Retningslinjerne om påvirkning af handelen indeholder de principper, der er udviklet af EU-Domstolen med henblik på fortolkning af begrebet »påvirkning af handelen«, og der redegøres for, hvornår aftaler kan formodes ikke at ville påvirke handelen mellem medlemsstaterne mærkbart. De omfatter en gendrivelig negativ formodning, der gælder for alle aftaler som omhandlet i artikel 101, stk. 1, uanset arten af de begrænsninger, der er indeholdt i disse aftaler, og de gælder således også for aftaler, der indeholder særligt alvorlige begrænsninger (53). Ifølge denne formodning kan horisontale samarbejdsaftaler i princippet ikke påvirke handelen mellem medlemsstater mærkbart, hvor:






  a) | parterne ikke på nogen af de relevante markeder inden for EU har en samlet markedsandel på over 5 %, og |
| --- | --- | --- |

40.

a)

parterne ikke på nogen af de relevante markeder inden for EU har en samlet markedsandel på over 5 %, og

| b) | de deltagende virksomheders samlede årlige omsætning i Unionen af de produkter, der er omfattet af aftalen, ikke overstiger 40 mio. EUR (54). I forbindelse med aftaler om fælles indkøb af produkter er den relevante omsætning parternes kombinerede indkøb af de produkter, der er omfattet af aftalen. |
| --- | --- |

b)

de deltagende virksomheders samlede årlige omsætning i Unionen af de produkter, der er omfattet af aftalen, ikke overstiger 40 mio. EUR (54). I forbindelse med aftaler om fælles indkøb af produkter er den relevante omsætning parternes kombinerede indkøb af de produkter, der er omfattet af aftalen.

| 41. | Som anført i bagatelmeddelelsen begrænser horisontale samarbejdsaftaler indgået af faktiske eller potentielle konkurrenter ikke mærkbart konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1, hvis aftaleparternes samlede markedsandel ikke overstiger 10 % på noget relevant marked, der er berørt af aftalen (55). Der gælder dog to undtagelser til denne generelle regel. For det første finder artikel 101, stk. 1, anvendelse på konkurrencebegrænsende formål, uanset aftaleparternes markedsandel. Det skyldes, at en aftale, som kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som har et konkurrencebegrænsende formål, i sig selv og uanset dens faktiske følger udgør en mærkbar begrænsning af konkurrencen (56). For det andet sænkes markedsandelstærsklen fra 10 % til 5 %, hvis konkurrencen på et relevant marked begrænses af den kumulative virkning af parallelle net af aftaler (57). |
| --- | --- |

41.

| 42. | Desuden er der ingen formodning for, at horisontale aftaler indgået af virksomheder, der har en samlet markedsandel på over 10 %, automatisk er omfattet af artikel 101, stk. 1. Sådanne aftaler påvirker ikke nødvendigvis handelen mellem medlemsstaterne mærkbart, og de indebærer ikke nødvendigvis nogen mærkbare konkurrencebegrænsninger (58). De skal vurderes i deres retlige og økonomiske sammenhæng. Disse retningslinjer indeholder kriterierne for den individuelle vurdering af sådanne aftaler. |
| --- | --- |

42.

1.3.   Forholdet til anden vejledning, lovgivning og retspraksis

| 43. | Aftaler, der indgås mellem virksomheder i forskellige produktions- eller distributionsled, dvs. vertikale aftaler, er generelt omfattet af Kommissionens forordning (EU) 2022/720 (59) (»gruppefritagelsesforordningen for vertikale begrænsninger«) og Kommissionens meddelelse — Retningslinjer for vertikale begrænsninger (60) (»retningslinjerne for vertikale begrænsninger«). Når der indgås vertikale aftaler mellem konkurrenter, kan de imidlertid give anledning til konkurrenceproblemer, der svarer til dem, der gælder for horisontale aftaler. Vertikale aftaler mellem konkurrenter kan derfor generelt ikke være omfattet af gruppefritagelsesforordningen for vertikale begrænsninger (61) og bør først vurderes på grundlag af disse retningslinjer. Hvis denne vurdering fører til den konklusion, at aftalen ikke giver anledning til horisontale betænkeligheder, bør eventuelle vertikale begrænsninger i aftalen desuden vurderes på grundlag af retningslinjerne for vertikale begrænsninger. |
| --- | --- |

43.

| 44. | Når der i disse retningslinjer henvises til det relevante marked, indeholder Kommissionens meddelelse om afgrænsning af det relevante marked i forbindelse med Unionens konkurrenceret (62) (»meddelelsen om markedsafgrænsning«) vejledning om de regler, kriterier og beviser, som Kommissionen anvender ved afgrænsningen af de relevante markeder. Denne meddelelse og eventuelle fremtidige retningslinjer fra Kommissionen vedrørende afgrænsningen af relevante markeder i forbindelse med Unionens konkurrenceret bør derfor tages i betragtning ved vurderingen af horisontale samarbejdsaftaler efter artikel 101. |
| --- | --- |

44.

| 45. | Selv om retningslinjerne indeholder henvisninger til karteller, tager de ikke sigte på at give nogen vejledning med hensyn til, hvad der udgør eller ikke udgør et kartel, som defineret i EU-Domstolens retspraksis og Kommissionens beslutningspraksis. |
| --- | --- |

45.

| 46. | Disse retningslinjer gælder for de mest almindelige former for horisontale samarbejdsaftaler, uanset hvilket integrationsniveau de medfører, bortset fra transaktioner, der udgør en fusion som omhandlet i artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (63) (»fusionsforordningen«). Fusionsforordningen finder f.eks. anvendelse på oprettelse af joint venture-selskaber, som på et varigt grundlag varetager en selvstændig erhvervsvirksomheds funktioner (»selvstændigt fungerende joint ventures«) (64). |
| --- | --- |

46.

| 47. | Disse retningslinjer finder ikke anvendelse på aftaler, vedtagelser inden for sammenslutninger og samordnet praksis mellem producenter af landbrugsprodukter, der vedrører produktion af eller handel med landbrugsprodukter, og som har til formål at anvende en bæredygtighedsstandard, der er højere end fastsat i EU-retten eller national ret, og som er undtaget fra artikel 101, stk. 1, i henhold til artikel 210a i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 (65). Disse retningslinjer berører ikke de retningslinjer, som Kommissionen måtte udstede i henhold til artikel 210a, stk. 5, i forordning (EU) nr. 1308/2013. Aftaler, vedtagelser inden for sammenslutninger og samordnet praksis mellem producenter af landbrugsprodukter, der vedrører produktion af eller handel med landbrugsprodukter, og som ikke opfylder betingelserne i artikel 210a i forordning (EU) nr. 1308/2013, er dog omfattet af artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

47.

| 48. | Den vurdering efter artikel 101, der er beskrevet i disse retningslinjer, påvirker ikke den eventuelle parallelle anvendelse af traktatens artikel 102 på horisontale samarbejdsaftaler (66). |
| --- | --- |

48.

| 49. | Disse retningslinjer påvirker ikke EU-Domstolens eventuelle fortolkning med hensyn til anvendelsen af artikel 101 på horisontale samarbejdsaftaler. |
| --- | --- |

49.

| 50. | Disse retningslinjer finder ikke anvendelse i det omfang, de sektorspecifikke regler finder anvendelse, som det er tilfældet for visse aftaler inden for landbrug (67) eller transport (68). Kommissionen vil fortsat føre tilsyn med anvendelsen af gruppefritagelsesforordningerne for FoU- og specialiseringsaftaler og disse retningslinjer på grundlag af markedsoplysninger fra de berørte parter og de nationale konkurrencemyndigheder og vil eventuelt revidere disse retningslinjer i lyset af den fremtidige udvikling og de indhøstede erfaringer. |
| --- | --- |

50.

2.   FORSKNINGS- OG UDVIKLINGSAFTALER

2.1.   Indledning

| 51. | Dette kapitel indeholder retningslinjer for konkurrencevurdering af forsknings- og udviklingsaftaler (»FoU«) vedrørende produkter, teknologier eller processer (69). |
| --- | --- |

51.

| 52. | FoU-aftaler varierer med hensyn til form og omfang. De omfatter aftaler, i henhold til hvilke den ene part finansierer FoU, der udføres af en anden part (»betalt« FoU), aftaler om fælles forbedring af eksisterende produkter og teknologier og aftaler om udvikling af produkter og teknologier, som vil skabe en helt ny efterspørgsel. FoU-samarbejdet kan tage form af en samarbejdsaftale eller et joint venture, nemlig et selskab, som parterne kontrollerer i fællesskab (70). Virksomheder kan også have løsere former for samarbejde mellem konkurrenter, f.eks. teknisk samarbejde i arbejdsgrupper. |
| --- | --- |

52.

| 53. | FoU-aftaler kan indgås af store virksomheder, SMV'er (71), opstartsvirksomheder, akademiske institutioner eller forskningsinstitutter eller enhver kombination heraf. |
| --- | --- |

53.

| 54. | FoU-samarbejdsaftaler har ofte konkurrencefremmende virkninger, navnlig når de samler virksomheder med komplementære færdigheder og aktiver og giver dem mulighed for at udvikle og markedsføre nye og forbedrede produkter og teknologier hurtigere, end det ellers ville have været tilfældet. FoU-aftaler kan imidlertid også begrænse konkurrencen på flere måder. For det første kan de mindske eller forsinke innovation og betyde, at der kommer færre produkter eller produkter af dårligere kvalitet på markedet senere, end det ellers ville være tilfældet. Dette kan ske, selv om samarbejdet vedrører udvikling af produkter eller teknologier, der ville skabe en helt ny efterspørgsel, eller vedrører tidlig innovation, der ikke er tæt knyttet til et bestemt produkt eller en bestemt teknologi, men er rettet mod en bestemt anvendelse. For det andet kan FoU-aftaler føre til en begrænsning af konkurrencen mellem parterne uden for samarbejdsaftalens anvendelsesområde og/eller i tilfælde, hvor en eller flere af parterne har markedsstyrke, til konkurrencebegrænsende afskærmning af tredjeparter. |
| --- | --- |

54.

| 55. | Dette kapitel er opbygget som følger:






  a) | Afsnit 2.2 indeholder retningslinjer for anvendelsen af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, herunder betingelserne for fritagelse af FoU-aftaler, tærsklerne og de alvorlige begrænsninger og begrænsninger, der falder uden for fritagelsen. |
| --- | --- | --- |

55.

a)

Afsnit 2.2 indeholder retningslinjer for anvendelsen af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, herunder betingelserne for fritagelse af FoU-aftaler, tærsklerne og de alvorlige begrænsninger og begrænsninger, der falder uden for fritagelsen.

| b) | Afsnit 2.3 indeholder retningslinjer for den individuelle vurdering af FoU-aftaler efter artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

b)

Afsnit 2.3 indeholder retningslinjer for den individuelle vurdering af FoU-aftaler efter artikel 101, stk. 1.

| c) | Afsnit 2.4 indeholder retningslinjer for den individuelle vurdering af FoU-aftaler efter artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

c)

Afsnit 2.4 indeholder retningslinjer for den individuelle vurdering af FoU-aftaler efter artikel 101, stk. 3.

| d) | Afsnit 2.5 indeholder retningslinjer for den relevante periode for vurdering af FoU-aftaler. |
| --- | --- |

d)

Afsnit 2.5 indeholder retningslinjer for den relevante periode for vurdering af FoU-aftaler.

| e) | Afsnit 2.6 indeholder eksempler på hypotetiske FoU-aftaler sammen med vejledning om konkurrencemæssig vurdering. |
| --- | --- |

e)

Afsnit 2.6 indeholder eksempler på hypotetiske FoU-aftaler sammen med vejledning om konkurrencemæssig vurdering.

2.2.   Gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler

| 56. | Gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler (72) fritager visse FoU-aftaler fra forbuddet i artikel 101, stk. 1. Fritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler bygger på den antagelse, at i det omfang en FoU-aftale falder ind under anvendelsesområdet for artikel 101, stk. 1, og opfylder betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, vil den generelt opfylde de fire kumulative betingelser i artikel 101, stk. 3. Af praktiske hensyn kan virksomheder, der har til hensigt at indgå en FoU-aftale, først tage stilling til, om deres aftale kan være omfattet af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler. |
| --- | --- |

56.

| 57. | FoU-aftaler, der opfylder betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, er forenelige med artikel 101, og det er ikke nødvendigt at foretage en yderligere vurdering (73). Hvis en FoU-aftale ikke opfylder betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, er det nødvendigt at foretage en individuel vurdering i henhold til artikel 101 for først at fastslå, om aftalen begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1 (74), og i bekræftende fald, om aftalen opfylder de fire kumulative betingelser i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

57.

2.2.1.   Definition af forskning og udvikling i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler

| 58. | I gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler defineres forskning og udvikling som aktiviteter, der har til formål at erhverve knowhow om eksisterende eller nye produkter, teknologier eller produktionsmetoder, gennemførelse af teoretiske analyser, systematiske undersøgelser eller forsøg, herunder forsøgsproduktion, teknisk afprøvning af produkter eller metoder, etablering af de fornødne faciliteter og opnåelse af intellektuelle ejendomsrettigheder på resultaterne (75). |
| --- | --- |

58.

2.2.2.   Definition af FoU-aftaler i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler

| 59. | Gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler omfatter FoU-aftaler mellem to eller flere parter om de vilkår, hvorpå disse parter gennemfører (76):






  a) | fælles FoU af aftaleprodukter eller aftaleteknologier, som kan omfatte fælles udnyttelse af resultaterne af denne FoU, eller |
| --- | --- | --- |

59.

a)

fælles FoU af aftaleprodukter eller aftaleteknologier, som kan omfatte fælles udnyttelse af resultaterne af denne FoU, eller

| b) | betalt FoU af aftaleprodukter eller aftaleteknologier, som kan omfatte fælles udnyttelse af resultaterne af denne FoU, eller |
| --- | --- |

b)

betalt FoU af aftaleprodukter eller aftaleteknologier, som kan omfatte fælles udnyttelse af resultaterne af denne FoU, eller

| c) | fælles udnyttelse af resultaterne af FoU af aftaleprodukter eller aftaleteknologier, som er gennemført i henhold til en mellem samme parter tidligere indgået aftale om fælles FoU (som defineret i litra a) ovenfor), eller |
| --- | --- |

c)

fælles udnyttelse af resultaterne af FoU af aftaleprodukter eller aftaleteknologier, som er gennemført i henhold til en mellem samme parter tidligere indgået aftale om fælles FoU (som defineret i litra a) ovenfor), eller

| d) | fælles udnyttelse af resultaterne af FoU af aftaleprodukter eller aftaleteknologier, som er gennemført i henhold til en mellem samme parter tidligere indgået aftale om betalt FoU (som defineret i litra b) ovenfor). |
| --- | --- |

d)

fælles udnyttelse af resultaterne af FoU af aftaleprodukter eller aftaleteknologier, som er gennemført i henhold til en mellem samme parter tidligere indgået aftale om betalt FoU (som defineret i litra b) ovenfor).

| 60. | »Aftaleprodukter« og »aftaleteknologier« har i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler følgende betydning:






  a) | et »aftaleprodukt« (77) er et produkt, der er opnået som resultat af fælles eller betalt FoU eller produceret under anvendelse af aftaleteknologierne. Et »produkt« er en vare eller tjenesteydelse, herunder såvel mellemprodukter og tjenesteydelser som færdige produkter og tjenesteydelser (78) |
| --- | --- | --- |

60.

a)

et »aftaleprodukt« (77) er et produkt, der er opnået som resultat af fælles eller betalt FoU eller produceret under anvendelse af aftaleteknologierne. Et »produkt« er en vare eller tjenesteydelse, herunder såvel mellemprodukter og tjenesteydelser som færdige produkter og tjenesteydelser (78)

| b) | en »aftaleteknologi« (79) er en teknologi eller en produktionsmetode, der er opnået som resultat af fælles eller betalt FoU. |
| --- | --- |

b)

en »aftaleteknologi« (79) er en teknologi eller en produktionsmetode, der er opnået som resultat af fælles eller betalt FoU.

| 61. | Andre typer FoU-samarbejdsaftaler er ikke omfattet af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler. Sådanne aftaler kræver altid en individuel vurdering i henhold til artikel 101 (se afsnit 2.3 og 2.4). |
| --- | --- |

61.

2.2.2.1.   Sondring mellem »fælles FoU« og »betalt FoU« og begrebet »specialisering inden for FoU«

| 62. | »Fælles FoU« defineres som FoU, hvor arbejdet i forbindelse hermed (80):






  a) | udføres af et fælles forskerhold, en fælles enhed eller en fælles virksomhed, |
| --- | --- | --- |

62.

a)

udføres af et fælles forskerhold, en fælles enhed eller en fælles virksomhed,

| b) | i fællesskab overlades til tredjemand (81), eller |
| --- | --- |

b)

i fællesskab overlades til tredjemand (81), eller

| c) | fordeles mellem parterne gennem »specialisering inden for FoU«. Det betyder, at hver af parterne er involveret i FoU-aktiviteterne, og at de fordeler FoU-arbejdet mellem dem på en måde, som de finder hensigtsmæssig. Dette omfatter ikke betalt FoU (82). |
| --- | --- |

c)

fordeles mellem parterne gennem »specialisering inden for FoU«. Det betyder, at hver af parterne er involveret i FoU-aktiviteterne, og at de fordeler FoU-arbejdet mellem dem på en måde, som de finder hensigtsmæssig. Dette omfatter ikke betalt FoU (82).

| 63. | Ved »betalt FoU« forstås FoU, der gennemføres af mindst én part, mens mindst én anden part finansierer det, men ikke selv udfører nogen af FoU-aktiviteterne. |
| --- | --- |

63.

| 64. | Sondringen mellem fælles FoU og betalt FoU er relevant for anvendelsen af markedsandelstærsklen i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler. For så vidt angår betalt FoU skal parterne i forbindelse med beregningen af markedsandele også tage hensyn til eventuelle FoU-aftaler, der er indgået af den finansierende part og tredjepart med hensyn til de samme aftaleprodukter eller aftaleteknologier (se afsnit 2.2.3.4). |
| --- | --- |

64.

2.2.2.2.   »Fælles udnyttelse« af FoU-resultaterne og »specialisering i forbindelse med fælles udnyttelse«

| 65. | Gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler omfatter aftaler, der indbefatter fælles udnyttelse af FoU-resultaterne. Gruppefritagelsen for sådanne aftaler er imidlertid underlagt særlige betingelser (se afsnit 2.2.3.3). |
| --- | --- |

65.

| 66. | »Udnyttelse af resultaterne« er et bredt begreb, som omfatter produktion eller distribution af aftaleprodukterne, anvendelse af aftaleteknologierne, overdragelse af eller meddelelse af licens til intellektuelle ejendomsrettigheder eller meddelelse af knowhow til brug for en sådan produktion, distribution eller anvendelse (83). |
| --- | --- |

66.

| 67. | Fælles udnyttelse af FoU-resultaterne er kun omfattet af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, hvis resultaterne er:






  a) | af afgørende betydning for fremstillingen af aftaleprodukterne eller anvendelsen af aftaleteknologierne og |
| --- | --- | --- |

67.

a)

af afgørende betydning for fremstillingen af aftaleprodukterne eller anvendelsen af aftaleteknologierne og

| b) | beskyttet af intellektuelle ejendomsrettigheder eller udgør knowhow (84). |
| --- | --- |

b)

beskyttet af intellektuelle ejendomsrettigheder eller udgør knowhow (84).

| 68. | Den fælles udnyttelse af resultaterne af fælles eller betalt FoU kan fastsættes enten i den oprindelige FoU-aftale eller finde sted inden for rammerne af en efterfølgende aftale, der omfatter fælles udnyttelse af resultaterne af en tidligere FoU-aftale indgået af de samme parter (85). I sidstnævnte tilfælde skal den tidligere FoU-aftale opfylde betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, for at den efterfølgende aftale om fælles udnyttelse kan være omfattet af gruppefritagelsen. |
| --- | --- |

68.

| 69. | Gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler indeholder tre forskellige måder, hvorpå resultaterne af FoU kan udnyttes i fællesskab (86):






  a) | Udnyttelsen kan foretages i fællesskab af parterne i et fælles hold, en fælles organisation eller en fælles virksomhed. |
| --- | --- | --- |

69.

a)

Udnyttelsen kan foretages i fællesskab af parterne i et fælles hold, en fælles organisation eller en fælles virksomhed.

| b) | Parterne kan i fællesskab overlade udnyttelsesarbejdet til tredjepart (87). |
| --- | --- |

b)

Parterne kan i fællesskab overlade udnyttelsesarbejdet til tredjepart (87).

| c) | Parterne kan fordele arbejdet mellem dem gennem specialisering inden for udnyttelse på følgende måde (88):






  i) | Parterne fordeler de enkelte opgaver mellem sig, såsom fremstilling eller distribution. Dette omfatter også en situation, hvor kun en enkelt part producerer og distribuerer aftaleprodukterne eller anvender aftaleteknologierne på grundlag af en eksklusivlicens udstedt af de øvrige parter eller |
| --- | --- | --- |

c)

Parterne kan fordele arbejdet mellem dem gennem specialisering inden for udnyttelse på følgende måde (88):

i)

Parterne fordeler de enkelte opgaver mellem sig, såsom fremstilling eller distribution. Dette omfatter også en situation, hvor kun en enkelt part producerer og distribuerer aftaleprodukterne eller anvender aftaleteknologierne på grundlag af en eksklusivlicens udstedt af de øvrige parter eller

| ii) | Parterne pålægger hinanden begrænsninger vedrørende udnyttelsen af resultaterne, såsom begrænsninger i forhold til visse geografiske områder, kundekredse eller anvendelsesområder. |
| --- | --- |

ii)

Parterne pålægger hinanden begrænsninger vedrørende udnyttelsen af resultaterne, såsom begrænsninger i forhold til visse geografiske områder, kundekredse eller anvendelsesområder.

| 70. | Hvis parterne er enige om at specialisere sig i forbindelse med udnyttelse, kan de aftale tilsvarende begrænsninger i deres adgang til resultaterne med henblik på udnyttelse. De kan f.eks. aftale at begrænse visse parters ret til at udnytte FoU-resultaterne i forhold til visse geografiske områder, anvendelsesområder eller kundekredse. |
| --- | --- |

70.

2.2.2.3.   Overdragelse af og meddelelse af licens på intellektuelle ejendomsrettigheder

| 71. | Fritagelsen i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler finder også anvendelse på FoU-aftaler, der indeholder bestemmelser om overdragelse af eller meddelelse af licens til intellektuelle ejendomsrettigheder til en eller flere af parterne eller til en enhed, som i henhold til aftale mellem parterne skal udføre den fælles eller betalte FoU eller den fælles udnyttelse af FoU-resultaterne, forudsat at sådanne bestemmelser ikke udgør det primære formål med aftalen, men er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af aftalen (89). I disse tilfælde vil overdragelsen eller meddelelsen af licens derfor være underlagt bestemmelserne i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler og ikke gruppefritagelsesforordningen for teknologioverførsel (90). |
| --- | --- |

71.

| 72. | Parterne kan imidlertid også i forbindelse med FoU-aftaler fastsætte betingelserne for at meddele tredjeparter licens på resultaterne af FoU-arbejdet. Sådanne licensaftaler er ikke omfattet af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, men kan være omfattet af gruppefritagelsesforordningen for teknologioverførsel, hvis betingelserne heri er opfyldt (91). |
| --- | --- |

72.

2.2.3.   Betingelser for fritagelse i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler

| 73. | Gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler fastsætter en række betingelser, der skal være opfyldt for, at en FoU-aftale kan være omfattet af gruppefritagelsen. |
| --- | --- |

73.

2.2.3.1.   Adgang til de endelige resultater

| 74. | Den første betingelse for, at en FoU-aftale kan være omfattet af fritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er, at alle parter har fuld adgang til de endelige resultater af den fælles eller betalte FoU med henblik på (92):






  a) | gennemførelse af yderligere forskning og udvikling og |
| --- | --- | --- |

74.

a)

gennemførelse af yderligere forskning og udvikling og

| b) | udnyttelse af resultaterne af FoU-arbejdet. |
| --- | --- |

b)

udnyttelse af resultaterne af FoU-arbejdet.

| 75. | Denne betingelse vedrører endelige FoU-resultater og de intellektuelle ejendomsrettigheder og den knowhow, der genereres (93). |
| --- | --- |

75.

| 76. | Denne adgang gives, så snart de endelige FoU-resultater foreligger (94). Dette krav falder ikke nødvendigvis sammen med FoU-projektets afslutning. |
| --- | --- |

76.

| 77. | Retten til at få adgang til FoU-resultaterne kan ikke begrænses med henblik på yderligere forskning og udvikling. I henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler kan parterne imidlertid begrænse deres ret til at udnytte resultaterne af den fælles eller betalte FoU i to tilfælde:






  a) | For det første i tilfælde, hvor FoU-aftalen er indgået med en eller flere af følgende kategorier af virksomheder, og disse virksomheder forpligter sig til kun at anvende FoU-resultaterne til yderligere forskning (og ikke til udnyttelse). Der er tale om følgende kategorier af virksomheder:






  i) | forskningsinstitutter |
| --- | --- | --- | --- |

77.

a)

For det første i tilfælde, hvor FoU-aftalen er indgået med en eller flere af følgende kategorier af virksomheder, og disse virksomheder forpligter sig til kun at anvende FoU-resultaterne til yderligere forskning (og ikke til udnyttelse). Der er tale om følgende kategorier af virksomheder:

i)

forskningsinstitutter

| ii) | akademiske organer |
| --- | --- |

ii)

akademiske organer

| iii) | virksomheder, der leverer FoU på et kommercielt grundlag, men normalt ikke beskæftiger sig med udnyttelse af resultaterne (95). |
| --- | --- |

iii)

virksomheder, der leverer FoU på et kommercielt grundlag, men normalt ikke beskæftiger sig med udnyttelse af resultaterne (95).

| b) | for det andet kan parterne aftale at begrænse deres ret til at udnytte FoU-resultaterne i overensstemmelse med gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, navnlig hvis de aftaler at specialisere sig inden for udnyttelse. For eksempel kan parterne, når FoU-aftalen indeholder bestemmelser om specialisering inden for udnyttelse, pålægge hinanden begrænsninger med hensyn til udnyttelsen af resultaterne i forhold til visse geografiske områder, anvendelsesområder eller kundekredse. |
| --- | --- |

b)

for det andet kan parterne aftale at begrænse deres ret til at udnytte FoU-resultaterne i overensstemmelse med gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, navnlig hvis de aftaler at specialisere sig inden for udnyttelse. For eksempel kan parterne, når FoU-aftalen indeholder bestemmelser om specialisering inden for udnyttelse, pålægge hinanden begrænsninger med hensyn til udnyttelsen af resultaterne i forhold til visse geografiske områder, anvendelsesområder eller kundekredse.

| 78. | Da parterne i en FoU-aftale kan bidrage i forskelligt omfang til deres FoU-samarbejde, f.eks. på grund af forskelle i kapacitet, ressourcer eller kommercielle interesser, kan det endelig fastsættes i FoU-aftalen, at den ene part skal kompensere den eller de andre parter for at give adgang til resultaterne med henblik på yderligere FoU eller med henblik på udnyttelse. Kompensationen må i dette tilfælde dog ikke være så høj, at den faktisk hindrer en sådan adgang (96). |
| --- | --- |

78.

2.2.3.2.   Adgang til allerede eksisterende knowhow

| 79. | En anden betingelse gælder for FoU-aftaler, der ikke omfatter fælles udnyttelse af FoU-resultaterne. |
| --- | --- |

79.

| 80. | For at sådanne FoU-aftaler er omfattet af gruppefritagelsen skal det bestemmes i aftalen, at hver part har adgang til enhver allerede eksisterende knowhow hos de andre parter, der er af afgørende betydning for partens udnyttelse af resultaterne af den fælles eller betalte FoU (97). Det bør bemærkes, at denne betingelse ikke kræver, at parterne skal give adgang til al deres eksisterende knowhow, men kun til den knowhow, der er af afgørende betydning for at udnytte resultaterne af den fælles eller betalte FoU. |
| --- | --- |

80.

| 81. | FoU-aftaler kan indeholde en bestemmelse om, at parterne kompenserer hinanden for at give adgang til deres allerede eksisterende knowhow (f.eks. i form af licensafgifter). Kompensationen må dog ikke være så høj, at den faktisk hindrer en sådan adgang (98). |
| --- | --- |

81.

| 82. | Denne anden betingelse gælder ud over de betingelser, der er fastsat i artikel 3 i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, vedrørende adgang til de endelige FoU-resultater (se afsnit 2.2.3.1). Det betyder, at det afhængigt af de faktiske omstændigheder i sagen kan være nødvendigt at indføje bestemmelser både om adgang til allerede eksisterende knowhow og om de endelige FoU-resultater for at være omfattet af gruppefritagelsen. |
| --- | --- |

82.

2.2.3.3.   Betingelser i forbindelse med fælles udnyttelse

| 83. | Gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler indeholder to yderligere betingelser for FoU-aftaler vedrørende fælles udnyttelse af FoU-resultaterne. |
| --- | --- |

83.

| 84. | For det første skal enhver fælles udnyttelse, som fastsat i artikel 5, stk. 1, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, begrænses til FoU-resultater, der er af afgørende betydning for produktionen af aftaleprodukterne eller anvendelsen af aftaleteknologierne, og som er beskyttet af intellektuelle ejendomsrettigheder eller udgør knowhow. |
| --- | --- |

84.

| 85. | Hvis parterne for det andet bliver enige om at specialisere sig inden for udnyttelse, og en eller flere parter har fået overdraget at producere aftaleprodukterne, skal disse parter efterkomme ordrer på leverancer af aftaleprodukterne fra de øvrige parter (99). Dette krav finder dog ikke anvendelse, når i) FoU-aftalen omfatter bestemmelser om fælles distribution (af et fælles hold, en fælles organisation eller en fælles virksomhed eller af en tredjepart udpeget i fællesskab), eller ii) parterne er enige om, at kun de parter, der har fået overdraget at producere aftaleprodukterne, må distribuere dem (100). |
| --- | --- |

85.

2.2.3.4.   Markedsandelstærskel og fritagelsens varighed

| 86. | Fritagelsen i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er baseret på den antagelse, at under en vis markedsstyrke vil de positive virkninger af FoU-aftaler opveje enhver negativ indvirkning på konkurrencen (101). |
| --- | --- |

86.

a)   FoU-aftaler, der er underlagt en markedsandelstærskel

| 87. | Artikel 6, stk. 1, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler fastsætter en markedsandelstærskel på 25 %. Denne markedsandelstærskel gælder for FoU-aftaler, der indgås mellem konkurrerende virksomheder. I gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler forstås ved »konkurrerende virksomheder« faktiske eller potentielle konkurrenter som defineret i artikel 1, stk. 1, nr. 15), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler:






  a) | en faktisk konkurrent er en virksomhed, der udbyder et produkt, teknologi eller proces, der kan blive forbedret, erstattet eller afløst af aftaleproduktet eller aftaleteknologien på det relevante geografiske marked |
| --- | --- | --- |

87.

a)

en faktisk konkurrent er en virksomhed, der udbyder et produkt, teknologi eller proces, der kan blive forbedret, erstattet eller afløst af aftaleproduktet eller aftaleteknologien på det relevante geografiske marked

| b) | en potentiel konkurrent er en virksomhed, som fraset FoU-aftalen på et realistisk grundlag og ikke blot som en teoretisk mulighed på mindre end tre år vil kunne foretage de nødvendige ekstra investeringer eller afholde andre nødvendige omkostninger med henblik på at udbyde et produkt, en teknologi eller en proces, der kan blive forbedret, erstattet eller afløst af aftaleproduktet eller aftaleteknologien på det relevante geografiske marked. |
| --- | --- |

b)

en potentiel konkurrent er en virksomhed, som fraset FoU-aftalen på et realistisk grundlag og ikke blot som en teoretisk mulighed på mindre end tre år vil kunne foretage de nødvendige ekstra investeringer eller afholde andre nødvendige omkostninger med henblik på at udbyde et produkt, en teknologi eller en proces, der kan blive forbedret, erstattet eller afløst af aftaleproduktet eller aftaleteknologien på det relevante geografiske marked.

| 88. | Spørgsmålet om potentiel konkurrence skal vurderes på et realistisk grundlag. Det afgørende spørgsmål er, om hver part råder over de nødvendige midler med hensyn til aktiver, knowhow og andre ressourcer og kan træffe de nødvendige foranstaltninger til at levere de produkter eller teknologier (102), der kan forbedres, erstattes eller afløses af aftaleprodukterne eller -teknologierne uafhængigt af de øvrige parter (103). Yderligere vejledning om vurderingen af potentiel konkurrence findes i punkt 16. |
| --- | --- |

88.

| 89. | Med henblik herpå forstås ved et forbedret eller substituerbart produkt eller en forbedret eller substituerbar teknologi et produkt eller en teknologi, der er substituerbar med det eksisterende produkt, den eksisterende teknologi eller den eksisterende proces, og som tilhører det samme relevante marked. Et erstatningsprodukt eller en erstatningsteknologi betyder et produkt eller en teknologi, der opfylder samme efterspørgsel som et eksisterende produkt eller en eksisterende teknologi, men som ikke tilhører det samme relevante marked, f.eks. CD'er, der erstatter vinylplader (104). |
| --- | --- |

89.

| 90. | Nogle produkter eller teknologier vil ikke forbedre, erstatte eller afløse eksisterende produkter eller teknologier, men vil i stedet skabe et nyt relevant marked, der opfylder en ny efterspørgsel, f.eks. en vaccine, der beskytter mod en virus, for hvilken der ikke tidligere fandtes nogen vaccine. FoU-aftaler, der vedrører udviklingen af denne kategori af produkter eller teknologier, er omfattet af artikel 6, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler og er ikke underlagt nogen markedsandelstærskel (se afsnit 2.2.3.4, litra b)) (105). |
| --- | --- |

90.

a.1)   Markedsandelstærskel

| 91. | Hvis to eller flere af parterne i FoU-aftalen er konkurrerende virksomheder som omhandlet i artikel 1, stk. 1, nr. 15), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler (106), kan FoU-aftalen kun være omfattet af gruppefritagelsen, hvis parternes samlede markedsandel ikke overstiger 25 % på det relevante produkt- og teknologimarked på det tidspunkt, hvor FoU-aftalen indgås. Markedsandelstærsklen gælder på følgende måde (107):






  a) | for FoU-aftaler, der omfatter fælles FoU, må aftaleparternes samlede markedsandel ikke overstige 25 % på de relevante produkt- og teknologimarkeder (108). |
| --- | --- | --- |

91.

a)

for FoU-aftaler, der omfatter fælles FoU, må aftaleparternes samlede markedsandel ikke overstige 25 % på de relevante produkt- og teknologimarkeder (108).

| b) | For FoU-aftaler, der omfatter betalt FoU, gælder den samme markedsandelstærskel på 25 %, men den samlede markedsandel skal tage hensyn til den finansierende parts markedsandel og markedsandelene for alle de virksomheder, med hvilke den finansierende part har indgået FoU-aftaler vedrørende de samme aftaleprodukter eller aftaleteknologier (109). |
| --- | --- |

b)

For FoU-aftaler, der omfatter betalt FoU, gælder den samme markedsandelstærskel på 25 %, men den samlede markedsandel skal tage hensyn til den finansierende parts markedsandel og markedsandelene for alle de virksomheder, med hvilke den finansierende part har indgået FoU-aftaler vedrørende de samme aftaleprodukter eller aftaleteknologier (109).

a.2)   Beregning af markedsandele

| 92. | Når FoU-aftalen indgås, er referencepunktet markedet for eksisterende produkter eller teknologier, som kan blive forbedret, erstattet eller afløst af aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne (110). |
| --- | --- |

92.

| 93. | Hvis FoU-aftalen har til formål at forbedre, erstatte eller afløse eksisterende produkter eller teknologier, beregnes markedsandelene udelukkende under henvisning til disse eksisterende produkter eller teknologier, der vil blive forbedret, substitueret eller afløst. Dette gælder, selv om erstatningsproduktet eller -teknologien vil adskille sig væsentligt fra det eksisterende produkt eller den eksisterende teknologi. |
| --- | --- |

93.

| 94. | I henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler skal parternes markedsandele beregnes på grundlag af oplysninger om omsætningen på markedet. Hvis der ikke foreligger oplysninger om omsætningen på markedet, kan parterne anvende oplysninger om afsatte mængder, og hvis sådanne oplysninger ikke foreligger, kan parterne anvende andre pålidelige markedsoplysninger til at beregne deres markedsandele, herunder FoU-udgifter eller FoU-kapacitet (111). |
| --- | --- |

94.

| 95. | Markedsandelene bestemmes som udgangspunkt på grundlag af oplysninger vedrørende det foregående kalenderår (112). Hvis salgsoplysninger vedrørende det foregående kalenderår imidlertid ikke er repræsentative for parternes stilling på det eller de relevante markeder, beregnes markedsandelene som et gennemsnit af parternes markedsandele for de tre foregående kalenderår (113). Dette kan f.eks. være relevant i forbindelse med udbudsmarkeder, hvor markedsandelene kan ændre sig betydeligt fra år til år, afhængigt af om virksomhederne bliver udvalgt i udbudsproceduren. Det kan også være relevant for markeder, der er kendetegnet ved store, faste ordrer, f.eks. hvor salgsoplysninger for det foregående kalenderår ikke er repræsentative, fordi der ikke er afgivet en større ordre i det pågældende år. Tilsvarende kan det være nødvendigt at beregne markedsandele på grundlag af et gennemsnit af de tre foregående kalenderår, når der opstår et udbuds- eller efterspørgselschok i kalenderåret forud for samarbejdsaftalen. |
| --- | --- |

95.

| 96. | Med hensyn til teknologimarkeder beregnes en teknologilicensgivers markedsandel på grundlag af licensgiverens og alle licenstageres salg af produkter, der bygger på den overførte teknologi, som en andel af det samlede salg af konkurrerende produkter, uanset om de konkurrerende produkter produceres ved hjælp af den teknologi, hvorpå der er meddelt licens. Denne metode anvendes på grund af de generelle vanskeligheder med at opnå pålidelige oplysninger om royaltyindtægter, og fordi beregninger baseret på faktiske royaltyindtægter kan undervurdere en teknologis position på markedet (114). |
| --- | --- |

96.

b)   FoU-aftaler, der er underlagt en markedsandelstærskel

| 97. | Hvis parterne i FoU-aftalen ikke er konkurrerende virksomheder som omhandlet i artikel 1, stk. 1, nr. 15), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler (115), er det i artikel 6, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen fastsat, at gruppefritagelsen gælder i den periode, hvor den fælles eller den betalte FoU varer, og fritagelsen er ikke underlagt en markedsandelstærskel. |
| --- | --- |

97.

| 98. | Artikel 6, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler finder navnlig anvendelse i følgende situationer (116):






  a) | Hvis kun én part opfylder definitionen af faktisk eller potentiel konkurrent i artikel 1, stk. 1, nr. 15), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler. |
| --- | --- | --- |

98.

a)

Hvis kun én part opfylder definitionen af faktisk eller potentiel konkurrent i artikel 1, stk. 1, nr. 15), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

| b) | Hvis FoU-aftalen vedrører udvikling af produkter eller teknologier, der ikke forbedrer, erstatter eller afløser eksisterende produkter eller teknologier, men i stedet vil skabe en helt ny efterspørgsel, f.eks. en vaccine til beskyttelse mod en virus, for hvilken der ikke tidligere fandtes nogen vaccine. |
| --- | --- |

b)

Hvis FoU-aftalen vedrører udvikling af produkter eller teknologier, der ikke forbedrer, erstatter eller afløser eksisterende produkter eller teknologier, men i stedet vil skabe en helt ny efterspørgsel, f.eks. en vaccine til beskyttelse mod en virus, for hvilken der ikke tidligere fandtes nogen vaccine.

| c) | Hvis FoU-aftalen vedrører innovation, der på det tidspunkt, hvor FoU-aftalen indgås, endnu ikke er tæt forbundet med et bestemt produkt eller en bestemt teknologi. |
| --- | --- |

c)

Hvis FoU-aftalen vedrører innovation, der på det tidspunkt, hvor FoU-aftalen indgås, endnu ikke er tæt forbundet med et bestemt produkt eller en bestemt teknologi.

| 99. | I de situationer, der er beskrevet i stk. 98, litra b) og c), er det ikke muligt at identificere et produkt eller en teknologi, der vil blive forbedret, erstattet eller afløst af aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne. I så fald kan FoU-aftalen være omfattet af gruppefritagelsen i den periode, hvor den fælles eller den betalte FoU varer, og der gælder ingen markedsandelstærskel (117). Bestemmelserne i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler vedrørende det relevante marked og markedsandelstærskler foregriber ikke den konkurrencemæssige vurdering af FoU-aftaler, der ikke er omfattet af fritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, herunder FoU-aftaler, for hvilke gruppefritagelsen er blevet inddraget. F.eks. kan virksomheder, der ikke er faktiske eller potentielle konkurrenter i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, ikke desto mindre konkurrere inden for innovation. |
| --- | --- |

99.

c)   Varighed

| 100. | Hvis resultaterne af den fælles eller betalte FoU ikke udnyttes i fællesskab, finder fritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler anvendelse, så længe FoU-arbejdet gennemføres. |
| --- | --- |

100.

| 101. | Hvis resultaterne af den fælles eller betalte FoU udnyttes i fællesskab, og FoU-aftalen falder ind under definitionerne i artikel 1, stk. 1, nr. 1), litra a) eller b), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler (aftaler, der tager sigte på fælles eller betalt FoU), er FoU-aftalen fortsat omfattet af fritagelsen i syv år fra det tidspunkt, hvor aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne markedsføres første gang på det indre marked, hvis den relevante markedsandelstærskel ikke blev overskredet på det tidspunkt, hvor aftalen blev indgået. |
| --- | --- |

101.

| 102. | Hvis resultaterne af den fælles eller betalte FoU udnyttes i fællesskab, og FoU-aftalen falder ind under definitionerne i artikel 1, stk. 1, nr. 1), litra c) eller d), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler (aftaler om fælles udnyttelse af FoU-resultaterne, der er gennemført i henhold til en tidligere aftale om fælles eller betalt FoU mellem de samme parter), er FoU-aftalen fortsat omfattet af fritagelsen i syv år fra det tidspunkt, hvor aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne markedsføres første gang på det indre marked, hvis den relevante markedsandelstærskel ikke blev overskredet på det tidspunkt, hvor den tidligere aftale blev indgået (118). |
| --- | --- |

102.

| 103. | Hvis en FoU-aftale resulterer i, at mere end ét aftaleprodukt eller én aftaleteknologi bringes i omsætning på det indre marked, og hvert aftaleprodukt eller hver aftaleteknologi tilhører et særskilt produktmarked, gælder den syvårige fritagelsesperiode særskilt for hvert aftaleprodukt eller hver aftaleteknologi fra det tidspunkt, hvor produktet eller teknologien markedsføres første gang på det indre marked. |
| --- | --- |

103.

| 104. | Efter udløbet af den syvårige periode, der er omhandlet i artikel 6, stk. 3, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, finder fritagelsen fortsat anvendelse, så længe parternes samlede markedsandel ikke overstiger 25 % på de markeder, som aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne tilhører. Hvis parternes samlede markedsandel efter udløbet af den syvårige periode stiger til over 25 %, vil FoU-aftalen fortsat være omfattet af gruppefritagelsesforordningen i to på hinanden følgende kalenderår efter det år, hvor tærsklen første gang overskrides (119). |
| --- | --- |

104.

2.2.4.   Alvorlige konkurrencebegrænsninger og begrænsninger, der falder uden for fritagelsen

2.2.4.1.   Alvorlige konkurrencebegrænsninger

| 105. | Artikel 8 i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler indeholder en liste over alvorlige begrænsninger. Alvorlige begrænsninger er større konkurrencebegrænsninger, som generelt vil skade markedet og forbrugerne. Hvis en FoU-aftale omfatter en eller flere af disse begrænsninger, er hele aftalen ikke omfattet af fritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler. |
| --- | --- |

105.

| 106. | De alvorlige begrænsninger, der er anført i artikel 8 i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, kan inddeles i følgende kategorier: i) begrænsninger af parternes frie adgang til at udføre anden FoU-indsats, ii) begrænsninger af produktion eller salg og fastsættelse af priser, iii) begrænsninger af aktivt og passivt salg og iv) andre alvorlige begrænsninger. |
| --- | --- |

106.

a)   Begrænsning af parternes frie adgang til at udføre anden FoU-indsats

| 107. | I henhold til artikel 8, litra a), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er det en alvorlig begrænsning at begrænse parternes frie adgang til at gennemføre FoU selvstændigt eller i samarbejde med tredjepart, enten:






  i) | på et område uden forbindelse med det område, som FoU-aftalen omhandler, eller |
| --- | --- | --- |

107.

i)

på et område uden forbindelse med det område, som FoU-aftalen omhandler, eller

| ii) | efter tilendebringelsen af den fælles eller betalte FoU på det område, FoU-aftalen omhandler, eller på et beslægtet område. |
| --- | --- |

ii)

efter tilendebringelsen af den fælles eller betalte FoU på det område, FoU-aftalen omhandler, eller på et beslægtet område.

b)   Begrænsninger af produktion eller salg og prisfastsættelse

| 108. | Begrænsninger af produktion eller salg. I henhold til artikel 8, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er begrænsninger i produktion eller salg alvorlige begrænsninger. Der gælder dog fire undtagelser herfor:






  i) | Fastsættelse af produktionsmål i de tilfælde, hvor FoU-aftalen indeholder bestemmelser om fælles udnyttelse af FoU-resultaterne, og den fælles udnyttelse omfatter fælles produktion af aftaleprodukterne (120). |
| --- | --- | --- |

108.

i)

Fastsættelse af produktionsmål i de tilfælde, hvor FoU-aftalen indeholder bestemmelser om fælles udnyttelse af FoU-resultaterne, og den fælles udnyttelse omfatter fælles produktion af aftaleprodukterne (120).

| ii) | Fastsættelse af salgsmål i de tilfælde, hvor den fælles udnyttelse af FoU-resultaterne 1) omfatter fælles distribution af aftaleprodukterne eller fælles meddelelse af licens på aftaleteknologierne og 2) udføres af et fælles forskerhold, en fælles organisation eller en fælles virksomhed eller overlades i fællesskab til tredjepart (121). |
| --- | --- |

ii)

Fastsættelse af salgsmål i de tilfælde, hvor den fælles udnyttelse af FoU-resultaterne 1) omfatter fælles distribution af aftaleprodukterne eller fælles meddelelse af licens på aftaleteknologierne og 2) udføres af et fælles forskerhold, en fælles organisation eller en fælles virksomhed eller overlades i fællesskab til tredjepart (121).

| iii) | Praksis, der udgør specialisering inden for udnyttelse, såsom begrænsninger, der pålægges parterne med hensyn til udnyttelsen af FoU-resultater i forhold til visse geografiske områder, kundekredse eller anvendelsesområder (122). |
| --- | --- |

iii)

Praksis, der udgør specialisering inden for udnyttelse, såsom begrænsninger, der pålægges parterne med hensyn til udnyttelsen af FoU-resultater i forhold til visse geografiske områder, kundekredse eller anvendelsesområder (122).

| iv) | Visse konkurrenceklausuler (123), nemlig begrænsning af parternes frihed til at producere, sælge, overdrage eller meddele licens til produkter eller teknologier, der konkurrerer med aftaleprodukterne eller -teknologierne i det tidsrum, for hvilket parterne har aftalt en fælles udnyttelse af resultaterne. |
| --- | --- |

iv)

Visse konkurrenceklausuler (123), nemlig begrænsning af parternes frihed til at producere, sælge, overdrage eller meddele licens til produkter eller teknologier, der konkurrerer med aftaleprodukterne eller -teknologierne i det tidsrum, for hvilket parterne har aftalt en fælles udnyttelse af resultaterne.

| 109. | Prisfastsættelse. I henhold til artikel 8, litra c), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er fastsættelse af priser ved salg af aftaleprodukter eller fastsættelse af licensafgifter ved meddelelse af licens til aftaleteknologierne til tredjepart en alvorlig begrænsning. |
| --- | --- |

109.

| 110. | Gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler indeholder undtagelser for denne alvorlige begrænsning for fastsættelse af priser for direkte kunder og fastsættelse af licensafgifter for direkte licenstagere, når FoU-aftalen omfatter fælles udnyttelse af FoU-resultaterne, og den fælles udnyttelse i) omfatter fælles distribution af aftaleprodukterne eller fælles meddelelse af licens for aftaleteknologierne og ii) udføres af et fælles forskerhold, en fælles organisation eller en fælles virksomhed eller overlades i fællesskab til tredjepart (124). |
| --- | --- |

110.

c)   Begrænsninger af aktivt og passivt salg

| 111. | Artikel 8, litra d) og e), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler vedrører begrænsninger af passivt og aktivt salg. Gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler indeholder følgende definitioner:






  i) | passivt salg (125) er salg foretaget som følge af uopfordrede henvendelser fra individuelle kunder, herunder levering af produkter til kunder, uden at salget er blevet indledt gennem direkte henvendelse til den specifikke kunde eller kundegruppe eller det specifikke område, herunder salg som følge af deltagelse i offentlige eller private udbud |
| --- | --- | --- |

111.

i)

passivt salg (125) er salg foretaget som følge af uopfordrede henvendelser fra individuelle kunder, herunder levering af produkter til kunder, uden at salget er blevet indledt gennem direkte henvendelse til den specifikke kunde eller kundegruppe eller det specifikke område, herunder salg som følge af deltagelse i offentlige eller private udbud

| ii) | aktivt salg (126) er alle andre former for salg end passivt salg. Dette omfatter aktiv henvendelse til kunder gennem besøg, breve, e-mails, opkald eller andre former for direkte kommunikation eller gennem målrettet reklame og målrettede salgsfremstød, offline eller online, eksempelvis i trykt form eller via digitale medier, herunder onlinemedier, prissammenligningstjenester eller annoncering på søgemaskiner, som er målrettet kunder i bestemte områder eller bestemte kundegrupper, drift af et websted med et topdomæne fra et bestemt område eller af et websted, der tilbydes på sprog, som er almindeligt anvendt i bestemte områder, men som adskiller sig fra de sprog, der typisk anvendes i det område, hvor forhandleren er etableret. |
| --- | --- |

ii)

aktivt salg (126) er alle andre former for salg end passivt salg. Dette omfatter aktiv henvendelse til kunder gennem besøg, breve, e-mails, opkald eller andre former for direkte kommunikation eller gennem målrettet reklame og målrettede salgsfremstød, offline eller online, eksempelvis i trykt form eller via digitale medier, herunder onlinemedier, prissammenligningstjenester eller annoncering på søgemaskiner, som er målrettet kunder i bestemte områder eller bestemte kundegrupper, drift af et websted med et topdomæne fra et bestemt område eller af et websted, der tilbydes på sprog, som er almindeligt anvendt i bestemte områder, men som adskiller sig fra de sprog, der typisk anvendes i det område, hvor forhandleren er etableret.

| 112. | I henhold til artikel 8, litra d), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er begrænsninger af passivt salg alvorlige begrænsninger. Dette omfatter enhver begrænsning af det område eller de kunder, som parterne passivt må sælge aftaleprodukterne eller meddele licens på aftaleteknologierne til. I artikel 8, litra d), fastsættes der dog en undtagelse fra kravet om, at der udelukkende må gives licens til FoU-resultaterne til en anden part i FoU-aftalen. Grunden til denne undtagelse er, at gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler giver parterne mulighed for at specialisere sig inden for udnyttelse, hvilket omfatter en situation, hvor kun en enkelt part producerer og distribuerer aftaleprodukterne på grundlag af en eksklusivlicens udstedt af de andre parter. |
| --- | --- |

112.

| 113. | I henhold til artikel 8, litra e), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er begrænsninger af visse former for aktivt salg alvorlige begrænsninger. Dette gælder begrænsninger af aktivt salg af aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne i geografiske områder eller til kundegrupper, som ikke eksklusivt er tildelt en af parterne i tilfælde af en specialisering mellem parterne inden for udnyttelse. |
| --- | --- |

113.

d)   Andre alvorlige konkurrencebegrænsninger

| 114. | I henhold til artikel 8, litra f), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er det en alvorlig begrænsning at kræve, at en part ikke efterkommer ordrer fra kunder i sit geografiske område eller fra kunder, som på anden vis er fordelt mellem parterne i tilfælde af specialisering inden for udnyttelse, når sådanne kunder vil videresælge aftaleprodukterne i andre geografiske områder inden for det indre marked |
| --- | --- |

114.

| 115. | Endelig kategoriseres det i artikel 8, litra g), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler som en alvorlig begrænsning, at en part pålægges et krav om at vanskeliggøre brugeres eller forhandleres køb af aftaleprodukterne hos andre forhandlere inden for det indre marked (127). Dette kan f.eks. omfatte et krav om at gøre leveringen af kundegarantitjenester betinget af, at aftaleproduktet købes i en bestemt medlemsstat. |
| --- | --- |

115.

2.2.4.2.   Begrænsninger, der falder uden for fritagelsen

| 116. | I henhold til artikel 9 i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er visse forpligtelser, der er indeholdt i FoU-aftaler, ikke omfattet af gruppefritagelsen. Der er tale om forpligtelser, for hvilke det ikke kan antages, at de generelt opfylder betingelserne i artikel 101, stk. 3. I modsætning til de alvorlige begrænsninger, der er omhandlet i artikel 8 i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, betyder anvendelsen af de udelukkede begrænsninger ikke, at hele FoU-aftalen er udelukket fra gruppefritagelsen. Hvis den udelukkede begrænsning kan udskilles fra resten af aftalen, er den resterende del af aftalen fortsat omfattet af gruppefritagelsen, forudsat at den opfylder betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler. |
| --- | --- |

116.

| 117. | Udelukkede begrænsninger er genstand for en individuel vurdering efter artikel 101. Der er ingen formodning for, at sådanne begrænsninger er omfattet af forbuddet i artikel 101, stk. 1, eller at de ikke opfylder betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

117.

| 118. | Den første udelukkede begrænsning er en forpligtelse til ikke at anfægte:






  a) | efter færdiggørelse af FoU-aktiviteterne gyldigheden af intellektuelle ejendomsrettigheder, som parterne er i besiddelse af på det indre marked, og som er relevante for FoU (128), eller |
| --- | --- | --- |

118.

a)

efter færdiggørelse af FoU-aktiviteterne gyldigheden af intellektuelle ejendomsrettigheder, som parterne er i besiddelse af på det indre marked, og som er relevante for FoU (128), eller

| b) | efter FoU-aftalens udløb gyldigheden af parternes intellektuelle ejendomsrettigheder på det indre marked, som beskytter FoU-resultaterne (129). |
| --- | --- |

b)

efter FoU-aftalens udløb gyldigheden af parternes intellektuelle ejendomsrettigheder på det indre marked, som beskytter FoU-resultaterne (129).

| 119. | Grunden til, at sådanne forpligtelser ikke er omfattet af gruppefritagelsen, er, at parter, der har de relevante oplysninger til at konstatere, at en intellektuel ejendomsrettighed er tildelt ved en fejl, ikke bør forhindres i at anfægte gyldigheden af sådanne intellektuelle ejendomsrettigheder. Dog er bestemmelser, der giver mulighed for at opsige FoU-aftalen, hvis en af parterne anfægter gyldigheden af de intellektuelle ejendomsrettigheder, der er relevante for den fælles eller betalte FoU, eller som beskytter FoU-resultaterne, ikke udelukkede begrænsninger. |
| --- | --- |

119.

| 120. | Den anden udelukkede begrænsning er en forpligtelse til ikke at meddele licenser til tredjepart på fremstilling af aftaleprodukterne eller anvendelse af aftaleteknologierne. Det betyder, at parterne i princippet frit bør kunne udstede licenser til tredjepart. Der gælder en undtagelse, når FoU-aftaler indeholder bestemmelser om, at mindst en af parterne kan udnytte resultaterne af den fælles FoU eller den betalte FoU, og denne udnyttelse finder sted i det indre marked over for tredjepart. |
| --- | --- |

120.

2.2.5.   Relevant tidspunkt for vurdering af, om betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er opfyldt

| 121. | I forbindelse med anvendelsen af markedsandelstærsklen i artikel 6 i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er det relevante tidspunkt for vurderingen den dato, hvor parterne indgår en aftale om fælles eller betalt FoU. Ved udgangen af den syvårige periode, der er omhandlet i artikel 6, stk. 4, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, skal parterne vurdere, hvilket eller hvilke markeder aftaleproduktet eller aftaleteknologierne tilhører, og om deres samlede markedsandel overstiger 25 %. Det skal vurderes, om de øvrige betingelser i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er opfyldt på det tidspunkt, hvor FoU-aftalen indgås, og aftalen skal fortsat opfylde disse betingelser i hele dens løbetid, herunder i givet fald den periode, hvor FoU-resultaterne udnyttes. |
| --- | --- |

121.

2.2.6.   Inddragelse af gruppefritagelsen

| 122. | I henhold til artikel 10 og 11 i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler kan Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder inddrage gruppefritagelsen efter henholdsvis artikel 29, stk. 1, og artikel 29, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003, hvis de i en konkret sag konstaterer, at en FoU-aftale, der er omfattet af gruppefritagelsen, alligevel har virkninger, der er uforenelige med artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

122.

| 123. | Artikel 10, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler indeholder en ikke-udtømmende liste over situationer, hvor Kommissionen kan overveje at gøre brug af denne beføjelse, nemlig når:






  a) | FoU-aftalen i væsentlig grad vanskeliggør tredjemands gennemførelse af FoU på de områder, der er relateret til aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne, hvilket f.eks. kan skyldes den begrænsede tilgængelige forskningskapacitet |
| --- | --- | --- |

123.

a)

FoU-aftalen i væsentlig grad vanskeliggør tredjemands gennemførelse af FoU på de områder, der er relateret til aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne, hvilket f.eks. kan skyldes den begrænsede tilgængelige forskningskapacitet

| b) | FoU-aftalen i væsentlig grad vanskeliggør tredjeparts adgang til det relevante marked for aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne, f.eks. som følge af tildelingen af en eksklusivlicens til en af parterne til at producere og distribuere aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne |
| --- | --- |

b)

FoU-aftalen i væsentlig grad vanskeliggør tredjeparts adgang til det relevante marked for aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne, f.eks. som følge af tildelingen af en eksklusivlicens til en af parterne til at producere og distribuere aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne

| c) | aftaleparterne uden objektiv gyldig grund ikke udnytter resultaterne af den fælles FoU over for tredjepart, f.eks. ved at nægte at meddele licens på FoU-resultaterne |
| --- | --- |

c)

aftaleparterne uden objektiv gyldig grund ikke udnytter resultaterne af den fælles FoU over for tredjepart, f.eks. ved at nægte at meddele licens på FoU-resultaterne

| d) | de produkter eller teknologier, der udspringer af FoU-aftalen, i hele eller en væsentlig del af det indre marked ikke er udsat for effektiv konkurrence |
| --- | --- |

d)

de produkter eller teknologier, der udspringer af FoU-aftalen, i hele eller en væsentlig del af det indre marked ikke er udsat for effektiv konkurrence

| e) | forsknings- og udviklingsaftalen i væsentlig grad vil begrænse konkurrencen inden for innovation eller konkurrencen inden for forskning og udvikling på et bestemt område. Dette kan f.eks. være tilfældet, hvor aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne vil skabe en helt ny efterspørgsel, og hvor der på det tidspunkt, hvor aftalen indgås, kun er et lille antal sammenlignelige uafhængige forsknings- og udviklingsprojekter inden for samme område. |
| --- | --- |

e)

forsknings- og udviklingsaftalen i væsentlig grad vil begrænse konkurrencen inden for innovation eller konkurrencen inden for forskning og udvikling på et bestemt område. Dette kan f.eks. være tilfældet, hvor aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne vil skabe en helt ny efterspørgsel, og hvor der på det tidspunkt, hvor aftalen indgås, kun er et lille antal sammenlignelige uafhængige forsknings- og udviklingsprojekter inden for samme område.

| 124. | I henhold til artikel 29, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003 kan Kommissionen inddrage gruppefritagelsen på eget initiativ eller på grundlag af en klage. Hvis Kommissionen eller en national konkurrencemyndighed ønsker at inddrage gruppefritagelsen for en FoU-aftale, skal de fastslå, dels at aftalen begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1, dels at aftalen ikke opfylder mindst én af de fire kumulative betingelser i artikel 101, stk. 3 (130). En beslutning om at inddrage gruppefritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler kan kombineres med konstatering af en overtrædelse af artikel 101 og et krav om at bringe overtrædelsen til ophør. Der kan også pålægges forpligtelser af adfærdsregulerende eller strukturel karakter (131). |
| --- | --- |

124.

| 125. | En eventuel beslutning om at inddrage gruppefritagelsen har kun virkning ex nunc, dvs. at FoU-aftalens status som fritaget ikke berøres i perioden forud for den dato, hvor inddragelsen får virkning. Hvis en konkurrencemyndighed har til hensigt at inddrage gruppefritagelsen i medfør af artikel 29, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003, skal den tage hensyn til sine forpligtelser efter artikel 11, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1/2003, navnlig til at forelægge Kommissionen den påtænkte beslutning. |
| --- | --- |

125.

2.2.7.   Overgangsperiode

| 126. | Gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler fastsætter en overgangsperiode på to år (fra den 1. juli 2023 til den 30. juni 2025), hvor forbuddet i artikel 101, stk. 1, ikke finder anvendelse på FoU-aftaler, der allerede er i kraft den 30. juni 2023, og som ikke opfylder betingelserne for fritagelse i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, men opfylder betingelserne for fritagelse efter forordning (EF) nr. 1217/2010. |
| --- | --- |

126.

2.3.   Individuel vurdering af FoU-aftaler efter artikel 101, stk. 1

| 127. | Hvis en FoU-aftale ikke er omfattet af fritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, er det nødvendigt at foretage en individuel vurdering i henhold til artikel 101. Det første trin i vurderingen er at fastslå, om aftalen begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1 (132). Hvis aftalen begrænser konkurrencen i denne bestemmelses forstand, er det andet trin at fastslå, om aftalen opfylder betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

127.

2.3.1.   Relevante markeder

| 128. | Meddelelsen om markedsafgrænsning fastsætter de vigtigste kriterier og beviser, som Kommissionen anvender til at afgrænse relevante markeder, når den håndhæver EU's konkurrenceregler (jf. også punkt 44). I forbindelse med den individuelle vurdering i henhold til artikel 101 af FoU-aftaler, der ikke er omfattet af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler (133), kan følgende betragtninger være relevante. |
| --- | --- |

128.

2.3.1.1.   Produktmarkeder

| 129. | Hvis FoU-samarbejdsaftalen vedrører udvikling af produkter, der vil forbedre eller erstatte eksisterende produkter, er markedet/markederne for disse eksisterende produkter eller teknologier relevante for vurderingen efter artikel 101. |
| --- | --- |

129.

| 130. | Eksisterende produktmarkeder kan også være relevante for vurderingen, hvis FoU-aftalen vedrører produkter, der skal erstatte eksisterende produkter (dvs. hvor det produkt, der fremkommer ved FoU, opfylder den samme efterspørgsel som det eksisterende produkt, men tilhører et særskilt relevant marked). Dette kan navnlig være tilfældet, hvis erstatningen af de eksisterende produkter er ufuldstændig eller langsigtet. Såkaldte produkter under udvikling (134) kan afhængigt af omstændighederne i det enkelte tilfælde betragtes som produkter, der vil forbedre eller erstatte eksisterende produkter, eller som produkter, der afløser eksisterende produkter (135). |
| --- | --- |

130.

| 131. | Hvis FoU vedrører en vigtig komponent i et endeligt produkt, kan både markedet for komponenten og markedet for det endelige produkt være relevant for vurderingen i henhold til artikel 101. Markedet for det endelige produkt vil dog kun være relevant, hvis den komponent, som FoU vedrører, teknisk eller økonomisk er en nøglekomponent i det endelige produkt, og hvis mindst en af parterne i FoU-aftalen er aktiv på markedet for de endelige produkter og har markedsstyrke på dette marked. |
| --- | --- |

131.

2.3.1.2.   Teknologimarkeder

| 132. | FoU-aftaler behøver ikke kun at vedrøre produkter, men kan også vedrøre teknologi. Når intellektuelle ejendomsrettigheder sælges adskilt fra de produkter, de vedrører, vil teknologimarkederne være relevante for vurderingen i henhold til artikel 101. Det relevante teknologimarked består af den teknologi (intellektuel ejendomsret), der sælges eller meddeles licens til, og teknologier, som licenstagerne anser for substituerbare (136). Hvis en FoU-aftale vedrører udvikling af teknologier, der vil forbedre, erstatte eller afløse eksisterende teknologier, er markederne for disse eksisterende teknologier relevante markeder for vurderingen i henhold til artikel 101. |
| --- | --- |

132.

2.3.1.3.   Tidlig innovation

| 133. | I nogle tilfælde kan virksomheder samarbejde om FoU, der ikke er tæt forbundet med et bestemt produkt eller en bestemt teknologi. Resultaterne af en sådan tidlig innovation kan i sidste ende tjene flere formål og på længere sigt anvendes i forskellige produkter eller teknologier. |
| --- | --- |

133.

| 134. | Hvis en FoU-aftale vedrører tidlig innovation, kan det med henblik på at vurdere parternes konkurrencemæssige stilling med henblik på anvendelsen af artikel 101 være nødvendigt at tage hensyn til faktorer såsom arten og omfanget af innovationsindsatsen, målene for de forskellige forskningslinjer, de forskellige involverede holds specialisering eller resultaterne af de berørte virksomheders tidligere innovation. Dette kan kræve, at der anvendes specifikke parametre, f.eks. niveauet for FoU-udgifter eller antallet af patenter eller patenthenvisninger. |
| --- | --- |

134.

2.3.2.   De vigtigste konkurrenceproblemer

| 135. | FoU-samarbejde kan give anledning til forskellige konkurrenceproblemer. Navnlig kan det direkte begrænse konkurrencen mellem parterne, føre til hemmelig samordning på markedet eller til konkurrenceskadelig afskærmning af tredjepart. |
| --- | --- |

135.

| 136. | Hvis FoU-samarbejdet direkte begrænser konkurrencen mellem parterne eller fremmer hemmelig samordning på markedet, kan dette føre til højere priser, færre valgmuligheder for forbrugerne eller lavere kvalitet af produkter eller teknologier. Det kan også føre til mindre eller langsommere innovation og dermed til, at der lanceres dårligere eller færre produkter eller teknologier på markedet. |
| --- | --- |

136.

| 137. | FoU-aftaler kan føre til konkurrenceskadelig afskærmning af tredjeparter, hvis en eller flere aftaleparter har markedsstyrke på et relevant produkt- eller teknologimarked, og aftalen indeholder eksklusivitets- eller konkurrenceklausuler. |
| --- | --- |

137.

2.3.3.   FoU-aftaler, der generelt ikke begrænser konkurrencen

| 138. | Hvis der ikke foreligger markedsstyrke, begrænser FoU-aftaler, der indgås mellem parter, som ikke konkurrerer med hinanden, som udgangspunkt ikke konkurrencen. Dette kan være tilfældet, hvis parternes aktiver, teknologier eller færdigheder supplerer hinanden, og de ikke ville være i stand til selv at gennemføre FoU inden for en kort periode (137). Konkurrenceforholdet mellem parterne skal vurderes på grundlag af objektive faktorer. En part er f.eks. muligvis ikke i stand til at gennemføre FoU uafhængigt af den anden, f.eks. hvis den har begrænset teknisk kapacitet eller begrænset adgang til finansiering, faglærte arbejdstagere, teknologier eller andre ressourcer. |
| --- | --- |

138.

| 139. | Outsourcing af tidligere konkurrencebeskyttet FoU til enheder, der ikke er aktive inden for udnyttelse af FoU-resultater, såsom forskningsinstitutter, akademiske organer eller andre specialiserede virksomheder, er et eksempel på en FoU-aftale, der kan samle komplementære aktiver, teknologier og færdigheder. Sådanne aftaler omfatter normalt overførsel af knowhow og/eller en eksklusiv leveringsforpligtelse vedrørende FoU-resultaterne. |
| --- | --- |

139.

| 140. | FoU-samarbejde inden for grundforskning begrænser generelt ikke konkurrencen. I denne forbindelse forstås ved grundforskning eksperimentel eller teoretisk arbejde, der primært udføres for at erhverve ny viden om det underliggende grundlag for fænomener og observerbare fakta. |
| --- | --- |

140.

2.3.4.   Konkurrencebegrænsende formål

| 141. | FoU-aftaler kan have til formål at begrænse konkurrencen, hvis de ikke har til hovedformål at gennemføre FoU, men snarere skal tjene som redskab til at indgå i et kartel, nemlig hvor parterne aftaler prisfastsættelse, begrænsning af produktion, markedsdeling eller begrænsning af den tekniske udvikling (138). |
| --- | --- |

141.

| 142. | Virksomheder kan f.eks. anvende en FoU-aftale til i) at forhindre eller forsinke markedsadgangen for produkter eller teknologier, ii) koordinere egenskaberne ved produkter eller teknologier, der ikke er omfattet af FoU-aftalen, eller iii) begrænse forbedringen af et produkt eller en teknologi, der er udviklet i fællesskab. |
| --- | --- |

142.

2.3.5.   Konkurrencebegrænsende virkninger

| 143. | For at vurdere, om en FoU-samarbejdsaftale har konkurrencebegrænsende virkning, er det nødvendigt at tage hensyn til de relevante konkurrenceparametre i det konkrete tilfælde. Disse parametre kan omfatte produktets pris, men også dets innovationsniveau, dets kvalitet på forskellige områder samt dets tilgængelighed, herunder med hensyn til leveringstid, forsyningskædernes modstandsdygtighed, forsyningssikkerhed og transportomkostninger. |
| --- | --- |

143.

| 144. | FoU-aftaler, der ikke omfatter fælles udnyttelse af FoU-resultaterne gennem licenser, produktion eller markedsføring, får sjældent konkurrencebegrænsende virkninger. Sådanne aftaler kan kun få konkurrencebegrænsende virkninger, hvis de begrænser konkurrencen på innovationsområdet. |
| --- | --- |

144.

2.3.5.1.   Markedsstyrke

| 145. | Generelt kan FoU-aftaler kun få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1, hvis en eller flere af aftaleparterne har markedsstyrke på et relevant eksisterende produkt- eller teknologimarked, eller hvis aftalen fører til en mærkbar begrænsning af innovationskonkurrencen. |
| --- | --- |

145.

| 146. | Der er ikke nogen absolut tærskel for, hvornår det kan formodes, at en FoU-aftale skaber eller opretholder markedsstyrke og dermed vil kunne få konkurrencebegrænsende virkninger. Jo stærkere parternes samlede stilling på de relevante markeder, herunder deres stilling i forhold til innovation, imidlertid er, desto mere sandsynligt er det, at FoU-aftalen vil få konkurrencebegrænsende virkninger (139). |
| --- | --- |

146.

2.3.5.2.   FoU i forbindelse med eksisterende produkter eller teknologier

| 147. | Hvis FoU tager sigte på forbedring eller substitution af et eksisterende produkt eller en eksisterende teknologi, kan samarbejdet få virkninger på det eller de relevante markeder for disse eksisterende produkter eller teknologier. Det er dog kun sandsynligt, at priserne, produktionen, produkternes kvalitet, produktsortimentet eller den tekniske udvikling på eksisterende markeder påvirkes, hvis parterne tilsammen indtager en stærk stilling, hvis det er vanskeligt at komme ind på markedet, og hvis andre konkurrenter ikke er i stand til at begrænse parternes adfærd, f.eks. på grund af deres begrænsede antal eller på grund af utilstrækkelige ressourcer eller færdigheder. Hvis FoU vedrører en forholdsvis ubetydelig komponent i et endeligt produkt, vil de eventuelle virkninger for konkurrencen på det eller de relevante markeder med hensyn til dette endelige produkt sandsynligvis være begrænsede. |
| --- | --- |

147.

| 148. | Hvis FoU tager sigte på afløsning af eksisterende produkter eller teknologier, kan mulige konkurrencebegrænsende virkninger omfatte forsinket udvikling af det produkt eller den teknologi, der skal afløse dem. Dette kan navnlig være tilfældet, hvis parterne har markedsstyrke på det eksisterende produkt- eller teknologimarked, og de også er de eneste virksomheder, der beskæftiger sig med FoU vedrørende en afløser for det eksisterende produkt eller den eksisterende teknologi. Der kan opstå tilsvarende virkninger, hvis en stor aktør på et eksisterende marked samarbejder med en mindre aktør eller endog potentiel konkurrent, der er ved at lancere et produkt eller en teknologi, som kan bringe den store virksomheds stilling i fare. |
| --- | --- |

148.

| 149. | FoU-aftaler om fælles udnyttelse af FoU-resultaterne (f.eks. fælles produktion eller distribution) har et større potentiale til at begrænse konkurrencen end aftaler, der giver hver part mulighed for at udnytte FoU-resultaterne uafhængigt. I tilfælde af fælles udnyttelse er der større sandsynlighed for konkurrencebegrænsende virkninger i form af højere priser eller nedsat produktion på eksisterende markeder, hvis en eller flere af parterne har markedsstyrke. Hvis den fælles udnyttelse på den anden side kun omfatter licenser til tredjepart, er konkurrencebegrænsende virkninger i form af f.eks. markedsafskærmning usandsynlige. |
| --- | --- |

149.

2.3.5.3.   Innovation i forbindelse med helt nye produkter og tidlig innovation

| 150. | Hvad angår FoU-aftaler vedrørende i) udvikling af produkter eller teknologier, der vil skabe en helt ny efterspørgsel, eller ii) tidlig innovation, er det generelt usandsynligt, at det vil påvirke priserne og produktionen på de eksisterende markeder. I sådanne tilfælde skal vurderingen fokusere på mulige konkurrencebegrænsninger på innovationsniveau med hensyn til f.eks. kvalitet og sortiment i forbindelse med eventuelle fremtidige produkter eller teknologier eller innovationstempoet eller -niveauet. Ved vurderingen skal der tages hensyn til, at resultatet af FoU i sagens natur er usikkert, og at resultaterne generelt vil være mindre sikre for tidlig innovation end for FoU, der ligger tæt på lanceringen på markedet af de produkter eller teknologier, der er resultatet af FoU-aftalen. |
| --- | --- |

150.

| 151. | Det er generelt usandsynligt, at der vil opstå konkurrencebegrænsende virkninger, hvis et tilstrækkeligt antal tredjeparter har konkurrerende FoU-projekter. Der er dog større sandsynlighed for negative virkninger i tilfælde, hvor FoU-aftalen samler uafhængige FoU-aktiviteter, der befinder sig tæt på lanceringen af det nye produkt eller den nye teknologi på markedet. De konkurrencebegrænsende virkninger kan være en direkte følge af samordningen af parternes FoU-aktiviteter, uanset om FoU-aftalen indeholder begrænsninger i parternes mulighed for at udføre FoU uafhængigt eller med tredjeparter. For eksempel kan FoU-aftalen få en eller flere af parterne til at opgive sit FoU-projekt og sammenlægge sin kapacitet med de øvrige parters kapacitet. |
| --- | --- |

151.

2.3.5.4.   Udveksling af oplysninger

| 152. | Gennemførelsen af en FoU-aftale kan kræve udveksling af kommercielt følsomme oplysninger. Hvis FoU-aftalen ikke i sig selv er omfattet af forbuddet i artikel 101, stk. 1, fordi den har neutrale eller positive virkninger for konkurrencen, er en udveksling af oplysninger, der er accessorisk i forhold til denne aftale, heller ikke omfattet af dette forbud (140). Dette er tilfældet, hvis udvekslingen af oplysninger er objektivt nødvendig for at gennemføre FoU-aftalen og står i et rimeligt forhold til dens mål (141). |
| --- | --- |

152.

| 153. | Hvis udvekslingen af oplysninger går ud over, hvad der er objektivt nødvendigt for at gennemføre FoU-aftalen, eller ikke står i et rimeligt forhold til målene, bør vurderingen ske i overensstemmelse med vejledningen i kapitel 6 (142). Hvis udvekslingen af oplysninger er omfattet af artikel 101, stk. 1, kan den stadig opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

153.

2.4.   Individuel vurdering af FoU-aftaler efter artikel 101, stk. 3

| 154. | Hvis en FoU-aftale begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1, vil den alligevel være i overensstemmelse med artikel 101, hvis den opfylder de fire kumulative betingelser i artikel 101, stk. 3 (se afsnit 1.2.7). |
| --- | --- |

154.

2.4.1.   Effektivitetsgevinster

| 155. | FoU-aftaler — med eller uden fælles udnyttelse af FoU-resultaterne — skaber ofte effektivitetsgevinster ved at:






  a) | kombinere parternes komplementære kompetencer og aktiver, så der hurtigere udvikles og markedsføres bedre eller nye produkter og teknologier end uden samarbejde |
| --- | --- | --- |

155.

a)

kombinere parternes komplementære kompetencer og aktiver, så der hurtigere udvikles og markedsføres bedre eller nye produkter og teknologier end uden samarbejde

| b) | medføre en større udbredelse af viden, hvilket kan skabe yderligere innovation |
| --- | --- |

b)

medføre en større udbredelse af viden, hvilket kan skabe yderligere innovation

| c) | medføre omkostningsbesparelser eller mindske afhængigheden i forbindelse med produkter eller teknologier, for hvilke der er et begrænset antal leverandører. |
| --- | --- |

c)

medføre omkostningsbesparelser eller mindske afhængigheden i forbindelse med produkter eller teknologier, for hvilke der er et begrænset antal leverandører.

| 156. | Sådanne effektivitetsgevinster kan bidrage til et modstandsdygtigt indre marked. |
| --- | --- |

156.

| 157. | Kun objektive fordele kan tages i betragtning ved anvendelsen af artikel 101, stk. 3 (143). F.eks. kan en FoU-aftale resultere i, at en eller flere af parterne helt eller delvist opgiver deres FoU-aktiviteter. Dette kan nedbringe (faste) omkostninger for de berørte parter, men vil sandsynligvis ikke medføre fordele for forbrugerne, medmindre parterne kan påvise, at reduktionen af FoU-aktiviteter sandsynligvis vil blive opvejet af, at produkter kommer hurtigere ind på markedet, eller at der er større sandsynlighed for, at FoU vil blive en succes. |
| --- | --- |

157.

2.4.2.   Nødvendige begrænsninger

| 158. | Begrænsninger, der strækker sig ud over det, der er nødvendigt for at opnå de effektivitetsgevinster, som en FoU-aftale medfører, opfylder ikke betingelserne i artikel 101, stk. 3. Navnlig er det usandsynligt, at de alvorlige begrænsninger, der er anført i artikel 8 i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler (144), opfylder nødvendighedskriteriet i en individuel vurdering. |
| --- | --- |

158.

2.4.3.   Fordele for forbrugerne

| 159. | Effektivitetsgevinster, der opnås ved nødvendige begrænsninger, skal komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer FoU-aftalens konkurrencebegrænsende virkninger. F.eks. skal indførelse af nye eller forbedrede produkter på markedet opveje eventuelle prisstigninger eller andre konkurrencebegrænsende virkninger. |
| --- | --- |

159.

| 160. | Generelt er det mere sandsynligt, at en FoU-aftale vil medføre effektivitetsgevinster, som vil give forbrugerne en rimelig andel af fordelene herved, hvis parterne kombinerer komplementære kompetencer og aktiver, såsom forskningskapacitet udviklet inden for forskellige sektorer eller forskellige forskningsområder. |
| --- | --- |

160.

| 161. | Jo større markedsstyrke parterne har, jo mindre sandsynligt er det, at de vil lade effektivitetsgevinsterne komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger. |
| --- | --- |

161.

2.4.4.   Ingen udelukkelse af konkurrencen

| 162. | Betingelserne i artikel 101, stk. 3, kan ikke være opfyldt, hvis FoU-aftalen giver parterne mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende produkter eller teknologier. Ved anvendelsen af denne betingelse skal der tages hensyn til aftalens indvirkning på innovationskonkurrencen. |
| --- | --- |

162.

2.5.   Relevant tidspunkt for vurderingen

| 163. | Konkurrencebegrænsende aftaler vurderes efter artikel 101 i den faktiske sammenhæng, hvori de indgår, og ud fra de omstændigheder, der foreligger på et givet tidspunkt. Vurderingen vil kunne påvirkes af materielle ændringer i de faktuelle omstændigheder (145). Fritagelse efter artikel 101, stk. 3, gælder, så længe de fire kumulative betingelser i denne artikel er opfyldt, og ophører med at finde anvendelse, når dette ikke længere er tilfældet. |
| --- | --- |

163.

| 164. | Ved anvendelsen af artikel 101, stk. 3, må der tages hensyn til de irreversible (»sunk«) investeringer, en af parterne måske har foretaget i starten, og til den tid, det tager, og de begrænsninger, der er nødvendige for at få forrentet en effektivitetsfremmende investering. Artikel 101 kan ikke anvendes uden hensyntagen til en sådan tidligere investering. Den risiko, parterne løber, og de irreversible investeringer, der skal foretages for at gennemføre aftalen, kan derfor bevirke, at aftalen ikke falder ind under artikel 101, stk. 1, eller at den opfylder betingelserne i artikel 101, stk. 3, i den tid, det tager at få investeringen tjent ind. Hvis investeringen resulterer i en opfindelse, og parterne opnår eksklusivrettigheder til denne opfindelse i henhold til reglerne om intellektuel ejendomsret, er det generelt usandsynligt, at den periode, der er nødvendig for at tjene investeringen ind, vil være længere end den eksklusivitetsperiode, som er fastsat i disse regler. |
| --- | --- |

164.

| 165. | I nogle tilfælde kan virkningerne af en konkurrencebegrænsende aftale være irreversible. Den situation, der bestod før aftalen, kan ikke genoprettes, når først aftalen er gennemført. I så fald må vurderingen udelukkende foretages på grundlag af de omstændigheder, der foreligger på gennemførelsestidspunktet. |
| --- | --- |

165.

| 166. | For en FoU-aftale vedrørende et helt nyt produkt, der ikke forbedrer, erstatter eller afløser et eksisterende produkt, hvorved hver af parterne forpligter sig til at opgive deres respektive forskningsprojekter og sammenlægge deres kompetencer med den eller de andre parters, kan det f.eks. være teknisk og økonomisk umuligt at genoplive projekter, når de først er opgivet. Hvis aftalen er forenelig med artikel 101 på det tidspunkt, hvor den indgås, f.eks. fordi tilstrækkeligt mange tredjeparter har konkurrerende FoU-projekter i gang, vil parternes aftale om at opgive deres individuelle projekter fortsat være forenelig med artikel 101, også selv om tredjepartsprojekterne senere skulle vise sig at mislykkes. |
| --- | --- |

166.

| 167. | Forbuddet i artikel 101, stk. 1, finder dog muligvis anvendelse på andre dele af aftalen, hvor der ikke er tale om forhold af irreversibel karakter. Når aftalen f.eks. ud over fælles FoU også indeholder bestemmelser om fælles udnyttelse, vil artikel 101 kunne finde anvendelse på denne del af aftalen, hvis aftalen får konkurrencebegrænsende virkninger på grund af den efterfølgende udvikling på markedet og ikke (længere) opfylder betingelserne i artikel 101, stk. 3, under behørig hensyntagen til tidligere, irreversible investeringer. |
| --- | --- |

167.

2.6.   Eksempler

| 168. | FoU-aftaler vedrørende produkter, der skaber en helt ny efterspørgsel

  Eksempel 1


  Situation: Virksomhed A og B har hver især foretaget betydelige FoU-investeringer for at udvikle en ny mikroelektronisk komponent. Det forventes, at den nye komponent ikke vil forbedre eller erstatte eksisterende komponenter, men i stedet vil skabe en helt ny efterspørgsel. Virksomhed A og B har hver især udviklet prototyper og forventer at kunne markedsføre dem om ca. 18 måneder. Desuden forventer virksomhed A og B, at kun den første komponent, der når markedet, vil være succesproduktet med hensyn til indtægter, og at den anden virksomhed, der markedsfører sit produkt, ikke vil være i stand til at genvinde de betydelige FoU-investeringer, der er foretaget, mens virksomhed A og B, hvis begge virksomheder begynder at sælge produktet på markedet samtidig, forventer at kunne opnå en betydelig fortjeneste. De indvilliger således i at kombinere deres FoU-indsats i et joint venture, som skal udvikle virksomhed A's prototype og derefter producere den nye komponent og levere den til begge virksomheder, som vil markedsføre den hver for sig. Som følge af joint venture-aftalen vil virksomhed B opgive udviklingen af sin egen prototype. Ved at samle deres FoU-indsats forventer parterne at kunne bringe den nye komponent på markedet om mindre end et år. Ingen anden virksomhed er i færd med at udvikle en substituerbar komponent.

  Analyse:

  Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler: Den mikroelektroniske komponent, som FoU-aftalen vedrører, vil skabe en helt ny efterspørgsel. Den vil ikke forbedre, erstatte eller afløse et eksisterende produkt. Virksomhed A og B er konkurrenter på innovationsniveau. De falder imidlertid ikke ind under definitionen af faktiske eller potentielle konkurrenter i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler (146), så deres aftale vil ikke være underlagt den markedsandelstærskel, der er fastsat i artikel 6, stk. 1, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler. I stedet vil FoU-aftalen mellem virksomhed A og B være omfattet af artikel 6, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, og aftalen vil derfor være fritaget, så længe FoU-arbejdet gennemføres, og så længe aftalen opfylder alle de øvrige betingelser for fritagelse i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler (f.eks. betingelser vedrørende adgang til FoU-resultater, ingen alvorlige begrænsninger osv.).

  Sandsynlighed for inddragelse af gruppefritagelsen:








  i) | Konkurrencebegrænsning som omhandlet i artikel 101, stk. 1: FoU-aftalen vil medføre, at virksomhed B opgiver udviklingen af sin prototypekomponent, som den ellers ville have bragt på markedet om ca. 18 måneder. På det tidspunkt, hvor virksomhed A og B indgår FoU-aftalen, er de de eneste virksomheder, der beskæftiger sig med FoU i forbindelse med den mikroelektroniske komponent, og ingen anden virksomhed er i færd med at udvikle en substituerbar komponent. Desuden befinder virksomhederne sig på et sent stadie i FoU-processen (de forventer at bringe komponenten på markedet inden for ca. 18 måneder), og gennem aftalen kan begge virksomheder undgå et kapløb om at være den første, der kom ind på markedet, hvilket mindsker risikoen for, at de ikke kan få dækket hele eller en del af de investeringer, de allerede har foretaget. Det er derfor sandsynligt, at FoU-aftalen vil kunne få konkurrencebegrænsende virkninger på innovationsniveau som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Denne konklusion ændres ikke af, at parterne vil markedsføre den nye komponent hver for sig. |
| --- | --- | --- |

168.

Eksempel 1

Situation: Virksomhed A og B har hver især foretaget betydelige FoU-investeringer for at udvikle en ny mikroelektronisk komponent. Det forventes, at den nye komponent ikke vil forbedre eller erstatte eksisterende komponenter, men i stedet vil skabe en helt ny efterspørgsel. Virksomhed A og B har hver især udviklet prototyper og forventer at kunne markedsføre dem om ca. 18 måneder. Desuden forventer virksomhed A og B, at kun den første komponent, der når markedet, vil være succesproduktet med hensyn til indtægter, og at den anden virksomhed, der markedsfører sit produkt, ikke vil være i stand til at genvinde de betydelige FoU-investeringer, der er foretaget, mens virksomhed A og B, hvis begge virksomheder begynder at sælge produktet på markedet samtidig, forventer at kunne opnå en betydelig fortjeneste. De indvilliger således i at kombinere deres FoU-indsats i et joint venture, som skal udvikle virksomhed A's prototype og derefter producere den nye komponent og levere den til begge virksomheder, som vil markedsføre den hver for sig. Som følge af joint venture-aftalen vil virksomhed B opgive udviklingen af sin egen prototype. Ved at samle deres FoU-indsats forventer parterne at kunne bringe den nye komponent på markedet om mindre end et år. Ingen anden virksomhed er i færd med at udvikle en substituerbar komponent.

Analyse:

Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler: Den mikroelektroniske komponent, som FoU-aftalen vedrører, vil skabe en helt ny efterspørgsel. Den vil ikke forbedre, erstatte eller afløse et eksisterende produkt. Virksomhed A og B er konkurrenter på innovationsniveau. De falder imidlertid ikke ind under definitionen af faktiske eller potentielle konkurrenter i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler (146), så deres aftale vil ikke være underlagt den markedsandelstærskel, der er fastsat i artikel 6, stk. 1, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler. I stedet vil FoU-aftalen mellem virksomhed A og B være omfattet af artikel 6, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, og aftalen vil derfor være fritaget, så længe FoU-arbejdet gennemføres, og så længe aftalen opfylder alle de øvrige betingelser for fritagelse i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler (f.eks. betingelser vedrørende adgang til FoU-resultater, ingen alvorlige begrænsninger osv.).

Sandsynlighed for inddragelse af gruppefritagelsen:

i)

Konkurrencebegrænsning som omhandlet i artikel 101, stk. 1: FoU-aftalen vil medføre, at virksomhed B opgiver udviklingen af sin prototypekomponent, som den ellers ville have bragt på markedet om ca. 18 måneder. På det tidspunkt, hvor virksomhed A og B indgår FoU-aftalen, er de de eneste virksomheder, der beskæftiger sig med FoU i forbindelse med den mikroelektroniske komponent, og ingen anden virksomhed er i færd med at udvikle en substituerbar komponent. Desuden befinder virksomhederne sig på et sent stadie i FoU-processen (de forventer at bringe komponenten på markedet inden for ca. 18 måneder), og gennem aftalen kan begge virksomheder undgå et kapløb om at være den første, der kom ind på markedet, hvilket mindsker risikoen for, at de ikke kan få dækket hele eller en del af de investeringer, de allerede har foretaget. Det er derfor sandsynligt, at FoU-aftalen vil kunne få konkurrencebegrænsende virkninger på innovationsniveau som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Denne konklusion ændres ikke af, at parterne vil markedsføre den nye komponent hver for sig.

| ii) | Manglende opfyldelse af betingelserne i artikel 101, stk. 3: Joint venture-selskabet vil sætte parterne i stand til hurtigere at markedsføre den nye komponent, hvilket er en objektiv effektivitetsgevinst, der kan gavne forbrugerne. Det er imidlertid usandsynligt, at denne tidsbesparelse vil opveje nedgangen i innovationskonkurrencen og produktsortimentet som følge af opgivelsen af virksomhed B's prototype, da det er sandsynligt, at B's produkt ellers ville være blevet markedsført før eller senest kort tid efter A's produkt, og parterne ikke står over for nogen anden konkurrencebegrænsning på innovationsniveau. Det ser derfor ud til, at FoU-aftalen ikke opfylder mindst én af de fire kumulative betingelser i artikel 101, stk. 3, nemlig en rimelig andel til forbrugerne. I så fald vil gruppefritagelsen sandsynligvis blive inddraget, jf. artikel 10 i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, og aftalen vil sandsynligvis blive forbudt, fordi den er i strid med artikel 101. |
| --- | --- |

ii)

Manglende opfyldelse af betingelserne i artikel 101, stk. 3: Joint venture-selskabet vil sætte parterne i stand til hurtigere at markedsføre den nye komponent, hvilket er en objektiv effektivitetsgevinst, der kan gavne forbrugerne. Det er imidlertid usandsynligt, at denne tidsbesparelse vil opveje nedgangen i innovationskonkurrencen og produktsortimentet som følge af opgivelsen af virksomhed B's prototype, da det er sandsynligt, at B's produkt ellers ville være blevet markedsført før eller senest kort tid efter A's produkt, og parterne ikke står over for nogen anden konkurrencebegrænsning på innovationsniveau. Det ser derfor ud til, at FoU-aftalen ikke opfylder mindst én af de fire kumulative betingelser i artikel 101, stk. 3, nemlig en rimelig andel til forbrugerne. I så fald vil gruppefritagelsen sandsynligvis blive inddraget, jf. artikel 10 i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, og aftalen vil sandsynligvis blive forbudt, fordi den er i strid med artikel 101.

| 169. | FoU-aftaler, der involverer akademiske organer/forskningsinstitutter

  Eksempel 2


  Situation: Virksomhed A er en stor producent af pesticider til landbruget. Den er aktiv på et marked i det foregående omsætningsled for pesticidingredienser med indholdsstof X og på et marked i det efterfølgende omsætningsled for pesticider med pesticid Y. Ingrediens X er et vigtigt input til produktionen af pesticid Y.
  Virksomhed A planlægger at finansiere et forskningsprojekt, der har til formål at forbedre ingrediens X, således at kunder, der bruger pesticid Y, vil kunne opnå det samme høstudbytte med mindre mængder pesticider. Med henblik herpå indgår virksomhed A en FoU-aftale med universitet B, som har betydelig FoU-kapacitet inden for pesticidingredienser. Universitet B producerer eller sælger ikke pesticider eller pesticidingredienser.
  I henhold til FoU-aftalen skal virksomhed A finansiere, men ikke udføre, de FoU-aktiviteter, der vil blive varetaget af universitet B. I henhold til FoU-aftalen er det ikke muligt for universitet B at udnytte FoU-resultaterne. FoU-aftalen fastsætter en ret til udelukkende at udnytte resultaterne af den betalte FoU for virksomhed A. Universitet B har kun ret til at anvende FoU-resultaterne med henblik på yderligere FoU.

  Analyse:

  Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler: Virksomhed A og universitet B er ikke konkurrerende virksomheder i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftalers forstand. I henhold til artikel 6, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er der ingen markedsandelstærskel, der skal overholdes.
  Som en generel betingelse for gruppefritagelse er det i artikel 3 i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler fastsat, at alle parter i FoU-aftalen skal have fuld adgang til resultaterne af den betalte FoU med henblik på yderligere FoU og udnyttelse. FoU-aftalen opfylder ikke denne betingelse. FoU-aftalen falder imidlertid ind under den særlige undtagelse, der er fastsat i artikel 3, stk. 5, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, i henhold til hvilken FoU-aftaler, der begrænser akademiske organers anvendelse af FoU-resultater til kun at omfatte yderligere FoU (dvs. aftalen udelukker udnyttelse af resultaterne), kan være omfattet af gruppefritagelsen.
  Hvis de øvrige betingelser i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er opfyldt, er FoU-aftalen mellem virksomhed A og universitet B derfor omfattet af gruppefritagelsen, og der er ikke behov for en yderligere vurdering. |
| --- | --- |

169.

Eksempel 2

Situation: Virksomhed A er en stor producent af pesticider til landbruget. Den er aktiv på et marked i det foregående omsætningsled for pesticidingredienser med indholdsstof X og på et marked i det efterfølgende omsætningsled for pesticider med pesticid Y. Ingrediens X er et vigtigt input til produktionen af pesticid Y.

Virksomhed A planlægger at finansiere et forskningsprojekt, der har til formål at forbedre ingrediens X, således at kunder, der bruger pesticid Y, vil kunne opnå det samme høstudbytte med mindre mængder pesticider. Med henblik herpå indgår virksomhed A en FoU-aftale med universitet B, som har betydelig FoU-kapacitet inden for pesticidingredienser. Universitet B producerer eller sælger ikke pesticider eller pesticidingredienser.

I henhold til FoU-aftalen skal virksomhed A finansiere, men ikke udføre, de FoU-aktiviteter, der vil blive varetaget af universitet B. I henhold til FoU-aftalen er det ikke muligt for universitet B at udnytte FoU-resultaterne. FoU-aftalen fastsætter en ret til udelukkende at udnytte resultaterne af den betalte FoU for virksomhed A. Universitet B har kun ret til at anvende FoU-resultaterne med henblik på yderligere FoU.

Analyse:

Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler: Virksomhed A og universitet B er ikke konkurrerende virksomheder i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftalers forstand. I henhold til artikel 6, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er der ingen markedsandelstærskel, der skal overholdes.

Som en generel betingelse for gruppefritagelse er det i artikel 3 i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler fastsat, at alle parter i FoU-aftalen skal have fuld adgang til resultaterne af den betalte FoU med henblik på yderligere FoU og udnyttelse. FoU-aftalen opfylder ikke denne betingelse. FoU-aftalen falder imidlertid ind under den særlige undtagelse, der er fastsat i artikel 3, stk. 5, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, i henhold til hvilken FoU-aftaler, der begrænser akademiske organers anvendelse af FoU-resultater til kun at omfatte yderligere FoU (dvs. aftalen udelukker udnyttelse af resultaterne), kan være omfattet af gruppefritagelsen.

Hvis de øvrige betingelser i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er opfyldt, er FoU-aftalen mellem virksomhed A og universitet B derfor omfattet af gruppefritagelsen, og der er ikke behov for en yderligere vurdering.

| 170. | Virkningerne af FoU-samarbejdet og miljøet

  Eksempel 3


  Situation: To virksomheder, der fremstiller bilkomponenter, aftaler at oprette et joint venture, der skal varetage deres eksisterende FoU-arbejde med henblik på forbedring af produktionen af en eksisterende komponent og dennes egenskaber. Hvis den fælles forskning og udvikling lykkes, vil den forbedrede komponent have en positiv indvirkning på miljøet: Køretøjer, der er udstyret med komponenten, vil forbruge mindre brændstof og derfor udlede mindre CO2. Virksomhederne forventer, at sammenlægning af deres FoU-indsats vil fremskynde udviklingen af det forbedrede produkt. Joint venture-aftalen fastsætter, at hvert selskab fortsat vil fremstille og sælge de (eksisterende og forbedrede) komponenter hver for sig. På EU-markedet for den eksisterende komponent har de to virksomheder markedsandele på henholdsvis 15 % og 20 %. Der er tre andre større konkurrerende komponentfabrikanter. Komponentens levetid er typisk tre til fem år. I de sidste tre år har en af de større komponentproducenter hvert år lanceret en ny eller opgraderet version.

  Analyse:

  Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler: I henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er et »relevant produktmarked« markedet for de produkter, der kan blive forbedret, erstattet eller afløst af aftaleprodukterne. I dette eksempel er det markedet for køretøjskomponenten, som skal forbedres med FoU-indsatsen. Parterne har tilsammen en andel på 35 % på det relevante produktmarked. Da dette overstiger markedsandelstærsklen på 25 % i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, er joint venture-selskabet ikke omfattet af gruppefritagelsen.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: Ved at kombinere parternes tidligere uafhængige FoU-aktiviteter sikrer joint venture-selskabet færre FoU-aktiviteter i forbindelse med forbedringen af komponenten. Hvorvidt dette medfører en mærkbar begrænsning af konkurrencen på det relevante produktmarked eller en mærkbar begrænsning af innovationskonkurrencen, kræver en fuldstændig vurdering af den retlige og økonomiske sammenhæng. De relevante faktorer for denne vurdering er, at der findes tre andre væsentlige producenter på det relevante produktmarked, disse producenters resultater med hensyn til innovation, komponentens relativt korte levetid og det forhold, at parterne vil fortsætte med at producere og sælge de eksisterende og forbedrede komponenter hver for sig. Alt i alt forekommer det usandsynligt, at joint venture-selskabet vil føre til en mærkbar begrænsning af konkurrencen.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: En vurdering efter artikel 101, stk. 3, er kun nødvendig, hvis joint venture-selskabet anses for at begrænse konkurrencen mærkbart i henhold til artikel 101, stk. 1. Det er en objektiv effektivitetsgevinst at fremskynde udviklingen af en forbedret version af komponenten, som vil reducere brændstofforbruget. Selv om parterne tilsammen har en betydelig markedsandel på det relevante komponentmarked, gør tilstedeværelsen af andre betydelige konkurrenter med gode innovationsresultater, komponentens korte levetid og det forhold, at parterne vil fortsætte med at fremstille og sælge komponenten hver for sig, det sandsynligt, at effektivitetsgevinsten vil blive videregivet til forbrugerne, og gør det usandsynligt, at joint venture-selskabet vil udelukke konkurrencen på det relevante komponentmarked eller udelukke den relevante innovationskonkurrence. Parternes påstand om, at sammenlægning af deres FoU-indsats er afgørende for at fremskynde udviklingen af den forbedrede komponent, synes at være plausibel. FoU-joint venture-selskabet vil derfor sandsynligvis opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

170.

Eksempel 3

Situation: To virksomheder, der fremstiller bilkomponenter, aftaler at oprette et joint venture, der skal varetage deres eksisterende FoU-arbejde med henblik på forbedring af produktionen af en eksisterende komponent og dennes egenskaber. Hvis den fælles forskning og udvikling lykkes, vil den forbedrede komponent have en positiv indvirkning på miljøet: Køretøjer, der er udstyret med komponenten, vil forbruge mindre brændstof og derfor udlede mindre CO2. Virksomhederne forventer, at sammenlægning af deres FoU-indsats vil fremskynde udviklingen af det forbedrede produkt. Joint venture-aftalen fastsætter, at hvert selskab fortsat vil fremstille og sælge de (eksisterende og forbedrede) komponenter hver for sig. På EU-markedet for den eksisterende komponent har de to virksomheder markedsandele på henholdsvis 15 % og 20 %. Der er tre andre større konkurrerende komponentfabrikanter. Komponentens levetid er typisk tre til fem år. I de sidste tre år har en af de større komponentproducenter hvert år lanceret en ny eller opgraderet version.

Analyse:

Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler: I henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler er et »relevant produktmarked« markedet for de produkter, der kan blive forbedret, erstattet eller afløst af aftaleprodukterne. I dette eksempel er det markedet for køretøjskomponenten, som skal forbedres med FoU-indsatsen. Parterne har tilsammen en andel på 35 % på det relevante produktmarked. Da dette overstiger markedsandelstærsklen på 25 % i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler, er joint venture-selskabet ikke omfattet af gruppefritagelsen.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: Ved at kombinere parternes tidligere uafhængige FoU-aktiviteter sikrer joint venture-selskabet færre FoU-aktiviteter i forbindelse med forbedringen af komponenten. Hvorvidt dette medfører en mærkbar begrænsning af konkurrencen på det relevante produktmarked eller en mærkbar begrænsning af innovationskonkurrencen, kræver en fuldstændig vurdering af den retlige og økonomiske sammenhæng. De relevante faktorer for denne vurdering er, at der findes tre andre væsentlige producenter på det relevante produktmarked, disse producenters resultater med hensyn til innovation, komponentens relativt korte levetid og det forhold, at parterne vil fortsætte med at producere og sælge de eksisterende og forbedrede komponenter hver for sig. Alt i alt forekommer det usandsynligt, at joint venture-selskabet vil føre til en mærkbar begrænsning af konkurrencen.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: En vurdering efter artikel 101, stk. 3, er kun nødvendig, hvis joint venture-selskabet anses for at begrænse konkurrencen mærkbart i henhold til artikel 101, stk. 1. Det er en objektiv effektivitetsgevinst at fremskynde udviklingen af en forbedret version af komponenten, som vil reducere brændstofforbruget. Selv om parterne tilsammen har en betydelig markedsandel på det relevante komponentmarked, gør tilstedeværelsen af andre betydelige konkurrenter med gode innovationsresultater, komponentens korte levetid og det forhold, at parterne vil fortsætte med at fremstille og sælge komponenten hver for sig, det sandsynligt, at effektivitetsgevinsten vil blive videregivet til forbrugerne, og gør det usandsynligt, at joint venture-selskabet vil udelukke konkurrencen på det relevante komponentmarked eller udelukke den relevante innovationskonkurrence. Parternes påstand om, at sammenlægning af deres FoU-indsats er afgørende for at fremskynde udviklingen af den forbedrede komponent, synes at være plausibel. FoU-joint venture-selskabet vil derfor sandsynligvis opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3.

| 171. | Forskningspartnerskab

  Eksempel 4


  Situation: Virksomhed A, B og C er førende aktører inden for vedvarende energiteknologier. De har etableret et forskningspartnerskab, som fastlægger en FoU-dagsorden med en fælles langsigtet vision for udvikling af nye teknologier for vedvarende energi og forbedring af eksisterende teknologier. Denne dagsorden vil blive gennemført ved hjælp af en række særskilte efterfølgende aftaler, der omfatter individuelle fælles og betalte FoU-projekter.
  Denne dagsorden vil blive formaliseret i et aftalememorandum, som fastlægger en ramme for parternes samarbejde, herunder mål, vilkår og betingelser, forvaltningsregler og overvågningsordninger. Aftalememorandummet indeholder navnlig en kompensationsmekanisme i tilfælde, hvor den ene part ønsker at udnytte resultaterne af den FoU, som andre parter udfører.

  Analyse:

  Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler: Da aftalememorandummet ikke vedrører specifikke FoU-projekter (det fastsætter blot generelle vilkår og betingelser for gennemførelsen af FoU-projekter, som vil blive genstand for særskilte, efterfølgende aftaler), udgør aftalememorandummet ikke i sig selv en FoU-aftale i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler. Gruppefritagelsen finder derfor ikke anvendelse.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1, og artikel 101, stk. 3: Parterne i aftalememorandummet er alle aktive inden for vedvarende energiteknologier, men aftalememorandummet er en rammeaftale på højt niveau, som ikke vedrører de specifikke FoU-projekter. Det er derfor ikke muligt at afgøre, om parterne er faktiske eller potentielle konkurrenter i denne aftales forstand. Det vil først være muligt at vurdere deres konkurrenceforhold, når de indgår de efterfølgende FoU-aftaler. Aftalememorandummet begrænser derfor ikke konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

171.

Eksempel 4

Situation: Virksomhed A, B og C er førende aktører inden for vedvarende energiteknologier. De har etableret et forskningspartnerskab, som fastlægger en FoU-dagsorden med en fælles langsigtet vision for udvikling af nye teknologier for vedvarende energi og forbedring af eksisterende teknologier. Denne dagsorden vil blive gennemført ved hjælp af en række særskilte efterfølgende aftaler, der omfatter individuelle fælles og betalte FoU-projekter.

Denne dagsorden vil blive formaliseret i et aftalememorandum, som fastlægger en ramme for parternes samarbejde, herunder mål, vilkår og betingelser, forvaltningsregler og overvågningsordninger. Aftalememorandummet indeholder navnlig en kompensationsmekanisme i tilfælde, hvor den ene part ønsker at udnytte resultaterne af den FoU, som andre parter udfører.

Analyse:

Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler: Da aftalememorandummet ikke vedrører specifikke FoU-projekter (det fastsætter blot generelle vilkår og betingelser for gennemførelsen af FoU-projekter, som vil blive genstand for særskilte, efterfølgende aftaler), udgør aftalememorandummet ikke i sig selv en FoU-aftale i henhold til gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler. Gruppefritagelsen finder derfor ikke anvendelse.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1, og artikel 101, stk. 3: Parterne i aftalememorandummet er alle aktive inden for vedvarende energiteknologier, men aftalememorandummet er en rammeaftale på højt niveau, som ikke vedrører de specifikke FoU-projekter. Det er derfor ikke muligt at afgøre, om parterne er faktiske eller potentielle konkurrenter i denne aftales forstand. Det vil først være muligt at vurdere deres konkurrenceforhold, når de indgår de efterfølgende FoU-aftaler. Aftalememorandummet begrænser derfor ikke konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1.

3.   PRODUKTIONSAFTALER

3.1.   Indledning

| 172. | Dette kapitel indeholder retningslinjer for vurderingen af horisontale produktionsaftaler. I dette kapitel forstås ved produktion fremstilling af varer og forberedelse af tjenesteydelser (147). |
| --- | --- |

172.

| 173. | Produktionsaftaler varierer med hensyn til form og omfang:






  a) | De kan enten bestemme, at produktionen udføres i fællesskab, f.eks. gennem et joint venture, et fælles hold eller en fælles organisation, eller |
| --- | --- | --- |

173.

a)

De kan enten bestemme, at produktionen udføres i fællesskab, f.eks. gennem et joint venture, et fælles hold eller en fælles organisation, eller

| b) | de kan bestemme, at produktionen kun udføres af én part eller af to eller flere parter gennem løsere former for samarbejde, f.eks. underleveranceaftaler. |
| --- | --- |

b)

de kan bestemme, at produktionen kun udføres af én part eller af to eller flere parter gennem løsere former for samarbejde, f.eks. underleveranceaftaler.

| 174. | Fælles produktionsaftaler er aftaler, i henhold til hvilke to eller flere virksomheder aftaler at producere bestemte produkter i fællesskab. Fælles produktion kan antage forskellige former, f.eks. i) et joint venture, dvs. et selskab, som de kontrollerer i fællesskab, og som driver et eller flere produktionsanlæg (148), eller ii) et fælles hold eller en fælles organisation bestående af et lige eller ulige antal repræsentanter for parterne. |
| --- | --- |

174.

| 175. | Underleveranceaftaler er aftaler, hvorved den ene part (»ordregiveren«) overdrager produktionen af et produkt til den anden part (»underleverandøren«). I dette kapitel forstås ved horisontale underleveranceaftaler underleveranceaftaler mellem virksomheder, der opererer på det samme produktmarked, men ikke nødvendigvis på det samme geografiske marked, uanset om virksomhederne er konkurrenter. Horisontale underleveranceaftaler omfatter ensidige og gensidige specialiseringsaftaler samt andre typer underleveranceaftaler. |
| --- | --- |

175.

| 176. | Ensidige specialiseringsaftaler er aftaler mellem to eller flere parter, som er aktive på samme produktmarked, hvorved en eller flere parter indvilliger i helt eller delvis at ophøre med at producere bestemte produkter eller afstå fra at producere disse produkter og at købe dem hos den anden part eller de andre parter, som indvilliger i at producere og levere produkterne til den eller de parter, der ophører med eller afstår fra at producere dem.

  Eksempel på en ensidig specialiseringsaftale |
| --- | --- |

176.

Eksempel på en ensidig specialiseringsaftale

Image 1

| 177. | Gensidige specialiseringsaftaler er aftaler mellem to eller flere parter, som er aktive på samme produktmarked, hvorved to eller flere parter på gensidig vis indvilliger i helt eller delvis at ophøre med eller afstå fra at producere bestemte, men anderledes produkter og at købe disse produkter hos en eller flere af de andre parter, som indvilliger i at producere og levere produkterne til den eller de parter, der ophører med eller afstår fra at producere dem.

  Eksempel på en gensidig specialiseringsaftale |
| --- | --- |

177.

Eksempel på en gensidig specialiseringsaftale

Image 2

| 178. | Vejledningen i dette kapitel finder også anvendelse på andre typer horisontale underleveranceaftaler. Dette omfatter underleveranceaftaler med henblik på at udvide produktionen, hvor ordregiveren ikke samtidig indstiller eller begrænser sin egen produktion af produktet.

  Eksempel på en specialiseringsaftale, der har til formål at udvide produktionen |
| --- | --- |

178.

Eksempel på en specialiseringsaftale, der har til formål at udvide produktionen

Image 3

| 179. | Disse retningslinjer gælder for alle former for horisontale aftaler om fælles produktion og horisontale underleveranceaftaler (149). |
| --- | --- |

179.

| 180. | Af praktiske hensyn kan virksomheder, der har til hensigt at indgå horisontale produktionsaftaler, først overveje, om deres aftale kan være omfattet af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler (150). Fritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler bygger på den antagelse, at i det omfang en produktionsaftale falder ind under anvendelsesområdet for artikel 101, stk. 1, og opfylder betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, vil den generelt opfylde de fire betingelser i artikel 101, stk. 3. Hvis en horisontal produktionsaftale opfylder betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, er den forenelig med artikel 101, og det er ikke nødvendigt at foretage en yderligere vurdering (151). Hvis en produktionsaftale ikke opfylder betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler eller ikke opfylder betingelserne i den forordning, er det nødvendigt at foretage en individuel vurdering i henhold til artikel 101 for først at fastslå, om aftalen begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1, og i bekræftende fald, om aftalen opfylder alle fire kumulative betingelser i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

180.

| 181. | Dette kapitel er opbygget som følger:






  a) | Afsnit 3.2 indeholder retningslinjer for udpegning af markeder, der er relevante for vurdering af produktionsaftaler. |
| --- | --- | --- |

181.

a)

Afsnit 3.2 indeholder retningslinjer for udpegning af markeder, der er relevante for vurdering af produktionsaftaler.

| b) | Afsnit 3.3 indeholder retningslinjer for anvendelsen af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, herunder betingelserne for fritagelse af specialiseringsaftaler, markedsandelstærsklen og de alvorlige begrænsninger og udelukkede begrænsninger. |
| --- | --- |

b)

Afsnit 3.3 indeholder retningslinjer for anvendelsen af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, herunder betingelserne for fritagelse af specialiseringsaftaler, markedsandelstærsklen og de alvorlige begrænsninger og udelukkede begrænsninger.

| c) | Afsnit 3.4 indeholder retningslinjer for den individuelle vurdering af produktionsaftaler efter artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

c)

Afsnit 3.4 indeholder retningslinjer for den individuelle vurdering af produktionsaftaler efter artikel 101, stk. 1.

| d) | Afsnit 3.5 indeholder retningslinjer for den individuelle vurdering af produktionsaftaler efter artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

d)

Afsnit 3.5 indeholder retningslinjer for den individuelle vurdering af produktionsaftaler efter artikel 101, stk. 3.

| e) | Afsnit 3.6 indeholder specifikke retningslinjer for vurderingen af aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur efter artikel 101, stk. 1, og artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

e)

Afsnit 3.6 indeholder specifikke retningslinjer for vurderingen af aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur efter artikel 101, stk. 1, og artikel 101, stk. 3.

3.2.   Relevante markeder

| 182. | Meddelelsen om markedsafgrænsning fastsætter de vigtigste kriterier og beviser, som Kommissionen anvender til at afgrænse relevante markeder, når den håndhæver EU's konkurrenceregler (jf. også punkt 44). Disse kriterier finder anvendelse ved vurderingen af produktionsaftaler efter artikel 101. |
| --- | --- |

182.

| 183. | Produktionsaftaler påvirker de markeder, der er direkte berørt af samarbejdet, nemlig de markeder, som de produkter, der fremstilles i henhold til aftalen, tilhører. Produktionsaftaler kan også påvirke markeder i de foregående eller efterfølgende omsætningsled eller tilstødende markeder i forhold til det marked, der berøres direkte af samarbejdet (»spill over«-markeder) (152). Sådanne »spill over«-markeder vil sandsynligvis være relevante for vurderingen, hvis markederne er indbyrdes afhængige, og parterne indtager en stærk stilling på »spill over«-markedet. |
| --- | --- |

183.

| 184. | I forbindelse med gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler betyder »relevant marked« det produktmarked og geografiske marked, som de produkter, der fremstilles i henhold til specialiseringsaftalen, tilhører, hvortil kommer, hvis disse produkter er mellemprodukter, som en eller flere af parterne helt eller delvis anvender internt i produkter i efterfølgende omsætningsled, det produktmarked og geografiske marked for disse produkter i efterfølgende omsætningsled |
| --- | --- |

184.

3.3.   Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler

| 185. | Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler fritager visse produktionsaftaler fra forbuddet i artikel 101, stk. 1 (153). Fritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler bygger på den antagelse, at i det omfang en produktionsaftale falder ind under anvendelsesområdet for artikel 101, stk. 1, og opfylder betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, vil den generelt opfylde de fire kumulative betingelser i artikel 101, stk. 3. Af praktiske hensyn kan virksomheder, der har til hensigt at indgå en produktionsaftale, først overveje, om deres aftale kan være omfattet af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler. |
| --- | --- |

185.

| 186. | Produktionsaftaler, der opfylder betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, er forenelige med artikel 101, og det er ikke nødvendigt at foretage en yderligere vurdering (154). Hvis en produktionsaftale ikke opfylder betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, er det nødvendigt at foretage en individuel vurdering i henhold til artikel 101 for først at fastslå, om aftalen begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1 (155), og i bekræftende fald, om aftalen opfylder de fire kumulative betingelser i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

186.

3.3.1.   Produktionsaftaler omfattet af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler

| 187. | Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler omfatter følgende typer horisontale produktionsaftaler: a) ensidige specialiseringsaftaler, b) gensidige specialiseringsaftaler og c) aftaler om fælles produktion. Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler anvender udtrykket »specialiseringsaftale« til at henvise til alle disse tre typer horisontale produktionsaftaler. I hvert enkelt tilfælde kan aftalen vedrøre fremstilling af varer og/eller forberedelse af tjenesteydelser (156). |
| --- | --- |

187.

| 188. | I artikel 1, stk. 1, nr. 1), litra a), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler defineres ensidige specialiseringsaftaler som følger:






  a) | Aftalen er indgået mellem to eller flere parter. |
| --- | --- | --- |

188.

a)

Aftalen er indgået mellem to eller flere parter.

| b) | Aftaleparterne er allerede aktive på samme produktmarked. |
| --- | --- |

b)

Aftaleparterne er allerede aktive på samme produktmarked.

| c) | En eller flere parter indvilliger i helt eller delvis at ophøre med at producere bestemte produkter eller afstå fra at producere disse produkter fra en eller flere andre parter. |
| --- | --- |

c)

En eller flere parter indvilliger i helt eller delvis at ophøre med at producere bestemte produkter eller afstå fra at producere disse produkter fra en eller flere andre parter.

| d) | En eller flere andre parter indvilliger i at producere og levere disse produkter til den eller de andre parter, der ophører med eller afstår fra at producere dem. |
| --- | --- |

d)

En eller flere andre parter indvilliger i at producere og levere disse produkter til den eller de andre parter, der ophører med eller afstår fra at producere dem.

| 189. | Definitionen af ensidige specialiseringsaftaler kræver ikke: i) at parterne er aktive på det samme geografiske marked, eller ii) at den eller de parter, der ophører med eller afstår fra at producere bestemte produkter, reducerer kapaciteten (f.eks. at sælge fabrikker eller lukke produktionslinjer). Det er tilstrækkeligt, at disse parter reducerer deres produktionsmængde. |
| --- | --- |

189.

| 190. | I artikel 1, stk. 1, nr. 1), litra b), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler defineres gensidige specialiseringsaftaler som følger:






  a) | Aftalen er indgået mellem to eller flere parter. |
| --- | --- | --- |

190.

a)

Aftalen er indgået mellem to eller flere parter.

| b) | Aftaleparterne er allerede aktive på samme produktmarked. |
| --- | --- |

b)

Aftaleparterne er allerede aktive på samme produktmarked.

| c) | To eller flere parter aftaler på gensidig vis helt eller delvis at ophøre med eller afstå fra at producere bestemte, men andre produkter og at købe disse produkter hos en eller flere af de andre parter. |
| --- | --- |

c)

To eller flere parter aftaler på gensidig vis helt eller delvis at ophøre med eller afstå fra at producere bestemte, men andre produkter og at købe disse produkter hos en eller flere af de andre parter.

| d) | En eller flere af de andre parter indvilliger i at producere og levere disse produkter til de parter, der ophører med eller afstår fra at producere dem. |
| --- | --- |

d)

En eller flere af de andre parter indvilliger i at producere og levere disse produkter til de parter, der ophører med eller afstår fra at producere dem.

| 191. | Definitionen af gensidige specialiseringsaftaler kræver ikke: i) at parterne er aktive på det samme geografiske marked, eller ii) at de parter, der ophører med eller afstår fra at producere, skal reducere deres kapacitet (f.eks. at sælge fabrikker eller lukke produktionslinjer). Det er tilstrækkeligt, at disse parter reducerer deres produktionsmængde. |
| --- | --- |

191.

| 192. | I artikel 1, stk. 1, nr. 1), litra c), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler defineres aftaler om fælles produktion som følger:






  a) | Aftalen er indgået mellem to eller flere parter. |
| --- | --- | --- |

192.

a)

Aftalen er indgået mellem to eller flere parter.

| b) | Parterne aftaler at producere visse produkter i fællesskab. |
| --- | --- |

b)

Parterne aftaler at producere visse produkter i fællesskab.

| 193. | Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler definerer begrebet »fælles« i forbindelse med produktion. I forbindelse med gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler kan fælles produktion antage enhver form (f.eks. fælles virksomhed, fælles organisation, fælles hold). Endvidere er der i forbindelse med aftaler om fælles produktion ikke noget krav om, at en eller flere parter skal ophøre med eller afholde sig fra at producere produkter. |
| --- | --- |

193.

3.3.2.   Andre bestemmelser, der er omfattet af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler

| 194. | Fritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler gælder også for visse bestemmelser, der er almindeligt anvendt i produktionsaftaler. |
| --- | --- |

194.

| 195. | Bestemmelser om overdragelse af eller meddelelse af licens på intellektuelle ejendomsrettigheder til en eller flere af parterne. I henhold til gruppefritagelsesforordningens artikel 2, stk. 3, finder gruppefritagelsen også anvendelse på specialiseringsaftaler, der indeholder bestemmelser om overdragelse af eller meddelelse af licens på intellektuelle ejendomsrettigheder til en eller flere af parterne, forudsat at disse bestemmelser opfylder to kumulative betingelser:






  a) | De er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af en sådan specialiseringsaftale. |
| --- | --- | --- |

195.

a)

De er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af en sådan specialiseringsaftale.

| b) | De udgør ikke hovedformålet med aftalen. |
| --- | --- |

b)

De udgør ikke hovedformålet med aftalen.

| 196. | Bestemmelser om leverings- eller købsforpligtelser. I henhold til artikel 2, stk. 4, litra a), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler gælder gruppefritagelsen også for specialiseringsaftaler, i henhold til hvilke parterne accepterer eksklusive leverings- og eksklusive købsforpligtelser (157), der defineres som følger:






  a) | En eksklusiv leveringsforpligtelse betyder en forpligtelse til ikke at levere specialiseringsprodukterne til en anden konkurrerende virksomhed end en eller flere parter i aftalen (jf. artikel 1, stk. 1, nr. 10), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler). Specialiseringsprodukter betyder produkter, der produceres i henhold til en specialiseringsaftale (jf. artikel 1, stk. 1, nr. 6), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler). |
| --- | --- | --- |

196.

a)

En eksklusiv leveringsforpligtelse betyder en forpligtelse til ikke at levere specialiseringsprodukterne til en anden konkurrerende virksomhed end en eller flere parter i aftalen (jf. artikel 1, stk. 1, nr. 10), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler). Specialiseringsprodukter betyder produkter, der produceres i henhold til en specialiseringsaftale (jf. artikel 1, stk. 1, nr. 6), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler).

| b) | En eksklusiv købsforpligtelse betyder en forpligtelse til kun at købe specialiseringsprodukter hos en eller flere parter i aftalen (jf. artikel 1, stk. 1, nr. 11), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler). |
| --- | --- |

b)

En eksklusiv købsforpligtelse betyder en forpligtelse til kun at købe specialiseringsprodukter hos en eller flere parter i aftalen (jf. artikel 1, stk. 1, nr. 11), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler).

3.3.3.   Distribution i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler

| 197. | I henhold til artikel 2, stk. 4, litra b), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder gruppefritagelsen også anvendelse på specialiseringsaftaler, der indeholder bestemmelser om fælles distribution af specialiseringsprodukterne. Det står parterne frit for også at sælge specialiseringsprodukterne hver for sig. |
| --- | --- |

197.

| 198. | I artikel 1, stk. 1, nr. 13), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler defineres »distribution« som salg og levering af specialiseringsprodukter til kunder, herunder markedsføring af disse produkter. |
| --- | --- |

198.

| 199. | I artikel 1, stk. 1, nr. 12), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler defineres fælles i forbindelse med distribution som følger:






  a) | distributionen udføres af et fælles hold, en fælles organisation eller en fælles virksomhed, eller |
| --- | --- | --- |

199.

a)

distributionen udføres af et fælles hold, en fælles organisation eller en fælles virksomhed, eller

| b) | distributionen udføres af en tredjepart, der opfylder to kumulative betingelser:






  a) | distributøren udpeges i fællesskab af parterne i specialiseringsaftalen (på et eksklusivt eller ikke-eksklusivt grundlag) og |
| --- | --- | --- |

b)

distributionen udføres af en tredjepart, der opfylder to kumulative betingelser:

a)

distributøren udpeges i fællesskab af parterne i specialiseringsaftalen (på et eksklusivt eller ikke-eksklusivt grundlag) og

| b) | distributøren er ikke en faktisk eller potentiel konkurrent til parterne i specialiseringsaftalen. |
| --- | --- |

b)

distributøren er ikke en faktisk eller potentiel konkurrent til parterne i specialiseringsaftalen.

3.3.4.   Tjenesteydelser i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler

| 200. | Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder anvendelse på specialiseringsaftaler, der vedrører forberedelse af tjenesteydelser. Forberedelse af tjenesteydelser vedrører aktiviteter, der udføres forud for levering af tjenesteydelser til kunder (artikel 1, stk. 1, nr. 5), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler). Som eksempler på forberedelse af tjenesteydelser kan nævnes oprettelse eller drift af en platform, hvorigennem tjenesteydelserne vil blive leveret. |
| --- | --- |

200.

| 201. | Som forklaret i betragtning 6 i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler er levering af tjenesteydelser til kunder imidlertid ikke omfattet af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, undtagen hvor parterne aftaler at levere de tjenester, der er forberedt i henhold til specialiseringsaftalen, i fællesskab. |
| --- | --- |

201.

3.3.5.   Markedsandelstærskel og fritagelsens varighed

3.3.5.1.   Markedsandelstærskel

| 202. | Specialiseringsaftaler kan være omfattet af gruppefritagelsen, hvis følgende markedsandelstærskler, der er fastsat i artikel 3 i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, er opfyldt:






  a) | Parternes samlede markedsandel overstiger ikke 20 % på det eller de relevante markeder for specialiseringsprodukterne. |
| --- | --- | --- |

202.

a)

Parternes samlede markedsandel overstiger ikke 20 % på det eller de relevante markeder for specialiseringsprodukterne.

| b) | Hvis specialiseringsprodukterne er mellemprodukter, som en eller flere af parterne helt eller delvis anvender internt i fremstillingen af visse produkter i efterfølgende omsætningsled, som parterne også sælger, afhænger fritagelsen i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler af:






  a) | at parternes samlede markedsandel ikke overstiger 20 % på det eller de relevante markeder for specialiseringsprodukterne, og |
| --- | --- | --- |

b)

Hvis specialiseringsprodukterne er mellemprodukter, som en eller flere af parterne helt eller delvis anvender internt i fremstillingen af visse produkter i efterfølgende omsætningsled, som parterne også sælger, afhænger fritagelsen i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler af:

a)

at parternes samlede markedsandel ikke overstiger 20 % på det eller de relevante markeder for specialiseringsprodukterne, og

| b) | at parternes samlede markedsandel ikke overstiger 20 % på det eller de relevante markeder for produkterne i det efterfølgende omsætningsled. I henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler defineres et »produkt i efterfølgende omsætningsled« som et produkt, som et specialiseringsprodukt anvendes til af en eller flere af parterne som komponent, og som afsættes af disse parter på markedet (artikel 1, stk. 1, nr. 7), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler). |
| --- | --- |

b)

at parternes samlede markedsandel ikke overstiger 20 % på det eller de relevante markeder for produkterne i det efterfølgende omsætningsled. I henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler defineres et »produkt i efterfølgende omsætningsled« som et produkt, som et specialiseringsprodukt anvendes til af en eller flere af parterne som komponent, og som afsættes af disse parter på markedet (artikel 1, stk. 1, nr. 7), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler).

3.3.5.2.   Beregning af markedsandele

| 203. | I henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler skal parternes markedsandele beregnes på grundlag af oplysninger om omsætningen på markedet (artikel 4, litra a), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler). Foreligger der ingen oplysninger om omsætning på markedet, kan parterne anvende andre pålidelige markedsoplysninger (herunder de afsatte mængder) til at beregne deres markedsandele. |
| --- | --- |

203.

| 204. | Markedsandelstærsklen gælder i hele specialiseringsaftalens løbetid. For at vurdere, om denne betingelse er opfyldt, skal parternes markedsandele beregnes på grundlag af oplysninger vedrørende kalenderåret forud for vurderingsdatoen (artikel 4, litra b), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler). |
| --- | --- |

204.

| 205. | I nogle tilfælde vil oplysninger for det foregående kalenderår ikke være repræsentative for parternes stilling på det eller de relevante markeder. Dette kan f.eks. forekomme på markeder, der er kendetegnet ved en langsom eller uregelmæssig efterspørgsel. Eksempler på langsom efterspørgsel kan findes på udbudsmarkeder, hvor markedsandelene kan ændre sig betydeligt fra år til år, afhængigt af, om en part tildeles en kontrakt eller ej. Hvis det foregående kalenderår ikke er repræsentativt for parternes stilling på det eller de relevante markeder, beregnes markedsandelen som et gennemsnit af parternes markedsandele for de tre foregående kalenderår. |
| --- | --- |

205.

3.3.5.3.   Fritagelsens varighed

| 206. | Fritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler er ikke tidsbegrænset. Fritagelsen gælder i hele specialiseringsaftalens løbetid, så længe markedsandelstærsklerne og de andre betingelser i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler er opfyldt. |
| --- | --- |

206.

| 207. | Artikel 4, litra d), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler fastsætter, at når parternes samlede markedsandel indledningsvis ikke overstiger 20 %, men efterfølgende stiger til over 20 % på mindst et af de markeder, der er berørt af specialiseringsaftalen, vil fritagelsen fortsat finde anvendelse i to på hinanden følgende kalenderår efter det år, hvor tærsklen på 20 % første gang blev overskredet. |
| --- | --- |

207.

3.3.6.   Alvorlige konkurrencebegrænsninger i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler

3.3.6.1.   Alvorlige konkurrencebegrænsninger

| 208. | Artikel 5 i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler indeholder en liste over alvorlige begrænsninger. Alvorlige begrænsninger er alvorlige konkurrencebegrænsninger, som generelt vil skade markedet og forbrugerne. |
| --- | --- |

208.

| 209. | Hvis en specialiseringsaftale indeholder en eller flere af de alvorlige begrænsninger, der er anført i artikel 5 i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, er hele aftalen udelukket fra gruppefritagelsen. |
| --- | --- |

209.

| 210. | De alvorlige begrænsninger, der er anført i artikel 5 i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, kan inddeles i følgende kategorier:






  a) | fastsættelse af priser ved salg af specialiseringsprodukter til tredjepart |
| --- | --- | --- |

210.

a)

fastsættelse af priser ved salg af specialiseringsprodukter til tredjepart

| b) | begrænsning af produktion eller salg og |
| --- | --- |

b)

begrænsning af produktion eller salg og

| c) | deling af markeder eller kunder. |
| --- | --- |

c)

deling af markeder eller kunder.

| 211. | Sådanne begrænsninger kan opnås a) direkte eller indirekte og b) alene eller kombineret med andre faktorer, som parterne i specialiseringsaftalen har afgørende indflydelse på. |
| --- | --- |

211.

3.3.6.2.   Undtagelser

| 212. | Artikel 5 i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler indeholder også flere undtagelser fra de alvorlige begrænsninger. Specialiseringsaftaler, der indeholder disse undtagelser, kan derfor stadig være omfattet af fritagelsen, forudsat at de øvrige betingelser i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler er opfyldt.






  a) | Prisfastsættelse. I forbindelse med fælles distribution giver gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler mulighed for at fastsætte priser for direkte kunder (artikel 5, litra a)). |
| --- | --- | --- |

212.

a)

Prisfastsættelse. I forbindelse med fælles distribution giver gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler mulighed for at fastsætte priser for direkte kunder (artikel 5, litra a)).

| b) | Begrænsning af produktion eller salg.






  a) | I forbindelse med ensidige eller gensidige specialiseringsaftaler tillader gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler bestemmelser om den aftalte mængde produkter, som i) en eller flere parter ville ophøre med at producere, og/eller ii) en eller flere parter ville producere for den eller de andre parter (artikel 5, litra b), nr. i)). |
| --- | --- | --- |

b)

Begrænsning af produktion eller salg.

a)

I forbindelse med ensidige eller gensidige specialiseringsaftaler tillader gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler bestemmelser om den aftalte mængde produkter, som i) en eller flere parter ville ophøre med at producere, og/eller ii) en eller flere parter ville producere for den eller de andre parter (artikel 5, litra b), nr. i)).

| b) | I forbindelse med fælles produktionsaftaler tillader gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler bestemmelser om fastsættelse af parternes kapacitet og produktionsomfang for så vidt angår specialiseringsprodukter (artikel 5, litra b), nr. ii)). |
| --- | --- |

b)

I forbindelse med fælles produktionsaftaler tillader gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler bestemmelser om fastsættelse af parternes kapacitet og produktionsomfang for så vidt angår specialiseringsprodukter (artikel 5, litra b), nr. ii)).

| c) | I forbindelse med fælles distribution giver gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler mulighed for at fastsætte priser for direkte kunder (artikel 5, litra b), nr. iii)). |
| --- | --- |

c)

I forbindelse med fælles distribution giver gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler mulighed for at fastsætte priser for direkte kunder (artikel 5, litra b), nr. iii)).

3.3.7.   Inddragelse af gruppefritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler

| 213. | I henhold til artikel 6 og 7 i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler kan Kommissionen eller de nationale konkurrencemyndigheder inddrage gruppefritagelsen efter henholdsvis artikel 29, stk. 1, og artikel 29, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003, hvis de i en konkret sag konstaterer, at en specialiseringsaftale, der er omfattet af gruppefritagelsen, alligevel har virkninger, der er uforenelige med artikel 101, stk. 3. Gruppefritagelsesforordningens artikel 6, stk. 2, indeholder en ikke-udtømmende liste over scenarier, hvor Kommissionen kan overveje at anvende denne beføjelse, nemlig når det relevante marked er stærkt koncentreret, og konkurrencen allerede er svag, f.eks. på grund af et af følgende forhold:






  a) | andre markedsdeltageres respektive markedsstillinger |
| --- | --- | --- |

213.

a)

andre markedsdeltageres respektive markedsstillinger

| b) | forbindelser med andre markedsdeltagere som følge af parallelle specialiseringsaftaler |
| --- | --- |

b)

forbindelser med andre markedsdeltagere som følge af parallelle specialiseringsaftaler

| c) | forbindelser mellem parterne og andre markedsdeltagere. |
| --- | --- |

c)

forbindelser mellem parterne og andre markedsdeltagere.

| 214. | F.eks. kan en eller flere af parterne i en specialiseringsaftale være part i særskilte specialiseringsaftaler med andre markedsdeltagere. Alternativt kan en eller flere af parterne have kontraktlige eller strukturelle forbindelser til andre markedsdeltagere vedrørende andre markeder. |
| --- | --- |

214.

| 215. | Vejledningen i kapitel 2 om FoU-aftaler om proceduren for inddragelse af gruppefritagelsen i konkrete sager og konsekvenserne af inddragelse er også relevante for inddragelse af gruppefritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler (se afsnit 2.2.6). |
| --- | --- |

215.

3.3.8.   Overgangsperiode

| 216. | Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler fastsætter en overgangsperiode på to år (fra den 1. juli 2023 til den 30. juni 2025), hvor forbuddet i artikel 101, stk. 1, ikke finder anvendelse på specialiseringsaftaler, der allerede er i kraft den 30. juni 2023, og som ikke opfylder betingelserne for fritagelse i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, men opfylder betingelserne for fritagelse efter Kommissionens forordning (EU) nr. 1218/2010 (158). |
| --- | --- |

216.

3.4.   Individuel vurdering af produktionsaftaler efter artikel 101, stk. 1

| 217. | Hvis en produktionsaftale ikke er omfattet af fritagelsen i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, er det nødvendigt at foretage en individuel vurdering i henhold til artikel 101. Det første trin i vurderingen er at fastslå, om aftalen begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1 (159). Hvis aftalen begrænser konkurrencen i denne bestemmelses forstand, er det andet trin at fastslå, om aftalen opfylder betingelserne i artikel 101, stk. 3 (160). |
| --- | --- |

217.

3.4.1.   De vigtigste konkurrenceproblemer

| 218. | Produktionsaftaler kan give anledning til forskellige konkurrenceproblemer, herunder:






  a) | direkte begrænsning af konkurrencen mellem parterne |
| --- | --- | --- |

218.

a)

direkte begrænsning af konkurrencen mellem parterne

| b) | samordning af parternes konkurrencemæssige adfærd som leverandører eller |
| --- | --- |

b)

samordning af parternes konkurrencemæssige adfærd som leverandører eller

| c) | konkurrenceskadelig afskærmning af tredjepart på et »spill-over«-marked. |
| --- | --- |

c)

konkurrenceskadelig afskærmning af tredjepart på et »spill-over«-marked.

| 219. | Produktionsaftaler kan medføre direkte begrænsning af konkurrencen mellem parterne. Produktionsaftaler og især produktions-joint ventures (161) kan medføre, at parterne direkte tilpasser produktionsniveauer, produktkvalitet, pris, som joint venture-selskabet skal sælge sine produkter til, eller andre vigtige konkurrenceparametre (f.eks. innovation eller bæredygtighed). Dette kan begrænse konkurrencen, selv om parterne sælger de produkter, der fremstilles i henhold til aftalen, hver for sig. |
| --- | --- |

219.

| 220. | Produktionsaftaler kan også medføre samordning af parternes konkurrencemæssige adfærd som leverandører, dvs. hemmelig samordning, der fører til højere priser, lavere produktion, ringere produktkvalitet, ringere produktsortiment eller mindre innovation (162). Hemmelig samordning er mere sandsynligt i tilfælde, hvor:






  a) | parterne har markedsstyrke, og |
| --- | --- | --- |

220.

a)

parterne har markedsstyrke, og

| b) | der er faktorer, der bidrager til en sådan samordning, f.eks.:






  a) | når produktionsaftalen gør parternes omkostningsstrukturer (dvs. den del af de variable omkostninger, som parterne har til fælles) så meget mere ensartede, at de kan foretage hemmelig samordning, eller |
| --- | --- | --- |

b)

der er faktorer, der bidrager til en sådan samordning, f.eks.:

a)

når produktionsaftalen gør parternes omkostningsstrukturer (dvs. den del af de variable omkostninger, som parterne har til fælles) så meget mere ensartede, at de kan foretage hemmelig samordning, eller

| b) | når aftalen indebærer udveksling af kommercielt følsomme oplysninger, der kan føre til hemmelig samordning. |
| --- | --- |

b)

når aftalen indebærer udveksling af kommercielt følsomme oplysninger, der kan føre til hemmelig samordning.

| 221. | Produktionsaftaler kan også føre til konkurrenceskadelig afskærmning af tredjeparter på markeder i efterfølgende omsætningsled i situationer, hvor produktionsaftalen vedrører et mellemprodukt, der tegner sig for en stor del af de variable omkostninger ved et endeligt produkt, som parterne konkurrerer om i efterfølgende omsætningsled. I så fald kan parterne anvende produktionsaftalen til at øge prisen på mellemproduktet og dermed øge deres konkurrenters omkostninger i det efterfølgende omsætningsled. Dette kan svække konkurrencen på markedet i det efterfølgende omsætningsled og medføre højere slutpriser. |
| --- | --- |

221.

3.4.2.   Konkurrencebegrænsende formål

| 222. | Generelt har aftaler, der indebærer a) prisfastsættelse, b) produktionsbegrænsning eller c) fordeling af markeder eller kunder, konkurrencebegrænsende formål. |
| --- | --- |

222.

| 223. | I forbindelse med produktionsaftaler gælder dette dog ikke:






  a) | når parterne indgår aftale om den produktion, der berøres direkte af produktionsaftalen (f.eks. et joint venture-selskabs kapacitet og produktionsmængde eller den aftalte mængde udliciterede produkter), forudsat at de øvrige konkurrenceparametre (f.eks. priser) ikke udelukkes, eller |
| --- | --- | --- |

223.

a)

når parterne indgår aftale om den produktion, der berøres direkte af produktionsaftalen (f.eks. et joint venture-selskabs kapacitet og produktionsmængde eller den aftalte mængde udliciterede produkter), forudsat at de øvrige konkurrenceparametre (f.eks. priser) ikke udelukkes, eller

| b) | når en produktionsaftale, der også omfatter fælles distribution af de produkter, som er fremstillet i fællesskab, indeholder bestemmelse om fælles fastsættelse af salgspriserne for disse produkter, og kun disse produkter, forudsat at denne begrænsning er objektivt nødvendig for gennemførelsen af den kombinerede produktions- og distributionsaftale og står i et rimeligt forhold til opfyldelsen af målet med aftalen. |
| --- | --- |

b)

når en produktionsaftale, der også omfatter fælles distribution af de produkter, som er fremstillet i fællesskab, indeholder bestemmelse om fælles fastsættelse af salgspriserne for disse produkter, og kun disse produkter, forudsat at denne begrænsning er objektivt nødvendig for gennemførelsen af den kombinerede produktions- og distributionsaftale og står i et rimeligt forhold til opfyldelsen af målet med aftalen.

| 224. | Hvis en produktionsaftale ikke er omfattet af forbuddet i artikel 101, stk. 1, fordi den har neutrale eller positive virkninger for konkurrencen og indeholder en begrænsning af prisfastsættelsen som omhandlet i punkt 223, litra b), vil denne accessoriske begrænsning også falde uden for forbuddet i artikel 101, stk. 1 (163). |
| --- | --- |

224.

| 225. | Hvis en produktionsaftale indeholder en produktionsrelateret begrænsning som omhandlet i punkt 223, litra a), som ikke udgør en accessorisk begrænsning, der falder uden for forbuddet i artikel 101, stk. 1 (164), er det nødvendigt at vurdere, om aftalen kan få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. En sådan begrænsning vil ikke blive vurderet særskilt fra produktionsaftalen, men i lyset af de samlede virkninger af hele produktionsaftalen. |
| --- | --- |

225.

3.4.3.   Konkurrencebegrænsende virkninger

| 226. | Ved vurderingen af, om en produktionsaftale har en konkurrencebegrænsende virkning som omhandlet i artikel 101, stk. 1, er det nødvendigt at tage hensyn til forskellige faktorer. Det drejer sig f.eks. om:






  a) | hvorvidt aftaleparterne er faktiske eller potentielle konkurrenter (165) |
| --- | --- | --- |

226.

a)

hvorvidt aftaleparterne er faktiske eller potentielle konkurrenter (165)

| b) | den situation, der ville gøre sig gældende uden aftalen, herunder eventuelle begrænsninger, den indeholder |
| --- | --- |

b)

den situation, der ville gøre sig gældende uden aftalen, herunder eventuelle begrænsninger, den indeholder

| c) | det relevante markeds karakteristika, og hvorvidt aftaleparterne har markedsstyrke |
| --- | --- |

c)

det relevante markeds karakteristika, og hvorvidt aftaleparterne har markedsstyrke

| d) | samarbejdets art og indhold |
| --- | --- |

d)

samarbejdets art og indhold

| e) | de produkter, der er omfattet af samarbejdet. |
| --- | --- |

e)

de produkter, der er omfattet af samarbejdet.

3.4.3.1.   Produktionsaftaler, der sandsynligvis ikke vil få konkurrencebegrænsende virkninger

| 227. | Visse produktionsaftaler vil sandsynligvis ikke få konkurrencebegrænsende virkninger:






  a) | Produktionsaftaler mellem virksomheder, der ikke er faktiske eller potentielle konkurrenter. Sådanne aftaler kan generelt kun begrænse konkurrencen, hvis de indeholder bestemmelser, der udelukker konkurrence fra tredjeparter. |
| --- | --- | --- |

227.

a)

Produktionsaftaler mellem virksomheder, der ikke er faktiske eller potentielle konkurrenter. Sådanne aftaler kan generelt kun begrænse konkurrencen, hvis de indeholder bestemmelser, der udelukker konkurrence fra tredjeparter.

| b) | Produktionsaftaler, der giver parterne mulighed for at lancere et produkt, som de på grundlag af objektive faktorer ellers ikke ville have været i stand til at fremstille (f.eks. på grund af deres tekniske kapacitet), og som ikke fører til hemmelig samordning vedrørende andre produkter, som parterne konkurrerer om. |
| --- | --- |

b)

Produktionsaftaler, der giver parterne mulighed for at lancere et produkt, som de på grundlag af objektive faktorer ellers ikke ville have været i stand til at fremstille (f.eks. på grund af deres tekniske kapacitet), og som ikke fører til hemmelig samordning vedrørende andre produkter, som parterne konkurrerer om.

| c) | Produktionsaftaler, der påvirker markeder, hvor parterne ikke har markedsstyrke (166), herunder aftaler, der drager fordel af bagatelmeddelelsen (167). |
| --- | --- |

c)

Produktionsaftaler, der påvirker markeder, hvor parterne ikke har markedsstyrke (166), herunder aftaler, der drager fordel af bagatelmeddelelsen (167).

3.4.3.2.   Markedsstyrke

| 228. | Kun hvis aftaleparterne har markedsstyrke, vil de være i stand til at holde priserne over det konkurrencedygtige niveau, eller på en rentabel måde opretholde produktionen, produkternes kvalitet eller produktsortimentet på et lavere niveau. Udgangspunktet for undersøgelsen af markedsstyrke er parternes a) individuelle og samlede markedsandel. Herefter vil man normalt undersøge b) koncentrationsgraden og antallet af aktører på markedet samt c) dynamiske faktorer såsom potentiel tilgang af nye virksomheder og skiftende markedsandele samt d) andre relevante faktorer. |
| --- | --- |

228.

a)   Markedsandele

| 229. | Virksomheder har sandsynligvis ikke markedsstyrke, hvis deres markedsandel ligger under et bestemt niveau. |
| --- | --- |

229.

| 230. | Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler. Specialiseringsaftaler (168) er omfattet af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, hvis de er indgået mellem parter med en samlet markedsandel på højst 20 % på de relevante markeder (169), og de øvrige betingelser for anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler er opfyldt. |
| --- | --- |

230.

| 231. | Uden for gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler: For horisontale produktionsaftaler, der ikke udgør specialiseringsaftaler som defineret i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, er det i de fleste tilfælde usandsynligt, at parterne har markedsstyrke, hvis de tilsammen har en markedsandel på højst 20 % på de relevante markeder. |
| --- | --- |

231.

| 232. | Som forklaret i punkt 183 kan en produktionsaftale have afsmittende virkninger (»spill over-virkninger«) på markeder i de foregående eller efterfølgende omsætningsled eller tilstødende markeder, der er direkte berørt af samarbejdet (f.eks. hvis aftalen vedrører mellemprodukter, der anvendes internt i produkter i efterfølgende omsætningsled). Konkurrencebegrænsende virkninger på »spill over«-markederne vil være mere sandsynlige, hvis markederne er indbyrdes afhængige, og parterne har markedsstyrke på »spill over«-markedet. |
| --- | --- |

232.

| 233. | Markedsandel på over 20 %: Hvis parternes samlede markedsandel overstiger 20 %, er det nødvendigt at vurdere de konkurrencebegrænsende virkninger af produktionsaftalen. Jo større parternes samlede markedsandele er, desto større er risikoen for, at produktionsaftalen vil øge parternes incitament til at øge deres priser (og/eller forringe kvaliteten og/eller sortimentet af deres produkter). |
| --- | --- |

233.

b)   Markedskoncentrationsgrad

| 234. | Generelt er der større sandsynlighed for, at en produktionsaftale får konkurrencebegrænsende virkninger på et koncentreret marked (dvs. et marked med et begrænset antal aktører) end på et marked, der ikke er koncentreret. På et koncentreret marked kan en produktionsaftale øge risikoen for hemmelig samordning, selv om parterne kun har en moderat markedsandel tilsammen. Den blotte omstændighed, at parternes samlede markedsandel er lidt over 20 %, indebærer ikke i sig selv, at der er tale om et stærkt koncentreret marked. |
| --- | --- |

234.

c)   Dynamiske faktorer

| 235. | Selv om aftaleparterne har store markedsandele, og markedskoncentrationen er betydelig, kan risikoen for konkurrencebegrænsende virkninger stadig være ringe, hvis markedet er dynamisk, dvs. et marked, hvor virksomhedstilgang og markedsandele ændrer sig hyppigt. |
| --- | --- |

235.

d)   Andre faktorer af relevans for vurderingen af markedsstyrke

| 236. | Antallet og intensiteten af forbindelser (f.eks. andre samarbejdsaftaler) mellem konkurrenterne på markedet, kundernes mulighed for at skifte leverandør, og/eller hvorvidt det er usandsynligt, at konkurrenterne vil øge udbuddet, hvis priserne stiger, kan også være relevante for vurderingen af, om parterne har markedsstyrke. |
| --- | --- |

236.

| 237. | Hvis en virksomhed med markedsstyrke på et marked samarbejder med en potentiel ny virksomhed på det pågældende marked, f.eks. med en udbyder af samme produkt på et tilstødende geografisk marked, kan aftalen endvidere øge den etablerede virksomheds markedsstyrke. Dette kan få konkurrencebegrænsende virkninger, hvis: a) den faktiske konkurrence på den etablerede virksomheds marked i forvejen er svag, og b) truslen om en ny virksomheds adgang til markedet er en betydelig konkurrencebegrænsning. |
| --- | --- |

237.

3.4.3.3.   Direkte begrænsning af konkurrencen mellem parterne

| 238. | En produktionsaftale kan direkte begrænse konkurrencen mellem parterne på forskellige måder. F.eks.:






  a) | Parterne i et produktions-joint venture kan f.eks. aftale at begrænse joint venture-selskabets produktion i forhold til den produktion, de ville have markedsført, hvis de hver især havde truffet afgørelse om deres produktion selv. |
| --- | --- | --- |

238.

a)

Parterne i et produktions-joint venture kan f.eks. aftale at begrænse joint venture-selskabets produktion i forhold til den produktion, de ville have markedsført, hvis de hver især havde truffet afgørelse om deres produktion selv.

| b) | Hvis de vigtigste produktegenskaber fastlægges i produktionsaftalen, kan dette udelukke konkurrencen mellem parterne om nøgleparametre (f.eks. kvalitet og/eller produktsortiment eller innovation), uanset om aftalen også omfatter fælles distribution. Denne bekymring er særlig relevant i erhvervsgrene, hvor produktionen er den vigtigste økonomiske aktivitet, såsom fremstillingsindustrier eller fødevareforarbejdning. |
| --- | --- |

b)

Hvis de vigtigste produktegenskaber fastlægges i produktionsaftalen, kan dette udelukke konkurrencen mellem parterne om nøgleparametre (f.eks. kvalitet og/eller produktsortiment eller innovation), uanset om aftalen også omfatter fælles distribution. Denne bekymring er særlig relevant i erhvervsgrene, hvor produktionen er den vigtigste økonomiske aktivitet, såsom fremstillingsindustrier eller fødevareforarbejdning.

| c) | Et joint venture-selskab, der forlanger en høj intern afregningspris over for parterne, kan forhøje deres komponentomkostninger, hvilket kan medføre højere priser i de efterfølgende omsætningsled. Andre konkurrenter vil måske finde det rentabelt at forhøje deres priser som reaktion herpå og kommer derved til at bidrage til prisstigninger på det relevante marked. |
| --- | --- |

c)

Et joint venture-selskab, der forlanger en høj intern afregningspris over for parterne, kan forhøje deres komponentomkostninger, hvilket kan medføre højere priser i de efterfølgende omsætningsled. Andre konkurrenter vil måske finde det rentabelt at forhøje deres priser som reaktion herpå og kommer derved til at bidrage til prisstigninger på det relevante marked.

| 239. | Generelt indebærer produktionsaftaler, der også indeholder bestemmelser om fælles distribution (dvs. fælles salg af produkterne), en større risiko for konkurrencebegrænsende virkninger end produktionsaftaler, der er begrænset til produktion. Fælles distribution bringer samarbejdet nærmere forbrugeren og indebærer ofte fælles fastsættelse af priser og afsætning, dvs. praksis, der indebærer den største risiko for konkurrencen. |
| --- | --- |

239.

3.4.3.4.   Hemmelig samordning og konkurrenceskadelig afskærmning

| 240. | Hvor sandsynlig hemmelig samordning og/eller konkurrenceskadelig afskærmning er, afhænger af parternes markedsstyrke og de særlige forhold, der præger det relevante marked. Parternes evne til at foretage hemmelig samordning og/eller konkurrencebegrænsende afskærmning kan også øges ved bl.a. ensartede omkostninger eller udveksling af oplysninger som følge af produktionsaftalen. |
| --- | --- |

240.

a)   Ensartede omkostningsstrukturer

| 241. | Hvis en eller flere af parterne i en produktionsaftale har markedsstyrke, og aftalen gør parternes omkostninger meget ensartede, kan dette øge parternes mulighed for at foretage hemmelige samordning om priser (herunder opkrævning af højere priser for mellemprodukter for at udelukke tredjepartskonkurrenter på markeder i efterfølgende omsætningsled). |
| --- | --- |

241.

| 242. | Ensartethed i omkostningsstrukturen henviser til den del af variable omkostninger, som aftaleparterne har til fælles. De relevante omkostninger er de variable omkostninger ved de produkter, som aftaleparterne konkurrerer om at afsætte. Det er derfor mindre sandsynligt, at en aftale vil gøre omkostningerne mere ensartede, når samarbejdet vedrører produkter, som indebærer omkostningskrævende markedsføring (f.eks. nye eller heterogene produkter, som indebærer dyr markedsføring), eller produkter med høje transportomkostninger, og samarbejdet ikke omfatter fælles distribution af disse produkter. |
| --- | --- |

242.

| 243. | Den øgede ensartethed i omkostningerne kan også øge parternes evne til at foretage hemmelig samordning på markederne i efterfølgende omsætningsled. Dette kan f.eks. ske i situationer, hvor produktionsaftalen vedrører et mellemprodukt, der tegner sig for en stor del af de variable omkostninger ved et endeligt produkt, som parterne konkurrerer om i efterfølgende omsætningsled. I så fald kan parterne anvende produktionsaftalen til at øge prisen på mellemproduktet og dermed øge de endelige priser (170). |
| --- | --- |

243.

b)   Udveksling af oplysninger

| 244. | Gennemførelsen af en produktionsaftale kan kræve udveksling af kommercielt følsomme oplysninger, f.eks. om produktionsomkostninger og -processer. Hvis produktionsaftalen ikke i sig selv er omfattet af forbuddet i artikel 101, stk. 1, fordi den har neutrale eller positive virkninger for konkurrencen, er en udveksling af oplysninger, der er accessorisk i forhold til denne aftale, heller ikke omfattet af dette forbud (171). Dette er tilfældet, hvis udvekslingen af oplysninger er objektivt nødvendig for at gennemføre produktionsaftalen og står i et rimeligt forhold til dens mål (172). For eksempel kan udveksling af oplysninger om afsatte mængder og priser være nødvendig for at gennemføre en produktionsaftale, der indeholder bestemmelser om fælles distribution, men vil normalt ikke være nødvendig, hvis aftalen ikke omfatter fælles distribution. |
| --- | --- |

244.

| 245. | Hvis udvekslingen af oplysninger går ud over, hvad der er nødvendigt for at gennemføre produktionsaftalen, eller hvis udvekslingen i sig selv udgør hovedformålet med samarbejdet, skal vurderingen af udvekslingen ske i overensstemmelse med vejledningen i kapitel 6 (173). Hvis udvekslingen af oplysninger er omfattet af artikel 101, stk. 1, kan den stadig opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

245.

3.5.   Individuel vurdering af produktionsaftaler efter artikel 101, stk. 3

| 246. | Hvis en produktionsaftale begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1 (174), og ikke opfylder betingelserne for fritagelse i henhold til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler (175), skal det vurderes, om aftalen opfylder de fire kumulative betingelser i artikel 101, stk. 3, som er beskrevet i afsnit 1.2.7. Følgende faktorer er relevante for anvendelsen af disse betingelser på produktionsaftaler. |
| --- | --- |

246.

3.5.1.   Effektivitetsgevinster

| 247. | Produktionsaftalen skal bidrage til at forbedre produktionen eller distributionen af varerne eller til at fremme den tekniske eller økonomiske udvikling. |
| --- | --- |

247.

| 248. | Produktionsaftaler kan give effektivitetsgevinster ved f.eks.:






  a) | at give virksomhederne mulighed for at spare omkostninger, som de ellers skulle afholde hver især |
| --- | --- | --- |

248.

a)

at give virksomhederne mulighed for at spare omkostninger, som de ellers skulle afholde hver især

| b) | at hjælpe virksomhederne med at forbedre produktkvaliteten, hvis de samler deres komplementære viden og knowhow |
| --- | --- |

b)

at hjælpe virksomhederne med at forbedre produktkvaliteten, hvis de samler deres komplementære viden og knowhow

| c) | at give virksomhederne mulighed for at øge produktsortimentet, hvilket de ellers ikke ville have haft råd til eller ville have været i stand til |
| --- | --- |

c)

at give virksomhederne mulighed for at øge produktsortimentet, hvilket de ellers ikke ville have haft råd til eller ville have været i stand til

| d) | at give virksomhederne mulighed for at forbedre produktionsteknologier eller lancere nye produkter (såsom bæredygtige produkter), som de ellers ikke ville have været i stand til (f.eks. på grund af deres tekniske kapacitet) |
| --- | --- |

d)

at give virksomhederne mulighed for at forbedre produktionsteknologier eller lancere nye produkter (såsom bæredygtige produkter), som de ellers ikke ville have været i stand til (f.eks. på grund af deres tekniske kapacitet)

| e) | at tilskynde virksomhederne til og sætte dem i stand til at tilpasse deres produktionskapacitet til en pludselig stigning i efterspørgslen eller et fald i udbuddet af visse produkter, hvilket kan medføre en risiko for knaphed |
| --- | --- |

e)

at tilskynde virksomhederne til og sætte dem i stand til at tilpasse deres produktionskapacitet til en pludselig stigning i efterspørgslen eller et fald i udbuddet af visse produkter, hvilket kan medføre en risiko for knaphed

| f) | at give virksomhederne mulighed for at producere til lavere omkostninger, hvis samarbejdet sætter dem i stand til at øge produktionen, hvor marginalomkostningerne falder med produktionen, dvs. gennem stordriftsfordele |
| --- | --- |

f)

at give virksomhederne mulighed for at producere til lavere omkostninger, hvis samarbejdet sætter dem i stand til at øge produktionen, hvor marginalomkostningerne falder med produktionen, dvs. gennem stordriftsfordele

| g) | at sikre omkostningsbesparelser ved hjælp af stordriftsfordele, hvis aftalen giver parterne mulighed for at øge antallet af forskellige produkttyper, de fremstiller. |
| --- | --- |

g)

at sikre omkostningsbesparelser ved hjælp af stordriftsfordele, hvis aftalen giver parterne mulighed for at øge antallet af forskellige produkttyper, de fremstiller.

| 249. | Disse effektivitetsgevinster kan bidrage til et modstandsdygtigt indre marked. En produktionsaftale kan f.eks. øge modstandsdygtigheden ved at flytte produktionen til områder, der er tættere på bæredygtige energikilder. |
| --- | --- |

249.

3.5.2.   Nødvendige begrænsninger

| 250. | Produktionsaftalen må ikke pålægge begrænsninger, som ikke er nødvendige for at opnå effektivitetsgevinster som omhandlet i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

250.

| 251. | Begrænsninger, der strækker sig ud over det, der er nødvendigt for at opnå de effektivitetsgevinster, som en produktionsaftale medfører, opfylder ikke betingelserne i artikel 101, stk. 3. For eksempel vil en produktionsaftales begrænsning af parternes konkurrencemæssige adfærd med hensyn til produktionen uden for samarbejdet normalt ikke blive anset for nødvendig. Fælles prisfastsættelse vil heller ikke blive betragtet som nødvendig, hvis produktionsaftalen ikke indebærer fælles distribution. |
| --- | --- |

251.

3.5.3.   Fordele for forbrugerne

| 252. | Produktionsaftalen skal give forbrugerne en rimelig andel af fordelene herved. Effektivitetsgevinster, der opnås ved nødvendige begrænsninger, skal komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger, f.eks. i form af lavere priser eller bedre produktkvalitet eller større produktsortiment. |
| --- | --- |

252.

| 253. | Effektivitetsgevinster, der kun gavner parterne, eller omkostningsbesparelser, som skyldes lavere produktion eller markedsdeling, er ikke tilstrækkelige til, at betingelserne i artikel 101, stk. 3, er opfyldt. |
| --- | --- |

253.

| 254. | Der er større sandsynlighed for, at besparelser med hensyn til de variable omkostninger vil blive væltet over på forbrugerne end besparelser med hensyn til de faste omkostninger (176). |
| --- | --- |

254.

| 255. | Jo større parternes markedsstyrke er, jo mindre sandsynligt er det, at effektivitetsgevinsterne kommer forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger. |
| --- | --- |

255.

3.5.4.   Ingen udelukkelse af konkurrencen

| 256. | Produktionsaftalen må ikke give parterne mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende produkter. |
| --- | --- |

256.

| 257. | Denne betingelse skal undersøges på det relevante marked, som aftaleprodukterne tilhører, og på eventuelle »spill-over«-markeder, hvor aftalen har konkurrencebegrænsende virkninger. |
| --- | --- |

257.

3.6.   Aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur

| 258. | Dette afsnit indeholder retningslinjer for den konkurrencemæssige vurdering af en bestemt type produktionsaftale: aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur (177). Der er tale om aftaler, i henhold til hvilke operatører af mobiltelenet deler brugen af dele af deres netinfrastruktur, driftsomkostninger og omkostninger til efterfølgende opgradering og vedligeholdelse (178). Konnektivitetsnetværk er særligt vigtige for udviklingen af den digitale økonomi og et digitalt samfund og er relevante for praktisk taget alle virksomheder og forbrugere. Operatører af mobiltelenet samler ofte deres ressourcer for at tilbyde mobilteletjenester på en mere omkostningseffektiv måde. |
| --- | --- |

258.

| 259. | Disse kan omfatte deling af deres grundlæggende anlægsinfrastruktur såsom master, skabe, antenner eller strømforsyninger (»passiv deling« eller »deling af anlægspladser«). Mobiltelenetoperatører kan også dele udstyr til Radio Access Network (»RAN«) på steder som basistransceiverstationer eller controllerknudepunkter (»aktiv deling« eller »RAN-deling«) eller deres frekvenser, såsom frekvensbånd (»frekvensdeling«) (179). Aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur kan omfatte geografisk segmentering, hvor operatørerne af mobiltelenet deler deres ansvar for installation, vedligeholdelse og drift af infrastruktur og udstyr på deres respektive områder. |
| --- | --- |

259.

| 260. | Kommissionen anerkender, at aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur kan give fordele i form af omkostningsbesparelser og forbedringer med hensyn til kvalitet og udbud. F.eks. kan omkostningsbesparelserne ved udrulning og vedligeholdelse være til gavn for forbrugerne i form af lavere priser eller flere investeringer i infrastruktur. Ligeledes kan en hurtigere udrulning af nye net og teknologier, bredere dækning eller tættere net føre til forbedringer af tjenesternes kvalitet og til en bredere vifte af produkter og tjenester. Aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur kan også gøre det muligt at skabe konkurrence, som ellers ikke ville eksistere (180). Kommissionen har også konstateret, at aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur giver operatører af mobiltelenet adgang til større og mere effektive net (181), uden at der er behov for konsolidering gennem fusioner. |
| --- | --- |

260.

| 261. | Kommissionen er af den opfattelse, at aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur, herunder frekvensdeling, ikke vil have et konkurrencebegrænsende formål som omhandlet i artikel 101, stk. 1, medmindre de tjener som et redskab til at indgå i et kartel. |
| --- | --- |

261.

| 262. | Aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur kan imidlertid få konkurrencebegrænsende virkninger. De kan begrænse den infrastrukturkonkurrence, der ville eksistere uden aftalen (182). Reduceret konkurrence på infrastrukturområdet kan igen begrænse konkurrencen inden for leveringen af mobilteletjenester på engros- og detailniveau. Dette skyldes, at en mere begrænset konkurrence på infrastrukturniveau kan påvirke konkurrenceparametre såsom infrastrukturanlæggenes antal, placering og installerede kapacitet, tilgængeligheden af backhaul-forbindelser (183) til steder, hvor parterne i aftalerne om deling af mobilteleinfrastruktur i fællesskab placerer deres mobilkommunikationsudstyr, timingen af udrulningen af nye anlæg samt den kapacitetsmængde, der er installeret på hvert anlæg (184), hvilket igen kan påvirke tjenestekvaliteten og priserne på engros- og detailniveau. |
| --- | --- |

262.

| 263. | Aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur kan også indskrænke parternes muligheder for at træffe selvstændige beslutninger samt begrænse deres mulighed for og incitamenter til at deltage i infrastrukturkonkurrence med hinanden. Dette kan igen mindske parternes fleksibilitet med hensyn til innovation og teknologi-/produktdifferentiering på engros- og detailmarkederne for mobil telekommunikation og dermed begrænse konkurrencen mellem dem (185). Derfor kan aftaler om deling af mobilinfrastruktur — på grund af deres indvirkning på markedsstrukturen — skade de endelige forbrugere ved at føre til færre valgmuligheder, lavere kvalitet af tjenesterne samt forsinkelser i innovationen (186). Dette kan f.eks. skyldes visse tekniske (187), kontraktmæssige (188) eller finansielle vilkår i aftalen (189). Hvis parterne i aftalen om deling af mobilteleinfrastruktur er konkurrenter, kan udveksling af kommercielt følsomme oplysninger mellem dem også give anledning til konkurrenceproblemer, hvis udvekslingen går videre, end hvad der er objektivt nødvendigt og forholdsmæssigt for gennemførelsen af aftalen. |
| --- | --- |

263.

| 264. | Sådanne aftaler kræver en individuel vurdering i henhold til artikel 101 (190). Afhængigt af sagens faktiske omstændigheder kan nogle af eller alle følgende faktorer være relevante for vurderingen:






  a) | typen og dybden af delingen (herunder den grad af uafhængighed, som netoperatørerne beholder) (191) |
| --- | --- | --- |

264.

a)

typen og dybden af delingen (herunder den grad af uafhængighed, som netoperatørerne beholder) (191)

| b) | omfanget af delte tjenester og delte teknologier, formålet med delingen (af frekvensen) samt varigheden og den struktur af samarbejdet, der er etableret ved aftalerne |
| --- | --- |

b)

omfanget af delte tjenester og delte teknologier, formålet med delingen (af frekvensen) samt varigheden og den struktur af samarbejdet, der er etableret ved aftalerne

| c) | det geografiske anvendelsesområde og markedsdækningen for aftalen om deling af mobilnetinfrastruktur (f.eks. befolkningsdækning, og hvorvidt aftalen vedrører tætbefolkede områder) (192) |
| --- | --- |

c)

det geografiske anvendelsesområde og markedsdækningen for aftalen om deling af mobilnetinfrastruktur (f.eks. befolkningsdækning, og hvorvidt aftalen vedrører tætbefolkede områder) (192)

| d) | det relevante markeds karakteristika og struktur (parternes markedsandele, mængden af frekvenser, som parterne er i besiddelse af, den tætte konkurrence mellem parterne, antallet af operatører uden for aftalen og det konkurrencepres, de udøver, adgangsbarrierer, aftaler med tredjeparter (såsom tredjepartsejere af netinfrastruktur eller tredjepartstjenesteudbydere, f.eks. af masttjenester)) |
| --- | --- |

d)

det relevante markeds karakteristika og struktur (parternes markedsandele, mængden af frekvenser, som parterne er i besiddelse af, den tætte konkurrence mellem parterne, antallet af operatører uden for aftalen og det konkurrencepres, de udøver, adgangsbarrierer, aftaler med tredjeparter (såsom tredjepartsejere af netinfrastruktur eller tredjepartstjenesteudbydere, f.eks. af masttjenester))

| e) | antallet af aftaler om deling af mobilnetinfrastruktur på det relevante marked og antallet og identiteten af de deltagende netoperatører. |
| --- | --- |

e)

antallet af aftaler om deling af mobilnetinfrastruktur på det relevante marked og antallet og identiteten af de deltagende netoperatører.

| 265. | Selv om det altid vil være nødvendigt at foretage en vurdering fra sag til sag på grundlag af ovennævnte faktorer, finder Kommissionen, at en aftale om deling af mobilnetinfrastruktur for ikke umiddelbart at kunne anses for at have konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1, som minimum skal opfylde følgende betingelser:






  a) | De deltagende operatører kontrollerer og driver hver deres eget hovednet, og der findes ingen tekniske, kontraktmæssige, finansielle eller andre negative incitamenter, som forhindrer den enkelte operatør i ensidigt at gennemføre udrulning og opgradering af infrastruktur, som den ønsker at gennemføre. |
| --- | --- | --- |

265.

a)

De deltagende operatører kontrollerer og driver hver deres eget hovednet, og der findes ingen tekniske, kontraktmæssige, finansielle eller andre negative incitamenter, som forhindrer den enkelte operatør i ensidigt at gennemføre udrulning og opgradering af infrastruktur, som den ønsker at gennemføre.

| b) | De deltagende operatører har deres egne detail- og engrosaktiviteter (muligheder for at træffe selvstændige tekniske og kommercielle beslutninger). Dette omfatter frihed til at fastsætte priser for deres tjenester, fastlægge produkt-/bundtparametre og differentiere deres tjenester på grundlag af kvalitet og andre parametre. |
| --- | --- |

b)

De deltagende operatører har deres egne detail- og engrosaktiviteter (muligheder for at træffe selvstændige tekniske og kommercielle beslutninger). Dette omfatter frihed til at fastsætte priser for deres tjenester, fastlægge produkt-/bundtparametre og differentiere deres tjenester på grundlag af kvalitet og andre parametre.

| c) | De deltagende operatører bevarer muligheden for at følge uafhængige frekvensstrategier (193). |
| --- | --- |

c)

De deltagende operatører bevarer muligheden for at følge uafhængige frekvensstrategier (193).

| d) | De deltagende operatører udveksler ikke flere kommercielt følsomme oplysninger, end hvad der er strengt nødvendigt for, at delingen af mobilinfrastruktur kan fungere, og der er indført de nødvendige hindringer for informationsudveksling. |
| --- | --- |

d)

De deltagende operatører udveksler ikke flere kommercielt følsomme oplysninger, end hvad der er strengt nødvendigt for, at delingen af mobilinfrastruktur kan fungere, og der er indført de nødvendige hindringer for informationsudveksling.

| 266. | Endelig gives der følgende generelle retningslinjer for de forskellige typer aftaler om deling af mobilnetinfrastruktur (194):






  a) | Passive delingsaftaler (195) vil sandsynligvis ikke få konkurrencebegrænsende virkninger, så længe i) netoperatørerne opretholder en betydelig grad af uafhængighed og fleksibilitet ved fastlæggelsen af deres forretningsstrategi, arten af deres tjenester og deres netinvesteringer, og ii) adgangen til passiv infrastruktur på det relevante marked ikke begrænses (i denne forbindelse er det relevant at tage hensyn til f.eks. lovgivningsmæssige forpligtelser eller eksisterende kommercielle ordninger, der begrænser en sådan adgang). |
| --- | --- | --- |

266.

a)

Passive delingsaftaler (195) vil sandsynligvis ikke få konkurrencebegrænsende virkninger, så længe i) netoperatørerne opretholder en betydelig grad af uafhængighed og fleksibilitet ved fastlæggelsen af deres forretningsstrategi, arten af deres tjenester og deres netinvesteringer, og ii) adgangen til passiv infrastruktur på det relevante marked ikke begrænses (i denne forbindelse er det relevant at tage hensyn til f.eks. lovgivningsmæssige forpligtelser eller eksisterende kommercielle ordninger, der begrænser en sådan adgang).

| b) | Aktive delingsaftaler (196) har større sandsynlighed for at få konkurrencebegrænsende virkninger. Dette skyldes, at aktiv deling sammenlignet med passiv deling normalt indebærer et mere omfattende samarbejde om komponenter af nettet, som sandsynligvis ikke kun vil påvirke dækningen, men også den uafhængige udrulning af kapacitet. |
| --- | --- |

b)

Aktive delingsaftaler (196) har større sandsynlighed for at få konkurrencebegrænsende virkninger. Dette skyldes, at aktiv deling sammenlignet med passiv deling normalt indebærer et mere omfattende samarbejde om komponenter af nettet, som sandsynligvis ikke kun vil påvirke dækningen, men også den uafhængige udrulning af kapacitet.

| c) | Aftaler om frekvensdeling (også kaldet »frekvenspooling«) er et mere vidtrækkende samarbejde og kan yderligere begrænse parternes mulighed for at differentiere deres detail- og/eller engrosudbud og direkte begrænse konkurrencen mellem dem (197). Selv om de regulerende myndigheder kan tillade deling af radiofrekvenser, når de tildeler brugsrettigheder til radiofrekvenser (198), kræver disse aftaler en mere omhyggelig vurdering i henhold til artikel 101 end andre former for netdeling (199). |
| --- | --- |

c)

Aftaler om frekvensdeling (også kaldet »frekvenspooling«) er et mere vidtrækkende samarbejde og kan yderligere begrænse parternes mulighed for at differentiere deres detail- og/eller engrosudbud og direkte begrænse konkurrencen mellem dem (197). Selv om de regulerende myndigheder kan tillade deling af radiofrekvenser, når de tildeler brugsrettigheder til radiofrekvenser (198), kræver disse aftaler en mere omhyggelig vurdering i henhold til artikel 101 end andre former for netdeling (199).

3.7.   Eksempler

| 267. | Direkte begrænsning af konkurrencen

  Eksempel 1


  Situation: To udbydere, virksomhed A og B, af produkt X beslutter at lukke deres nuværende, gamle produktionsanlæg og bygge et nyt, større og mere effektivt produktionsanlæg, som skal drives af et joint venture, og som vil få større kapacitet end virksomhed A's og B's tidligere anlæg tilsammen. Konkurrenterne udnytter deres eksisterende produktionsanlæg fuldt ud og har ingen udvidelsesplaner. Virksomhed A og B har markedsandele på henholdsvis 20 % og 25 % på det relevante marked for produkt X. Markedet er koncentreret og stagnerende, der har ikke være nogen tilgang af nye virksomheder i den seneste tid, og markedsandelene har været stabile i en periode. Produktionsomkostningerne udgør en stor del af virksomhed A's og B's variable omkostninger ved produkt X. Markedsføring er en mindre økonomisk aktivitet, når det gælder omkostninger og strategisk betydning, i forhold til produktion: Markedsføringsomkostningerne er lave, da produkt X er ensartet og etableret, og transporten er ikke et vigtigt konkurrenceparameter.

  Analyse:

  Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler: Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder ikke anvendelse, fordi parternes samlede markedsandel overstiger 20 % på det relevante marked for produkt X. Det vil derfor være nødvendigt med en individuel vurdering af produktionsaftalen.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: Hvis joint venture-selskabet resulterer i, at virksomhed A og B deler størstedelen af deres variable omkostninger for produkt X, vil det sandsynligvis direkte begrænse konkurrencen mellem dem. Joint venture-selskabet kan også f.eks. foranledige parterne til at begrænse deres produktion af produkt X i forhold til den produktion, de ville have markedsført, hvis de hver især havde truffet afgørelse om deres produktion selv. I lyset af de begrænsede indskrænkninger, som konkurrenterne vil udøve med hensyn til kapacitet, kan denne begrænsning i produktionen føre til højere priser.
  Derfor er det sandsynligt, at produktions-joint venture-selskabet vil begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1, på markedet for X.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: Udskiftningen af to gamle, mindre produktionsanlæg med et nyt kan dog få joint venture-selskabet til at øge produktionen til lavere priser til gavn for forbrugerne. Produktionsaftalen vil dog kun opfylde kriterierne i artikel 101, stk. 3, hvis parterne kan påvise, at effektivitetsgevinsterne vil være betydelige og sandsynligvis vil komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger. |
| --- | --- |

267.

Eksempel 1

Situation: To udbydere, virksomhed A og B, af produkt X beslutter at lukke deres nuværende, gamle produktionsanlæg og bygge et nyt, større og mere effektivt produktionsanlæg, som skal drives af et joint venture, og som vil få større kapacitet end virksomhed A's og B's tidligere anlæg tilsammen. Konkurrenterne udnytter deres eksisterende produktionsanlæg fuldt ud og har ingen udvidelsesplaner. Virksomhed A og B har markedsandele på henholdsvis 20 % og 25 % på det relevante marked for produkt X. Markedet er koncentreret og stagnerende, der har ikke være nogen tilgang af nye virksomheder i den seneste tid, og markedsandelene har været stabile i en periode. Produktionsomkostningerne udgør en stor del af virksomhed A's og B's variable omkostninger ved produkt X. Markedsføring er en mindre økonomisk aktivitet, når det gælder omkostninger og strategisk betydning, i forhold til produktion: Markedsføringsomkostningerne er lave, da produkt X er ensartet og etableret, og transporten er ikke et vigtigt konkurrenceparameter.

Analyse:

Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler: Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder ikke anvendelse, fordi parternes samlede markedsandel overstiger 20 % på det relevante marked for produkt X. Det vil derfor være nødvendigt med en individuel vurdering af produktionsaftalen.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: Hvis joint venture-selskabet resulterer i, at virksomhed A og B deler størstedelen af deres variable omkostninger for produkt X, vil det sandsynligvis direkte begrænse konkurrencen mellem dem. Joint venture-selskabet kan også f.eks. foranledige parterne til at begrænse deres produktion af produkt X i forhold til den produktion, de ville have markedsført, hvis de hver især havde truffet afgørelse om deres produktion selv. I lyset af de begrænsede indskrænkninger, som konkurrenterne vil udøve med hensyn til kapacitet, kan denne begrænsning i produktionen føre til højere priser.

Derfor er det sandsynligt, at produktions-joint venture-selskabet vil begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1, på markedet for X.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: Udskiftningen af to gamle, mindre produktionsanlæg med et nyt kan dog få joint venture-selskabet til at øge produktionen til lavere priser til gavn for forbrugerne. Produktionsaftalen vil dog kun opfylde kriterierne i artikel 101, stk. 3, hvis parterne kan påvise, at effektivitetsgevinsterne vil være betydelige og sandsynligvis vil komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger.

| 268. | Hemmelig samordning og forbindelser mellem konkurrenter

  Eksempel 2


  Situation: To leverandører, virksomhed A og B, etablerer et produktions-joint venture om fremstilling af produkt Y. Virksomhed A og B har markedsandele på henholdsvis 15 % og 10 % på markedet for produkt Y. Der findes tre andre aktører på markedet: Virksomhed C, med en markedsandel på 30 %, virksomhed D med 25 % og virksomhed E med 20 %. Virksomhed B har i forvejen et fælles produktionsanlæg med virksomhed D. Produkt Y er homogent, den underliggende teknologi er simpel, og leverandørerne har næsten de samme variable omkostninger.

  Analyse:

  Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler: Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder ikke anvendelse, fordi parternes samlede markedsandel overstiger 20 % på det relevante marked for produkt Y. Det vil derfor være nødvendigt med en individuel vurdering af produktionsaftalen.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: Markedet er kendetegnet ved meget få aktører med tilsvarende markedsandele og variable produktionsomkostninger. Samarbejdet mellem virksomhed A og B vil skabe en ekstra forbindelse mellem leverandørerne på markedet og i praksis øge koncentrationen på markedet, da det også vil knytte virksomhed D til virksomhed A og B. Det er sandsynligt, at dette samarbejde vil øge risikoen for hemmelig samordning og dermed begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: Betingelserne i artikel 101, stk. 3, vil kun være opfyldt, hvis der skabes væsentlige effektivitetsgevinster, som kommer forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger. I dette eksempel forekommer dette imidlertid usandsynligt i betragtning af, at produkt Y er homogent, og den enkle underliggende teknologi. |
| --- | --- |

268.

Eksempel 2

Situation: To leverandører, virksomhed A og B, etablerer et produktions-joint venture om fremstilling af produkt Y. Virksomhed A og B har markedsandele på henholdsvis 15 % og 10 % på markedet for produkt Y. Der findes tre andre aktører på markedet: Virksomhed C, med en markedsandel på 30 %, virksomhed D med 25 % og virksomhed E med 20 %. Virksomhed B har i forvejen et fælles produktionsanlæg med virksomhed D. Produkt Y er homogent, den underliggende teknologi er simpel, og leverandørerne har næsten de samme variable omkostninger.

Analyse:

Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler: Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder ikke anvendelse, fordi parternes samlede markedsandel overstiger 20 % på det relevante marked for produkt Y. Det vil derfor være nødvendigt med en individuel vurdering af produktionsaftalen.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: Markedet er kendetegnet ved meget få aktører med tilsvarende markedsandele og variable produktionsomkostninger. Samarbejdet mellem virksomhed A og B vil skabe en ekstra forbindelse mellem leverandørerne på markedet og i praksis øge koncentrationen på markedet, da det også vil knytte virksomhed D til virksomhed A og B. Det er sandsynligt, at dette samarbejde vil øge risikoen for hemmelig samordning og dermed begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: Betingelserne i artikel 101, stk. 3, vil kun være opfyldt, hvis der skabes væsentlige effektivitetsgevinster, som kommer forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger. I dette eksempel forekommer dette imidlertid usandsynligt i betragtning af, at produkt Y er homogent, og den enkle underliggende teknologi.

| 269. | Konkurrenceskadelig markedsafskærmning

  Eksempel 3


  Situation: Virksomhederne A og B opretter et joint venture, der skal producere mellemprodukt X, og som skal varetage hele deres produktion af produkt X. Produkt X er et vigtigt input i produktionen af produkt Y i det efterfølgende omsætningsled, og ingen andre produkttype er substituerbare som input. Omkostningerne til produktion af X tegner sig for 50 % af de variable omkostninger ved det endelige produkt Y, som virksomhed A og B også konkurrerer om at afsætte på markedet i det efterfølgende omsætningsled. Virksomhed A og B har hver en andel på 20 % af markedet i det efterfølgende omsætningsled for produkt Y. Der har været begrænset tilgang af nye virksomheder på dette marked i det efterfølgende omsætningsled, og markedsandelene har været stabile i en periode. Ud over at virksomhed A og B dækker deres egen efterspørgsel efter produkt X (intern brug), har de hver især en markedsandel på 30 % på markedet for produkt X (salg til tredjepart). Der er betydelige adgangsbarrierer på markedet for produkt X, og de eksisterende producenter opererer med næsten fuld kapacitetsudnyttelse. På markedet for produkt Y er der to andre betydelige udbydere med en markedsandel på hver 15 % samt flere mindre konkurrenter. Joint venture-selskabet skaber stordriftsfordele i form af en reduktion af de faste omkostninger i parternes hovedkvarter.

  Analyse:

  Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler: Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder ikke anvendelse, fordi parternes samlede markedsandel overstiger 20 % både på markedet for mellemprodukt X og på markedet for produkt Y. En individuel vurdering af produktionsaftalen ville derfor være påkrævet.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: Virksomhed A og B vil gennem deres produktions-joint venture og deres høje samlede markedsandel på markedet i foregående omsætningsled for produkt X være i stand til i vid udstrækning at kontrollere leverancerne af det væsentlige mellemprodukt X til deres konkurrenter på markedet i efterfølgende omsætningsled for Y. Dette vil sandsynligvis sætte virksomhed A og B i stand til at hæve deres konkurrenters omkostninger ved kunstigt at forhøje prisen på X eller ved at nedsætte produktionen. Dette kunne udelukke virksomhed A's og B's konkurrenter fra markedet for Y. På grund af den sandsynlige konkurrenceskadelige afskærmning på markedet i det efterfølgende omsætningsled vil aftalen sandsynligvis begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: De stordriftsfordele, som joint venture-selskabet har skabt, er begrænset til faste omkostninger og vil sandsynligvis ikke opveje de konkurrencebegrænsende virkninger, og derfor opfylder aftalen højst sandsynligt ikke betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

269.

Eksempel 3

Situation: Virksomhederne A og B opretter et joint venture, der skal producere mellemprodukt X, og som skal varetage hele deres produktion af produkt X. Produkt X er et vigtigt input i produktionen af produkt Y i det efterfølgende omsætningsled, og ingen andre produkttype er substituerbare som input. Omkostningerne til produktion af X tegner sig for 50 % af de variable omkostninger ved det endelige produkt Y, som virksomhed A og B også konkurrerer om at afsætte på markedet i det efterfølgende omsætningsled. Virksomhed A og B har hver en andel på 20 % af markedet i det efterfølgende omsætningsled for produkt Y. Der har været begrænset tilgang af nye virksomheder på dette marked i det efterfølgende omsætningsled, og markedsandelene har været stabile i en periode. Ud over at virksomhed A og B dækker deres egen efterspørgsel efter produkt X (intern brug), har de hver især en markedsandel på 30 % på markedet for produkt X (salg til tredjepart). Der er betydelige adgangsbarrierer på markedet for produkt X, og de eksisterende producenter opererer med næsten fuld kapacitetsudnyttelse. På markedet for produkt Y er der to andre betydelige udbydere med en markedsandel på hver 15 % samt flere mindre konkurrenter. Joint venture-selskabet skaber stordriftsfordele i form af en reduktion af de faste omkostninger i parternes hovedkvarter.

Analyse:

Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler: Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder ikke anvendelse, fordi parternes samlede markedsandel overstiger 20 % både på markedet for mellemprodukt X og på markedet for produkt Y. En individuel vurdering af produktionsaftalen ville derfor være påkrævet.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: Virksomhed A og B vil gennem deres produktions-joint venture og deres høje samlede markedsandel på markedet i foregående omsætningsled for produkt X være i stand til i vid udstrækning at kontrollere leverancerne af det væsentlige mellemprodukt X til deres konkurrenter på markedet i efterfølgende omsætningsled for Y. Dette vil sandsynligvis sætte virksomhed A og B i stand til at hæve deres konkurrenters omkostninger ved kunstigt at forhøje prisen på X eller ved at nedsætte produktionen. Dette kunne udelukke virksomhed A's og B's konkurrenter fra markedet for Y. På grund af den sandsynlige konkurrenceskadelige afskærmning på markedet i det efterfølgende omsætningsled vil aftalen sandsynligvis begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: De stordriftsfordele, som joint venture-selskabet har skabt, er begrænset til faste omkostninger og vil sandsynligvis ikke opveje de konkurrencebegrænsende virkninger, og derfor opfylder aftalen højst sandsynligt ikke betingelserne i artikel 101, stk. 3.

| 270. | Produktionsaftale som markedsdeling

  Eksempel 4


  Situation: Virksomhed A og B fremstiller hver især produkt X og Y. Virksomhed A har en markedsandel på 30 % på markedet for produkt X og en andel på 10 % på markedet for produkt Y. Virksomhed B har en markedsandel på 10 % på markedet for produkt X og en markedsandel på 30 % på markedet for produkt Y. For at opnå stordriftsfordele i produktionen indgår virksomhed A og B en produktionsaftale, i henhold til hvilken virksomhed A kun vil producere produkt X, og virksomhed B kun vil producere produkt Y. Aftalen giver ikke parterne mulighed for at krydslevere produkterne til hinanden. Som følge heraf vil virksomhed A efter aftalen kun sælge produkt X, og virksomhed B vil kun sælge produkt Y. Parterne hævder, at de gennem denne specialisering vil opnå betydelige besparelser i faste omkostninger på grund af stordriftsfordele, og at de ved hver især kun at fokusere på ét produkt vil forbedre deres produktionsteknologi, hvilket vil medføre produkter af bedre kvalitet.

  Analyse:

  Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler: Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder ikke anvendelse, da parternes samlede markedsandel overstiger 20 % på hvert af de relevante markeder for produkt X og Y. Under alle omstændigheder betragtes aftalen ikke som en gensidig specialiseringsaftale som defineret i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, da parterne ikke aftaler at forsyne hinanden med de produkter, de hver især ophører med at producere. Der er derfor behov for en individuel vurdering af aftalen.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: I henhold til aftalen aftaler virksomhed A og B at ophøre med at producere (og sælge) produkter, som de konkurrerer om. Aftalen har derfor et konkurrencebegrænsende formål som omhandlet i artikel 101, stk. 1.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: De påståede effektivitetsgevinster ved aftalen (lavere faste omkostninger og bedre produktionsteknologi) er knyttet til markedsdelingen, hvorfor det er usandsynligt, at de opvejer aftalens konkurrencebegrænsende virkninger, og aftalen opfylder derfor ikke kriterierne i artikel 101, stk. 3. Hvis virksomhed A eller B mener, at det ville være mere effektivt at koncentrere sig om et enkelt produkt, vil de under alle omstændigheder blot ensidigt kunne træffe beslutning om kun at producere X eller Y uden at aftale med den anden virksomhed, at den skal koncentrere sig om det andet produkt. |
| --- | --- |

270.

Eksempel 4

Situation: Virksomhed A og B fremstiller hver især produkt X og Y. Virksomhed A har en markedsandel på 30 % på markedet for produkt X og en andel på 10 % på markedet for produkt Y. Virksomhed B har en markedsandel på 10 % på markedet for produkt X og en markedsandel på 30 % på markedet for produkt Y. For at opnå stordriftsfordele i produktionen indgår virksomhed A og B en produktionsaftale, i henhold til hvilken virksomhed A kun vil producere produkt X, og virksomhed B kun vil producere produkt Y. Aftalen giver ikke parterne mulighed for at krydslevere produkterne til hinanden. Som følge heraf vil virksomhed A efter aftalen kun sælge produkt X, og virksomhed B vil kun sælge produkt Y. Parterne hævder, at de gennem denne specialisering vil opnå betydelige besparelser i faste omkostninger på grund af stordriftsfordele, og at de ved hver især kun at fokusere på ét produkt vil forbedre deres produktionsteknologi, hvilket vil medføre produkter af bedre kvalitet.

Analyse:

Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler: Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder ikke anvendelse, da parternes samlede markedsandel overstiger 20 % på hvert af de relevante markeder for produkt X og Y. Under alle omstændigheder betragtes aftalen ikke som en gensidig specialiseringsaftale som defineret i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler, da parterne ikke aftaler at forsyne hinanden med de produkter, de hver især ophører med at producere. Der er derfor behov for en individuel vurdering af aftalen.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: I henhold til aftalen aftaler virksomhed A og B at ophøre med at producere (og sælge) produkter, som de konkurrerer om. Aftalen har derfor et konkurrencebegrænsende formål som omhandlet i artikel 101, stk. 1.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: De påståede effektivitetsgevinster ved aftalen (lavere faste omkostninger og bedre produktionsteknologi) er knyttet til markedsdelingen, hvorfor det er usandsynligt, at de opvejer aftalens konkurrencebegrænsende virkninger, og aftalen opfylder derfor ikke kriterierne i artikel 101, stk. 3. Hvis virksomhed A eller B mener, at det ville være mere effektivt at koncentrere sig om et enkelt produkt, vil de under alle omstændigheder blot ensidigt kunne træffe beslutning om kun at producere X eller Y uden at aftale med den anden virksomhed, at den skal koncentrere sig om det andet produkt.

| 271. | Potentielle konkurrenter

  Eksempel 5


  Situation: Virksomhed A fremstiller det endelige produkt X, og virksomhed B fremstiller det endelige produkt Y. Produkt X og Y tilhører særskilte produktmarkeder, hvor virksomhed A og B hver især har markedsstyrke med individuelle markedsandele på over 20 %. De to virksomheder anvender produkt Z som basiskomponent i deres respektive produktion af produkt X og Y, og de fremstiller begge Z udelukkende til eget forbrug. Produkt X kan fremstilles ved en enkelt forarbejdning af Z, og virksomhed B har foretaget forberedelser til at komme ind på markedet for produkt X, og det forekommer realistisk, at det vil komme ind på dette marked næste år. Virksomhed A og B aftaler at producere Z i fællesskab, hvilket giver beskedne stordriftsfordele, og de aftaler at indstille deres egen produktion af Z. Som led i aftalen accepterer virksomhed B i ikke at gå på markedet for produkt X inden for de næste fem år.

  Analyse:

  Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler: Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder ikke anvendelse, da markedsandelstærsklen på 20 % er overskredet på markederne i efterfølgende omsætningsled for endeligt produkt X og Y. Disse markeder er relevante for anvendelsen af markedsandelstærsklen, fordi det produkt, der er omfattet af produktionsaftalen (mellemprodukt Z), anvendes af parterne som input til produktion af X og Y.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: Virksomhed A og B er ikke egentlige konkurrenter med hensyn til produkt X, Y eller Z. Virksomhed B er imidlertid på grund af sin plan om at komme ind på markedet for produkt X inden for et år en potentiel konkurrent til virksomhed A på dette marked. Den fælles produktionsaftale begrænser således konkurrencen på markedet for produkt X som omhandlet i artikel 101, stk. 1, ved at fjerne den begrænsning, der følger af virksomhed B's planlagte indtræden på markedet.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: Det er usandsynligt, at betingelserne i artikel 101, stk. 3, er opfyldt, fordi effektivitetsgevinsterne i form af stordriftsfordele som følge af den fælles produktionsaftale er beskedne, så de vil sandsynligvis ikke opveje aftalens konkurrencebegrænsende virkninger på markedet for produkt X, hvor virksomhed A har markedsstyrke. |
| --- | --- |

271.

Eksempel 5

Situation: Virksomhed A fremstiller det endelige produkt X, og virksomhed B fremstiller det endelige produkt Y. Produkt X og Y tilhører særskilte produktmarkeder, hvor virksomhed A og B hver især har markedsstyrke med individuelle markedsandele på over 20 %. De to virksomheder anvender produkt Z som basiskomponent i deres respektive produktion af produkt X og Y, og de fremstiller begge Z udelukkende til eget forbrug. Produkt X kan fremstilles ved en enkelt forarbejdning af Z, og virksomhed B har foretaget forberedelser til at komme ind på markedet for produkt X, og det forekommer realistisk, at det vil komme ind på dette marked næste år. Virksomhed A og B aftaler at producere Z i fællesskab, hvilket giver beskedne stordriftsfordele, og de aftaler at indstille deres egen produktion af Z. Som led i aftalen accepterer virksomhed B i ikke at gå på markedet for produkt X inden for de næste fem år.

Analyse:

Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler: Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder ikke anvendelse, da markedsandelstærsklen på 20 % er overskredet på markederne i efterfølgende omsætningsled for endeligt produkt X og Y. Disse markeder er relevante for anvendelsen af markedsandelstærsklen, fordi det produkt, der er omfattet af produktionsaftalen (mellemprodukt Z), anvendes af parterne som input til produktion af X og Y.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: Virksomhed A og B er ikke egentlige konkurrenter med hensyn til produkt X, Y eller Z. Virksomhed B er imidlertid på grund af sin plan om at komme ind på markedet for produkt X inden for et år en potentiel konkurrent til virksomhed A på dette marked. Den fælles produktionsaftale begrænser således konkurrencen på markedet for produkt X som omhandlet i artikel 101, stk. 1, ved at fjerne den begrænsning, der følger af virksomhed B's planlagte indtræden på markedet.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: Det er usandsynligt, at betingelserne i artikel 101, stk. 3, er opfyldt, fordi effektivitetsgevinsterne i form af stordriftsfordele som følge af den fælles produktionsaftale er beskedne, så de vil sandsynligvis ikke opveje aftalens konkurrencebegrænsende virkninger på markedet for produkt X, hvor virksomhed A har markedsstyrke.

| 272. | Informationsudveksling

  Eksempel 6


  Situation: Virksomhed A og B fremstiller begge basiskemikaliet Z, som er et ensartet produkt, der fremstilles efter en europæisk standard, som ikke tillader nogen produktvarianter. Produktionsomkostningerne er en vigtig komponent af de samlede omkostninger til produkt Z. Virksomhed A har en markedsandel på 20 %, og virksomhed B har en markedsandel på 25 % på EU-markedet for Z. Der er fire andre producenter på markedet med markedsandele på henholdsvis 20 %, 15 %, 10 % og 10 %. Virksomhed A's produktionsanlæg er beliggende i medlemsstat X i Nordeuropa, mens virksomhed B's produktionsanlæg er beliggende i medlemsstat Y i Sydeuropa. Selv om de fleste af virksomhed A's kunder findes i Nordeuropa, har virksomhed A også en række kunder i Sydeuropa. Det samme gælder virksomhed B, der har en række kunder i Nordeuropa. For øjeblikket leverer virksomhed A produkt Z fra sit produktionsanlæg i den nordlige medlemsstat X til sine sydeuropæiske kunder med lastvogn. På samme måde leverer virksomhed B produkt Z fra sit produktionsanlæg i den sydlige medlemsstat Y til sine nordeuropæiske kunder med lastvogn. Transportomkostningerne er ret høje, men ikke så høje, at de gør virksomhed A's leverancer til Sydeuropa og virksomhed B's leverancer til Nordeuropa urentable.
  Virksomhed A og B beslutter, at det vil være mere effektivt, hvis virksomhed A holder op med at transportere Z fra medlemsstat X til Sydeuropa, og virksomhed B holder op med at transportere Z fra medlemsstat Y til Nordeuropa. Begge virksomheder vil dog samtidig gerne beholde deres eksisterende kunder. Med henblik herpå vil de indgå en swapaftale, som giver dem mulighed for at aftage en aftalt årlig mængde af Z fra den anden parts anlæg med det formål at sælge den til deres kunder, der er beliggende nærmest ved den anden parts anlæg. For at beregne en købspris, der ikke favoriserer den ene part frem for den anden, og som tager hensyn til parternes forskellige produktionsomkostninger og forskellige besparelser i transportomkostningerne, og for at sikre begge parter en rimelig avance, aftaler de at oplyse hinanden om deres omkostninger med hensyn til produkt Z (dvs. produktionsomkostninger og transportomkostninger).

  Analyse:

  Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler: Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder ikke anvendelse, da swapaftalen ikke svarer til nogen af de typer aftaler, der er omfattet af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: Det forhold, at virksomhed A og B — som er konkurrenter — indgår en swapaftale om en del af deres produktion, skaber ikke i sig selv konkurrenceproblemer. Aftalen indeholder imidlertid også bestemmelser om udveksling af oplysninger mellem parterne om produktions- og transportomkostninger for produkt Z, som de konkurrerer om. Udvekslingen af oplysninger mellem konkurrenter går ud over, hvad der er nødvendigt for at gennemføre swapaftalen. I betragtning af markedets forholdsvis koncentrerede struktur, det homogene produkt Z og det forhold, at produktions- og transportomkostninger udgør en væsentlig del af de samlede produktomkostninger og derfor er et vigtigt konkurrenceparameter, kan udvekslingen føre til hemmelig samordning. I betragtning af parternes betydelige markedsandele er det derfor sandsynligt, at aftalen vil begrænse konkurrencen i henhold til artikel 101, stk. 1.

  Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: Aftalen vil skabe effektivitetsgevinster i form af omkostningsbesparelser for parterne, men indholdet af informationsudvekslingen synes ikke at være nødvendigt for at opnå effektivitetsgevinsterne. Parterne kan opnå tilsvarende omkostningsbesparelser ved at aftale en prisformel, som ikke medfører oplysninger om deres produktions- og transportomkostninger. Swapaftalen opfylder derfor ikke i sin nuværende form betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

272.

Eksempel 6

Situation: Virksomhed A og B fremstiller begge basiskemikaliet Z, som er et ensartet produkt, der fremstilles efter en europæisk standard, som ikke tillader nogen produktvarianter. Produktionsomkostningerne er en vigtig komponent af de samlede omkostninger til produkt Z. Virksomhed A har en markedsandel på 20 %, og virksomhed B har en markedsandel på 25 % på EU-markedet for Z. Der er fire andre producenter på markedet med markedsandele på henholdsvis 20 %, 15 %, 10 % og 10 %. Virksomhed A's produktionsanlæg er beliggende i medlemsstat X i Nordeuropa, mens virksomhed B's produktionsanlæg er beliggende i medlemsstat Y i Sydeuropa. Selv om de fleste af virksomhed A's kunder findes i Nordeuropa, har virksomhed A også en række kunder i Sydeuropa. Det samme gælder virksomhed B, der har en række kunder i Nordeuropa. For øjeblikket leverer virksomhed A produkt Z fra sit produktionsanlæg i den nordlige medlemsstat X til sine sydeuropæiske kunder med lastvogn. På samme måde leverer virksomhed B produkt Z fra sit produktionsanlæg i den sydlige medlemsstat Y til sine nordeuropæiske kunder med lastvogn. Transportomkostningerne er ret høje, men ikke så høje, at de gør virksomhed A's leverancer til Sydeuropa og virksomhed B's leverancer til Nordeuropa urentable.

Virksomhed A og B beslutter, at det vil være mere effektivt, hvis virksomhed A holder op med at transportere Z fra medlemsstat X til Sydeuropa, og virksomhed B holder op med at transportere Z fra medlemsstat Y til Nordeuropa. Begge virksomheder vil dog samtidig gerne beholde deres eksisterende kunder. Med henblik herpå vil de indgå en swapaftale, som giver dem mulighed for at aftage en aftalt årlig mængde af Z fra den anden parts anlæg med det formål at sælge den til deres kunder, der er beliggende nærmest ved den anden parts anlæg. For at beregne en købspris, der ikke favoriserer den ene part frem for den anden, og som tager hensyn til parternes forskellige produktionsomkostninger og forskellige besparelser i transportomkostningerne, og for at sikre begge parter en rimelig avance, aftaler de at oplyse hinanden om deres omkostninger med hensyn til produkt Z (dvs. produktionsomkostninger og transportomkostninger).

Analyse:

Anvendelse af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler: Gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler finder ikke anvendelse, da swapaftalen ikke svarer til nogen af de typer aftaler, der er omfattet af gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 1: Det forhold, at virksomhed A og B — som er konkurrenter — indgår en swapaftale om en del af deres produktion, skaber ikke i sig selv konkurrenceproblemer. Aftalen indeholder imidlertid også bestemmelser om udveksling af oplysninger mellem parterne om produktions- og transportomkostninger for produkt Z, som de konkurrerer om. Udvekslingen af oplysninger mellem konkurrenter går ud over, hvad der er nødvendigt for at gennemføre swapaftalen. I betragtning af markedets forholdsvis koncentrerede struktur, det homogene produkt Z og det forhold, at produktions- og transportomkostninger udgør en væsentlig del af de samlede produktomkostninger og derfor er et vigtigt konkurrenceparameter, kan udvekslingen føre til hemmelig samordning. I betragtning af parternes betydelige markedsandele er det derfor sandsynligt, at aftalen vil begrænse konkurrencen i henhold til artikel 101, stk. 1.

Individuel vurdering efter artikel 101, stk. 3: Aftalen vil skabe effektivitetsgevinster i form af omkostningsbesparelser for parterne, men indholdet af informationsudvekslingen synes ikke at være nødvendigt for at opnå effektivitetsgevinsterne. Parterne kan opnå tilsvarende omkostningsbesparelser ved at aftale en prisformel, som ikke medfører oplysninger om deres produktions- og transportomkostninger. Swapaftalen opfylder derfor ikke i sin nuværende form betingelserne i artikel 101, stk. 3.

4.   INDKØBSAFTALER

4.1.   Indledning

| 273. | Dette kapitel indeholder retningslinjer for vurderingen af aftaler om mere end én virksomheds fælles indkøb af produkter. Fælles indkøb indebærer sammenlægning af indkøbsaktiviteter og kan gennemføres på forskellige måder, herunder gennem et selskab, der kontrolleres i fællesskab, gennem et selskab, hvor virksomhederne har ikke-kontrollerende kapitalandele, gennem en andelsforening, ved en aftale eller løsere former for samarbejde, f.eks. hvor én repræsentant forhandler eller foretager indkøb på vegne af flere virksomheder (under ét benævnt »fælles indkøbsordninger«). |
| --- | --- |

273.

| 274. | Der findes fælles indkøbsordninger inden for en række forskellige økonomiske sektorer. De kan fastsætte, at medlemmerne skal foretage fælles indkøb, eller de kan være begrænset til fælles forhandling af købspriser, dele af købsprisen eller andre vilkår og betingelser med en leverandør, således at de faktiske købstransaktioner indgås individuelt af hver part på grundlag af de i fællesskab forhandlede priser og/eller vilkår og betingelser. Når der i dette kapitel henvises til fælles indkøb, omfatter dette både fælles indkøb og fælles forhandlinger om (dele af) købspriser eller andre vilkår og betingelser. En fælles indkøbsordning kan også omfatte yderligere aktiviteter såsom fælles transport, kvalitetskontrol og oplagring, så man undgår dobbelte leveringsomkostninger. Afhængigt af sektoren kan køberne forbruge de fælles indkøbte produkter eller anvende dem som input til deres egne aktiviteter, som f.eks. i forbindelse med energi eller gødning. Alternativt kan køberne videresælge produkterne, f.eks. i tilfælde af hurtigt omsættelige forbrugsvarer (f.eks. fødevarer, rengøringsprodukter eller produkter til personlig pleje osv.) eller forbrugerelektronik. Grupper af uafhængige detailhandlere, detailkæder eller detailhandelsgrupper, der foretager fælles indkøb, benævntes ofte »detailhandelsalliancer« (200). |
| --- | --- |

274.

| 275. | Formålet med fælles indkøbsordninger er normalt at opnå en vis køberstyrke over for leverandører, som de enkelte medlemmer af den fælles indkøbsordning muligvis ikke ville kunne opnå, hvis de handlede hver for sig. En fælles indkøbsordnings køberstyrke kan føre til lavere priser, et større udvalg eller produkter af bedre kvalitet for forbrugerne. Den kan også gøre det muligt for medlemmerne, navnlig mindre virksomheder, at opnå bedre købsbetingelser og dermed forblive konkurrencedygtige på markedet eller markederne i efterfølgende omsætningsled, når de står over for stærke konkurrenter. Virksomheder kan også indkøbe i fællesskab, når det giver dem mulighed for at forebygge mangler eller afhjælpe forstyrrelser i produktionen af visse produkter og dermed undgå afbrydelser i forsyningskæden. Fælles indkøb kan dog også under visse omstændigheder medføre konkurrenceproblemer som beskrevet i afsnit 4.2.3. |
| --- | --- |

275.

| 276. | Fælles indkøbsordninger kan omfatte både horisontale og vertikale aftaler. I disse tilfælde er det nødvendigt at foretage en totrinsanalyse. For det første skal den eller de horisontale aftaler mellem de konkurrerende virksomheder, der foretager fælles indkøb, eller de beslutninger, der træffes af sammenslutningen af virksomheder, vurderes på grundlag af principperne i disse retningslinjer. Hvis denne vurdering fører til den konklusion, at den fælles indkøbsordning ikke giver anledning til konkurrenceproblemer, er det nødvendigt at foretage en yderligere vurdering for at undersøge de relevante vertikale aftaler mellem den fælles indkøbsordning og de individuelle medlemmer og mellem den fælles indkøbsordning og leverandørerne. Sådanne vertikale aftaler skal vurderes på grundlag af gruppefritagelsesforordningen og de vertikale retningslinjer. Vertikale aftaler, der ikke er omfattet af gruppefritagelsesforordningen, formodes ikke at være ulovlige, men kræver en individuel vurdering efter artikel 101. |
| --- | --- |

276.

4.2.   Vurdering efter artikel 101, stk. 1

4.2.1.   De vigtigste konkurrenceproblemer

| 277. | Fælles indkøbsordninger mellem faktiske eller potentielle konkurrenter kan begrænse konkurrencen på indkøbsmarkedet eller -markederne i det foregående omsætningsled og/eller afsætningsmarkedet eller -markederne i det efterfølgende omsætningsled i form af højere priser eller lavere produktion, ringere produktkvalitet eller mindre produktsortiment, eller innovation, markedsdeling eller afskærmning af markedet til skade for andre købere. |
| --- | --- |

277.

4.2.2.   Konkurrencebegrænsende formål

| 278. | Fælles indkøbsordninger har normalt ikke et konkurrencebegrænsende formål, hvis de reelt vedrører fælles indkøb, dvs. når to eller flere købere i fællesskab forhandler og indgår en aftale med en given leverandør om et eller flere handelsvilkår for levering af varer til de samarbejdende købere. |
| --- | --- |

278.

| 279. | Der bør sondres mellem fælles indkøbsordninger og indkøbskarteller, der har til formål at begrænse konkurrencen på det indre marked i strid med artikel 101, stk. 1 (201). Indkøbskarteller er aftaler eller samordnet praksis mellem to eller flere købere, som uden at indlede fælles forhandlinger med leverandøren:






  a) | koordinerer disse køberes individuelle konkurrenceadfærd på indkøbsmarkedet eller påvirker de relevante konkurrenceparametre mellem dem gennem praksis såsom, men ikke begrænset til, fastsættelse eller koordinering af købspriser eller dele heraf (herunder f.eks. aftaler om fastsættelse af lønninger eller om ikke at betale en bestemt pris for et produkt), tildeling af indkøbskvoter eller opdeling af markeder og leverandører eller |
| --- | --- | --- |

279.

a)

koordinerer disse køberes individuelle konkurrenceadfærd på indkøbsmarkedet eller påvirker de relevante konkurrenceparametre mellem dem gennem praksis såsom, men ikke begrænset til, fastsættelse eller koordinering af købspriser eller dele heraf (herunder f.eks. aftaler om fastsættelse af lønninger eller om ikke at betale en bestemt pris for et produkt), tildeling af indkøbskvoter eller opdeling af markeder og leverandører eller

| b) | påvirker disse køberes egne forhandlinger med leverandører eller deres egne indkøb fra leverandører, f.eks. gennem koordinering af købernes forhandlingsstrategier eller udvekslinger om status for sådanne forhandlinger med leverandører. |
| --- | --- |

b)

påvirker disse køberes egne forhandlinger med leverandører eller deres egne indkøb fra leverandører, f.eks. gennem koordinering af købernes forhandlingsstrategier eller udvekslinger om status for sådanne forhandlinger med leverandører.

| 280. | Hvis køberne handler med leverandører hver for sig (dvs. ikke fører fælles forhandlinger med leverandøren), skal de træffe deres egne indkøbsbeslutninger uafhængigt af hinanden uden at fjerne strategisk usikkerhed indbyrdes gennem aftaler og samordnet praksis med hensyn til deres fremtidige adfærd på markedet. Køberne må ikke først fastsætte en eller flere af købsbetingelserne (pris, mængde, forsyningskilde, kvalitet eller andre konkurrenceparametre) indbyrdes, før hver køber individuelt forhandler med og køber hos leverandøren. |
| --- | --- |

280.

| 281. | Der kan også være tale om et indkøbskartel, når købere aftaler indbyrdes at udveksle kommercielt følsomme oplysninger om deres individuelle indkøbsintentioner eller forhandlinger med leverandører uden for en egentlig fælles indkøbsordning, der på vegne af sine medlemmer samarbejder kollektivt med leverandører (202). Det drejer sig navnlig om udvekslinger mellem købere om købspriser, de vil betale, (maksimumspriser, minimumsrabatter og andre prisaspekter), andre købsbetingelser, forsyningskilder (både med hensyn til leverandører og områder), mængder og antal, kvalitet eller andre konkurrenceparametre (f.eks. tidsplan, levering og innovation). |
| --- | --- |

281.

| 282. | Et indkøbskartel medfører i sagens natur en tilstrækkelig grad af skade på konkurrencen, således at det ikke er nødvendigt at vurdere de virkninger, det kan have. Den vil således, forudsat at den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, have et konkurrencebegrænsende formål som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Derfor kræver vurderingen af indkøbskarteller, i modsætning til vurderingen af fælles indkøbsordninger, i princippet ikke en afgrænsning af det eller de relevante markeder, hensyntagen til købernes markedsposition på indkøbsmarkedet i tidligere omsætningsled eller til, om de konkurrerer på afsætningsmarkedet i det efterfølgende omsætningsled (203). Følgende faktorer gør det mindre sandsynligt, at en indkøbsordning indgået mellem købere vil udgøre et indkøbskartel:






  a) | Den fælles indkøbsordning gør det klart for leverandørerne, at forhandlingerne føres på vegne af medlemmerne, og at medlemmerne vil være bundet af de aftalte vilkår og betingelser for deres individuelle indkøb, eller at den fælles indkøbsordning indkøber på vegne af sine medlemmer. Dette kræver ikke, at den fælles indkøbsordning afslører medlemmernes identitet, navnlig når der er tale om små eller mellemstore virksomheder, og/eller når de kun står for en begrænset andel af den fælles indkøbsordnings indkøb fra en leverandør. Det er imidlertid ikke leverandørernes ansvar at tage skridt til at finde ud af, om der er tale om en fælles indkøbsordning, f.eks. gennem tredjepart eller medierne. Hemmeligholdelse er imidlertid ikke en betingelse for, at der foreligger et indkøbskartel (204). |
| --- | --- | --- |

282.

a)

Den fælles indkøbsordning gør det klart for leverandørerne, at forhandlingerne føres på vegne af medlemmerne, og at medlemmerne vil være bundet af de aftalte vilkår og betingelser for deres individuelle indkøb, eller at den fælles indkøbsordning indkøber på vegne af sine medlemmer. Dette kræver ikke, at den fælles indkøbsordning afslører medlemmernes identitet, navnlig når der er tale om små eller mellemstore virksomheder, og/eller når de kun står for en begrænset andel af den fælles indkøbsordnings indkøb fra en leverandør. Det er imidlertid ikke leverandørernes ansvar at tage skridt til at finde ud af, om der er tale om en fælles indkøbsordning, f.eks. gennem tredjepart eller medierne. Hemmeligholdelse er imidlertid ikke en betingelse for, at der foreligger et indkøbskartel (204).

| b) | Medlemmerne af den fælles indkøbsordning har defineret deres samarbejdes form, omfang og funktion i en skriftlig aftale, således at deres overholdelse af artikel 101 kan kontrolleres efterfølgende og kontrolleres i forhold til den fælles indkøbsordnings faktiske funktion. En skriftlig aftale kan imidlertid ikke alene beskytte ordningen mod konkurrenceretlig håndhævelse. |
| --- | --- |

b)

Medlemmerne af den fælles indkøbsordning har defineret deres samarbejdes form, omfang og funktion i en skriftlig aftale, således at deres overholdelse af artikel 101 kan kontrolleres efterfølgende og kontrolleres i forhold til den fælles indkøbsordnings faktiske funktion. En skriftlig aftale kan imidlertid ikke alene beskytte ordningen mod konkurrenceretlig håndhævelse.

| 283. | Fælles indkøbsordninger kan også bidrage til eller tjene som redskab til at indgå i et sælgerkartel, dvs. en aftale mellem konkurrenter, der fastsætter salgspriser, begrænser produktionen eller opdeler markeder eller kunder på afsætningsmarkeder i efterfølgende omsætningsled. I så fald kan den fælles indkøbsordning vurderes sammen med kartellet på afsætningsmarkedet i det efterfølgende omsætningsled. |
| --- | --- |

283.

| 284. | En fælles indkøbsordning, der har til formål at udelukke en faktisk eller potentiel konkurrent fra afsætningsmarkedet eller -markederne i efterfølgende omsætningsled, er en form for boykot og har et konkurrencebegrænsende formål. Der bør skelnes mellem horisontale boykotter, som er en aftale mellem købere om ikke at købe fra bestemte leverandører på markedet i det foregående omsætningsled, og vertikale boykotter. Selv om en vertikal boykot under visse omstændigheder kan have et konkurrencebegrænsende formål, er dette generelt ikke tilfældet. F.eks. har en aftale mellem købere om ikke længere at købe produkter fra visse leverandører på grund af særlige produktegenskaber, produktionsprocesser eller arbejdsvilkår, f.eks. fordi de tilbudte produkter ikke er bæredygtige, og køberne kun ønsker at købe bæredygtige produkter, ikke til formål at begrænse konkurrencen. Vertikale boykotter skal derfor ses i deres retlige og økonomiske sammenhæng for at vurdere deres faktiske eller sandsynlige virkninger for konkurrencen. |
| --- | --- |

284.

4.2.3.   Konkurrencebegrænsende virkninger

| 285. | Fælles indkøbsordninger, hvorigennem indkøbere handler med leverandører i fællesskab gennem ordningen, skal vurderes i deres retlige og økonomiske sammenhæng med hensyn til deres faktiske og sandsynlige virkninger for konkurrencen. Vurderingen skal omfatte de mulige begrænsende virkninger på både det eller de relevante indkøbsmarkeder, hvor den fælles indkøbsordning handler med leverandørerne, og det eller de relevante afsætningsmarkeder, hvor parterne i den fælles indkøbsordning kan konkurrere som sælgere. I denne vurdering vil Kommissionen sammenligne de faktiske eller sandsynlige virkninger af den fælles indkøbsordning på det eller de relevante indkøbs- eller afsætningsmarkeder med hvordan situationen ville være, hvis denne specifikke ordning ikke fandtes. |
| --- | --- |

285.

| 286. | Generelt er det mindre sandsynligt, at fælles indkøbsordninger medfører konkurrenceproblemer, når medlemmerne ikke har markedsstyrke på det eller de relevante afsætningsmarkeder. |
| --- | --- |

286.

| 287. | Visse begrænsninger, som en fælles indkøbsordning pålægger sine medlemmer, kan falde uden for anvendelsesområdet for artikel 101, stk. 1, hvis de er begrænset til, hvad der er objektivt nødvendigt og forholdsmæssigt for at sikre, at ordningen fungerer korrekt og gør det muligt for medlemmerne at udøve deres købekraft over for leverandørerne (205). Dette kan f.eks. være tilfældet for en bestemmelse, der forbyder medlemmerne at deltage i konkurrerende fælles indkøbsordninger, i det omfang dette ville bringe indkøbsordningens rette funktion og dens købekraft i fare. |
| --- | --- |

287.

4.2.3.1.   Relevante markeder

| 288. | Der findes to markeder, som kan blive påvirket af fælles indkøbsordninger: For det første det eller de markeder, der er direkte berørt af den fælles indkøbsordning, dvs. det eller de relevante indkøbsmarkeder, hvor medlemmerne af den fælles indkøbsordning i fællesskab forhandler med eller køber fra leverandører. Og for det andet afsætningsmarkedet/-markederne i det efterfølgende omsætningsled, dvs. det eller de markeder, hvor medlemmerne af den fælles indkøbsordning hver for sig er aktive som sælgere. |
| --- | --- |

288.

| 289. | Afgrænsningen af de relevante indkøbsmarkeder følger de principper, der er beskrevet i meddelelsen om afgrænsning af det relevante marked, og er baseret på substitutionsbegrebet, der benyttes til at påvise konkurrencepresset. Det eneste forhold ved indkøbsmarkeder, der adskiller sig fra afsætningsmarkeder er, at substituerbarhed skal fastlægges ud fra et udbuds- og ikke et efterspørgselssynspunkt. Det betyder med andre ord, at leverandørernes alternativer er afgørende for påvisning af det konkurrencepres, som køberne udsættes for. Disse alternativer kunne for eksempel undersøges på grundlag af leverandørernes sandsynlige reaktion på et lille, men varigt fald i den pris, de tilbyder for deres produkter. Når det relevante marked er blevet afgrænset, kan markedsandelen for medlemmerne af den fælles indkøbsordning beregnes på grundlag af værdien eller mængden af medlemmernes køb af de relevante produkter som en andel af den samlede afsætning på det relevante indkøbsmarked. |
| --- | --- |

289.

| 290. | Hvis medlemmerne desuden er konkurrenter på et eller flere afsætningsmarkeder, er disse markeder også relevante for vurderingen. De relevante afsætningsmarkeder afgrænses på grundlag af den metode, der er beskrevet i meddelelsen om afgrænsning af det relevante marked. |
| --- | --- |

290.

4.2.3.2.   Markedsstyrke

| 291. | Der er ikke nogen absolut tærskel for, hvornår det kan formodes, at medlemmerne af en fælles indkøbsordning har markedsstyrke, således at der er sandsynlighed for, at den vil kunne få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. I de fleste tilfælde er det dog usandsynligt, at der er tale om markedsstyrke, hvis medlemmerne af den fælles indkøbsordning har en samlet markedsandel på højst 15 % på det eller de relevante indkøbsmarkeder og en samlet markedsandel på højst 15 % på de relevante afsætningsmarkeder. Hvis medlemmernes samlede markedsandel ikke overstiger 15 % på både indkøbs- og afsætningsmarkederne, er det under alle omstændigheder sandsynligt, at betingelserne i artikel 101, stk. 3, er opfyldt, medmindre ordningen har et konkurrencebegrænsende formål. |
| --- | --- |

291.

| 292. | En markedsandel, der overstiger en af eller begge disse tærskler, betyder ikke uden videre, at den fælles indkøbsordning vil kunne få konkurrencebegrænsende virkninger. En fælles indkøbsordning med en samlet markedsandel, der overstiger denne tærskel, kræver en detaljeret vurdering af dens virkninger på markedet under hensyntagen til faktorer som markedskoncentration, fortjenstmargener, konkurrencens tæthed, arten af de varer, der er omfattet af indkøbsordningen, og leverandørernes eventuelle modstående sælgerstyrke. |
| --- | --- |

292.

| 293. | Når det skal vurderes, om medlemmerne af den fælles indkøbsordning tilsammen har køberstyrke, er det også relevant at undersøge antallet af forbindelser og deres intensitet mellem konkurrenterne på indkøbsmarkedet. Nogle af de samme medlemmer kan f.eks. også deltage i andre indkøbsordninger. |
| --- | --- |

293.

| 294. | Hvis medlemmerne af den fælles indkøbsordning har en betydelig køberstyrke på indkøbsmarkedet, er der risiko for, at ordningen kan skade konkurrencen i tidligere omsætningsled, hvilket i sidste ende også kan skade forbrugerne i efterfølgende omsætningsled. F.eks. kan udøvelse af fælles køberstyrke betyde, at leverandørernes investeringslyst reduceres, og tvinge leverandører, der ikke har modstående sælgerstyrke, til at reducere sortimentet eller kvaliteten af de produkter, de producerer. Dette kan få konkurrencebegrænsende virkninger på markedet i foregående omsætningsled, f.eks. dårligere kvalitet, mindre innovation og i sidste ende et suboptimalt udbud. Desuden kan detailhandlerne udøve købermagt og spille leverandørerne ud mod hinanden ved i fællesskab at begrænse produktsortimentet i deres butikker, hvilket i sidste ende skader forbrugerne i efterfølgende omsætningsled. |
| --- | --- |

294.

| 295. | Risikoen for, at en fælles indkøbsordning kan modvirke leverandørers investeringer eller innovation, er større, hvis køberne tilsammen tegner sig for en stor del af de relevante indkøb, navnlig hvis sådanne købere handler med leverandører, der ikke har modstående sælgerstyrke. Sådanne leverandører kan være særligt sårbare over for et fald i fortjenesten, navnlig når de har foretaget specifikke investeringer med henblik på at levere til medlemmerne af den fælles indkøbsordning. Der er mindre sandsynlighed for konkurrencebegrænsende virkninger, hvis leverandørerne har en betydelig grad af modstående sælgerstyrke (hvilket ikke nødvendigvis udgør en dominerende stilling) på indkøbsmarkedet eller -markederne, f.eks. fordi de sælger produkter eller tjenesteydelser, som køberne skal have for at kunne konkurrere på afsætningsmarkederne i det efterfølgende omsætningsled, og som er vanskelige at substituere. |
| --- | --- |

295.

| 296. | Køberstyrken hos medlemmerne af den fælles indkøbsordning kan også bruges til at udelukke konkurrerende købere fra indkøbsmarkedet ved at begrænse deres adgang til effektive leverandører. Sådanne begrænsende virkninger er mest sandsynlige, hvis der kun er et begrænset antal leverandører, og der er adgangsbarrierer på udbudssiden på indkøbsmarkedet. |
| --- | --- |

296.

| 297. | Hvis medlemmerne af en fælles indkøbsordning er faktiske eller potentielle konkurrenter i efterfølgende omsætningsled, kan deres incitament til at konkurrere på prisen på afsætningsmarkedet eller -markederne i efterfølgende omsætningsled reduceres betydeligt, hvis de i fællesskab køber en betydelig del af de produkter, som de konkurrerer om i det efterfølgende omsætningsled. Hvis medlemmerne tilsammen har en betydelig markedsstyrke på afsætningsmarkedet eller -markederne (hvilket ikke nødvendigvis udgør en dominerende stilling), er det for det første mindre sandsynligt, at de lavere købspriser, der opnås ved den fælles indkøbsordning, kommer forbrugerne til gode. Dette er især tilfældet, når konkurrenterne til deltagerne i den fælles indkøbsordning på grund af deres svage markedsstilling har begrænset kapacitet til at konkurrere effektivt på salgsmarkedet. For det andet gælder det, at jo højere den samlede markedsandel for medlemmerne af den fælles indkøbsordning i det efterfølgende omsætningsled er, desto større er risikoen for, at samordning af indkøb i foregående omsætningsled vil føre til samordning af salget i det efterfølgende omsætningsled. Denne risiko er særlig høj, hvis den fælles indkøbsordning begrænser medlemmernes mulighed for (eller fjerner deres incitament til) selv at købe yderligere mængder af input på indkøbsmarkedet. En forpligtelse for medlemmerne til at få dækket alle eller de fleste af deres behov gennem den fælles indkøbsordning med henblik på at sikre en tilstrækkelig stærk forhandlingsposition over for stærke leverandører bør vurderes under hensyntagen til faktorer såsom omfanget (mængden eller andelen af de pågældende indkøb) og varigheden af forpligtelsen og den samlede markedsandel for medlemmerne af den fælles indkøbsordning på det eller de relevante indkøbsmarkeder og afsætningsmarkeder. |
| --- | --- |

297.

| 298. | Hvis medlemmerne af en fælles indkøbsordning imidlertid ikke tilsammen har markedsstyrke eller ikke er aktive på det samme relevante afsætningsmarked (f.eks. detailhandlere, der er aktive på forskellige geografiske markeder og ikke er potentielle konkurrenter), er det usandsynligt, at den fælles indkøbsordning vil have konkurrencebegrænsende virkninger på afsætningsmarkedet eller -markederne. |
| --- | --- |

298.

4.2.3.3.   Hemmelig samordning

| 299. | Fælles indkøbsordninger kan føre til hemmelig samordning, hvis de letter samordningen af medlemmernes adfærd på afsætningsmarkeder i efterfølgende omsætningsled, hvor de er faktiske eller potentielle konkurrenter. Dette kan navnlig være tilfældet, hvis markedsstrukturen på afsætningsmarkedet er befordrende for ulovlig samordning (f.eks. fordi markedet er koncentreret og udviser en betydelig grad af gennemsigtighed). Hemmelig samordning er også mere sandsynlig, hvis medlemmerne af den fælles indkøbsordning tilsammen har en høj markedsandel på salgsmarkedet, og ordningen rækker ud over fælles indkøb eller fælles forhandling af købsbetingelser. En sådan hemmelig samordning kan f.eks. fremmes, hvis medlemmerne af ordningen aftaler de mængder, de vil købe gennem ordningen, eller koordinerer tidspunktet for rabatter eller salgsfremstød på det efterfølgende afsætningsmarked og dermed i betydelig grad begrænser konkurrencen mellem dem på afsætningsmarkedet. |
| --- | --- |

299.

| 300. | Hemmelig samordning kan også ske, hvis medlemmerne af den fælles indkøbsordning opnår en meget ensartet omkostningsstruktur gennem fælles indkøb, forudsat at de har markedsstyrke på afsætningsmarkedet, og markedet er præget af forhold, som bidrager til en sådan samordning, Konkurrencebegrænsende virkninger er navnlig mere sandsynlige, hvis parterne har en betydelig del af deres variable omkostninger på afsætningsmarkedet til fælles. Det er f.eks. tilfældet, hvis konkurrerende fabrikanter og sælgere af et endeligt produkt køber en stor andel af deres komponenter i fællesskab. Dette kan også være tilfældet, hvis detailhandlere, der opererer på det eller de samme relevante detailmarkeder, køber en betydelig andel af de produkter, som de videresælger, i fællesskab. Ud over at øge mulighederne for hemmelig samordning efter »hub and spoke«-modellen (206) kan detailhandlere, der er medlemmer af en fælles indkøbsordning, også være mere villige til at skjule prisstigninger fra leverandørernes side, hvis de ved, at disse stigninger også vil gælde for de fleste af deres konkurrenter på afsætningsmarkedet eller -markederne i efterfølgende omsætningsled og dermed kan væltes over på forbrugerne. |
| --- | --- |

300.

| 301. | Gennemførelsen af en fælles indkøbsordning kan kræve udveksling af kommercielt følsomme oplysninger, såsom købspriser (eller dele deraf) og mængder. Hvis den fælles indkøbsordning ikke i sig selv er omfattet af forbuddet i artikel 101, stk. 1, fordi den har neutrale eller positive virkninger for konkurrencen, er en udveksling af oplysninger, der er accessorisk i forhold til denne ordning, heller ikke omfattet af dette forbud (207). Dette er tilfældet, hvis udvekslingen af oplysninger er objektivt nødvendig for at gennemføre den fælles indkøbsordning og står i et rimeligt forhold til dens mål (208). Hvis udvekslingen af oplysninger går ud over, hvad der er nødvendigt for at gennemføre den fælles indkøbsordning, eller hvis udvekslingen i sig selv udgør hovedformålet med samarbejdet, skal vurderingen af udvekslingen ske i overensstemmelse med vejledningen i kapitel 6 (209). Hvis udvekslingen af oplysninger er omfattet af artikel 101, stk. 1, kan den stadig opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

301.

| 302. | Udveksling af kommercielt følsomme oplysninger kan gøre det lettere at samordne salgspriser og produktion og dermed føre til hemmelig samordning på afsætningsmarkederne. De afsmittende virkninger af udvekslingen af kommercielt følsomme oplysninger kan f.eks. reduceres til det mindst mulige, hvis oplysningerne indsamles gennem en fælles indkøbsordning, der er etableret som en separat enhed, som ikke videregiver individuelle oplysninger til de deltagende købere, eller ved at iværksætte tekniske eller praktiske foranstaltninger til begrænsning af adgangen til sådanne oplysninger og beskytte fortroligheden. Medlemmerne af den fælles indkøbsordning kan således benytte clean teams eller have effektive fortrolighedsregler for det relevante personale i den fælles indkøbsordning og dens medlemmer, som fortsat vil finde anvendelse, hvis visse medarbejdere vender tilbage til de enkelte medlemmer af ordningen, eller visse medarbejdere eller medlemmer skifter til en anden fælles indkøbsordning. Desuden bør en virksomheds deltagelse i flere fælles indkøbsordninger ikke føre til konkurrencebegrænsende udveksling af oplysninger eller andre former for koordinering mellem de forskellige indkøbsordninger. |
| --- | --- |

302.

| 303. | I forbindelse med fælles forhandlinger om vilkår og betingelser med leverandører kan en fælles indkøbsordning (dvs. dens medlemmer eller den juridiske enhed, som de opretter) udøve sin købermagt ved f.eks. at true med at opgive forhandlingerne eller ophøre med at købe, medmindre leverandøren tilbyder bedre vilkår og betingelser eller lavere priser. Modparterne i sådanne forhandlinger kan ligeledes true med at ophøre med at forhandle eller levere produkter i deres forhandlinger med køberne. |
| --- | --- |

303.

| 304. | Sådanne kollektive forhandlingstrusler kan anses for at udgøre en integrerende del af den fælles indkøbsordning, hvis de vedrører de varer, der er genstand for forhandlingerne, og er af midlertidig karakter og ophører, når parterne har genoptaget deres forhandlinger eller indgået en aftale. Uden at det berører anvendelsen af strengere nationale love, der forbyder ensidig adfærd eller illoyal handelspraksis (210), udgør sådanne trusler generelt ikke et konkurrencebegrænsende formål (211). Eventuelle virkninger for konkurrencen som følge af sådanne trusler vil blive vurderet efter artikel 101, stk. 1, i lyset af de samlede virkninger af den fælles indkøbsordning under hensyntagen til markedsstillingen for de medlemmer, der gennemfører truslerne (212). Et eksempel på kollektive trusler, der kan anses for at udgøre en integrerende del af en fælles indkøbsordning, vedrører medlemmer af en detailhandelsalliance, der standser ordrer på visse produkter fra en leverandør under deres forhandlinger om vilkårene og betingelserne for den fremtidige levering af disse produkter. Sådanne ordrestop kan medføre, at de produkter, som de enkelte medlemmer af alliancen har udvalgt, bliver midlertidigt utilgængelige i deres butikker, indtil detailhandelsalliancen og leverandøren har aftalt vilkårene og betingelserne for fremtidige leverancer. Sådanne (trusler om) ordrestop vil generelt ikke påvirke konkurrencen mærkbart på det eller de efterfølgende afsætningsmarkeder, hvor detailhandlerne fortsat tilbyder produkter, der er substituerbare for de pågældende produkter, og i det omfang kunderne på afsætningsmarkedet eller -markederne kan købe disse produkter eller substituerbare produkter fra konkurrenter til medlemmerne af den fælles indkøbsordning. |
| --- | --- |

304.

4.3.   Vurdering efter artikel 101, stk. 3

4.3.1.   Effektivitetsgevinster

| 305. | Fælles indkøbsordninger kan skabe betydelige effektivitetsgevinster. De kan navnlig føre til omkostningsbesparelser såsom lavere købspriser, lavere produktionsomkostninger og lavere transaktionsomkostninger. Desuden kan fælles indkøbsordninger medføre kvalitative effektivitetsgevinster, f.eks. ved at anspore leverandører til innovation og markedsføring af nye eller forbedrede produkter på markedet eller, navnlig for mindre leverandører, ved at udvide distributionen af deres produkter til et større antal købere og markeder. Sådanne kvalitative effektivitetsgevinster kan være til gavn for forbrugerne ved at mindske afhængigheden og undgå mangler gennem mere modstandsdygtige forsyningskæder og bidrage til et mere modstandsdygtigt indre marked, f.eks. gennem fælles indkøb af medicin eller energi. |
| --- | --- |

305.

4.3.2.   Nødvendige begrænsninger

| 306. | Begrænsninger, der strækker sig ud over det, der er nødvendigt for at opnå de effektivitetsgevinster, som en fælles indkøbsordning medfører, opfylder ikke betingelserne i artikel 101, stk. 3. F.eks. kan omkostningsbesparelser, der ikke er et resultat af selve det fælles indkøb, men af yderligere aktiviteter, der udføres af den fælles indkøbsordning, såsom logistik, transport eller oplagring, kun betragtes som effektivitetsgevinster ved ordningen, hvis den yderligere aktivitet er nødvendig for, at indkøbsordningen kan fungere, og ikke kan opnås med mindre restriktive midler. En forpligtelse til udelukkende at foretage indkøb eller forhandle inden for rammerne af den fælles indkøbsordning kan i visse tilfælde være nødvendig for at nå op på den køberstyrke eller mængde, der er nødvendig for at opnå stordriftsfordele. En sådan forpligtelse skal dog vurderes i hvert enkelt tilfælde. |
| --- | --- |

306.

4.3.3.   Fordele for forbrugerne

| 307. | Effektivitetsgevinster — såsom omkostningsreducerende eller kvalitative effektivitetsgevinster i form af markedsføring af nye eller forbedrede produkter — der opnås ved nødvendige begrænsninger, skal komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer den fælles indkøbsordnings konkurrencebegrænsende virkninger. Omkostningsbesparelser eller andre effektivitetsgevinster, der kun kommer medlemmerne af den fælles indkøbsordning til gode, er derfor ikke tilstrækkelige. I stedet skal omkostningsbesparelserne gives videre til medlemmernes kunder. F.eks. kan dette i en situation med lavere indkøbsomkostninger ske gennem lavere priser på afsætningsmarkedet eller -markederne. |
| --- | --- |

307.

| 308. | Normalt har virksomhederne et incitament til at lade i det mindste en del af besparelserne i de variable omkostninger komme deres egne kunder til gode. Den højere fortjenstmargen som følge af de lavere variable omkostninger giver virksomhederne et betydeligt incitament til at udvide produktionen gennem prisnedsættelser. Hvis medlemmerne af en fælles indkøbsordning tilsammen har markedsstyrke på det eller de relevante afsætningsmarkeder, kan de imidlertid være mindre tilbøjelige til lade besparelserne komme kunderne til gode. Desuden er det mindre sandsynligt, at lavere faste omkostninger (f.eks. betaling af et engangsbeløb fra leverandører) vil blive videregivet til forbrugerne, da de normalt ikke giver virksomhederne et incitament til at udvide produktionen. Der er derfor behov for en omhyggelig vurdering af den specifikke fælles indkøbsordning for at vurdere, om den skaber et økonomisk incitament til at udvide produktionen og dermed videregive omkostningsbesparelser eller effektivitetsgevinster (213). Endelig er lavere salgspriser for kunderne særligt usandsynlige, hvis den fælles indkøbsordning begrænser medlemmernes mulighed for (eller fjerner deres incitament til) selv at købe yderligere mængder fra en bestemt leverandør enten gennem eller hver for sig uden for den fælles indkøbsordning. Fælles indkøbsordninger, der begrænser deres medlemmers bestilling af yderligere mængder fra en bestemt leverandør, giver nemlig et incitament til at hæve salgspriserne. Dette skyldes, at en fælles begrænsning af indkøbet af input generelt vil begrænse salgsmængden på afsætningsmarkedet eller -markederne. |
| --- | --- |

308.

4.3.4.   Ingen udelukkelse af konkurrencen

| 309. | Betingelserne i artikel 101, stk. 3, er ikke opfyldt, hvis parterne kan udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende produkter. Denne betingelse skal være opfyldt både på de relevante indkøbs- og afsætningsmarkeder. |
| --- | --- |

309.

4.4.   Eksempler

| 310. | Indkøbskartel

  Eksempel 1


  Situation: Mange små virksomheder indsamler brugte mobiltelefoner via butikker, hvor de returneres ved køb af en ny mobiltelefon. De sælger de brugte mobiltelefoner videre til genanvendelsesvirksomheder, der udvinder værdifulde materialer såsom guld, sølv og kobber, til genbrug som et mere bæredygtigt alternativ til minedrift. Fem genanvendelsesvirksomheder, der tegner sig for 12 % af indkøbsmarkedet for brugte mobiltelefoner, aftaler en fælles maksimal købspris pr. telefon. Disse fem genanvendelsesvirksomheder holder også hinanden underrettet om de prisforhandlinger, de hver især har med deres leverandører af brugte mobiltelefoner, samt om de tilbud, de modtager, og om den pris pr. telefon, de i sidste ende indvilliger i at betale.

  Analyse: De fem genanvendelsesvirksomheder er alle parter i et indkøbskartel. De forhandler og køber hver især fra de butikker, der indsamler mobiltelefonerne. Der er ikke tale om en fælles indkøbsordning, som repræsenterer køberne i fællesskab i forhandlingerne med eller køb fra butikkerne. Uanset den relativt lille samlede markedsandel, som genanvendelsesvirksomhederne har på indkøbsmarkedet for elektronisk affald, kan aftalen mellem dem anses for at have et konkurrencebegrænsende formål. Det er derfor ikke nødvendigt af afgrænse det relevante marked eller vurdere kartellets faktiske eller potentielle virkninger på markedet |
| --- | --- |

310.

Eksempel 1

Situation: Mange små virksomheder indsamler brugte mobiltelefoner via butikker, hvor de returneres ved køb af en ny mobiltelefon. De sælger de brugte mobiltelefoner videre til genanvendelsesvirksomheder, der udvinder værdifulde materialer såsom guld, sølv og kobber, til genbrug som et mere bæredygtigt alternativ til minedrift. Fem genanvendelsesvirksomheder, der tegner sig for 12 % af indkøbsmarkedet for brugte mobiltelefoner, aftaler en fælles maksimal købspris pr. telefon. Disse fem genanvendelsesvirksomheder holder også hinanden underrettet om de prisforhandlinger, de hver især har med deres leverandører af brugte mobiltelefoner, samt om de tilbud, de modtager, og om den pris pr. telefon, de i sidste ende indvilliger i at betale.

Analyse: De fem genanvendelsesvirksomheder er alle parter i et indkøbskartel. De forhandler og køber hver især fra de butikker, der indsamler mobiltelefonerne. Der er ikke tale om en fælles indkøbsordning, som repræsenterer køberne i fællesskab i forhandlingerne med eller køb fra butikkerne. Uanset den relativt lille samlede markedsandel, som genanvendelsesvirksomhederne har på indkøbsmarkedet for elektronisk affald, kan aftalen mellem dem anses for at have et konkurrencebegrænsende formål. Det er derfor ikke nødvendigt af afgrænse det relevante marked eller vurdere kartellets faktiske eller potentielle virkninger på markedet

| 311. | Producenters fælles forhandling af input

  Eksempel 2


  Situation: Fem konkurrerende stålproducenter har en samlet markedsandel på 40 % på det relevante indkøbsmarked i medlemsstat A. Stålproducenterne har oprettet, ejer og driver et joint venture, der vil forhandle om køb af jernmalm på deres vegne. Joint venture-selskabet kræver og opnår et nedslag på 20 % i købsprisen på jernmalm hos en stor leverandør af jernmalm i medlemsstat A. I stedet for at konkurrere med hinanden på indkøbsmarkedet køber de fem stålproducenter jernmalm til den købspris, som joint venture-selskabet har forhandlet sig frem til. Der er intet, der tyder på, at ejerne af joint venture-selskabet sænkede deres stålpriser på afsætningsmarkedet som følge af de lavere priser, de betalte for jernmalm.

  Analyse: Joint venture-selskabet er en fælles indkøbsordning, som forhandler med leverandører på vegne af de fem stålproducenter. De fem stålproducenter, der er parter i joint venture-selskabet, har kunnet opnå en lavere pris for deres køb af jernmalm. Parterne i joint venture-selskabet foretager deres indkøb af jernmalm hver for sig, men på grundlag af den pris, som joint venture-selskabet har forhandlet sig frem til. Oprettelsen og gennemførelsen af joint venture-selskabet har ikke til formål at begrænse konkurrencen. Om joint venture-selskabet har konkurrencebegrænsende virkninger, afhænger f.eks. af, om det medfører meget ensartede omkostninger, og om den fælles indkøbsordning medfører en reel risiko for hemmelig samordning på markedet for salg af stål. Alt andet lige kan den omstændighed, at ingen af de stålproducenter, der er parter i joint venture-selskabet, ville have sænket deres priser på stål, være et tegn på en sådan hemmelig samordning. |
| --- | --- |

311.

Eksempel 2

Situation: Fem konkurrerende stålproducenter har en samlet markedsandel på 40 % på det relevante indkøbsmarked i medlemsstat A. Stålproducenterne har oprettet, ejer og driver et joint venture, der vil forhandle om køb af jernmalm på deres vegne. Joint venture-selskabet kræver og opnår et nedslag på 20 % i købsprisen på jernmalm hos en stor leverandør af jernmalm i medlemsstat A. I stedet for at konkurrere med hinanden på indkøbsmarkedet køber de fem stålproducenter jernmalm til den købspris, som joint venture-selskabet har forhandlet sig frem til. Der er intet, der tyder på, at ejerne af joint venture-selskabet sænkede deres stålpriser på afsætningsmarkedet som følge af de lavere priser, de betalte for jernmalm.

Analyse: Joint venture-selskabet er en fælles indkøbsordning, som forhandler med leverandører på vegne af de fem stålproducenter. De fem stålproducenter, der er parter i joint venture-selskabet, har kunnet opnå en lavere pris for deres køb af jernmalm. Parterne i joint venture-selskabet foretager deres indkøb af jernmalm hver for sig, men på grundlag af den pris, som joint venture-selskabet har forhandlet sig frem til. Oprettelsen og gennemførelsen af joint venture-selskabet har ikke til formål at begrænse konkurrencen. Om joint venture-selskabet har konkurrencebegrænsende virkninger, afhænger f.eks. af, om det medfører meget ensartede omkostninger, og om den fælles indkøbsordning medfører en reel risiko for hemmelig samordning på markedet for salg af stål. Alt andet lige kan den omstændighed, at ingen af de stålproducenter, der er parter i joint venture-selskabet, ville have sænket deres priser på stål, være et tegn på en sådan hemmelig samordning.

| 312. | Fælles forhandling ved en europæisk detailhandleralliance

  Eksempel 3


  Situation: En europæisk detailhandelsalliance, hvis medlemmer er syv store detailkæder på forskellige nationale markeder, forhandler i fællesskab med en stor mærkeproducent af småkager og frugtjuice, med en markedsandel på 30 % inden for disse produktkategorier, visse vilkår for deres fremtidige leveringsaftale. Alliancen har en markedsandel på højst 18 % på hvert relevant (nationalt) indkøbsmarked, og hvert af dens medlemmer har en markedsandel på mellem 15 % og 20 % på de relevante (lokale) detailmarkeder i deres respektive medlemsstater. Alliancens medlemmer er ikke potentielle nye virksomheder på hinandens afsætningsmarkeder. Forhandlingerne omfatter navnlig en yderligere rabat, som producenten skal yde detailhandlerne. Begge sider går hårdt på i forhandlingerne for at få den bedst mulige aftale. På et tidspunkt under forhandlingerne beder detailhandelsalliancen sine medlemmer om midlertidigt at ophøre med at bestille visse produkter fra de to kategorier, der er genstand for forhandlinger med producenten, for at øge presset. Hvert medlem af alliancen beslutter selv, hvordan det vil føre dette ud i livet, og hvilke af producentens produkter i disse kategorier det vil ophøre med at bestille under dødvandet i forhandlingerne, idet der tages hensyn til lokale forbrugerpræferencer på afsætningsmarkederne. Efter endnu en forhandlingsrunde bliver producenten og alliancen i sidste ende enige om den yderligere rabat, som producenten vil yde alliancens enkelte medlemmer, og de genoptager deres ordrer på hele produktsortimentet fra producenten.

  Analyse: Den europæiske detailhandelsalliance er ikke et køberkartel og har ikke et konkurrencebegrænsende formål. Den kan betragtes som en fælles indkøbsordning, selv om den i fællesskab kun forhandler en bestemt rabat som en del af en større købstransaktion mellem producenten og medlemmerne af detailhandelsalliancen, på grundlag af hvilke de hver især køber de ønskede mængder af producentens produkter. De nationale detailkæder, der er medlemmer af alliancen, er ikke aktive på de samme afsætningsmarkeder og er ikke hinandens potentielle konkurrenter. Som følge heraf vil den fælles indkøbsordning sandsynligvis ikke have konkurrencebegrænsende virkninger mellem detailhandlere på afsætningsmarkedet eller -markederne i efterfølgende omsætningsled. Desuden står detailhandlerne over for et tilstrækkeligt konkurrencepres fra konkurrerende detailhandlere, der ikke deltager i den fælles indkøbsordning. Ordningen kan stadig kræve en vurdering af de potentielle negative virkninger på konkurrencen i foregående omsætningsled som følge af den yderligere rabat (f.eks. i form af mindre innovation fra leverandørernes side). Sådanne negative virkninger forekommer dog usandsynlige i betragtning af parternes samlede markedsandel på højst 18 % på hvert relevant indkøbsmarked. Det midlertidige ordrestop skal vurderes sammen med de samlede virkninger af den fælles indkøbsordning. En sådan foranstaltning vedrører kun de produktkategorier, der er genstand for forhandlinger med producenten, og synes ikke at skade forbrugerne direkte eller indirekte, navnlig for så vidt som disse detailhandlere tilbyder substitutionsprodukter, eller der er andre konkurrerende detailhandlere, hvorfra forbrugerne kan købe de samme produkter, og den kan være til gavn for forbrugerne i form af lavere priser, efter at der er indgået en aftale. |
| --- | --- |

312.

Eksempel 3

Situation: En europæisk detailhandelsalliance, hvis medlemmer er syv store detailkæder på forskellige nationale markeder, forhandler i fællesskab med en stor mærkeproducent af småkager og frugtjuice, med en markedsandel på 30 % inden for disse produktkategorier, visse vilkår for deres fremtidige leveringsaftale. Alliancen har en markedsandel på højst 18 % på hvert relevant (nationalt) indkøbsmarked, og hvert af dens medlemmer har en markedsandel på mellem 15 % og 20 % på de relevante (lokale) detailmarkeder i deres respektive medlemsstater. Alliancens medlemmer er ikke potentielle nye virksomheder på hinandens afsætningsmarkeder. Forhandlingerne omfatter navnlig en yderligere rabat, som producenten skal yde detailhandlerne. Begge sider går hårdt på i forhandlingerne for at få den bedst mulige aftale. På et tidspunkt under forhandlingerne beder detailhandelsalliancen sine medlemmer om midlertidigt at ophøre med at bestille visse produkter fra de to kategorier, der er genstand for forhandlinger med producenten, for at øge presset. Hvert medlem af alliancen beslutter selv, hvordan det vil føre dette ud i livet, og hvilke af producentens produkter i disse kategorier det vil ophøre med at bestille under dødvandet i forhandlingerne, idet der tages hensyn til lokale forbrugerpræferencer på afsætningsmarkederne. Efter endnu en forhandlingsrunde bliver producenten og alliancen i sidste ende enige om den yderligere rabat, som producenten vil yde alliancens enkelte medlemmer, og de genoptager deres ordrer på hele produktsortimentet fra producenten.

Analyse: Den europæiske detailhandelsalliance er ikke et køberkartel og har ikke et konkurrencebegrænsende formål. Den kan betragtes som en fælles indkøbsordning, selv om den i fællesskab kun forhandler en bestemt rabat som en del af en større købstransaktion mellem producenten og medlemmerne af detailhandelsalliancen, på grundlag af hvilke de hver især køber de ønskede mængder af producentens produkter. De nationale detailkæder, der er medlemmer af alliancen, er ikke aktive på de samme afsætningsmarkeder og er ikke hinandens potentielle konkurrenter. Som følge heraf vil den fælles indkøbsordning sandsynligvis ikke have konkurrencebegrænsende virkninger mellem detailhandlere på afsætningsmarkedet eller -markederne i efterfølgende omsætningsled. Desuden står detailhandlerne over for et tilstrækkeligt konkurrencepres fra konkurrerende detailhandlere, der ikke deltager i den fælles indkøbsordning. Ordningen kan stadig kræve en vurdering af de potentielle negative virkninger på konkurrencen i foregående omsætningsled som følge af den yderligere rabat (f.eks. i form af mindre innovation fra leverandørernes side). Sådanne negative virkninger forekommer dog usandsynlige i betragtning af parternes samlede markedsandel på højst 18 % på hvert relevant indkøbsmarked. Det midlertidige ordrestop skal vurderes sammen med de samlede virkninger af den fælles indkøbsordning. En sådan foranstaltning vedrører kun de produktkategorier, der er genstand for forhandlinger med producenten, og synes ikke at skade forbrugerne direkte eller indirekte, navnlig for så vidt som disse detailhandlere tilbyder substitutionsprodukter, eller der er andre konkurrerende detailhandlere, hvorfra forbrugerne kan købe de samme produkter, og den kan være til gavn for forbrugerne i form af lavere priser, efter at der er indgået en aftale.

| 313. | Fælles indkøb foretaget af små virksomheder, som tilsammen har beskedne markedsandele

  Eksempel 4


  Situation: 150 små detailhandlere indgår en aftale om oprettelse af en fælles indkøbsordning. Hver detailhandler er forpligtet til gennem ordningen at aftage en mindstemængde, der tegner sig for omkring 50 % af den pågældende detailhandlers samlede omkostninger. Detailhandlerne kan aftage mere end det fastsatte minimum gennem ordningen og må også købe deres produkter uden for ordningen. De har tilsammen en markedsandel på 23 % på såvel indkøbsmarkedet som afsætningsmarkedet. Virksomhed A og virksomhed B er to store konkurrenter til medlemmerne af den fælles indkøbsordning. Virksomhed A har en markedsandel på 25 % på både indkøbs- og afsætningsmarkedet, og virksomhed B har en andel på 35 %. Der er ingen hindringer for, at de øvrige små konkurrenter også kan oprette en fælles indkøbsordning. De 150 detailhandlere opnår betydelige omkostningsbesparelser ved at foretage fælles indkøb gennem den fælles indkøbsordning.

  Analyse: Den fælles indkøbsordning er ikke et køberkartel og kan ikke betragtes som havende et konkurrencebegrænsende formål. De deltagende detailhandleres samlede markedsandel på indkøbs- og afsætningsmarkederne overstiger den bløde legalitetsformodning på 15 %, men de begrænses af virksomhed A og B, som har større markedsandele på begge markeder. Sandsynligheden for, at den fælles indkøbsordning vil hæmme produktleverandørernes investeringer eller innovation, er fortsat lav i betragtning af medlemmernes samlede markedsandel på indkøbsmarkedet. Dette afhænger imidlertid også af graden af leverandørers modstående sælgerstyrke på indkøbsmarkedet, og i tilfælde af leverandører uden sælgerstyrke, om de har foretaget kundespecifikke investeringer for medlemmerne af den fælles indkøbsordning. Selv om detailhandlerne opnår en meget ensartet omkostningsstruktur, er det usandsynligt, at de får markedsstyrke på afsætningsmarkedet på grund af virksomhed A's og B's tilstedeværelse på markedet, idet de to sidstnævnte virksomheder hver især begge er større end de detailhandlere, der er medlemmer af den fælles indkøbsordning, tilsammen. Det er derfor usandsynligt, at de 150 detailhandlere vil være i stand til at samordne deres adfærd på salgspriserne og foretage hemmelig samordning på afsætningsmarkedet, som vil forhindre dem i at overvælte lavere købspriser eller dertil knyttede rabatter. Den fælles indkøbsordning vil derfor sandsynligvis ikke kunne få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Samarbejdet har desuden visse effektivitetsgevinster gennem stordriftsfordele, der kan sænke salgspriserne yderligere og gøre detailhandlerne mere konkurrencedygtige på afsætningsmarkedet i forhold til virksomhed A og B. |
| --- | --- |

313.

Eksempel 4

Situation: 150 små detailhandlere indgår en aftale om oprettelse af en fælles indkøbsordning. Hver detailhandler er forpligtet til gennem ordningen at aftage en mindstemængde, der tegner sig for omkring 50 % af den pågældende detailhandlers samlede omkostninger. Detailhandlerne kan aftage mere end det fastsatte minimum gennem ordningen og må også købe deres produkter uden for ordningen. De har tilsammen en markedsandel på 23 % på såvel indkøbsmarkedet som afsætningsmarkedet. Virksomhed A og virksomhed B er to store konkurrenter til medlemmerne af den fælles indkøbsordning. Virksomhed A har en markedsandel på 25 % på både indkøbs- og afsætningsmarkedet, og virksomhed B har en andel på 35 %. Der er ingen hindringer for, at de øvrige små konkurrenter også kan oprette en fælles indkøbsordning. De 150 detailhandlere opnår betydelige omkostningsbesparelser ved at foretage fælles indkøb gennem den fælles indkøbsordning.

Analyse: Den fælles indkøbsordning er ikke et køberkartel og kan ikke betragtes som havende et konkurrencebegrænsende formål. De deltagende detailhandleres samlede markedsandel på indkøbs- og afsætningsmarkederne overstiger den bløde legalitetsformodning på 15 %, men de begrænses af virksomhed A og B, som har større markedsandele på begge markeder. Sandsynligheden for, at den fælles indkøbsordning vil hæmme produktleverandørernes investeringer eller innovation, er fortsat lav i betragtning af medlemmernes samlede markedsandel på indkøbsmarkedet. Dette afhænger imidlertid også af graden af leverandørers modstående sælgerstyrke på indkøbsmarkedet, og i tilfælde af leverandører uden sælgerstyrke, om de har foretaget kundespecifikke investeringer for medlemmerne af den fælles indkøbsordning. Selv om detailhandlerne opnår en meget ensartet omkostningsstruktur, er det usandsynligt, at de får markedsstyrke på afsætningsmarkedet på grund af virksomhed A's og B's tilstedeværelse på markedet, idet de to sidstnævnte virksomheder hver især begge er større end de detailhandlere, der er medlemmer af den fælles indkøbsordning, tilsammen. Det er derfor usandsynligt, at de 150 detailhandlere vil være i stand til at samordne deres adfærd på salgspriserne og foretage hemmelig samordning på afsætningsmarkedet, som vil forhindre dem i at overvælte lavere købspriser eller dertil knyttede rabatter. Den fælles indkøbsordning vil derfor sandsynligvis ikke kunne få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Samarbejdet har desuden visse effektivitetsgevinster gennem stordriftsfordele, der kan sænke salgspriserne yderligere og gøre detailhandlerne mere konkurrencedygtige på afsætningsmarkedet i forhold til virksomhed A og B.

| 314. | Ensartet omkostningsstruktur og markedsstyrke på afsætningsmarkedet

  Eksempel 5


  Situation: To konkurrerende supermarkedskæder indgår en aftale om fælles indkøb af produkter, der tegner sig for omkring 80 % af deres variable omkostninger. På de relevante indkøbsmarkeder for de forskellige produktkategorier har parterne tilsammen markedsandele på mellem 25 % og 40 %. På det relevante afsætningsmarked har de tilsammen en markedsandel på 60 %, og der er fire andre store detailhandlere med hver en markedsandel på 10 %. Det er ikke sandsynligt, at der kommer nye virksomheder ind på markedet.

  Analyse: Indkøbsaftalen er ikke et køberkartel og kan ikke betragtes som havende et konkurrencebegrænsende formål. Den vil imidlertid sandsynligvis kunne sætte parterne i stand til at samordne deres adfærd på afsætningsmarkedet og dermed føre til hemmelig samordning. Parterne har markedsstyrke på afsætningsmarkedet, på grund af de få meget mindre konkurrenter på markedet, og indkøbsaftalen medfører en meget ensartet omkostningsstruktur. Det er heller ikke sandsynligt, at der kommer nye virksomheder ind på markedet. Parterne vil få større incitament til at samordne deres adfærd på afsætningsmarkedet, hvis de allerede inden aftalens indgåelse havde ensartede omkostningsstrukturer. Desuden vil det øge risikoen for hemmelig samordning yderligere, hvis parterne har ensartede avancer. Denne aftale skaber også en risiko for, at parterne kan begrænse efterspørgslen og dermed også reducerer de afsatte mængder som følge af et mindre køb og dermed øger salgspriserne i de efterfølgende omsætningsled. Det er derfor sandsynligt, at indkøbsaftalen vil kunne få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Selv om det er meget sandsynligt, at aftalen medfører effektivitetsgevinster i form af omkostningsbesparelser, vil parternes betydelige markedsstyrke på afsætningsmarkedet dog betyde, at de ikke kommer forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger. Indkøbsaftalen vil derfor sandsynligvis ikke kunne opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

314.

Eksempel 5

Situation: To konkurrerende supermarkedskæder indgår en aftale om fælles indkøb af produkter, der tegner sig for omkring 80 % af deres variable omkostninger. På de relevante indkøbsmarkeder for de forskellige produktkategorier har parterne tilsammen markedsandele på mellem 25 % og 40 %. På det relevante afsætningsmarked har de tilsammen en markedsandel på 60 %, og der er fire andre store detailhandlere med hver en markedsandel på 10 %. Det er ikke sandsynligt, at der kommer nye virksomheder ind på markedet.

Analyse: Indkøbsaftalen er ikke et køberkartel og kan ikke betragtes som havende et konkurrencebegrænsende formål. Den vil imidlertid sandsynligvis kunne sætte parterne i stand til at samordne deres adfærd på afsætningsmarkedet og dermed føre til hemmelig samordning. Parterne har markedsstyrke på afsætningsmarkedet, på grund af de få meget mindre konkurrenter på markedet, og indkøbsaftalen medfører en meget ensartet omkostningsstruktur. Det er heller ikke sandsynligt, at der kommer nye virksomheder ind på markedet. Parterne vil få større incitament til at samordne deres adfærd på afsætningsmarkedet, hvis de allerede inden aftalens indgåelse havde ensartede omkostningsstrukturer. Desuden vil det øge risikoen for hemmelig samordning yderligere, hvis parterne har ensartede avancer. Denne aftale skaber også en risiko for, at parterne kan begrænse efterspørgslen og dermed også reducerer de afsatte mængder som følge af et mindre køb og dermed øger salgspriserne i de efterfølgende omsætningsled. Det er derfor sandsynligt, at indkøbsaftalen vil kunne få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Selv om det er meget sandsynligt, at aftalen medfører effektivitetsgevinster i form af omkostningsbesparelser, vil parternes betydelige markedsstyrke på afsætningsmarkedet dog betyde, at de ikke kommer forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger. Indkøbsaftalen vil derfor sandsynligvis ikke kunne opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3.

| 315. | Parterne opererer på forskellige geografiske markeder

  Eksempel 6


  Situation: Seks store detailhandlere, med hjemsted i forskellige medlemsstater, opretter en fælles indkøbsordning med henblik på fælles indkøb af en række mærkevarer fremstillet på grundlag af durumhvede. Ordningen giver detailhandlerne mulighed for at købe andre tilsvarende mærkevarer uden for samarbejdet. Den fælles indkøbsordnings medlemmer har tilsammen en markedsandel på ca. 22 % på det relevante indkøbsmarked, som er EU-dækkende. På indkøbsmarkedet findes der tre store andre købere af samme størrelse som den fælles indkøbsordning. Hvert af medlemmerne af den fælles indkøbsordning har en markedsandel på mellem 20 % og 30 % på det nationale afsætningsmarked, hvor de opererer. Ingen af parterne er aktive på afsætningsmarkedet i en medlemsstat, hvor en anden part er aktiv. Parterne er ikke potentielle nye virksomheder på hinandens nationale afsætningsmarkeder.

  Analyse: Den fælles indkøbsordning er ikke et køberkartel og kan ikke betragtes som havende et konkurrencebegrænsende formål. Gennem ordningen vil de deltagende detailhandlere være i stand til at konkurrere med de andre eksisterende store købere på indkøbsmarkedet og opnå bedre priser eller vilkår, end det ville være tilfældet, hvis de købte produkterne hver for sig. Sandsynligheden for, at den fælles indkøbsordning vil hæmme produktleverandørernes investeringer eller innovation, er fortsat lav i betragtning af deltagernes samlede markedsandel på indkøbsmarkedet. Dette afhænger imidlertid også af graden af leverandørers modstående sælgerstyrke på indkøbsmarkedet, og i tilfælde af leverandører uden sælgerstyrke, om de har foretaget kundespecifikke investeringer for de købere, der er medlemmer af ordningen. Sammenlignet med det EU-dækkende indkøbsmarked er de nationale afsætningsmarkeder meget mindre (med hensyn til omsætning og geografisk dækning), og på disse markeder kan nogle af medlemmerne af ordningen have en vis markedsstyrke. Selv om den fælles indkøbsordnings medlemmer tilsammen har en markedsandel på over 15 % på indkøbsmarkederne, er det imidlertid usandsynligt, at parterne vil samordne deres adfærd på de nationale afsætningsmarkeder, da de hverken er faktiske eller potentielle konkurrenter på disse markeder i det efterfølgende omsætningsled. Følgelig vil den fælles indkøbsordning sandsynligvis ikke give anledning til konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Selv om ordningen havde konkurrencebegrænsende virkninger, er det sandsynligt, at den vil opfylde betingelserne for fritagelsen i henhold til artikel 101, stk. 3. Den fælles indkøbsordning fører til lavere indkøbsomkostninger, som medlemmerne ikke ville kunne opnå, hvis de forhandlede priser hver for sig. I betragtning af de enkelte medlemmers markedsstilling i efterfølgende omsætningsled, hvor de ikke er til stede på hinandens afsætningsmarkeder, men står over for en betydelig konkurrence fra andre detailhandlere (med mindst 70 % af afsætningsmarkedet), forekommer det sandsynligt, at disse lavere indkøbsomkostninger vil blive væltet over på forbrugerne. Deltagerne i ordningen bør nemlig have et incitament til at lade i det mindste en del af besparelserne i de variable omkostninger komme deres egne kunder til gode ved at øge omsætningen i efterfølgende omsætningsled gennem prisnedsættelser. |
| --- | --- |

315.

Eksempel 6

Situation: Seks store detailhandlere, med hjemsted i forskellige medlemsstater, opretter en fælles indkøbsordning med henblik på fælles indkøb af en række mærkevarer fremstillet på grundlag af durumhvede. Ordningen giver detailhandlerne mulighed for at købe andre tilsvarende mærkevarer uden for samarbejdet. Den fælles indkøbsordnings medlemmer har tilsammen en markedsandel på ca. 22 % på det relevante indkøbsmarked, som er EU-dækkende. På indkøbsmarkedet findes der tre store andre købere af samme størrelse som den fælles indkøbsordning. Hvert af medlemmerne af den fælles indkøbsordning har en markedsandel på mellem 20 % og 30 % på det nationale afsætningsmarked, hvor de opererer. Ingen af parterne er aktive på afsætningsmarkedet i en medlemsstat, hvor en anden part er aktiv. Parterne er ikke potentielle nye virksomheder på hinandens nationale afsætningsmarkeder.

Analyse: Den fælles indkøbsordning er ikke et køberkartel og kan ikke betragtes som havende et konkurrencebegrænsende formål. Gennem ordningen vil de deltagende detailhandlere være i stand til at konkurrere med de andre eksisterende store købere på indkøbsmarkedet og opnå bedre priser eller vilkår, end det ville være tilfældet, hvis de købte produkterne hver for sig. Sandsynligheden for, at den fælles indkøbsordning vil hæmme produktleverandørernes investeringer eller innovation, er fortsat lav i betragtning af deltagernes samlede markedsandel på indkøbsmarkedet. Dette afhænger imidlertid også af graden af leverandørers modstående sælgerstyrke på indkøbsmarkedet, og i tilfælde af leverandører uden sælgerstyrke, om de har foretaget kundespecifikke investeringer for de købere, der er medlemmer af ordningen. Sammenlignet med det EU-dækkende indkøbsmarked er de nationale afsætningsmarkeder meget mindre (med hensyn til omsætning og geografisk dækning), og på disse markeder kan nogle af medlemmerne af ordningen have en vis markedsstyrke. Selv om den fælles indkøbsordnings medlemmer tilsammen har en markedsandel på over 15 % på indkøbsmarkederne, er det imidlertid usandsynligt, at parterne vil samordne deres adfærd på de nationale afsætningsmarkeder, da de hverken er faktiske eller potentielle konkurrenter på disse markeder i det efterfølgende omsætningsled. Følgelig vil den fælles indkøbsordning sandsynligvis ikke give anledning til konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Selv om ordningen havde konkurrencebegrænsende virkninger, er det sandsynligt, at den vil opfylde betingelserne for fritagelsen i henhold til artikel 101, stk. 3. Den fælles indkøbsordning fører til lavere indkøbsomkostninger, som medlemmerne ikke ville kunne opnå, hvis de forhandlede priser hver for sig. I betragtning af de enkelte medlemmers markedsstilling i efterfølgende omsætningsled, hvor de ikke er til stede på hinandens afsætningsmarkeder, men står over for en betydelig konkurrence fra andre detailhandlere (med mindst 70 % af afsætningsmarkedet), forekommer det sandsynligt, at disse lavere indkøbsomkostninger vil blive væltet over på forbrugerne. Deltagerne i ordningen bør nemlig have et incitament til at lade i det mindste en del af besparelserne i de variable omkostninger komme deres egne kunder til gode ved at øge omsætningen i efterfølgende omsætningsled gennem prisnedsættelser.

| 316. | Informationsudveksling

  Eksempel 7


  Situation: Tre konkurrerende producenter A, B og C overlader det til en uafhængig fælles indkøbsordning at indkøbe produktet Z, der er et mellemprodukt, som de tre producenter bruger i deres produktion af det endelige produkt X. Omkostningerne ved Z er ikke en vigtig omkostningsfaktor for produktionen af X. Alle de nødvendige oplysninger om indkøbene (f.eks. kvalitetsspecifikationer, mængder, leveringstidspunkter, maksimumskøbspriser) videregives kun til den fælles indkøbsordning og deles ikke med de øvrige medlemmer af ordningen. Den fælles indkøbsordning aftaler købspriserne med hver leverandør af produkt Z. A, B og C har en samlet markedsandel på 30 % på hvert af indkøbs- og afsætningsmarkederne. De har seks konkurrenter på indkøbs- og afsætningsmarkederne, hvoraf to af dem hver har en markedsandel på 20 %.

  Analyse: Den fælles indkøbsordning er ikke et køberkartel og har ikke et konkurrencebegrænsende formål. Medlemmerne af den fælles indkøbsordning har tilsammen en samlet markedsandel på 30 % på både indkøbs- og afsætningsmarkederne, som klart overstiger den bløde legalitetsformodning på 15 %. Dette kan give dem en betydelig markedsstyrke på både indkøbs- og afsætningsmarkederne. Medlemmerne af ordningen er imidlertid udsat for konkurrence både i tidligere og efterfølgende omsætningsled i forhold til flere konkurrenter. Mindst to af disse konkurrenter har en betydelig markedsstilling (en markedsandel på hver 20 %), som gør det muligt for dem at udøve et effektivt konkurrencepres på deltagerne i ordningen. Det forekommer derfor usandsynligt, at medlemmerne af den fælles indkøbsordning har en betydelig markedsstyrke på afsætningsmarkederne til at kunne udelukke disse konkurrenter fra indkøbsmarkedet. Desuden er ordningen begrænset til køb af produkt Z, som ikke er en væsentlig omkostningsfaktor for produktionen af produkt X. Det betyder, at den ikke udgør et væsentligt input til parternes aktiviteter på afsætningsmarkederne og ikke vil føre til en høj grad af ensartethed i omkostningerne. A, B og C køber eller producerer stadig hver for sig de øvrige input til produkt X, som udgør mere betydelige omkostningsfaktorer, og de bliver udsat for effektiv konkurrence fra de seks resterende konkurrenter samt fra hinanden på markedet for produkt X.
  Det er derfor usandsynligt, at den fælles indkøbsordning begrænser konkurrencen på indkøbs- eller afsætningsmarkederne i henhold til artikel 101, stk. 1, eller under alle omstændigheder kan opfylde de fire kumulative betingelser i artikel 101, stk. 3.
  Hvad angår udvekslingen af oplysninger vil den heller ikke være omfattet af forbuddet i artikel 101, stk. 1, hvis den er objektivt nødvendig og forholdsmæssig i forhold til gennemførelsen af den fælles indkøbsordning for produkt Z, idet den kun omfatter de parametre, der er nødvendige for, at medlemmerne af ordningen kan indgå en aftale med leverandørerne. Da oplysningerne ikke deles mellem de enkelte medlemmer, men kun med den fælles indkøbsordning, finder der ikke nogen direkte udveksling af oplysninger sted mellem A, B og C, og videregivelsen af oplysningerne vil derfor sandsynligvis ikke føre til hemmelig samordning mellem dem i strid med artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

316.

Eksempel 7

Situation: Tre konkurrerende producenter A, B og C overlader det til en uafhængig fælles indkøbsordning at indkøbe produktet Z, der er et mellemprodukt, som de tre producenter bruger i deres produktion af det endelige produkt X. Omkostningerne ved Z er ikke en vigtig omkostningsfaktor for produktionen af X. Alle de nødvendige oplysninger om indkøbene (f.eks. kvalitetsspecifikationer, mængder, leveringstidspunkter, maksimumskøbspriser) videregives kun til den fælles indkøbsordning og deles ikke med de øvrige medlemmer af ordningen. Den fælles indkøbsordning aftaler købspriserne med hver leverandør af produkt Z. A, B og C har en samlet markedsandel på 30 % på hvert af indkøbs- og afsætningsmarkederne. De har seks konkurrenter på indkøbs- og afsætningsmarkederne, hvoraf to af dem hver har en markedsandel på 20 %.

Analyse: Den fælles indkøbsordning er ikke et køberkartel og har ikke et konkurrencebegrænsende formål. Medlemmerne af den fælles indkøbsordning har tilsammen en samlet markedsandel på 30 % på både indkøbs- og afsætningsmarkederne, som klart overstiger den bløde legalitetsformodning på 15 %. Dette kan give dem en betydelig markedsstyrke på både indkøbs- og afsætningsmarkederne. Medlemmerne af ordningen er imidlertid udsat for konkurrence både i tidligere og efterfølgende omsætningsled i forhold til flere konkurrenter. Mindst to af disse konkurrenter har en betydelig markedsstilling (en markedsandel på hver 20 %), som gør det muligt for dem at udøve et effektivt konkurrencepres på deltagerne i ordningen. Det forekommer derfor usandsynligt, at medlemmerne af den fælles indkøbsordning har en betydelig markedsstyrke på afsætningsmarkederne til at kunne udelukke disse konkurrenter fra indkøbsmarkedet. Desuden er ordningen begrænset til køb af produkt Z, som ikke er en væsentlig omkostningsfaktor for produktionen af produkt X. Det betyder, at den ikke udgør et væsentligt input til parternes aktiviteter på afsætningsmarkederne og ikke vil føre til en høj grad af ensartethed i omkostningerne. A, B og C køber eller producerer stadig hver for sig de øvrige input til produkt X, som udgør mere betydelige omkostningsfaktorer, og de bliver udsat for effektiv konkurrence fra de seks resterende konkurrenter samt fra hinanden på markedet for produkt X.

Det er derfor usandsynligt, at den fælles indkøbsordning begrænser konkurrencen på indkøbs- eller afsætningsmarkederne i henhold til artikel 101, stk. 1, eller under alle omstændigheder kan opfylde de fire kumulative betingelser i artikel 101, stk. 3.

Hvad angår udvekslingen af oplysninger vil den heller ikke være omfattet af forbuddet i artikel 101, stk. 1, hvis den er objektivt nødvendig og forholdsmæssig i forhold til gennemførelsen af den fælles indkøbsordning for produkt Z, idet den kun omfatter de parametre, der er nødvendige for, at medlemmerne af ordningen kan indgå en aftale med leverandørerne. Da oplysningerne ikke deles mellem de enkelte medlemmer, men kun med den fælles indkøbsordning, finder der ikke nogen direkte udveksling af oplysninger sted mellem A, B og C, og videregivelsen af oplysningerne vil derfor sandsynligvis ikke føre til hemmelig samordning mellem dem i strid med artikel 101, stk. 1.

5.   MARKEDSFØRINGSAFTALER

5.1.   Indledning

| 317. | Markedsføringsaftaler vedrører samarbejde mellem konkurrenter om afsætning og distribution af eller salgsfremstød for deres substitutionsprodukter. Denne type aftale kan have et vidt forskelligt omfang afhængigt af de markedsføringsfunktioner, som samarbejdet omfatter. I den ene ende af spektret findes den fælles afsætning, der kan føre til en fælles fastlæggelse af alle kommercielle aspekter i forbindelse med salget af et produkt, herunder prisen. I den anden ende findes de mere begrænsede aftaler, der kun vedrører en bestemt markedsføringsfunktion, såsom distribution, eftersalgsservice eller reklamevirksomhed. |
| --- | --- |

317.

| 318. | En vigtig kategori under disse mere begrænsede aftaler er distributionsaftaler. Gruppefritagelsesforordningen for vertikale aftaler og retningslinjerne for vertikale begrænsninger omfatter i princippet distributionsaftaler, medmindre aftaleparterne er faktiske eller potentielle konkurrenter. Hvis konkurrenter aftaler at distribuere deres substitutionsprodukter (især hvis de gør det på forskellige geografiske markeder), er der risiko for, at aftalerne har til formål eller til følge at opdele markederne mellem parterne, eller at de fører til hemmelig samordning. Dette gælder både for gensidige og ikke-gensidige aftaler mellem konkurrenter, som derfor først skal vurderes på grundlag af de principper, der er fastsat i dette kapitel. Hvis vurderingen fører til den konklusion, at et distributionssamarbejde mellem konkurrenter principielt kan accepteres, skal der foretages en yderligere vurdering for at undersøge eventuelle vertikale begrænsninger, som disse aftaler indebærer. Dette andet trin i vurderingen bør ske på grundlag af principperne i retningslinjerne for vertikale begrænsninger. |
| --- | --- |

318.

| 319. | Den eneste undtagelse fra totrinsprocessen som nævnt i foregående punkt vedrører ikke-gensidige distributionsaftaler mellem konkurrenter, hvor a) udbyderen er producent, grossist eller importør, mens aftageren er distributør og ikke en konkurrerende virksomhed i produktions-, grossist- eller importleddet, eller at b) udbyderen er leverandør af tjenesteydelser i flere omsætningsled, mens aftageren leverer sine tjenester i detailleddet og ikke er en konkurrerende virksomhed i det omsætningsled, hvor aftaleydelserne købes (214). I disse scenarier kan distributionsaftalen være omfattet af gruppefritagelsesforordningen for vertikale begrænsninger, i hvilket tilfælde disse retningslinjer ikke finder anvendelse (215). Punkt 43 giver yderligere vejledning om det generelle forhold mellem disse retningslinjer og gruppefritagelsesforordningen for vertikale aftaler og retningslinjerne for vertikale begrænsninger. |
| --- | --- |

319.

| 320. | Der bør desuden skelnes mellem aftaler, der kun vedrører fælles markedsføring, og aftaler, hvor markedsføringen er knyttet til en anden type samarbejde på markedet i det foregående omsætningsled, såsom fælles produktion eller fælles indkøb. Når markedsføringsaftaler, som omfatter flere forskellige trin i samarbejdet, analyseres, er det nødvendigt at foretage vurderingen i overensstemmelse med punkt 6-8. |
| --- | --- |

320.

| 321. | Der gælder undtagelser fra anvendelsen af artikel 101, stk. 1, på afsætningen af landbrugsprodukter i henhold til forordning (EU) nr. 1308/2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter (216). |
| --- | --- |

321.

5.2.   Vurdering efter artikel 101, stk. 1

5.2.1.   De vigtigste konkurrenceproblemer

| 322. | Markedsføringsaftaler kan begrænse konkurrencen på flere måder. Først og fremmest kan markedsføringsaftaler føre til prisfastsættelse. |
| --- | --- |

322.

| 323. | For det andet kan markedsføringsaftaler også gøre det lettere at begrænse produktionen, da parterne kan beslutte, hvor store mængder af produktet der skal bringes på markedet, og derved begrænse udbuddet. |
| --- | --- |

323.

| 324. | For det tredje kan markedsføringsaftaler blive brugt som et middel for parterne til at opdele markederne eller fordele ordrer eller kunder, f.eks. i tilfælde, hvor parternes produktionsanlæg er beliggende på forskellige geografiske markeder, eller hvor aftalerne er gensidige. |
| --- | --- |

324.

| 325. | For det fjerde kan markedsføringsaftaler også føre til udveksling af kommercielt følsomme oplysninger om aspekter inden for eller uden for samarbejdet eller til en ensartet omkostningsstruktur — især med hensyn til aftaler, der ikke omfatter prisfastsættelse — hvilket kan medføre hemmelig samordning. |
| --- | --- |

325.

| 326. | På den anden side vil en markedsføringsaftale generelt ikke kunne skabe konkurrenceproblemer, hvis den objektivt set er nødvendig for, at en part kan komme ind på et marked, som den pågældende ikke kunne være kommet ind på alene, eller som den ikke ville kunne komme ind på sammen med færre parter end dem, der deltager i samarbejdet, f.eks. på grund af de omkostninger, det indebærer. I et sådant tilfælde er aftaleparterne ikke hinandens potentielle eller faktiske konkurrenter, og aftalen vil derfor ikke have den virkning, at konkurrencen mellem dem begrænses. |
| --- | --- |

326.

| 327. | Det er derfor et nøglespørgsmål i forbindelse med vurderingen af en gensidig markedsføringsaftale, om aftalen objektivt set er nødvendig for, at parterne kan komme ind på hinandens marked. Hvis den er det, giver aftalen ikke anledning til konkurrenceproblemer. Hvis en part imidlertid er i stand til at komme ind på en anden parts marked uden aftalen, og aftalen begrænser den første parts beslutningsautonomi med hensyn til muligheden for at komme ind på den anden parts marked, vil den sandsynligvis få konkurrencebegrænsende virkninger. Det samme princip gælder for ikke-gensidige markedsføringsaftaler. Risikoen for konkurrencebegrænsende virkninger er imidlertid mindre udtalt for ikke-gensidige aftaler, da parterne er mindre tilbøjelige til at have et gensidigt incitament til at fordele markeder eller kunder. |
| --- | --- |

327.

5.2.2.   Konkurrencebegrænsende formål

| 328. | For det første har markedsføringsaftaler et konkurrencebegrænsende formål, hvis de tjener som middel til at iværksætte et skjult kartel. Under alle omstændigheder kan markedsføringsaftaler, der omfatter prisfastsættelse, produktionsbegrænsninger eller markedsopdeling, have et konkurrencebegrænsende formål, medmindre disse begrænsninger er accessoriske i forhold til aftalens hovedformål, og dette hovedformål falder uden for forbuddet i artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

328.

| 329. | Prisfastsættelse er et af de vigtigste konkurrencemæssige problemer i forbindelse med markedsføringsaftaler mellem konkurrenter. Aftaler, der kun vedrører fælles afsætning, og markedsføringsaftaler generelt, som omfatter fælles prisfastsættelse, medfører normalt en samordning af de konkurrerende producenters eller tjenesteudbyderes prispolitik. Sådanne aftaler kan ikke blot udelukke parternes priskonkurrence med hensyn til substitutionsprodukter, men kan også begrænse parternes samlede produktleverancer i forbindelse med et ordrefordelingssystem. Derfor vil sådanne aftaler sandsynligvis have et konkurrencebegrænsende formål. |
| --- | --- |

329.

| 330. | Denne vurdering ændrer sig ikke, hvis aftalen ikke er eksklusiv, dvs. hvis parterne hver for sig frit kan sælge uden for aftalens rammer, så længe det kan antages, at aftalen vil medføre en samordning af parternes priser for alle eller en del af deres kunder. |
| --- | --- |

330.

| 331. | På samme måde er begrænsning af produktion et alvorligt konkurrenceproblem, som markedsføringsaftaler vil kunne skabe. Hvis aftaleparterne i fællesskab fastsætter, hvor store mængder af deres produkter der bør tilføres markedet, kan det tilgængelige udbud af aftaleprodukterne reduceres, hvilket forhøjer deres priser. Hver part i aftalen bør i princippet uafhængigt kunne beslutte at øge eller reducere sin produktion for at imødekomme efterspørgslen på markedet. Risikoen med hensyn til begrænsning af produktion er mere begrænset i forbindelse med ikke-eksklusive markedsføringsaftaler, forudsat at parterne frit kan og rent faktisk hver for sig har mulighed for at imødekomme yderligere efterspørgsel, og forudsat at aftalen ikke vil føre til en samordning af parternes forsyningspolitik. |
| --- | --- |

331.

| 332. | Markedsføringsaftaler mellem parter, der opererer på forskellige geografiske markeder eller over for forskellige kundekategorier, kan også bruges som et middel til markedsopdeling. Hvis parterne benytter en gensidig markedsføringsaftale til at distribuere hinandens produkter med det formål at udelukke faktisk eller potentiel konkurrence mellem dem ved at fordele markeder eller kunder, er det sandsynligt, at aftalen har et konkurrencebegrænsende formål. Hvis aftalen ikke er gensidig, er risikoen for markedsopdeling mindre. Det er imidlertid nødvendigt at vurdere, om den ikke-gensidige aftale danner grundlag for en fælles forståelse mellem parterne om at undgå, at parterne trænger ind på hinandens markeder. |
| --- | --- |

332.

5.2.3.   Konkurrencebegrænsende virkninger

| 333. | En markedsføringsaftale, der ikke har et konkurrencebegrænsende formål, kan stadig have konkurrencebegrænsende virkninger. For at vurdere markedsføringsaftalernes indvirkning på konkurrencen er det nødvendigt at tage hensyn til de faktorer, der er nævnt i punkt 32, samt følgende supplerende retningslinjer, der specifikt vedrører denne type aftaler. |
| --- | --- |

333.

| 334. | For at vurdere virkningerne af en markedsføringsaftale er det nødvendigt at definere de relevante produktmarkeder og geografiske markeder og at fastlægge parternes respektive stillinger på disse markeder. De markeder, der er direkte berørt af samarbejdet, er de markeder, som de produkter, der er omfattet af aftalen, tilhører, og hvor parterne i fællesskab vil markedsføre disse produkter. Da en markedsføringsaftale på et marked imidlertid også kan påvirke parternes konkurrencemæssige adfærd på et tilstødende marked, der er nært beslægtet med det marked, som berøres direkte af samarbejdet (»spill over«-markeder), er det også nødvendigt at definere sådanne »spill over«-markeder (217). |
| --- | --- |

334.

| 335. | I tilfælde hvor markedsføringsaftaler mellem konkurrenter ikke har et konkurrencebegrænsende formål, vil de normalt kun have konkurrencebegrænsende virkninger, hvis aftaleparterne har en vis markedsstyrke. For at vurdere, om parterne har en sådan markedsstyrke, er det nødvendigt at tage hensyn til, om deres kunder kunne have modstående køberstyrke. Hvis parterne i fællesskab har markedsstyrke, er det generelt sandsynligt, at de vil være i stand til at hæve priserne eller reducere produktionen, produktkvaliteten, produktsortimentet eller innovationen. I henhold til en markedsføringsaftale samler parterne desuden (en del af) deres markedsrelaterede aktiviteter, dvs. aktiviteter, der har direkte indvirkning på deres kunder. Denne direkte indvirkning på kunderne øger risikoen for, at markedsføringsaftaler kan få konkurrencebegrænsende virkninger. |
| --- | --- |

335.

5.2.3.1.   Hemmelig samordning

| 336. | En aftale om fælles markedsføring, der ikke omfatter prisfastsættelse, begrænsning af produktion eller markedsopdeling, kan ikke desto mindre få konkurrencebegrænsende virkninger, hvis den gør parternes variable omkostninger mere ensartede i et sådant omfang, at det sandsynligvis vil føre til hemmelig samordning. Dette vil sandsynligvis være tilfældet, hvis parterne allerede inden aftalens indgåelse havde en stor andel af de variable omkostninger til fælles. I dette scenarie kan den supplerende del i ensartethed (dvs. markedsføringsomkostningerne ved det produkt, der er omfattet af aftalen), selv om den er begrænset, føre til hemmelig samordning. Hvis den supplerende del derimod er betydelig, kan risikoen for hemmelig samordning være stor, selv om omkostningsstrukturen oprindelig ikke var særlig ensartet. |
| --- | --- |

336.

| 337. | Hvor sandsynlig hemmelig samordning er, afhænger af parternes markedsstyrke og de særlige forhold, der præger det relevante marked. En ensartet omkostningsstruktur kan kun øge risikoen for hemmelig samordning, hvis parterne har markedsstyrke, og hvis markedsføringsomkostningerne udgør en betydelig del af de variable omkostninger ved de pågældende produkter. Ensartede markedsføringsomkostninger øger risikoen for hemmelig samordning, hvis markedsføringsaftalen vedrører produkter, som indebærer omkostningskrævende markedsføring, f.eks. store distributions- eller marketingomkostninger. Derfor kan selv aftaler, der er begrænset til fælles reklamevirksomhed eller fælles salgsfremstød, have konkurrencebegrænsende virkninger, hvis disse aktiviteter udgør en betydelig del af produktets variable omkostninger. |
| --- | --- |

337.

| 338. | Gennemførelsen af en fælles markedsføringsaftale kan kræve udveksling af kommercielt følsomme oplysninger, især om marketingstrategi og prisfastsættelse. Hvis den fælles markedsføringsaftale ikke i sig selv er omfattet af forbuddet i artikel 101, stk. 1, fordi den har neutrale eller positive virkninger for konkurrencen, er en udveksling af oplysninger, der er accessorisk i forhold til denne aftale, heller ikke omfattet af dette forbud (218). Dette er tilfældet, hvis udvekslingen af oplysninger er objektivt nødvendig for at gennemføre den fælles markedsføringsaftale og står i et rimeligt forhold til dens mål (219). Hvis udvekslingen af oplysninger går ud over, hvad der er nødvendigt for at gennemføre markedsføringsaftalen, eller hvis udvekslingen i sig selv udgør hovedformålet med samarbejdet, skal vurderingen af udvekslingen ske i overensstemmelse med vejledningen i kapitel 6 (220). Hvis udvekslingen af oplysninger er omfattet af artikel 101, stk. 1, kan den stadig opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

338.

5.2.3.2.   Samarbejde, der normalt ikke giver anledning til problemer

| 339. | Som allerede nævnt i punkt 335 ovenfor, kan markedsføringsaftaler mellem konkurrenter, der ikke har et konkurrencebegrænsende formål, generelt kun få konkurrencebegrænsende virkninger, hvis aftaleparterne har en vis markedsstyrke. I sådanne tilfælde er det usandsynligt, at der er tale om markedsstyrke, hvis aftaleparterne har en samlet markedsandel på højst 15 % på det eller de markeder, hvor de i fællesskab afsætter aftaleprodukterne. Hvis parternes markedsandel tilsammen ikke overstiger 15 %, er det under alle omstændigheder sandsynligt, at betingelserne i artikel 101, stk. 3, er opfyldt. |
| --- | --- |

339.

| 340. | Hvis parternes samlede markedsandel overstiger 15 %, er det ikke muligt at antage, at deres aftale ikke vil få konkurrencebegrænsende virkninger, og det skal derfor vurderes, hvorledes aftalen om fælles markedsføring vil kunne påvirke det eller de relevante markeder. |
| --- | --- |

340.

5.3.   Vurdering efter artikel 101, stk. 3

5.3.1.   Effektivitetsgevinster

| 341. | Markedsføringsaftaler kan medføre betydelige effektivitetsgevinster. De effektivitetsgevinster, der skal tages i betragtning ved vurderingen af, om en markedsføringsaftale opfylder betingelserne i artikel 101, stk. 3, vil afhænge af samarbejdets art og samarbejdsparterne. Prisfastsættelse er normalt ikke berettiget, medmindre den er nødvendig for integreringen af andre markedsføringsfunktioner, og sådan integrering skaber betydelige effektivitetsgevinster. Fælles distribution kan skabe betydelige effektivitetsgevinster på grund af stordrifts- og synergifordele, især for mindre producenter eller grupper af uafhængige detailhandlere, f.eks. hvis de drager nytte af nye distributionsplatforme for at konkurrere med større virksomheder. Fælles distribution kan navnlig anvendes til at nå miljømål, som kan udgøre effektivitetsgevinster som omhandlet i artikel 101, stk. 3, forudsat at de er objektive, konkrete og kontrollerbare (221). Markedsføringsaftaler kan også bidrage til et modstandsdygtigt indre marked og skabe effektivitetsgevinster til gavn for forbrugerne ved at mindske afhængigheden og/eller afbøde mangler og forstyrrelser i forsyningskæderne, f.eks. når de gør det muligt for en part at komme ind på et marked, som den ikke ville kunne komme ind på alene. |
| --- | --- |

341.

| 342. | Effektivitetsgevinsterne skal opnås ved integration af parternes økonomiske aktiviteter. Besparelser, der kun skyldes sparede omkostninger, der er en iboende del af konkurrencen, kan ikke tages i betragtning. En nedbringelse af transportomkostningerne, der kun skyldes en kundefordeling uden integrering af parternes logistiske systemer, kan f.eks. ikke betragtes som en effektivitetsgevinst som omhandlet i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

342.

| 343. | Aftaleparterne skal påvise effektivitetsgevinsterne. Det vil i denne forbindelse være vigtigt, at begge parter bidrager til den fælles markedsføring med betydelig kapital, teknologi eller andre aktiver. Omkostningsbesparelser opnået ved at reducere dobbeltanvendelse af ressourcer og anlæg kan også accepteres. Hvis den fælles markedsføring derimod kun omfatter et salgsagentur uden investeringer, er betingelserne i artikel 101, stk. 3, ikke opfyldt. |
| --- | --- |

343.

5.3.2.   Nødvendige begrænsninger

| 344. | Begrænsninger, der strækker sig ud over det, der er nødvendigt for at opnå de effektivitetsgevinster, som en markedsføringsaftale medfører, vil ikke opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. Spørgsmålet om, hvorvidt begrænsningerne er nødvendige, er især vigtigt i forbindelse med de aftaler, der vedrører prisfastsættelse eller markedsopdeling, hvilket kun kan anses for nødvendigt under ganske ekstraordinære omstændigheder. |
| --- | --- |

344.

5.3.3.   Fordele for forbrugerne

| 345. | Effektivitetsgevinster, der opnås ved nødvendige begrænsninger, skal komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer markedsføringsaftalens konkurrencebegrænsende virkninger. Dette kan ske i form af lavere priser eller bedre produktkvalitet eller større produktsortiment. Jo større parternes markedsstyrke er, desto mindre sandsynligt er det dog, at effektivitetsgevinsterne vil komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger. Hvis parterne tilsammen har en markedsandel på under 15 %, er det mere sandsynligt, at eventuelle effektivitetsgevinster, som aftalen medfører, vil komme forbrugerne til gode. |
| --- | --- |

345.

5.3.4.   Ingen udelukkelse af konkurrencen

| 346. | Betingelserne i artikel 101, stk. 3, er ikke opfyldt, hvis parterne kan udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende produkter. Overholdelsen af denne betingelse skal vurderes på alle relevante markeder, dvs. de markeder, som de produkter, der er omfattet af samarbejdet, tilhører, og eventuelle »spill over«-markeder. |
| --- | --- |

346.

5.4.   Bydende konsortier

| 347. | Begrebet bydende konsortier betegner en situation, hvor to eller flere parter går sammen om at afgive et fælles bud i forbindelse med et offentligt eller privat udbud (222). |
| --- | --- |

347.

| 348. | I dette afsnit må bydende konsortier ikke forveksles med tilbudskoordinering (eller samordning af tilbud), nemlig ulovlige aftaler mellem økonomiske aktører, som har til formål at fordreje konkurrencen i forbindelse med udbudsprocedurer. Tilbudskoordinering er en af de mest alvorlige konkurrencebegrænsninger, som udgør et konkurrencebegrænsende formål, og kan antage forskellige former, f.eks. fastsættelse af indholdet af deres tilbud på forhånd (navnlig prisen) for at påvirke udfaldet af proceduren, afholdelse fra at afgive tilbud, fordeling af markedet på grundlag af geografi, ordregivende myndighed eller genstanden for udbuddet eller indførelse af rotationsordninger for en række procedurer. Formålet med alle disse former for samordning er at sætte en tilbudsgiver, der er udpeget på forhånd, i stand til at sikre sig en kontrakt, samtidig med at der skabes det indtryk, at der er tale om en konkurrencepræget procedure (223). I konkurrenceretten er tilbudskoordinering en form for kartel, der består i manipulation af proceduren for indgivelse af tilbud for at få tildelt en kontrakt (224). |
| --- | --- |

348.

| 349. | Tilbudskoordinering indebærer normalt ikke fælles deltagelse i udbudsproceduren. Det er typisk snarere en skjult eller stiltiende aftale mellem potentielle deltagere om at samordne deres tilsyneladende individuelle beslutninger med hensyn til deltagelse i udbudsproceduren. I nogle tilfælde er sondringen mellem tilbudskoordinering og legitime former for fælles tilbudsgivning imidlertid ikke så ligetil, navnlig ikke ved underleveranceaftaler. For eksempel hvor to tilbudsgivere indgår underleveranceaftaler med hinanden, kan det være en potentiel indikation på hemmelig samordning, idet sådanne underleveranceaftaler normalt giver parterne mulighed for at få kendskab til hinandens finansielle tilbud og derfor giver anledning til tvivl om parternes uafhængighed ved udarbejdelse af deres særskilte tilbud. Der er imidlertid ingen generel formodning for, at en underleveranceaftale mellem tilbudsgivere, der deltager i samme procedure, udgør hemmelig samordning mellem de berørte virksomheder (225). |
| --- | --- |

349.

| 350. | Konsortieaftaler kan indebære en betydelig grad af integration af ressourcer og aktiviteter mellem parterne med henblik på deltagelse i udbudsproceduren, navnlig når der indgår former for fælles produktion i den aktivitet, der er genstand for udbuddet. I situationer, hvor den fælles markedsføring er sekundær i forhold til parternes integration i produktionsaktiviteterne (fælles produktion), ligger tyngdepunktet for aftalen i produktionsaktiviteten, og vurderingen af indvirkningen på konkurrenceforholdene skal foretages i overensstemmelse med reglerne og vejledningen for fælles produktionsaftaler. I sådanne situationer anses prisfastsættelse for aftaleprodukterne eller -tjenesterne normalt ikke for at have et konkurrencebegrænsende formål, og en effektvurdering heraf vil være nødvendig (jf. punkt 223 om produktionsaftaler). |
| --- | --- |

350.

| 351. | Generelt bør konsortieaftaler, der hovedsagelig eller udelukkende omfatter fælles markedsføring, dog betragtes som markedsføringsaftaler og bør derfor vurderes i overensstemmelse med principperne i dette kapitel. |
| --- | --- |

351.

| 352. | En konsortieaftale — uanset dens retlige kvalifikation — vil ikke begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1, hvis den giver parterne mulighed for at deltage i projekter, som de ikke ville have kunnet gennemføre hver for sig. I dette scenarie er parterne i konsortieaftalen hverken faktiske eller potentielle konkurrenter i forbindelse med gennemførelsen af projektet. Dette kan være tilfældet, hvis parterne i en konsortieaftale udfører forskellige tjenesteydelser, der supplerer hinanden med henblik på deltagelse i udbudsproceduren. Dette kan også være tilfældet, når parterne i konsortieaftalen, selv om de alle er aktive på det eller de samme markeder, ikke kan gennemføre projektet hver for sig, f.eks. på grund af projektets størrelse eller dets kompleksitet. |
| --- | --- |

352.

| 353. | Vurderingen af, om parterne kan deltage i en udbudsprocedure hver for sig, og således er konkurrenter, afhænger først og fremmest af de krav, der er indeholdt i udbudsreglerne. Det, at der blot foreligger en teoretisk mulighed for at gennemføre den kontraktmæssige aktivitet alene, gør imidlertid ikke automatisk parterne til konkurrenter. Det er nødvendigt at vurdere, om hver part realistisk set er i stand til at opfylde kontrakten på egen hånd, under hensyn til sagens særlige omstændigheder, såsom virksomhedens størrelse og kapacitet, omfanget af den finansielle risiko, der følger af projektet, samt omfanget af de investeringer, der er nødvendige for projektet, og virksomhedens nuværende og fremtidige kapacitet vurderet i lyset af de kontraktlige krav (226). |
| --- | --- |

353.

| 354. | Hvis udbudsprocedurer giver mulighed for at afgive bud på dele af kontrakten (lots), skal virksomheder, der har mulighed for at byde på et eller flere lots — men muligvis ikke på hele kontrakten — betragtes som konkurrenter, og artikel 101, stk. 1, finder i princippet anvendelse. I en sådan situation begrunder virksomhederne ofte deres samarbejde om konsortieaftalen med, at den giver dem mulighed for at byde på hele kontrakten og dermed tilbyde en samlet rabat for hele kontrakten. Dette ændrer dog ikke ved, at parterne er konkurrenter for i hvert fald en del af udbudsproceduren, og artikel 101, stk. 1, finder derfor anvendelse. Eventuelle effektivitetsgevinster, der gøres gældende i forbindelse med det fælles bud på hele kontrakten, skal vurderes i overensstemmelse med betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

354.

| 355. | Hvis det ikke er muligt at udelukke, at parterne i konsortieaftalen kan deltage hver for sig i udbudsproceduren (eller hvis der er flere parter i en konsortieaftale end nødvendigt), kan det fælles bud begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Dette kan være tilfældet, selv om kun én part i aftalen er i stand til at byde på egen hånd. |
| --- | --- |

355.

| 356. | I tilfælde, hvor artikel 101, stk. 1, finder anvendelse på fælles tilbudsgivning, er det generelt nødvendigt at foretage en individuel vurdering af konsortieaftalen under hensyntagen til alle relevante faktorer, herunder parternes stilling på det relevante marked, antallet af andre sandsynlige deltagere i udbudsproceduren og markedsstilling, konsortieaftalens indhold, de berørte produkter eller tjenesteydelser og markedsvilkårene. |
| --- | --- |

356.

| 357. | Begrænsningen kan anses for at have konkurrencebegrænsende formål eller virkning, afhængigt af aftalens indhold og de særlige omstændigheder i sagen. Generelt og for bydende konsortier, der skal betragtes som markedsføringsaftaler, finder bemærkningerne i punkt 328-340 anvendelse. Tilsvarende gælder følgende:






  a) | I tilfælde, hvor to (eller flere) parter er i stand til at byde individuelt, og der ikke er en betydelig grad af integration af parternes ressourcer og aktiviteter, ville et fælles bud i princippet have et konkurrencebegrænsende formål, fordi det indebærer prisfastsættelse mellem konkurrenter, og denne bestemmelse ikke synes at være accessorisk i forhold til et reelt samarbejde mellem parterne. |
| --- | --- | --- |

357.

a)

I tilfælde, hvor to (eller flere) parter er i stand til at byde individuelt, og der ikke er en betydelig grad af integration af parternes ressourcer og aktiviteter, ville et fælles bud i princippet have et konkurrencebegrænsende formål, fordi det indebærer prisfastsættelse mellem konkurrenter, og denne bestemmelse ikke synes at være accessorisk i forhold til et reelt samarbejde mellem parterne.

| b) | I tilfælde af konsortieaftaler, der indeholder flere parter end nødvendigt, hvis der kun er én part, der kan byde på egen hånd, er den blotte omstændighed, at der er flere parter end nødvendigt, i princippet ikke i sig selv tilstrækkeligt til at fastslå et konkurrencebegrænsende formål, da det er muligt, at parterne ikke er faktiske eller potentielle konkurrenter. Der kan imidlertid være andre grunde til, at en sådan konsortieaftale betragtes som havende et konkurrencebegrænsende formål, f.eks. hvis en part, der kunne have afgivet bud alene, indgår en fælles budaftale med en eller flere andre parter med det specifikke formål at foregribe et konkurrerende fælles bud fra disse andre parter, selv i fællesskab med en tredjepart. |
| --- | --- |

b)

I tilfælde af konsortieaftaler, der indeholder flere parter end nødvendigt, hvis der kun er én part, der kan byde på egen hånd, er den blotte omstændighed, at der er flere parter end nødvendigt, i princippet ikke i sig selv tilstrækkeligt til at fastslå et konkurrencebegrænsende formål, da det er muligt, at parterne ikke er faktiske eller potentielle konkurrenter. Der kan imidlertid være andre grunde til, at en sådan konsortieaftale betragtes som havende et konkurrencebegrænsende formål, f.eks. hvis en part, der kunne have afgivet bud alene, indgår en fælles budaftale med en eller flere andre parter med det specifikke formål at foregribe et konkurrerende fælles bud fra disse andre parter, selv i fællesskab med en tredjepart.

| c) | Med hensyn til konkurrencebegrænsende virkninger og i mangel af et konkurrencebegrænsende formål afhænger spørgsmålet om, hvorvidt disse typer af fælles bud kan begrænse konkurrencen, af en konkret vurdering af bl.a., hvordan konkurrencen mest realistisk ville udspille sig uden den pågældende konsortieaftale. |
| --- | --- |

c)

Med hensyn til konkurrencebegrænsende virkninger og i mangel af et konkurrencebegrænsende formål afhænger spørgsmålet om, hvorvidt disse typer af fælles bud kan begrænse konkurrencen, af en konkret vurdering af bl.a., hvordan konkurrencen mest realistisk ville udspille sig uden den pågældende konsortieaftale.

| d) | Kun de oplysninger, der er strengt nødvendige for formuleringen af tilbuddet og opfyldelsen af kontrakten, bør deles mellem konsortiets medlemmer. Desuden bør udvekslingen af oplysninger begrænses til det relevante personale efter »need to know«-princippet. |
| --- | --- |

d)

Kun de oplysninger, der er strengt nødvendige for formuleringen af tilbuddet og opfyldelsen af kontrakten, bør deles mellem konsortiets medlemmer. Desuden bør udvekslingen af oplysninger begrænses til det relevante personale efter »need to know«-princippet.

| 358. | Under alle omstændigheder kan en konsortieaftale mellem konkurrenter, som artikel 101, stk. 1, finder anvendelse på, opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. Mulige effektivitetsgevinster kan have form af lavere priser, men også af bedre kvalitet, større valgmuligheder eller hurtigere udarbejdelse af de produkter eller tjenesteydelser, der er omfattet af udbuddet. Desuden skal de øvrige betingelser i artikel 101, stk. 3, være opfyldt (nødvendige begrænsninger, fordele for forbrugerne og ingen udelukkelse af konkurrencen). I udbudsprocedurer er disse betingelser ofte forbundne: Effektivitetsgevinsterne ved et fælles bud gennem en konsortieaftale kan lettere komme forbrugerne til gode — i form af lavere priser eller bedre kvalitet af tilbuddet — hvis konkurrencen om kontrakten ikke udelukkes, og andre effektive konkurrenter deltager i udbudsproceduren. |
| --- | --- |

358.

| 359. | I det væsentlige kan betingelserne i artikel 101, stk. 3, opfyldes, hvis den fælles tilbudsgivning gør det muligt for parterne at afgive et tilbud, der er mere konkurrencedygtigt end de tilbud, de ville have afgivet alene — med hensyn til pris og/eller kvalitet — og fordelene for den ordregivende myndighed og de endelige forbrugere opvejer begrænsningerne for konkurrencen. Effektivitetsgevinster skal komme forbrugerne til gode og vil ikke opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3, hvis de kun kommer parterne i aftalen om det bydende konsortium til gode. |
| --- | --- |

359.

5.5.   Eksempler

| 360. | Fælles markedsføring som forudsætning for markedsadgang

  Eksempel 1


  Situation: Fire virksomheder, der i en stor by tæt på grænsen til en anden medlemsstat udbyder vaskeritjenester og hver har en markedsandel på 3 % inden for denne sektor i den pågældende by, aftaler at oprette en fælles markedsføringsafdeling for salg af vaskeritjenester til institutionelle kunder (dvs. hoteller, hospitaler, kontorer), samtidig med at de bevarer deres uafhængighed og frihed til at konkurrere om lokale individuelle kunder. Med henblik på at ramme det nye efterspørgselssegment (de institutionelle kunder) udvikler de et fælles varemærke, en fælles pris og fælles standardvilkår, herunder tidsplaner for levering og en maksimal leveringstid på 24 timer. De opretter et fælles kontaktcenter, hvor de institutionelle kunder kan aftale afhentning og/eller levering. De ansætter en receptionist (til kontaktcentret) og en række chauffører. De investerer desuden i varevogne til levering og i salgsfremstød for at gøre sig mere synlige. Aftalen fjerner ikke deres individuelle infrastrukturomkostninger helt (idet de beholder deres egne lokaler og fortsat konkurrerer med hinanden om individuelle lokale kunder), men den øger deres stordriftsfordele og giver dem mulighed for at tilbyde en ny kategori af kunder en mere omfattende service, der omfatter længere åbningstider og levering til et større geografisk område. For at sikre projektets rentabilitet er det nødvendigt, at virksomhederne indgår aftalen alle fire. Markedet er meget fragmenteret, og ingen konkurrent har en markedsandel på over 15 %.

  Analyse: Selv om parternes samlede markedsandel er på under 15 %, betyder det forhold, at aftalen indebærer prisfastsættelse, i princippet at artikel 101, stk. 1, finder anvendelse. Dette antages, at samhandelen mellem medlemsstaterne vil blive påvirket, da parterne er aktive i en stor by tæt på grænsen til en anden medlemsstat. Parterne ville dog ikke have været i stand til at levere vaskeriydelser til institutionelle kunder, hverken alene eller i samarbejde med færre parter end de fire, der deltager i aftalen. Da begrænsningen i form af prisfastsættelsen kan anses for nødvendig for at promovere det fælles varemærke og sikre, at projektet bliver en succes, synes denne begrænsning at være accessorisk i forhold til aftalens hovedformål, som ikke er konkurrencebegrænsende, og som samlet set ikke ville skabe konkurrenceproblemer. |
| --- | --- |

360.

Eksempel 1

Situation: Fire virksomheder, der i en stor by tæt på grænsen til en anden medlemsstat udbyder vaskeritjenester og hver har en markedsandel på 3 % inden for denne sektor i den pågældende by, aftaler at oprette en fælles markedsføringsafdeling for salg af vaskeritjenester til institutionelle kunder (dvs. hoteller, hospitaler, kontorer), samtidig med at de bevarer deres uafhængighed og frihed til at konkurrere om lokale individuelle kunder. Med henblik på at ramme det nye efterspørgselssegment (de institutionelle kunder) udvikler de et fælles varemærke, en fælles pris og fælles standardvilkår, herunder tidsplaner for levering og en maksimal leveringstid på 24 timer. De opretter et fælles kontaktcenter, hvor de institutionelle kunder kan aftale afhentning og/eller levering. De ansætter en receptionist (til kontaktcentret) og en række chauffører. De investerer desuden i varevogne til levering og i salgsfremstød for at gøre sig mere synlige. Aftalen fjerner ikke deres individuelle infrastrukturomkostninger helt (idet de beholder deres egne lokaler og fortsat konkurrerer med hinanden om individuelle lokale kunder), men den øger deres stordriftsfordele og giver dem mulighed for at tilbyde en ny kategori af kunder en mere omfattende service, der omfatter længere åbningstider og levering til et større geografisk område. For at sikre projektets rentabilitet er det nødvendigt, at virksomhederne indgår aftalen alle fire. Markedet er meget fragmenteret, og ingen konkurrent har en markedsandel på over 15 %.

Analyse: Selv om parternes samlede markedsandel er på under 15 %, betyder det forhold, at aftalen indebærer prisfastsættelse, i princippet at artikel 101, stk. 1, finder anvendelse. Dette antages, at samhandelen mellem medlemsstaterne vil blive påvirket, da parterne er aktive i en stor by tæt på grænsen til en anden medlemsstat. Parterne ville dog ikke have været i stand til at levere vaskeriydelser til institutionelle kunder, hverken alene eller i samarbejde med færre parter end de fire, der deltager i aftalen. Da begrænsningen i form af prisfastsættelsen kan anses for nødvendig for at promovere det fælles varemærke og sikre, at projektet bliver en succes, synes denne begrænsning at være accessorisk i forhold til aftalens hovedformål, som ikke er konkurrencebegrænsende, og som samlet set ikke ville skabe konkurrenceproblemer.

| 361. | Markedsføringsaftale mellem flere parter end nødvendigt for at sikre markedsadgang

  Eksempel 2


  Situation: Der gør sig de samme forhold gældende som i eksempel 1, punkt 360, dog med en vigtig forskel: For at sikre projektets rentabilitet kunne aftalen være gennemført af kun tre af parterne (i stedet for de fire, der faktisk deltager i samarbejdet).

  Analyse: Selv om parternes samlede markedsandel er på under 15 %, finder artikel 101, stk. 1, anvendelse af de samme grunde som anført ovenfor under eksempel 1. Aftalen kunne have været gennemført af færre end de fire parter. Da ingen af parterne imidlertid kunne have gennemført projektet alene, er det forhold, at der er flere parter end nødvendigt, måske ikke tilstrækkeligt til at fastslå et konkurrencebegrænsende formål, medmindre aftalen har til formål at foregribe et konkurrerende initiativ, der involverer en af parterne. Med hensyn til eventuelle konkurrencebegrænsende virkninger er det nødvendigt med en kontrafaktisk analyse. Under alle omstændigheder kan aftalen vurderes i henhold til artikel 101, stk. 3. Aftalen medfører effektivitetsgevinster, da parterne nu er i stand til at tilbyde en ny kundekategori bedre service i større omfang (hvilket de ikke ville have kunnet hver for sig). På baggrund af parternes samlede markedsandel på under 15 % er det sandsynligt, at de i tilstrækkeligt omfang vil lade eventuelle effektivitetsgevinster komme forbrugerne til gode. Det er desuden nødvendigt at undersøge, om de begrænsninger, aftalen medfører, er nødvendige for at opnå effektivitetsgevinsterne, og om aftalen udelukker konkurrencen. I betragtning af at aftalen har til formål at yde en yderligere kundekategori en mere omfattende service (herunder levering, hvilket ikke var tilfældet tidligere) under ét varemærke på fælles standardvilkår, kan prisfastsættelsen anses for nødvendig for at fremme salget af det fælles mærke og for at sikre projektets succes og de deraf følgende effektivitetsgevinster. I betragtning af det fragmenterede marked vil aftalen heller ikke udelukke konkurrencen. Det forhold, at der er fire aftaleparter (i stedet for de tre, som ville have været strengt nødvendigt), muliggør øget kapacitet og bidrager samtidig til, at de kan efterkomme efterspørgslen fra en række institutionelle kunder i overensstemmelse med standardvilkårene (dvs. overholdelse af maksimale leveringsfrister). Effektivitetsgevinsterne vil således kunne opveje de begrænsninger, som den mindskede konkurrence mellem parterne medfører, og det er derfor sandsynligt, at aftalen opfylder betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

361.

Eksempel 2

Situation: Der gør sig de samme forhold gældende som i eksempel 1, punkt 360, dog med en vigtig forskel: For at sikre projektets rentabilitet kunne aftalen være gennemført af kun tre af parterne (i stedet for de fire, der faktisk deltager i samarbejdet).

Analyse: Selv om parternes samlede markedsandel er på under 15 %, finder artikel 101, stk. 1, anvendelse af de samme grunde som anført ovenfor under eksempel 1. Aftalen kunne have været gennemført af færre end de fire parter. Da ingen af parterne imidlertid kunne have gennemført projektet alene, er det forhold, at der er flere parter end nødvendigt, måske ikke tilstrækkeligt til at fastslå et konkurrencebegrænsende formål, medmindre aftalen har til formål at foregribe et konkurrerende initiativ, der involverer en af parterne. Med hensyn til eventuelle konkurrencebegrænsende virkninger er det nødvendigt med en kontrafaktisk analyse. Under alle omstændigheder kan aftalen vurderes i henhold til artikel 101, stk. 3. Aftalen medfører effektivitetsgevinster, da parterne nu er i stand til at tilbyde en ny kundekategori bedre service i større omfang (hvilket de ikke ville have kunnet hver for sig). På baggrund af parternes samlede markedsandel på under 15 % er det sandsynligt, at de i tilstrækkeligt omfang vil lade eventuelle effektivitetsgevinster komme forbrugerne til gode. Det er desuden nødvendigt at undersøge, om de begrænsninger, aftalen medfører, er nødvendige for at opnå effektivitetsgevinsterne, og om aftalen udelukker konkurrencen. I betragtning af at aftalen har til formål at yde en yderligere kundekategori en mere omfattende service (herunder levering, hvilket ikke var tilfældet tidligere) under ét varemærke på fælles standardvilkår, kan prisfastsættelsen anses for nødvendig for at fremme salget af det fælles mærke og for at sikre projektets succes og de deraf følgende effektivitetsgevinster. I betragtning af det fragmenterede marked vil aftalen heller ikke udelukke konkurrencen. Det forhold, at der er fire aftaleparter (i stedet for de tre, som ville have været strengt nødvendigt), muliggør øget kapacitet og bidrager samtidig til, at de kan efterkomme efterspørgslen fra en række institutionelle kunder i overensstemmelse med standardvilkårene (dvs. overholdelse af maksimale leveringsfrister). Effektivitetsgevinsterne vil således kunne opveje de begrænsninger, som den mindskede konkurrence mellem parterne medfører, og det er derfor sandsynligt, at aftalen opfylder betingelserne i artikel 101, stk. 3.

| 362. | Fælles internetsalg

  Eksempel 3


  Situation: En række små specialforretninger i en medlemsstat opretter sig en elektronisk webbaseret infrastruktur for salgsfremmende foranstaltninger samt for salg og levering af gave-/frugtkurve. Der findes en række konkurrerende webshops med sammenlignelige og begrænsede markedsandele. De deltagende specialforretninger deler driftsomkostningerne ved webshoppen og investerer i fællesskab i salgsfremstød. Gennem webshoppen, hvor der tilbydes en lang række forskellige typer gavekurve, bestiller (og betaler) kunderne den type gavekurv, de ønsker at få leveret eller afhente i forretningen. Ordren tildeles derpå den specialforretning, som kunden har valgt, eller i mangel af et udtrykkeligt valg den forretning, der er tættest på leveringsadressen, eller som er nemmest for kunden at hente ordren i. Specialforretningerne afholder hver især omkostningerne ved at sammensætte gavekurven og levere den til kunden eller give mulighed for afhentning i forretningen. Forretningen beholder 90 % af slutprisen, som fastsættes af den webbaserede infrastruktur og er ens for alle deltagende specialforretninger, mens de resterende 10 % anvendes til fælles salgsfremstød og driftsomkostningerne ved webshoppen. Bortset fra betalingen af gebyret er der ingen andre begrænsninger for specialforretningernes deltagelse i den webbaserede infrastruktur på hele det nationale område. Desuden kan specialforretninger, der selv har et websted, sælge gave(frugt)kurve på internettet i deres eget navn (hvilket de i visse tilfælde også gør) og dermed stadig konkurrere indbyrdes uden for samarbejdet gennem den webbaserede platform. Kunder, der handler via webshoppen, er sikret levering af frugtkurvene eller afhentning i forretningen samme dag, og de kan også vælge et leverings- eller afhentningstidspunkt, der passer dem.

  Analyse: Hvis det antages, at specialforretningerne er konkurrenter, finder artikel 101, stk. 1, anvendelse, og da aftalen indebærer prisfastsættelse, kan den have et konkurrencebegrænsende formål. Aftalen skal derfor vurderes på grundlag af artikel 101, stk. 3. De specialforretninger, der deltager i samarbejdet, er alle små butikker, og det er klart, at de ikke vil kunne konkurrere på nationalt plan med andre webshopper. Aftalen kan medføre effektivitetsgevinster i form af større valgmuligheder og bedre service og reduktion af søgeomkostningerne, hvilket gavner forbrugerne og sandsynligvis vil opveje aftalens konkurrencebegrænsende virkninger. Da de specialforretninger, der deltager i samarbejdet, fortsat kan sælge deres produkter hver for sig og konkurrere med hinanden, både gennem deres fysiske forretninger og via internettet, kan begrænsningen i form af prisfastsættelse på webshoppen anses for nødvendig for promovering af produktet (fordi forbrugerne, når de handler gennem webshoppen, ikke ønsker at skulle tage stilling til en lang række forskellige priser) og for de deraf følgende effektivitetsgevinster. Da aftalen ikke indeholder andre begrænsninger, opfylder den betingelserne i artikel 101, stk. 3. Da der findes andre større konkurrerende webshopper, og parterne fortsat konkurrerer med hinanden via deres fysiske forretninger eller internettet, vil konkurrencen heller ikke blive udelukket. |
| --- | --- |

362.

Eksempel 3

Situation: En række små specialforretninger i en medlemsstat opretter sig en elektronisk webbaseret infrastruktur for salgsfremmende foranstaltninger samt for salg og levering af gave-/frugtkurve. Der findes en række konkurrerende webshops med sammenlignelige og begrænsede markedsandele. De deltagende specialforretninger deler driftsomkostningerne ved webshoppen og investerer i fællesskab i salgsfremstød. Gennem webshoppen, hvor der tilbydes en lang række forskellige typer gavekurve, bestiller (og betaler) kunderne den type gavekurv, de ønsker at få leveret eller afhente i forretningen. Ordren tildeles derpå den specialforretning, som kunden har valgt, eller i mangel af et udtrykkeligt valg den forretning, der er tættest på leveringsadressen, eller som er nemmest for kunden at hente ordren i. Specialforretningerne afholder hver især omkostningerne ved at sammensætte gavekurven og levere den til kunden eller give mulighed for afhentning i forretningen. Forretningen beholder 90 % af slutprisen, som fastsættes af den webbaserede infrastruktur og er ens for alle deltagende specialforretninger, mens de resterende 10 % anvendes til fælles salgsfremstød og driftsomkostningerne ved webshoppen. Bortset fra betalingen af gebyret er der ingen andre begrænsninger for specialforretningernes deltagelse i den webbaserede infrastruktur på hele det nationale område. Desuden kan specialforretninger, der selv har et websted, sælge gave(frugt)kurve på internettet i deres eget navn (hvilket de i visse tilfælde også gør) og dermed stadig konkurrere indbyrdes uden for samarbejdet gennem den webbaserede platform. Kunder, der handler via webshoppen, er sikret levering af frugtkurvene eller afhentning i forretningen samme dag, og de kan også vælge et leverings- eller afhentningstidspunkt, der passer dem.

Analyse: Hvis det antages, at specialforretningerne er konkurrenter, finder artikel 101, stk. 1, anvendelse, og da aftalen indebærer prisfastsættelse, kan den have et konkurrencebegrænsende formål. Aftalen skal derfor vurderes på grundlag af artikel 101, stk. 3. De specialforretninger, der deltager i samarbejdet, er alle små butikker, og det er klart, at de ikke vil kunne konkurrere på nationalt plan med andre webshopper. Aftalen kan medføre effektivitetsgevinster i form af større valgmuligheder og bedre service og reduktion af søgeomkostningerne, hvilket gavner forbrugerne og sandsynligvis vil opveje aftalens konkurrencebegrænsende virkninger. Da de specialforretninger, der deltager i samarbejdet, fortsat kan sælge deres produkter hver for sig og konkurrere med hinanden, både gennem deres fysiske forretninger og via internettet, kan begrænsningen i form af prisfastsættelse på webshoppen anses for nødvendig for promovering af produktet (fordi forbrugerne, når de handler gennem webshoppen, ikke ønsker at skulle tage stilling til en lang række forskellige priser) og for de deraf følgende effektivitetsgevinster. Da aftalen ikke indeholder andre begrænsninger, opfylder den betingelserne i artikel 101, stk. 3. Da der findes andre større konkurrerende webshopper, og parterne fortsat konkurrerer med hinanden via deres fysiske forretninger eller internettet, vil konkurrencen heller ikke blive udelukket.

| 363. | Joint venture for salg

  Eksempel 4


  Situation: Virksomhed A og B, som hører hjemme i to forskellige medlemsstater, fremstiller cykeldæk. De har tilsammen en markedsandel på 14 % på det EU-dækkende marked for cykeldæk. De beslutter at oprette et (ikke-selvstændigt fungerende) joint venture, som skal afsætte deres dæk til cykelproducenter, og aftaler, at de vil sælge hele deres produktion gennem joint venture-selskabet. Parternes produktions- og transportinfrastruktur forbliver adskilt. Parterne hævder, at aftalen vil medføre betydelige effektivitetsgevinster. Disse gevinster vil fortrinsvis bestå i øgede stordriftsfordele og virksomhedernes mulighed for at efterkomme efterspørgslen fra eksisterende og potentielle nye kunder og for bedre at kunne konkurrere med importerede dæk, som er fremstillet i tredjelande. Joint venture-selskabet forhandler om priserne og fordeler ordrerne til det nærmeste produktionsanlæg, hvorved det rationaliserer transportomkostningerne ved levering til kunden.

  Analyse: Selv om parternes samlede markedsandel er på under 15 %, falder aftalen ind under artikel 101, stk. 1. Den har til formål at begrænse konkurrencen, da den indebærer, at joint venture-selskabet fordeler kunderne og fastsætter priserne. De effektivitetsgevinster, som parterne hævder, at aftalen medfører, skyldes ikke integrering af økonomiske aktiviteter eller fælles investeringer. Joint venture-selskabet vil få et meget begrænset råderum og vil kun tjene som formidler ved fordelingen af ordrerne til produktionsanlæggene. Det er derfor usandsynligt, at eventuelle effektivitetsgevinster vil komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer aftalens konkurrencebegrænsende virkninger. Betingelserne i artikel 101, stk. 3, vil således ikke være opfyldt. |
| --- | --- |

363.

Eksempel 4

Situation: Virksomhed A og B, som hører hjemme i to forskellige medlemsstater, fremstiller cykeldæk. De har tilsammen en markedsandel på 14 % på det EU-dækkende marked for cykeldæk. De beslutter at oprette et (ikke-selvstændigt fungerende) joint venture, som skal afsætte deres dæk til cykelproducenter, og aftaler, at de vil sælge hele deres produktion gennem joint venture-selskabet. Parternes produktions- og transportinfrastruktur forbliver adskilt. Parterne hævder, at aftalen vil medføre betydelige effektivitetsgevinster. Disse gevinster vil fortrinsvis bestå i øgede stordriftsfordele og virksomhedernes mulighed for at efterkomme efterspørgslen fra eksisterende og potentielle nye kunder og for bedre at kunne konkurrere med importerede dæk, som er fremstillet i tredjelande. Joint venture-selskabet forhandler om priserne og fordeler ordrerne til det nærmeste produktionsanlæg, hvorved det rationaliserer transportomkostningerne ved levering til kunden.

Analyse: Selv om parternes samlede markedsandel er på under 15 %, falder aftalen ind under artikel 101, stk. 1. Den har til formål at begrænse konkurrencen, da den indebærer, at joint venture-selskabet fordeler kunderne og fastsætter priserne. De effektivitetsgevinster, som parterne hævder, at aftalen medfører, skyldes ikke integrering af økonomiske aktiviteter eller fælles investeringer. Joint venture-selskabet vil få et meget begrænset råderum og vil kun tjene som formidler ved fordelingen af ordrerne til produktionsanlæggene. Det er derfor usandsynligt, at eventuelle effektivitetsgevinster vil komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer aftalens konkurrencebegrænsende virkninger. Betingelserne i artikel 101, stk. 3, vil således ikke være opfyldt.

| 364. | Mediedistributionsplatform

  Eksempel 5


  Situation: TV-selskab A og TV-selskab B, der begge er aktive på markedet for licens- og reklamefinansieret TV i en medlemsstat, opretter et joint venture med henblik på at lancere en onlineplatform for video-on-demand på det samme nationale marked, hvor forbrugerne mod betaling kan se film eller serier, som er produceret af de to selskaber eller af tredjeparter, der har solgt de relevante rettigheder til audiovisuelle medier til et af dem. TV-selskab A's koncern har en markedsandel på ca. 25 % af markedet for licens- og reklamefinansieret TV, og TV-selskab B har en markedsandel på ca. 15 %. Der er to andre store TV-selskaber med markedsandele på mellem 10 % og 15 % og en række mindre TV-selskaber. Det nationale marked for video-on-demand, hvor joint venture-selskabet hovedsagelig vil være aktivt, er et ungt marked med en generel forventning om en betydelig vækst. Prisen for at se en video vil blive fastsat centralt af joint venture-selskabet, som også vil samordne priserne for erhvervelse af video-on-demand-licenser på markedet i det foregående omsætningsled.

  Analyse: I betragtning af deres andel af det nationale TV-marked og deres rettigheder til et stort bibliotek af audiovisuelle medier vil både A og B hver især kunne lancere en video-on-demand-platform. Derfor er de potentielle konkurrenter på det spirende forbrugermarked for video-on-demand-tjenester. Da aftalen begrænser parternes incitament til selvstændigt at indtræde på markedet, finder artikel 101, stk. 1, anvendelse. Aftalen fjerner desuden priskonkurrencen mellem de to TV-selskaber og indebærer en samordning af prisfastsættelsen for video-on-demand. Som følge heraf har aftalen i princippet et konkurrencebegrænsende formål. Med hensyn til anvendelsen af artikel 101, stk. 3, synes de fordele, der følger af et større udbud af video-on-demand-indhold og af den forenklede navigation i indhold ikke at opveje de negative virkninger for konkurrencen, som vil være mærkbare i betragtning af de pågældende virksomheders aktiviteter og markedsstilling. Endvidere forekommer begrænsningerne ikke nødvendige for at opnå de nævnte effektivitetsgevinster, da disse også kunne opnås med en åben platform og et rent teknisk samarbejde. Aftalen ser således ikke ud til at opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

364.

Eksempel 5

Situation: TV-selskab A og TV-selskab B, der begge er aktive på markedet for licens- og reklamefinansieret TV i en medlemsstat, opretter et joint venture med henblik på at lancere en onlineplatform for video-on-demand på det samme nationale marked, hvor forbrugerne mod betaling kan se film eller serier, som er produceret af de to selskaber eller af tredjeparter, der har solgt de relevante rettigheder til audiovisuelle medier til et af dem. TV-selskab A's koncern har en markedsandel på ca. 25 % af markedet for licens- og reklamefinansieret TV, og TV-selskab B har en markedsandel på ca. 15 %. Der er to andre store TV-selskaber med markedsandele på mellem 10 % og 15 % og en række mindre TV-selskaber. Det nationale marked for video-on-demand, hvor joint venture-selskabet hovedsagelig vil være aktivt, er et ungt marked med en generel forventning om en betydelig vækst. Prisen for at se en video vil blive fastsat centralt af joint venture-selskabet, som også vil samordne priserne for erhvervelse af video-on-demand-licenser på markedet i det foregående omsætningsled.

Analyse: I betragtning af deres andel af det nationale TV-marked og deres rettigheder til et stort bibliotek af audiovisuelle medier vil både A og B hver især kunne lancere en video-on-demand-platform. Derfor er de potentielle konkurrenter på det spirende forbrugermarked for video-on-demand-tjenester. Da aftalen begrænser parternes incitament til selvstændigt at indtræde på markedet, finder artikel 101, stk. 1, anvendelse. Aftalen fjerner desuden priskonkurrencen mellem de to TV-selskaber og indebærer en samordning af prisfastsættelsen for video-on-demand. Som følge heraf har aftalen i princippet et konkurrencebegrænsende formål. Med hensyn til anvendelsen af artikel 101, stk. 3, synes de fordele, der følger af et større udbud af video-on-demand-indhold og af den forenklede navigation i indhold ikke at opveje de negative virkninger for konkurrencen, som vil være mærkbare i betragtning af de pågældende virksomheders aktiviteter og markedsstilling. Endvidere forekommer begrænsningerne ikke nødvendige for at opnå de nævnte effektivitetsgevinster, da disse også kunne opnås med en åben platform og et rent teknisk samarbejde. Aftalen ser således ikke ud til at opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3.

| 365. | Bydende konsortier

  Eksempel 6


  Situation: Virksomhed A og B er to konkurrerende udbydere af specialiserede lægemidler til hospitaler. De beslutter at indgå en konsortieaftale om at afgive fælles bud i en række udbud afholdt af det nationale sundhedsvæsen i en medlemsstat om levering af en række lægemidler fremstillet på basis af plasma til offentlige hospitaler. Kontrakten tildeles til den tilbudsgiver, der har afgivet det økonomisk mest fordelagtige tilbud under hensyntagen til en afvejning mellem pris og kvalitet. Der tildeles navnlig yderligere point, hvis tilbuddet omfatter en række valgfrie produkter. Både virksomhed A og B vil kunne deltage hver for sig i udbuddene på baggrund af de krav, der er fastsat i udbudsreglerne. Faktisk har både virksomhed A og virksomhed B allerede deltaget hver for sig i et af de pågældende udbud, der blev tildelt en anden deltager, idet A's og B's bud lå lavere, hvad angik pris og kvalitet, navnlig på grund af et begrænset udbud af valgfrie produkter. Normalt er der mindst to andre deltagere i de pågældende udbudsprocedurer.

  Analyse: Da virksomhed A og B hver især kan deltage i udbudsprocedurerne alene, kan deres fælles deltagelse begrænse konkurrencen, og artikel 101, stk. 1, finder anvendelse. Aftalen skal derfor vurderes på grundlag af artikel 101, stk. 3. Ud fra resultatet af den tidligere udbudsprocedure, hvor parterne konkurrerede hver for sig, ser det ud til, at et fælles bud ville være mere konkurrencedygtigt end de individuelle bud, hvad angår pris og udbud af produkter, navnlig valgfrie produkter, som er særligt vigtige for den ordregivende myndighed. Konsortieaftalen er nødvendig for, at de involverede parter kan afgive virkelig konkurrencedygtige tilbud i udbudsprocedurerne sammenlignet med de tilbud, de øvrige deltagere afgiver. Det er underforstået, at parterne vil være i stand til at påvise, at det fælles tilbud skaber en betydelig grad af synergi, der kan føre til effektivitetsgevinster — i form af lavere priser og højere kvalitet — hvilket igen vil føre til et mere konkurrencedygtigt tilbud. Konkurrencen i udbudsproceduren udelukkes ikke, da mindst to andre relevante konkurrenter vil kunne deltage på egen hånd i udbudsproceduren. Dette indebærer, at effektivitetsgevinsterne ved det fælles bud kan komme den ordregivende myndighed og i sidste ende forbrugerne til gode. Aftalen ser således ud til at opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

365.

Eksempel 6

Situation: Virksomhed A og B er to konkurrerende udbydere af specialiserede lægemidler til hospitaler. De beslutter at indgå en konsortieaftale om at afgive fælles bud i en række udbud afholdt af det nationale sundhedsvæsen i en medlemsstat om levering af en række lægemidler fremstillet på basis af plasma til offentlige hospitaler. Kontrakten tildeles til den tilbudsgiver, der har afgivet det økonomisk mest fordelagtige tilbud under hensyntagen til en afvejning mellem pris og kvalitet. Der tildeles navnlig yderligere point, hvis tilbuddet omfatter en række valgfrie produkter. Både virksomhed A og B vil kunne deltage hver for sig i udbuddene på baggrund af de krav, der er fastsat i udbudsreglerne. Faktisk har både virksomhed A og virksomhed B allerede deltaget hver for sig i et af de pågældende udbud, der blev tildelt en anden deltager, idet A's og B's bud lå lavere, hvad angik pris og kvalitet, navnlig på grund af et begrænset udbud af valgfrie produkter. Normalt er der mindst to andre deltagere i de pågældende udbudsprocedurer.

Analyse: Da virksomhed A og B hver især kan deltage i udbudsprocedurerne alene, kan deres fælles deltagelse begrænse konkurrencen, og artikel 101, stk. 1, finder anvendelse. Aftalen skal derfor vurderes på grundlag af artikel 101, stk. 3. Ud fra resultatet af den tidligere udbudsprocedure, hvor parterne konkurrerede hver for sig, ser det ud til, at et fælles bud ville være mere konkurrencedygtigt end de individuelle bud, hvad angår pris og udbud af produkter, navnlig valgfrie produkter, som er særligt vigtige for den ordregivende myndighed. Konsortieaftalen er nødvendig for, at de involverede parter kan afgive virkelig konkurrencedygtige tilbud i udbudsprocedurerne sammenlignet med de tilbud, de øvrige deltagere afgiver. Det er underforstået, at parterne vil være i stand til at påvise, at det fælles tilbud skaber en betydelig grad af synergi, der kan føre til effektivitetsgevinster — i form af lavere priser og højere kvalitet — hvilket igen vil føre til et mere konkurrencedygtigt tilbud. Konkurrencen i udbudsproceduren udelukkes ikke, da mindst to andre relevante konkurrenter vil kunne deltage på egen hånd i udbudsproceduren. Dette indebærer, at effektivitetsgevinsterne ved det fælles bud kan komme den ordregivende myndighed og i sidste ende forbrugerne til gode. Aftalen ser således ud til at opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3.

6.   INFORMATIONSUDVEKSLING

6.1.   Indledning

| 366. | Dette kapitel indeholder vejledning om den konkurrencemæssige vurdering af informationsudveksling (227). Informationsudveksling kan antage forskellige former og forekomme i forskellige sammenhænge. |
| --- | --- |

366.

| 367. | Med henblik på dette kapitel omfatter informationsudveksling udveksling af i) rådata og ustruktureret digitalt indhold, der kan kræve behandling, hvis de skal være praktisk anvendelige (rådata), ii) forbehandlede data, der allerede er udarbejdet og valideret, iii) data af enhver art, der er blevet manipuleret med henblik på at tilvejebringe meningsfulde oplysninger, samt iv) andre typer oplysninger, herunder ikke-digitaliseret information. Det omfatter fysisk informationsudveksling og digital datadeling mellem faktiske eller potentielle konkurrenter (228). I dette kapitel omfatter begreberne »information« og »oplysninger« alle de typer data og oplysninger, der er omhandlet i nr. i)-iv). |
| --- | --- |

367.

| 368. | Oplysningerne kan udveksles direkte mellem konkurrenter (i form af udveksling af ensidige oplysninger eller bilateral eller multilateral udveksling af oplysninger) eller indirekte af eller gennem en tredjepart (f.eks. en tjenesteudbyder, en platform, et onlineværktøj eller en algoritme), via et fælles agentur (f.eks. en brancheforening), via et markedsanalyseinstitut, via parternes leverandører eller kunder eller via et websted eller en pressemeddelelse. Udvekslingen kan finde sted mellem virksomheder, der konkurrerer om det samme varemærke (konkurrence mellem produkter af samme mærke), eller mellem virksomheder, der konkurrerer under forskellige varemærker (konkurrence mellem forskellige mærker). Dette kapitel finder anvendelse på direkte og indirekte former for informationsudveksling og informationsudveksling mellem konkurrenter med samme eller forskellige mærker. |
| --- | --- |

368.

| 369. | Informationsudveksling kan finde sted i forbindelse med en anden type horisontal samarbejdsaftale, f.eks. en aftale om fælles indkøb, fælles produktion eller fælles markedsføring. Hvis samarbejdsaftalen ikke i sig selv er omfattet af forbuddet i artikel 101, stk. 1, fordi den har neutrale eller positive virkninger for konkurrencen, er en udveksling af oplysninger, der er accessorisk i forhold til denne aftale, heller ikke omfattet af dette forbud. Dette er tilfældet, hvis udvekslingen af oplysninger er objektivt nødvendig for at gennemføre samarbejdsaftalen og står i et rimeligt forhold til dens mål (se også afsnit 1.2.6) (229). Hvis udvekslingen af oplysninger går ud over, hvad der er nødvendigt for at gennemføre samarbejdsaftalen, eller hvis udvekslingen i sig selv udgør hovedformålet med samarbejdet, skal vurderingen af udvekslingen ske i overensstemmelse med vejledningen i dette kapitel (230). Hvis selve informationsudvekslingen udgør hovedformålet med samarbejdet, vil vejledningen i dette kapitel skulle anvendes til at vurdere, hvorvidt samarbejdet begrænser konkurrencen. Hvis udvekslingen af oplysninger er omfattet af artikel 101, stk. 1, kan den stadig opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

369.

| 370. | Informationsudveksling i forbindelse med en vertikal aftale, hvor der udveksles oplysninger mellem en leverandør og en køber, kan være omfattet af gruppefritagelsen i gruppefritagelsesforordningen for vertikale begrænsninger (231). Dette vil være tilfældet, hvis de udvekslede oplysninger direkte vedrører gennemførelsen af den vertikale aftale mellem disse parter og er nødvendige for at forbedre produktionen eller distributionen af aftalevarerne eller -tjenesterne. |
| --- | --- |

370.

| 371. | Informationsudveksling kan også finde sted i forbindelse med en sammenlægningsproces. I sådanne tilfælde kan udvekslingen, afhængigt af omstændighederne, være omfattet af fusionsforordningen (232). Enhver konkurrencebegrænsende adfærd, der ikke er direkte knyttet til og nødvendig for gennemførelsen af erhvervelsen af kontrol, er fortsat underlagt artikel 101. Denne vurdering skal foretages under hele sammenlægningsprocessen, da det, der er direkte forbundet med og nødvendigt for gennemførelsen af sammenlægningen, kan afhænge af, hvilket stadie processen befinder sig på. |
| --- | --- |

371.

| 372. | Informationsudveksling kan også finde sted i forbindelse med lovgivningsmæssige initiativer. Når virksomheder ved lov eller af offentlige myndigheder tilskyndes til at dele oplysninger med andre virksomheder, eller hvis de har skønsbeføjelser til at beslutte, hvilke oplysninger der skal udveksles med andre virksomheder, finder artikel 101 fortsat anvendelse. I praksis betyder det, at virksomheder, der er underlagt tilsynsmæssige krav, ikke må anvende disse krav som et middel til at tilsidesætte artikel 101. De bør begrænse omfanget af informationsudvekslingen til det, der kræves på grundlag af den gældende forordning, og de kan være nødt til at gennemføre forebyggende foranstaltninger, hvis der udveksles kommercielt følsomme oplysninger.

  En EU-forordning kan f.eks. give mulighed for, at virksomheder udveksler oplysninger for at undgå eller mindske behovet for dyreforsøg eller reducere forskningsudgifter. Sådanne udvekslinger er underlagt anvendelsen af artikel 101. Virksomheder, der deltager i udvekslinger i henhold til en sådan forordning, må derfor ikke dele kommercielt følsomme oplysninger, der afslører deres markedsstrategi, eller tekniske oplysninger, som rækker ud over kravene i forordningen. Virksomhederne kan muligvis reducere hyppigheden af udvekslingen for at gøre oplysningerne mindre kommercielt følsomme. Hvis det er muligt, bør der anvendes aggregerede oplysninger eller intervaller for at undgå udveksling af detaljerede data eller data, der kan henføres til de enkelte virksomheder. Virksomhederne kan også overveje at bruge en uafhængig tredjepartstjenesteudbyder (»en administrator«), som indsamler oplysninger fra flere kilder på baggrund af fortrolighedsaftaler og efterfølgende sammenstiller, kontrollerer og aggregerer dataene for at skabe et sammensat datasæt, der skal deles med deltagerne, hvor det ikke er muligt at henføre identificerbare data til de enkelte virksomheder. |
| --- | --- |

372.

En EU-forordning kan f.eks. give mulighed for, at virksomheder udveksler oplysninger for at undgå eller mindske behovet for dyreforsøg eller reducere forskningsudgifter. Sådanne udvekslinger er underlagt anvendelsen af artikel 101. Virksomheder, der deltager i udvekslinger i henhold til en sådan forordning, må derfor ikke dele kommercielt følsomme oplysninger, der afslører deres markedsstrategi, eller tekniske oplysninger, som rækker ud over kravene i forordningen. Virksomhederne kan muligvis reducere hyppigheden af udvekslingen for at gøre oplysningerne mindre kommercielt følsomme. Hvis det er muligt, bør der anvendes aggregerede oplysninger eller intervaller for at undgå udveksling af detaljerede data eller data, der kan henføres til de enkelte virksomheder. Virksomhederne kan også overveje at bruge en uafhængig tredjepartstjenesteudbyder (»en administrator«), som indsamler oplysninger fra flere kilder på baggrund af fortrolighedsaftaler og efterfølgende sammenstiller, kontrollerer og aggregerer dataene for at skabe et sammensat datasæt, der skal deles med deltagerne, hvor det ikke er muligt at henføre identificerbare data til de enkelte virksomheder.

6.2.   Vurdering efter artikel 101, stk. 1

6.2.1.   Indledning

| 373. | Informationsudveksling er et fælles træk ved mange konkurrenceudsatte markeder, som kan skabe forskellige typer effektivitetsgevinster. Informationsudveksling kan løse problemer vedrørende informationsasymmetri (233) og derved gøre markederne mere effektive. I de seneste år er datadeling blevet mere udbredt som et middel til at kunne sikre informeret beslutningstagning, f.eks. ved hjælp af big data-analyser og maskinindlæringsteknikker (234). Desuden vil virksomhederne muligvis kunne forbedre deres interne effektivitet ved at sammenligne deres præstationer med konkurrenternes bedste praksis. Informationsudveksling kan også bidrage til omkostningsbesparelser for virksomhederne ved at nedbringe deres lagre og muliggøre hurtigere levering af fordærvelige varer til forbrugerne. Informationsudveksling kan sætte virksomhederne i stand til at udvikle nye eller bedre produkter eller tjenester eller til at træne algoritmer på et bredere og mere meningsfuldt grundlag. Desuden kan informationsudveksling direkte komme forbrugerne til gode ved at mindske deres søgeomkostninger og forbedre deres valgmuligheder. |
| --- | --- |

373.

| 374. | Konkurrencens overordnede princip er, at hver virksomhed selvstændigt bestemmer sin økonomiske adfærd på det pågældende marked. Dette princip er ikke til hinder for, at virksomhederne rationelt tilpasser sig deres konkurrenters eksisterende eller forventede adfærd eller normale forhold på markedet. Det udelukker imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, der enten kan påvirke en faktisk eller potentiel konkurrents adfærd på markedet eller over for en sådan konkurrent afsløre den adfærd, som en virksomhed har besluttet at følge eller påtænker at udvise på markedet, når denne kontakt har til formål eller til følge at skabe konkurrencevilkår, der ikke svarer til det pågældende markeds normale vilkår (235). |
| --- | --- |

374.

| 375. | Som anført i punkt 14 er informationsudveksling kun omfattet af artikel 101, stk. 1, hvis den medfører eller indgår i en aftale mellem virksomheder, en samordnet praksis eller en vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder. Begrebet samordnet praksis forudsætter både samordning mellem de berørte virksomheder og en adfærd på markedet, der ligger i forlængelse af denne samordning, samt årsagsforbindelse mellem samordningen og adfærden (236). Hvis udveksling af kommercielt følsomme oplysninger finder sted mellem konkurrenter som led i udarbejdelsen af en konkurrencebegrænsende aftale, er dette tilstrækkeligt bevis for en samordnet praksis i henhold til artikel 101, stk. 1. I den forbindelse er det ikke nødvendigt, at det påvises, at de pågældende konkurrenter formelt har forpligtet sig til at indtage en bestemt adfærd, eller at konkurrenterne i fællesskab fastlægger deres fremtidige adfærd på markedet, eller at konkurrenterne havde en kommerciel interesse i udvekslingen (237). Med henblik på at fastslå ovennævnte årsagsforbindelse foreligger der desuden en afkræftelig formodning om, at virksomheder, som deltager i en samordnet praksis, og som forbliver aktive på markedet, tager hensyn til informationsudvekslingen med deres konkurrenter for at fastlægge deres adfærd på markedet (238). |
| --- | --- |

375.

| 376. | Dette kapitel er opbygget som følger: I afsnit 6.2.2 beskrives de to vigtigste konkurrenceproblemer i forbindelse med informationsudveksling. Afsnit 6.2.3 indeholder vejledning om relevansen af arten af de udvekslede oplysninger med henblik på vurderingen efter artikel 101, stk. 1. Afsnit 6.2.4 indeholder vejledning om relevansen af egenskaberne ved udvekslingen. Afsnit 6.2.5 indeholder vejledning om relevansen af markedets karakteristika. Afsnit 6.2.6 omhandler udveksling af oplysninger, der har et konkurrencebegrænsende formål, og afsnit 6.2.7 omhandler udvekslinger, der har konkurrencebegrænsende virkninger. Afsnit 6.3 indeholder vejledning om anvendelsen af artikel 101, stk. 3, på informationsudveksling, og kapitlet afsluttes med en række eksempler, et flowdiagram med selvevalueringsprocessen og en tabeloversigt over forskellige scenarier for informationsudveksling i afsnit 6.4. |
| --- | --- |

376.

6.2.2.   De vigtigste konkurrenceproblemer i forbindelse med udveksling af kommercielt følsomme oplysninger (239)

6.2.2.1.   Hemmelig samordning

| 377. | Ved at øge gennemsigtigheden mellem konkurrenter på markedet kan udvekslingen af kommercielt følsomme oplysninger lette samordning af virksomhedernes adfærd og resultere i en begrænsning af konkurrencen (240). For det første kan informationsudvekslingen lette den hemmelige samordning, hvis den gør det muligt for en virksomhed på en hvilken som helst måde at meddele sine konkurrenter, hvilken adfærd den finder hensigtsmæssig for konkurrenterne, eller hvilken adfærd virksomheden selv vil udvise som reaktion på de samme konkurrenters adfærd (241). |
| --- | --- |

377.

| 378. | For det andet kan en udveksling af kommercielt følsomme oplysninger i sig selv give virksomhederne mulighed for at nå frem til en fælles forståelse af samordningsbetingelserne, hvilket kan føre til hemmelig samordning på markedet. Udvekslingen kan skabe ensartede forventninger med hensyn til usikkerheden på markedet. På dette grundlag kan virksomhederne så nå frem til en fælles forståelse af deres adfærd på markedet, selv uden en udtrykkelig aftale om samordning (242). |
| --- | --- |

378.

| 379. | For det tredje kan udveksling af kommercielt følsomme oplysninger også anvendes som en metode til at øge den interne stabilitet i en konkurrencebegrænsende aftale eller samordnet praksis. Informationsudveksling kan gøre markedet tilstrækkelig gennemsigtigt til, at de virksomheder, der er involveret i den hemmelige samordning, kan føre kontrol med, om andre virksomheder afviger fra den hemmelige adfærd, så de ved, hvornår og mod hvem de skal træffe modforanstaltninger. Udveksling af oplysninger om både aktuelle og tidligere forhold kan anvendes til en sådan kontrol. Dette kan enten sætte virksomhederne i stand til at nå frem til en hemmelig samordning på markeder, hvor det ellers ikke ville have været muligt, eller det kan gøre den hemmelige samordning, der allerede forekommer på markedet, mere stabil.

  Algoritmer kan f.eks. skabe effektivitetsgevinster. De kan reducere omkostningerne og adgangsbarriererne. Virksomheder kan f.eks. selv anvende algoritmer til at overvåge konkurrenternes priser og som grundlag for deres egen prisfastsættelse. Algoritmer kan dog også anvendes til at overvåge (allerede eksisterende) konkurrencebegrænsende aftaler mellem konkurrenter. Når algoritmer til prisovervågning anvendes som led i hemmelig samordning, kan de øge gennemsigtigheden på markedet, opdage prisafvigelser i realtid og gøre sanktionsmekanismerne mere effektive. Virksomhederne kan også anvende adfærdsmæssige koordineringsalgoritmer til at aftale væsentlige konkurrenceparametre. Algoritmer bliver således et redskab til at lette hemmelig samordning (»collusion by code«). En sådan samordning om væsentlige konkurrenceparametre er typisk et kartel og har derfor et konkurrencebegrænsende formål, uanset markedsvilkårene.


  Behandlingen af prisfastsættelsesalgoritmer i henhold til EU's konkurrencelovgivning er baseret på to vigtige principper.


  For det første, hvis prisfastsættelsesmetoder er ulovlige, når de gennemføres offline, er der en stor sandsynlighed for, at de også vil være ulovlige, når de gennemføres online.


  For det andet kan virksomheder, der er involveret i ulovlig prisfastsættelse, ikke unddrage sig ansvaret med den begrundelse, at deres priser blev fastsat ved hjælp af algoritmer. På samme måde som en arbejdstager eller en ekstern konsulent, der arbejder under en virksomheds »ledelse eller kontrol«, er en algoritme under virksomhedens kontrol, og virksomheden er derfor ansvarlig, selv om dens handlinger var baseret på algoritmer. |
| --- | --- |

379.

Algoritmer kan f.eks. skabe effektivitetsgevinster. De kan reducere omkostningerne og adgangsbarriererne. Virksomheder kan f.eks. selv anvende algoritmer til at overvåge konkurrenternes priser og som grundlag for deres egen prisfastsættelse. Algoritmer kan dog også anvendes til at overvåge (allerede eksisterende) konkurrencebegrænsende aftaler mellem konkurrenter. Når algoritmer til prisovervågning anvendes som led i hemmelig samordning, kan de øge gennemsigtigheden på markedet, opdage prisafvigelser i realtid og gøre sanktionsmekanismerne mere effektive. Virksomhederne kan også anvende adfærdsmæssige koordineringsalgoritmer til at aftale væsentlige konkurrenceparametre. Algoritmer bliver således et redskab til at lette hemmelig samordning (»collusion by code«). En sådan samordning om væsentlige konkurrenceparametre er typisk et kartel og har derfor et konkurrencebegrænsende formål, uanset markedsvilkårene.

Behandlingen af prisfastsættelsesalgoritmer i henhold til EU's konkurrencelovgivning er baseret på to vigtige principper.

For det første, hvis prisfastsættelsesmetoder er ulovlige, når de gennemføres offline, er der en stor sandsynlighed for, at de også vil være ulovlige, når de gennemføres online.

For det andet kan virksomheder, der er involveret i ulovlig prisfastsættelse, ikke unddrage sig ansvaret med den begrundelse, at deres priser blev fastsat ved hjælp af algoritmer. På samme måde som en arbejdstager eller en ekstern konsulent, der arbejder under en virksomheds »ledelse eller kontrol«, er en algoritme under virksomhedens kontrol, og virksomheden er derfor ansvarlig, selv om dens handlinger var baseret på algoritmer.

| 380. | Informationsudveksling kan også anvendes som en metode til at øge den eksterne stabilitet i en konkurrencebegrænsende aftale eller samordnet praksis. Udveksling, der gør markedet tilstrækkelig gennemsigtigt, kan gøre det muligt for virksomheder, som er involveret i hemmelig samordning, at kontrollere, hvor og hvornår andre virksomheder forsøger at komme ind på markedet, og dermed iværksætte målrettede tiltag for at imødegå konkurrencen fra den nytilkomne virksomhed. |
| --- | --- |

380.

6.2.2.2.   Konkurrenceskadelig markedsafskærmning

| 381. | Ud over at lette hemmelig samordning kan informationsudveksling også føre til konkurrenceskadelig afskærmning på det marked, hvor udvekslingen finder sted, eller på et beslægtet marked (243). |
| --- | --- |

381.

| 382. | Afskærmning på det samme marked kan forekomme, når udveksling af kommercielt følsomme oplysninger medfører betydelige konkurrencemæssige ulemper for konkurrenter, der ikke deltager i ordningen, i forhold til de virksomheder, der deltager. Denne type afskærmning er mulig, hvis de pågældende oplysninger er af strategisk betydning for at konkurrere på markedet, og udvekslingen omfatter en væsentlig del af det relevante marked. Dette kan f.eks. være tilfældet med datadelingsinitiativer, hvor de fælles data er af strategisk betydning, omfatter en stor del af markedet, og konkurrenter forhindres i at få adgang (244). |
| --- | --- |

382.

| 383. | Informationsudveksling kan også føre til konkurrenceskadelig afskærmning af tredjepart på et beslægtet marked. F.eks. kan vertikalt integrerede virksomheder, der udveksler oplysninger på et marked i det foregående omsætningsled, opnå markedsstyrke og foretage hemmelig samordning for at hæve prisen for et nøgleinput på et marked i det efterfølgende omsætningsled. De kan derved øge deres konkurrenters omkostninger i det efterfølgende omsætningsled, hvilket kan medføre konkurrenceskadelig afskærmning på markedet i dette led. Desuden kan virksomheder, der anvender ugennemsigtige og diskriminerende betingelser for adgang til fælles oplysninger, indskrænke tredjeparters mulighed for at fornemme tendenserne med hensyn til potentielle nye produkter på beslægtede markeder.

  En række virksomheder, der leverer finansielle tjenesteydelser til forbrugere, kan f.eks. oprette en sammenslutning med en fælles database med kundeoplysninger. Alle sammenslutningens medlemmer bidrager med oplysninger til databasen og har adgang til dataene, hvilket giver dem mulighed for bedre at vurdere risikoen ved at levere finansielle tjenesteydelser til nye kunder. Udveksling af kundeoplysninger gør det lettere for medlemmerne at foretage risikovurderinger af disse kunder. Det kan gøre det lettere at komme ind på markedet og dermed være til gavn for forbrugerne. En sådan database har derfor ikke et konkurrencebegrænsende formål som omhandlet i artikel 101, stk. 1.


  Fælles databaser som beskrevet ovenfor kan imidlertid have en konkurrencebegrænsende virkning afhængigt af de økonomiske forhold på det eller de relevante markeder og af den pågældende databases særlige karakteristika. Disse karakteristika omfatter databasens formål og betingelserne for adgang til og deltagelse i den samt typen af udvekslede oplysninger (f.eks. om de er offentlige eller fortrolige, aggregerede eller detaljerede, tidligere, aktuelle eller fremtidige oplysninger, hvor ofte databasen ajourføres, og oplysningernes relevans for fastsættelse af priser, mængder eller betingelserne for ydelserne). En database, der dækker en betydelig del af det relevante marked, og som andre konkurrenter ikke har adgang til eller har forsinket adgang til, kan skabe informationsasymmetri, hvilket stiller disse andre konkurrenter ringere i forhold til de virksomheder, der deltager i databasen. Retfærdige, objektive, gennemsigtige og ikkediskriminerende adgangskriterier kan mindske konkurrenceproblemerne (245). |
| --- | --- |

383.

En række virksomheder, der leverer finansielle tjenesteydelser til forbrugere, kan f.eks. oprette en sammenslutning med en fælles database med kundeoplysninger. Alle sammenslutningens medlemmer bidrager med oplysninger til databasen og har adgang til dataene, hvilket giver dem mulighed for bedre at vurdere risikoen ved at levere finansielle tjenesteydelser til nye kunder. Udveksling af kundeoplysninger gør det lettere for medlemmerne at foretage risikovurderinger af disse kunder. Det kan gøre det lettere at komme ind på markedet og dermed være til gavn for forbrugerne. En sådan database har derfor ikke et konkurrencebegrænsende formål som omhandlet i artikel 101, stk. 1.

Fælles databaser som beskrevet ovenfor kan imidlertid have en konkurrencebegrænsende virkning afhængigt af de økonomiske forhold på det eller de relevante markeder og af den pågældende databases særlige karakteristika. Disse karakteristika omfatter databasens formål og betingelserne for adgang til og deltagelse i den samt typen af udvekslede oplysninger (f.eks. om de er offentlige eller fortrolige, aggregerede eller detaljerede, tidligere, aktuelle eller fremtidige oplysninger, hvor ofte databasen ajourføres, og oplysningernes relevans for fastsættelse af priser, mængder eller betingelserne for ydelserne). En database, der dækker en betydelig del af det relevante marked, og som andre konkurrenter ikke har adgang til eller har forsinket adgang til, kan skabe informationsasymmetri, hvilket stiller disse andre konkurrenter ringere i forhold til de virksomheder, der deltager i databasen. Retfærdige, objektive, gennemsigtige og ikkediskriminerende adgangskriterier kan mindske konkurrenceproblemerne (245).

6.2.3.   De udvekslede oplysningers art

6.2.3.1.   Kommercielt følsomme oplysninger

| 384. | Artikel 101, stk. 1, finder anvendelse, når en udveksling af kommercielt følsomme oplysninger kan påvirke konkurrenternes forretningsstrategi og derved skabe eller være i stand til at skabe konkurrencevilkår, der ikke svarer til det pågældende markeds normale vilkår i betragtning af produkternes eller de præsterede tjenesteydelsers art, størrelsen og antallet af virksomheder på markedet samt dettes omfang (246). Dette er tilfældet, når udvekslingen af oplysninger fjerner usikkerhedsgraden vedrørende det relevante markeds funktion (247). Artikel 101, stk. 1, finder anvendelse, uanset om de virksomheder, der deltager i udvekslingen, opnår en vis fordel af deres samarbejde. Det vedrører ofte information, som på markeder med effektiv konkurrence, er vigtig for en virksomhed for at fastholde eller forbedre sin konkurrenceevne på markedet eller markederne. |
| --- | --- |

384.

| 385. | Oplysninger om prisfastsættelse betragtes generelt som kommercielt følsomme, men artikel 101, stk. 1, kan også finde anvendelse, hvis udvekslingen ikke har direkte indvirkning på de priser, som slutbrugerne betaler (248). Andre kategorier af potentielt kommercielt følsomme oplysninger omfatter oplysninger om omkostninger, kapacitet, produktion, mængder, markedsandele, kunder, planer om at trænge ind på eller ud af markedet eller om andre vigtige elementer i en virksomheds strategi, som virksomheder, der er aktive på et reelt konkurrencepræget marked, ikke vil have et incitament til at afsløre over for hinanden. Den omstændighed, at de udvekslede oplysninger kan være urigtige eller vildledende i sig selv, fjerner ikke risikoen for, at de kan påvirke konkurrenternes adfærd på markedet (249). |
| --- | --- |

385.

| 386. | Oplysninger, der generelt ikke er kommercielt følsomme, omfatter f.eks. oplysninger vedrørende en erhvervsgrens generelle funktion eller tilstand, offentlig politik eller lovgivning af almen interesse (som f.eks. kan anvendes i PR- eller lobbyinitiativer for erhvervsgrenen), ikkefortrolige tekniske spørgsmål af relevans for erhvervsgrenen generelt, f.eks. standarder eller sundheds- og sikkerhedsspørgsmål, spørgsmål vedrørende generelle, frit tilgængelige teknologier og relaterede spørgsmål, såsom særligt udstyrs karakteristika og egnethed (men ikke en bestemt virksomheds planer for indførelse af bestemt udstyr eller teknologi), generelle muligheder for salgsfremstød, der er relevante for erhvervsgrenen generelt (men ikke en bestemt virksomheds planer). De omfatter også ikkestrategiske uddannelsesmæssige, tekniske eller videnskabelige data, der medfører fordele for forbrugerne, og ikkestrategiske oplysninger, der er nødvendige for at opbygge nye forretningspartnerskaber mellem virksomheder (250). |
| --- | --- |

386.

| 387. | Virksomheder kan have legitime grunde til at informere deres aktionærer, potentielle investorer eller offentligheden om virksomhedens stilling og resultater. Dette ønske om at informere tredjeparter eller offentligheden kan imidlertid ikke bruges til at give konkurrenterne kommercielt følsomme oplysninger, som virksomhederne på et marked med effektiv konkurrence ikke ville videregive til deres konkurrenter. |
| --- | --- |

387.

| 388. | Generelt og under normale konkurrencevilkår har virksomhederne ikke noget incitament til at offentliggøre kommercielt følsomme oplysninger. Hvis de gør dette, kan dette rejse spørgsmål om, hvorvidt det pågældende marked er kendetegnet ved en effektiv konkurrence. Oplysninger, der er blevet gjort offentligt tilgængelige af legitime grunde — og som derfor er blevet let tilgængelige (med hensyn til adgangsomkostninger) for alle konkurrenter og kunder (251) — er normalt ikke kommercielt følsomme (252). |
| --- | --- |

388.

| 389. | Selv om oplysninger er let tilgængelige (f.eks. oplysninger, der offentliggøres af de regulerende myndigheder), kan udveksling af supplerende oplysninger mellem konkurrenter mindske den strategiske usikkerhed på markedet yderligere. Dette kan f.eks. være tilfældet, hvis oplysningerne udveksles i en mindre aggregeret eller mere detaljeret form, eller hvis oplysningerne udveksles hyppigere, end de gøres offentligt tilgængelige, eller når der vedlægges kommentarer til oplysningerne, der kan signalere den ønskede fælles handling over for konkurrenterne. I det tilfælde kan informationsudvekslingen begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

389.

6.2.3.2.   Aggregerede kontra individualiserede oplysninger

| 390. | Hvorvidt oplysningerne er kommercielt følsomme, afhænger af, om de er nyttige for konkurrenterne. Generelt er oplysninger, der indeholder mange detaljer, og som gør det muligt at identificere den eller de virksomheder, der har afgivet dem, mere kommercielt følsomme. Udveksling af individualiserede oplysninger kan gøre det lettere at skabe en fælles forståelse på markedet og fastlægge sanktioneringsstrategier ved at give de samordnende virksomheder mulighed for lettere at udpege en afvigende eller nytilkommen virksomhed. |
| --- | --- |

390.

| 391. | Der vil være mindre sandsynlighed for, at udveksling af aggregerede oplysninger fører til en begrænsning af konkurrencen, hvis det er tilstrækkeligt vanskeligt eller usikkert at henføre oplysninger til bestemte virksomheder, eller hvor dataene aggregeres på tværs af en række forskellige produkter, navnlig hvis produkterne har forskellige egenskaber eller tilhører forskellige markeder. Indsamling og offentliggørelse af aggregerede markedsoplysninger (såsom oplysninger om salg, kapacitet og oplysninger om udgifter til input og komponenter) foretaget af en brancheorganisation eller et markedsanalysebureau kan være en fordel for både konkurrenter og kunder som følge af omkostningsbesparelser og muligheden for at få et klarere samlet billede af den økonomiske situation i en given sektor. En sådan indsamling af oplysninger og offentliggørelse kan give de enkelte konkurrenter mulighed for at træffe mere informerede valg med henblik på effektivt at tilpasse deres individuelle konkurrencestrategi til markedsvilkårene. Mere generelt er det ikke sandsynligt, at udvekslingen af de samlede oplysninger vil få konkurrencebegrænsende virkninger, medmindre den finder sted mellem et relativt lille antal virksomheder med en tilstrækkelig stor markedsandel på det relevante marked (253). Det kan dog ikke udelukkes, at udveksling af samlede oplysninger og data kan lette hemmelig samordning på markeder med bestemte karakteristika.

  F.eks. i tilfælde, hvor virksomheder, der indgår i et meget snævert og stabilt oligopol, udveksler samlede prisoplysninger, kan de, hvis de konstaterer en markedspris under et bestemt niveau, gå ud fra, at en af dem har afveget fra den hemmelige samordning, og de kan tage skridt mod iværksættelse af markedsdækkende modforanstaltninger. Med andre ord er det ikke altid nødvendigt, at virksomhederne i et meget snævert og stabilt oligopol ved, hvem der har afveget, for at holde samordningen stabil. Det kan være tilstrækkeligt at vide, at »en eller anden« har afveget. |
| --- | --- |

391.

F.eks. i tilfælde, hvor virksomheder, der indgår i et meget snævert og stabilt oligopol, udveksler samlede prisoplysninger, kan de, hvis de konstaterer en markedspris under et bestemt niveau, gå ud fra, at en af dem har afveget fra den hemmelige samordning, og de kan tage skridt mod iværksættelse af markedsdækkende modforanstaltninger. Med andre ord er det ikke altid nødvendigt, at virksomhederne i et meget snævert og stabilt oligopol ved, hvem der har afveget, for at holde samordningen stabil. Det kan være tilstrækkeligt at vide, at »en eller anden« har afveget.

| 392. | Afhængigt af omstændighederne kan udvekslingen af rådata være mindre kommercielt følsom end udveksling af data, der allerede er blevet omdannet til meningsfulde oplysninger. Navnlig kan udveksling af rådata være mindre kommercielt følsom, hvis hver part anvender sin egen (ejendomsretligt beskyttede) metode til behandling af rådata. |
| --- | --- |

392.

6.2.3.3.   Oplysningernes alder

| 393. | Inden for mange erhvervsgrene bliver oplysninger relativt hurtigt oplysninger om tidligere forhold og mister dermed deres kommercielt følsomme karakter. Det er usandsynligt, at udveksling af oplysninger om tidligere forhold vil medføre hemmelig samordning, da de ikke giver noget fingerpeg om konkurrenternes planlagte adfærd eller skaber en fælles forståelse på markedet (254). Jo ældre oplysningerne er, desto mindre nyttige vil de være, når det gælder om at afsløre afvigelser i tide, og dermed som et middel til at udvikle en troværdig trussel om hurtige modforanstaltninger (255). Det vil imidlertid kræve en vurdering af oplysningernes relevans fra sag til sag (256). |
| --- | --- |

393.

| 394. | Hvorvidt der er tale om oplysninger om tidligere forhold, afhænger af det respektive markeds karakteristika, hyppigheden af forhandlinger vedrørende køb og salg i den pågældende erhvervsgren, samt hvor gamle de oplysninger, der anvendes af den pågældende erhvervsgren, er i forbindelse med forretningsmæssige beslutninger. Oplysninger kan f.eks. anses for at vedrøre tidligere forhold, hvis de er flere gange ældre end den gennemsnitlige længde på priscyklusserne eller den gennemsnitlige løbetid for kontrakter inden for den pågældende erhvervsgren, hvis sidstnævnte afspejler, hvor hyppigt priserne (gen-)forhandles. På den anden side kan udvekslingen af aktuelle oplysninger få konkurrencebegrænsende virkninger, især hvis udvekslingen har til formål kunstigt at øge gennemsigtigheden over for konkurrenter frem for over for forbrugerne.

  Hvis virksomheder f.eks. typisk bruger data om forbrugernes præferencer (køb eller andre valg) i løbet af det seneste år for at optimere deres strategiske forretningsbeslutninger vedrørende deres mærker, vil oplysninger, der dækker denne periode, generelt være mere kommercielt følsomme end ældre data. I så fald betragtes oplysningerne for det sidste år ikke for at vedrøre tidligere forhold.


  I forbindelse med et stabilt, ukomplekst marked med store adgangsbarrierer kan udveksling af nyere oplysninger mellem nære konkurrenter også føre til hemmelig samordning. F.eks. kan udveksling af detaljerede oplysninger om den seneste tids salg mindske usikkerheden om konkurrenternes fremtidige markedsadfærd og give parterne mulighed for at tilpasse deres egen fremtidige markedsadfærd i overensstemmelse hermed. |
| --- | --- |

394.

Hvis virksomheder f.eks. typisk bruger data om forbrugernes præferencer (køb eller andre valg) i løbet af det seneste år for at optimere deres strategiske forretningsbeslutninger vedrørende deres mærker, vil oplysninger, der dækker denne periode, generelt være mere kommercielt følsomme end ældre data. I så fald betragtes oplysningerne for det sidste år ikke for at vedrøre tidligere forhold.

I forbindelse med et stabilt, ukomplekst marked med store adgangsbarrierer kan udveksling af nyere oplysninger mellem nære konkurrenter også føre til hemmelig samordning. F.eks. kan udveksling af detaljerede oplysninger om den seneste tids salg mindske usikkerheden om konkurrenternes fremtidige markedsadfærd og give parterne mulighed for at tilpasse deres egen fremtidige markedsadfærd i overensstemmelse hermed.

6.2.4.   Arten af udveksling af kommercielt følsomme oplysninger

| 395. | Artikel 101, stk. 1, finder anvendelse på udvekslinger, hvor konkurrenter bilateralt eller multilateralt udveksler kommercielt følsomme oplysninger. Sådanne udvekslinger omfatter datadelingsordninger, hvor to eller flere konkurrenter bidrager med data til en fælles database og får adgang til nogle af eller alle de data, der leveres af andre konkurrenter. Når to eller flere konkurrenter deltager i en udveksling, er det måske ikke nødvendigt præcist at kvalificere udvekslingen som en aftale mellem virksomheder, en vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder eller en form for samordnet praksis (257). Desuden kan en ensidig eller indirekte udveksling af oplysninger under visse omstændigheder også udgøre en samordnet praksis, som er omfattet af artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

395.

6.2.4.1.   Ensidig videregivelse af oplysninger

| 396. | En situation, hvor en virksomhed videregiver kommercielt følsomme oplysninger til en konkurrent efter ønske fra en anden eller med dennes accept, kan udgøre en samordnet praksis, når denne konkurrent handler på grundlag af en sådan videregivelse, og forudsat at der er en årsagsforbindelse mellem videregivelsen og konkurrentens efterfølgende adfærd på markedet (258). Når en virksomhed alene videregiver kommercielt følsomme oplysninger til sine konkurrenter, mindsker dette den strategiske usikkerhed med hensyn til, hvordan markedet fremover vil fungere for disse konkurrenter, og øger sandsynligheden for at begrænse konkurrencen og den hemmelige adfærd, medmindre konkurrenterne offentligt tager afstand fra videregivelsen (259). Ensidig videregivelse kan f.eks. ske via (chat-)meddelelser, e-mails, telefonopkald, input i et fælles algoritmisk værktøj, møder osv. Det er irrelevant, om kun én virksomhed ensidigt videregiver kommercielt følsomme oplysninger, eller om alle de deltagende virksomheder videregiver sådanne oplysninger. |
| --- | --- |

396.

| 397. | Når en virksomhed modtager kommercielt følsomme oplysninger fra en konkurrent på et møde eller ved anden kontakt, formodes den at tage hensyn til sådanne oplysninger og tilpasse sin adfærd på markedet i overensstemmelse hermed, medmindre den offentligt tager afstand (f.eks. ved at svare med en klar erklæring om, at den ikke ønsker at modtage sådanne oplysninger (260)) eller indberetter det til de administrative myndigheder.

  F.eks. vil deltagelse i et møde (261), hvor en virksomhed underretter konkurrenterne om sine planlagte priser – uden at disse konkurrenter offentligt tager afstand – sandsynligvis være omfattet af artikel 101, stk. 1, selv om der ikke foreligger en udtrykkelig aftale om prisforhøjelser (262). På samme måde vil indførelsen af en prisfastsættelsesregel i et fælles algoritmesystem (f.eks. en regel om at matche den laveste pris på en bestemt onlineplatform +5 % eller matche prisen hos en bestemt konkurrent -5 %) sandsynligvis falde ind under artikel 101, stk. 1, selv hvis der ikke foreligger en udtrykkelig aftale om at ensrette de fremtidige priser.


  Hvis én virksomhed sender en e-mail til andre virksomheders medarbejderes personlige e-mailadresser, er det på den anden side ikke i sig selv et fingerpeg om, at modtagerne burde have haft kendskab til meddelelsens indhold (263). Den kan, henset til andre objektive og samstemmende indicier, begrunde den formodning, at modtagerne havde
  kendskab til indholdet og har taget oplysningerne i betragtning, men disse modtagere skal stadig have haft muligheden for at modbevise dette (264). |
| --- | --- |

397.

F.eks. vil deltagelse i et møde (261), hvor en virksomhed underretter konkurrenterne om sine planlagte priser – uden at disse konkurrenter offentligt tager afstand – sandsynligvis være omfattet af artikel 101, stk. 1, selv om der ikke foreligger en udtrykkelig aftale om prisforhøjelser (262). På samme måde vil indførelsen af en prisfastsættelsesregel i et fælles algoritmesystem (f.eks. en regel om at matche den laveste pris på en bestemt onlineplatform +5 % eller matche prisen hos en bestemt konkurrent -5 %) sandsynligvis falde ind under artikel 101, stk. 1, selv hvis der ikke foreligger en udtrykkelig aftale om at ensrette de fremtidige priser.

Hvis én virksomhed sender en e-mail til andre virksomheders medarbejderes personlige e-mailadresser, er det på den anden side ikke i sig selv et fingerpeg om, at modtagerne burde have haft kendskab til meddelelsens indhold (263). Den kan, henset til andre objektive og samstemmende indicier, begrunde den formodning, at modtagerne havde
  kendskab til indholdet og har taget oplysningerne i betragtning, men disse modtagere skal stadig have haft muligheden for at modbevise dette (264).

| 398. | Den omstændighed, at en virksomhed videregiver kommercielt følsomme oplysninger gennem en offentlig bekendtgørelse (f.eks. via et opslag på et offentligt tilgængeligt websted, en erklæring ved et offentligt arrangement eller i en avis) udelukker ikke i sig selv, at meddelelsen kan udgøre en samordnet praksis som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Offentliggørelse kan i visse tilfælde være en del af en kommunikationskanal mellem konkurrenter med henblik på at signalere fremtidige hensigter om at optræde på markedet på en bestemt måde eller skabe et knudepunkt for samordning mellem konkurrenter og kan dermed falde ind under artikel 101, stk. 1. Desuden vil det forhold, at deltagerne i informationsudvekslingen tidligere har offentliggjort den samme type oplysninger (f.eks. i en avis eller på deres offentlige websted), ikke indebære, at en senere informationsudveksling, som ikke er offentlig, ikke begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1 (265).

  Et typisk eksempel på ensidig offentliggørelse af oplysninger er, at ejere af benzinstationer reklamerer for deres aktuelle detailpriser (eller f.eks. supermarkeders annoncering af varernes priser). Hvis der ikke foreligger en konkurrencebegrænsende aftale eller samordnet praksis, gavner denne annoncering forbrugerne, da den hjælper dem med at sammenligne benzinstationernes priser, før de tanker bilen (eller sammenligne supermarkeder, før man beslutter, hvor man skal handle), også selv om det gør det muligt for konkurrerende benzinstationer at få kendskab til deres nærmeste konkurrenters priser.


  Andre former for ensidig offentliggørelse kan omfatte meddelelser, der kan være tegn på eventuel konkurrencebegrænsende samordnet praksis.


  Det kan f.eks. være offentlighedens viden i en given sektor om, at leveringsomkostningerne stiger. På offentlige møder, såsom møder med den respektive brancheforening, kan fænomenet blive nævnt af deltagerne. Selv om konkurrenterne kan henvise til stigende leveringsomkostninger — da de er offentligt kendt — må de ikke offentligt reklamere med deres individuelle reaktion på disse stigende omkostninger, da det mindsker usikkerheden med hensyn til deres adfærd på markedet (266). Det samme ræsonnement gælder, når virksomhedsrepræsentanter kommenterer markedshændelser gennem ensidige offentlige meddelelser og offentliggør deres strategier for, hvordan de skal reagere på ændrede markedsvilkår. Virksomheder skal uafhængigt tage stilling til den politik, de agter at føre på det fælles marked. Dette betyder, at hver enkelt konkurrent uafhængigt skal beslutte, hvad dens svar på de stigende leveringsomkostninger skal være. |
| --- | --- |

398.

Et typisk eksempel på ensidig offentliggørelse af oplysninger er, at ejere af benzinstationer reklamerer for deres aktuelle detailpriser (eller f.eks. supermarkeders annoncering af varernes priser). Hvis der ikke foreligger en konkurrencebegrænsende aftale eller samordnet praksis, gavner denne annoncering forbrugerne, da den hjælper dem med at sammenligne benzinstationernes priser, før de tanker bilen (eller sammenligne supermarkeder, før man beslutter, hvor man skal handle), også selv om det gør det muligt for konkurrerende benzinstationer at få kendskab til deres nærmeste konkurrenters priser.

Andre former for ensidig offentliggørelse kan omfatte meddelelser, der kan være tegn på eventuel konkurrencebegrænsende samordnet praksis.

Det kan f.eks. være offentlighedens viden i en given sektor om, at leveringsomkostningerne stiger. På offentlige møder, såsom møder med den respektive brancheforening, kan fænomenet blive nævnt af deltagerne. Selv om konkurrenterne kan henvise til stigende leveringsomkostninger — da de er offentligt kendt — må de ikke offentligt reklamere med deres individuelle reaktion på disse stigende omkostninger, da det mindsker usikkerheden med hensyn til deres adfærd på markedet (266). Det samme ræsonnement gælder, når virksomhedsrepræsentanter kommenterer markedshændelser gennem ensidige offentlige meddelelser og offentliggør deres strategier for, hvordan de skal reagere på ændrede markedsvilkår. Virksomheder skal uafhængigt tage stilling til den politik, de agter at føre på det fælles marked. Dette betyder, at hver enkelt konkurrent uafhængigt skal beslutte, hvad dens svar på de stigende leveringsomkostninger skal være.

| 399. | Der skelnes også mellem på den ene side konkurrenter, der indhenter oplysninger uafhængigt eller drøfter fremtidige priser med kunder eller tredjeparter, og på den anden side konkurrenter, der drøfter faktorer for prisfastsættelse med andre konkurrenter, inden de fastsætter deres egne priser (267). |
| --- | --- |

399.

| 400. | Som forklaret i punkt 425 kan offentliggørelse af visse oplysninger hjælpe kunderne med at træffe informerede købsvalg. Disse effektivitetsgevinster er imidlertid mindre sandsynlige, hvis oplysningerne vedrører fremtidige hensigter. Det kan være mindre sandsynligt, at offentlige oplysninger skaber effektivitetsgevinster, hvis de vedrører parametre, der måske ikke bliver til virkelighed, og de ikke forpligter virksomheden over for sine kunder (268).

  F.eks. vil en ensidig offentlig meddelelse, hvori der henvises til hensigter om fremtidige priser (i modsætning til at meddele en konkret beslutning om at ændre priserne fra en bestemt dato i nær fremtid), ikke forpligte den pågældende virksomhed over for sine kunder, men kan sende signaler om en virksomheds påtænkte strategi på markedet til dens konkurrenter. Dette vil navnlig være tilfældet, hvis oplysningerne ikke er tilstrækkeligt specifikke. Sådanne meddelelser skaber derfor generelt ikke fordele for forbrugerne, og de kan fremme hemmelig samordning.


  Ensidige offentlige bekendtgørelser kan give et fingerpeg om, at der foreligger en underliggende konkurrencebegrænsende aftale eller samordnet praksis. På et marked, hvor der kun er få konkurrenter, og hvor adgangsbarriererne er høje, kan virksomheder, der løbende offentliggør oplysninger uden åbenbare fordele for forbrugerne (f.eks. oplysninger om FoU-omkostninger, omkostninger til tilpasning til miljøkrav osv.), f.eks. begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Ensidige offentlige bekendtgørelser kan bruges til at gennemføre eller overvåge deres hemmelige aftaler. Spørgsmålet om, hvorvidt der rent faktisk er konstateret en sådan begrænsning, afhænger af alle de faktiske omstændigheder i den konkrete sag. |
| --- | --- |

400.

F.eks. vil en ensidig offentlig meddelelse, hvori der henvises til hensigter om fremtidige priser (i modsætning til at meddele en konkret beslutning om at ændre priserne fra en bestemt dato i nær fremtid), ikke forpligte den pågældende virksomhed over for sine kunder, men kan sende signaler om en virksomheds påtænkte strategi på markedet til dens konkurrenter. Dette vil navnlig være tilfældet, hvis oplysningerne ikke er tilstrækkeligt specifikke. Sådanne meddelelser skaber derfor generelt ikke fordele for forbrugerne, og de kan fremme hemmelig samordning.

Ensidige offentlige bekendtgørelser kan give et fingerpeg om, at der foreligger en underliggende konkurrencebegrænsende aftale eller samordnet praksis. På et marked, hvor der kun er få konkurrenter, og hvor adgangsbarriererne er høje, kan virksomheder, der løbende offentliggør oplysninger uden åbenbare fordele for forbrugerne (f.eks. oplysninger om FoU-omkostninger, omkostninger til tilpasning til miljøkrav osv.), f.eks. begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Ensidige offentlige bekendtgørelser kan bruges til at gennemføre eller overvåge deres hemmelige aftaler. Spørgsmålet om, hvorvidt der rent faktisk er konstateret en sådan begrænsning, afhænger af alle de faktiske omstændigheder i den konkrete sag.

6.2.4.2.   Indirekte informationsudveksling

| 401. | Udveksling af kommercielt følsomme oplysninger mellem konkurrenter kan finde sted via en tredjepart, såsom en tredjepartstjenesteudbyder (herunder en platformsoperatør eller en udbyder af optimeringsværktøjer), et fælles agentur (f.eks. en brancheforening) en leverandør eller kunde (269) eller en fælles algoritme (tilsammen benævnt »tredjepart«). Som i forbindelse med direkte informationsudveksling kan en indirekte udveksling også mindske usikkerheden om konkurrenternes adfærd og dermed føre til hemmelig samordning på markedet. Den hemmelige samordning i sådanne tilfælde gøres enten lettere eller gennemføres via tredjeparten. Afhængigt af sagens faktiske omstændigheder kan de deltagende konkurrenter og tredjeparten alle drages til ansvar for en sådan samordning. Forbuddet i artikel 101, stk. 1, er ikke udelukkende rettet mod parter i aftaler eller samordnet praksis, der er aktive på de markeder, der berøres af disse aftaler eller former for samordnet praksis (270). |
| --- | --- |

401.

| 402. | Hvis der udveksles kommercielt følsomme oplysninger indirekte, kræves der en individuel analyse af hver deltagers rolle for at fastslå, om udvekslingen udgør en konkurrencebegrænsende aftale eller samordnet praksis, og hvem der bærer ansvaret for samordningen. Denne vurdering skal navnlig tage hensyn til det kendskab, som dem, der har givet oplysningerne, eller modtagerne af oplysningerne, har til udvekslingen mellem andre modtagere af oplysninger, eller personer, der har givet oplysninger, og tredjeparten.

  Der kan være tale om forskellige scenarier:


  Visse indirekte informationsudvekslinger betegnes som »hub and spoke«-ordninger. F.eks. kan en producent eller leverandør fungere som knudepunkt for videregivelse af oplysninger til flere distributører eller detailhandlere, eller en distributør eller detailhandler kan fungere som knudepunkt for videregivelse af oplysninger til flere producenter eller leverandører. En onlineplatform kan også fungere som et knudepunkt, hvor den letter, koordinerer eller gennemfører udveksling af oplysninger mellem erhvervsbrugere af platformen, f.eks. for at sikre bestemte margener eller prisniveauer. Desuden kan platforme anvendes til at indføre tekniske foranstaltninger, som forhindrer brugerne af platformen i at tilbyde lavere priser eller andre fordele til slutkunderne.


  Oplysninger kan også udveksles indirekte via en fælles optimeringsalgoritme, der træffer kommercielle beslutninger baseret på kommercielt følsomme datafeeds fra konkurrenter. Selv om det er lovligt at forsyne algoritmisk software med offentligt tilgængelige data, kan aggregeringen af kommercielt følsomme oplysninger i et prisfastsættelsesværktøj, der tilbydes af et enkelt IT-firma, som forskellige konkurrenter har adgang til, udgøre horisontal samordning. |
| --- | --- |

402.

Der kan være tale om forskellige scenarier:

Visse indirekte informationsudvekslinger betegnes som »hub and spoke«-ordninger. F.eks. kan en producent eller leverandør fungere som knudepunkt for videregivelse af oplysninger til flere distributører eller detailhandlere, eller en distributør eller detailhandler kan fungere som knudepunkt for videregivelse af oplysninger til flere producenter eller leverandører. En onlineplatform kan også fungere som et knudepunkt, hvor den letter, koordinerer eller gennemfører udveksling af oplysninger mellem erhvervsbrugere af platformen, f.eks. for at sikre bestemte margener eller prisniveauer. Desuden kan platforme anvendes til at indføre tekniske foranstaltninger, som forhindrer brugerne af platformen i at tilbyde lavere priser eller andre fordele til slutkunderne.

Oplysninger kan også udveksles indirekte via en fælles optimeringsalgoritme, der træffer kommercielle beslutninger baseret på kommercielt følsomme datafeeds fra konkurrenter. Selv om det er lovligt at forsyne algoritmisk software med offentligt tilgængelige data, kan aggregeringen af kommercielt følsomme oplysninger i et prisfastsættelsesværktøj, der tilbydes af et enkelt IT-firma, som forskellige konkurrenter har adgang til, udgøre horisontal samordning.

| 403. | Konkurrenter, der udveksler kommercielt følsomme oplysninger indirekte (via en tredjepart), kan gøre sig skyldige i en overtrædelse af artikel 101. Dette vil være tilfældet, når den virksomhed, der deler de kommercielt følsomme oplysninger, udtrykkeligt eller stiltiende aftaler med tredjeparten, at tredjeparten kan dele de pågældende oplysninger med virksomhedens konkurrenter, eller hvis denne virksomhed via tredjeparten havde til hensigt at videregive kommercielt følsomme oplysninger til sine konkurrenter. Dette kan også være tilfældet, når den virksomhed, der deler de kommercielt følsomme oplysninger, med rimelighed kunne forudse, at tredjeparten ville dele oplysningerne med virksomhedens konkurrenter, og den var indstillet på at løbe den dermed forbundne risiko (271). Den konkurrent, der modtager de kommercielt følsomme oplysninger, vil ligeledes deltage i overtrædelsen og være ansvarlig herfor, hvis den havde kendskab til de konkurrencebegrænsende mål, som den virksomhed, der deler oplysningerne, og tredjemand forfølger, og havde til hensigt at bidrage til disse mål ved sin egen adfærd. På den anden side vil den virksomhed, der deler oplysningerne, ikke gøre sig skyldig i en overtrædelse, hvis tredjeparten indhenter den virksomheds kommercielt følsomme oplysninger og uden at underrette virksomheden videregiver oplysningerne til virksomhedens konkurrenter, eller hvis virksomheden ikke med rimelighed kunne forudse, at oplysningerne ville blive videregivet (272). |
| --- | --- |

403.

| 404. | På samme måde kan en tredjepart, der videregiver kommercielt følsomme oplysninger om virksomheder, også drages til ansvar for en sådan overtrædelse, hvis den har til hensigt, ved sin egen adfærd, at bidrage til de fælles mål, der forfølges af parterne i udvekslingen, og havde kendskab til de andre virksomheders planlagte eller faktiske adfærd, som havde samme konkurrencebegrænsende formål, eller at den med rimelighed kunne have forudset den, og at den var indstillet på at løbe risikoen (273). |
| --- | --- |

404.

6.2.4.3.   Hyppigheden af udveksling af kommercielt følsomme oplysninger

| 405. | Hyppig informationsudveksling, der gør det lettere at skabe en bedre fælles forståelse af markedet og at føre kontrol med afvigelser, øger risikoen for hemmelig samordning. På ustabile markeder kan det i højere grad end på stabile markeder være nødvendigt at foretage informationsudveksling hyppigere for at lette hemmelig samordning. På markeder med langsigtede kontrakter (der er kendetegnet ved sjældne salgs- og købsforhandlinger) er en mindre hyppig udveksling af oplysninger generelt tilstrækkelig til, at der kan foretages hemmelig samordning. En mere uregelmæssig udveksling vil derimod næppe være tilstrækkelig til, at der kan foretages hemmelig samordning på markeder med kortfristede kontrakter, hvor der ofte sker genforhandling (274). Den hyppighed, hvormed oplysninger skal udveksles for at lette hemmelig samordning, afhænger generelt også af oplysningernes art, alder og aggregeringsgrad (275). Som følge af realtidsdatas voksende betydning for virksomhedernes beslutninger er den største konkurrencefordel opnået gennem automatiseret udveksling af information i realtid. Hvad der udgør hyppig eller ikke hyppig udveksling af oplysninger afhænger af omstændighederne og det pågældende marked (276). |
| --- | --- |

405.

6.2.4.4.   Foranstaltninger til at mindske risikoen for overtrædelser af konkurrencereglerne

| 406. | Virksomheder, der ønsker (eller har behov for) at udveksle kommercielt følsomme oplysninger, opfordres til at gennemføre foranstaltninger for at begrænse adgangen til oplysningerne eller kontrollere, hvordan de anvendes (277). Virksomhederne bør også overveje at begrænse udvekslingen til det, der er nødvendigt for det tilsigtede formål. |
| --- | --- |

406.

| 407. | Virksomhederne kan f.eks. benytte »clean teams« eller administratorer til at modtage og behandle oplysninger. Begrebet »clean team« refererer overordnet set til en begrænset gruppe af personer i en virksomhed, som ikke er involveret i virksomhedens forretningsaktiviteter, og som er bundet af strenge fortrolighedsprotokoller hvad angår kommercielt følsomme oplysninger (278). En administrator er en uafhængig tredjepart, der leverer tjenesteydelser til virksomheden. Et clean team eller en administrator kan også anvendes til gennemførelse af andre former for horisontale samarbejdsaftaler for at sikre, at de oplysninger, der stilles til rådighed med henblik på et sådant samarbejde, udelukkende gives på grundlag af need-to-know-princippet og videregives samlet. |
| --- | --- |

407.

| 408. | Deltagere i en gensidig datadelingsaftale såsom et datalager bør i princippet kun have adgang til deres egne oplysninger og andre deltageres endelige, samlede oplysninger. Tekniske og praktiske foranstaltninger kan sikre, at en deltager ikke selv kan indhente kommercielt følsomme oplysninger fra andre deltagere. Varetagelsen af administrationen af et datalager kan overdrages til en administrator, der er underlagt strenge fortrolighedsregler for så vidt angår de oplysninger, der modtages fra deltagerne i datalageret. Virksomheder, der administrerer datalageret, bør også sikre, at der kun indsamles oplysninger, som er nødvendige for gennemførelsen af det legitime formål med datalageret. |
| --- | --- |

408.

| 409. | Virksomhederne kan træffe yderligere foranstaltninger for at mindske risikoen for, at kommercielt følsomme oplysninger udveksles i forbindelse med kontakt med (potentielle) konkurrenter. Forud for planlagt kontakt bør virksomhederne nøje gennemgå dagsordenen for og formålet med mødet eller opfordre til, at potentielle risici i forbindelse med udveksling af kommercielt følsomme oplysninger afdækkes på forhånd, og at der træffes passende foranstaltninger for at undgå dem. Virksomhederne kan også beslutte at deltage i møder eller opkald ledsaget af en advokat med speciale i konkurrenceret. Deltagerne bør holde sig til dagsordenen, og hvis der videregives eller udveksles kommercielt følsomme oplysninger, bør de gøre indsigelse, sikre, at deres indsigelser optages i mødereferatet eller indkaldelsen, og offentligt tage afstand, hvis udvekslingen af oplysninger finder sted på trods af deres indvendinger (jf. punkt 410). Ved at sikre, at der udarbejdes og rundsendes nøjagtige referater umiddelbart efter hver kontakt, kan virksomhederne hurtigt konstatere, om kommercielt følsomme oplysninger er blevet udvekslet utilsigtet, og straks gøre indsigelse mod referatet. |
| --- | --- |

409.

| 410. | Under kontakten kan en virksomhed offentligt tage afstand fra enhver konkurrencebegrænsende udveksling af kommercielt følsomme oplysninger ved at gøre sin modstand klar over for de øvrige deltagere i udvekslingen. Med henblik på at fastslå, om en virksomhed rent faktisk har taget afstand, er det afgørende, at de øvrige deltagere i udvekslingen har forstået, hvad den pågældende virksomhed har til hensigt. F.eks. kan en virksomhed, der ønsker at tage afstand, straks og udtrykkeligt erklære, at den ikke kan deltage i drøftelserne om det pågældende emne, og anmode om, at der straks skiftes emne. Hvis indsigelsen og anmodningen ikke efterkommes, bør virksomheden straks forlade mødet eller opkaldet på en sådan måde, at alle tilstedeværende er klar over, hvorfor den gør det. Virksomhederne bør sikre, at det registreres i eventuelle fælles mødereferater, at de har gjort indsigelse og forladt mødet, eller, hvis der ikke findes et sådant referat, registrere det i deres egne notater fra mødet. |
| --- | --- |

410.

| 411. | Virksomhederne kan også træffe foranstaltninger til at begrænse risikoen for, at kommercielt følsomme oplysninger offentliggøres (jf. punkt 398). Før virksomhederne videregiver kommercielt følsomme oplysninger, skal de kontrollere, om oplysningerne virkelig tjener det tilsigtede legitime formål, og om oplysningernes detaljeringsgrad er påkrævet til dette formål. Offentliggørelse af kommercielt følsomme oplysninger om planlagt adfærd vedrørende priser og mængder mindsker den strategiske usikkerhed på markedet og kan føre til hemmelig samordning. Aggregerede og historiske oplysninger er generelt mindre strategiske. Alle strategiske oplysninger, der videregives, bør også være begrænset til selve virksomheden og ikke omhandle sektoren eller erhvervsgrenen. Virksomheder bør navnlig undgå offentlige meddelelser om strategiske skridt, der afhænger af deres (potentielle) konkurrenters handlinger. Afhængigt af sammenhængen kan virksomheder, hvis konkurrenter kommer med offentlige bekendtgørelser, som afslører kommercielt følsomme oplysninger, begrænse risikoen for overtrædelse af konkurrencelovgivningen ved offentligt at tage afstand fra eller indberette bekendtgørelserne til de offentlige myndigheder.

  F.eks. konkurrerer tre virksomheder A B og C på et bestemt detailmarked og står over for stigende omkostninger. Virksomhed A bør ikke gå ud og sige offentligt, at så længe B og C også vælter disse stigende omkostninger over på forbrugerne, vil sektoren fortsat være rentabel. Den bør heller ikke sige, at det er ønskeligt, at B og C overvælter disse omkostninger. Tilsvarende bør A ikke offentligt meddele, at den ikke vil være i stand til at undgå at vælte disse stigende omkostninger over på forbrugerne, da B og C har til hensigt at gøre det samme. |
| --- | --- |

411.

F.eks. konkurrerer tre virksomheder A B og C på et bestemt detailmarked og står over for stigende omkostninger. Virksomhed A bør ikke gå ud og sige offentligt, at så længe B og C også vælter disse stigende omkostninger over på forbrugerne, vil sektoren fortsat være rentabel. Den bør heller ikke sige, at det er ønskeligt, at B og C overvælter disse omkostninger. Tilsvarende bør A ikke offentligt meddele, at den ikke vil være i stand til at undgå at vælte disse stigende omkostninger over på forbrugerne, da B og C har til hensigt at gøre det samme.

6.2.5.   Markedskarakteristika

| 412. | Sandsynligheden for, at en informationsudveksling vil føre til hemmelig samordning eller afskærmning, afhænger af markedets karakteristika. Selve informationsudvekslingen kan også påvirke disse markedskarakteristika. Relevante markedskarakteristika i denne henseende omfatter bl.a. graden af gennemsigtighed på et marked, antallet af virksomheder, der er aktive på markedet (markedskoncentration), forekomsten af adgangsbarrierer, hvorvidt de pågældende produkter eller tjenester er ensartede ved udvekslingen, hvorvidt de involverede virksomheder er ensartede samt stabilitet i forhold til udbuds- og efterspørgselsforholdene på markedet (279).

  Følgende liste over relevante markedskarakteristika er ikke udtømmende, da andre markedskarakteristika også kan være relevante for vurderingen af bestemte informationsudvekslinger.


  Gennemsigtighed: Jo mere gennemsigtigt et marked er, desto mindre usikkerhed er der om konkurrencen, hvilket gør yderligere udvekslinger så meget desto mere problematiske (280).

  Markedskoncentration: Det er lettere at nå frem til en fælles forståelse af samordningsbetingelser og kontrollere afvigelserne på markeder, hvor der kun er få konkurrenter til stede. Hvis et marked er stærkt koncentreret, kan udveksling af visse oplysninger, alt efter navnlig hvilken type oplysninger der udveksles, give virksomhederne kendskab til deres konkurrenters placering på markedet og deres forretningsstrategi og dermed fordreje den rivalisering, der finder sted på markedet, og øge sandsynligheden for samordning eller lette en sådan samordning. Hvis markedet omvendt er opsplittet, kan informationsudveksling blandt konkurrenter have en neutral eller positiv virkning på markedets konkurrencemæssige karakter (281).

  Adgangsbarrierer: Tilstedeværelsen af adgangsbarrierer gør det vanskeligere for andre at omgå den hemmelige samordning ved at trænge ind på markedet og underbyde de deltagende etablerede virksomheder på markedet. Adgangsbarrierer gør det derfor mere sandsynligt, at en hemmelig samordning på markedet er praktisk mulig og holdbar.


  Markedets kompleksitet: Når virksomheder har lignende omkostninger, kunder, markedsandele, produktsortiment, kapacitet osv., er der større sandsynlighed for, at de kan nå frem til en fælles forståelse af samordningsbetingelserne, fordi de har samme incitamenter. På samme måde kan det være lettere at foretage hemmelig samordning af prisen på et enkelt ensartet produkt end på en lang række priser på et marked med mange differentierede produkter, selv om den tekniske udvikling, såsom brugen af prissporingsværktøjer, også kan lette hemmelig samordning for differentierede produkter.


  Markedsstabilitet: Der er også størst sandsynlighed for hemmelig samordning, når udbuds- og efterspørgselsbetingelserne på markedet er forholdsvis stabile. Svingende efterspørgsel, en betydelig intern vækst hos nogle virksomheder på markedet eller hyppig indtræden af nye virksomheder på markedet kan være tegn på, at markedet ikke er tilstrækkelig stabilt til, at en samordning er sandsynlig (282), eller kan kræve hyppigere udvekslinger for at have en indvirkning på konkurrencen. |
| --- | --- |

412.

Følgende liste over relevante markedskarakteristika er ikke udtømmende, da andre markedskarakteristika også kan være relevante for vurderingen af bestemte informationsudvekslinger.

Gennemsigtighed: Jo mere gennemsigtigt et marked er, desto mindre usikkerhed er der om konkurrencen, hvilket gør yderligere udvekslinger så meget desto mere problematiske (280).

Markedskoncentration: Det er lettere at nå frem til en fælles forståelse af samordningsbetingelser og kontrollere afvigelserne på markeder, hvor der kun er få konkurrenter til stede. Hvis et marked er stærkt koncentreret, kan udveksling af visse oplysninger, alt efter navnlig hvilken type oplysninger der udveksles, give virksomhederne kendskab til deres konkurrenters placering på markedet og deres forretningsstrategi og dermed fordreje den rivalisering, der finder sted på markedet, og øge sandsynligheden for samordning eller lette en sådan samordning. Hvis markedet omvendt er opsplittet, kan informationsudveksling blandt konkurrenter have en neutral eller positiv virkning på markedets konkurrencemæssige karakter (281).

Adgangsbarrierer: Tilstedeværelsen af adgangsbarrierer gør det vanskeligere for andre at omgå den hemmelige samordning ved at trænge ind på markedet og underbyde de deltagende etablerede virksomheder på markedet. Adgangsbarrierer gør det derfor mere sandsynligt, at en hemmelig samordning på markedet er praktisk mulig og holdbar.

Markedets kompleksitet: Når virksomheder har lignende omkostninger, kunder, markedsandele, produktsortiment, kapacitet osv., er der større sandsynlighed for, at de kan nå frem til en fælles forståelse af samordningsbetingelserne, fordi de har samme incitamenter. På samme måde kan det være lettere at foretage hemmelig samordning af prisen på et enkelt ensartet produkt end på en lang række priser på et marked med mange differentierede produkter, selv om den tekniske udvikling, såsom brugen af prissporingsværktøjer, også kan lette hemmelig samordning for differentierede produkter.

Markedsstabilitet: Der er også størst sandsynlighed for hemmelig samordning, når udbuds- og efterspørgselsbetingelserne på markedet er forholdsvis stabile. Svingende efterspørgsel, en betydelig intern vækst hos nogle virksomheder på markedet eller hyppig indtræden af nye virksomheder på markedet kan være tegn på, at markedet ikke er tilstrækkelig stabilt til, at en samordning er sandsynlig (282), eller kan kræve hyppigere udvekslinger for at have en indvirkning på konkurrencen.

6.2.6.   Konkurrencebegrænsende formål

| 413. | Som beskrevet i afsnit 1.2.4 gælder det for nogle aftaler, at de henset til indholdet af deres bestemmelser, til formålet hermed samt til den retlige og økonomiske sammenhæng, hvori de indgår, er tilstrækkeligt skadelige for konkurrencen til, at det ikke er nødvendigt at undersøge deres virkninger. Udveksling af oplysninger vil navnlig blive anset for at have et konkurrencebegrænsende formål, når oplysningerne er kommercielt følsomme, og udvekslingen kan fjerne usikkerhed mellem deltagerne med hensyn til tidsplanen, omfanget og detaljerne i de ændringer, der skal vedtages af de pågældende virksomheder som en del af deres adfærd på markedet (283). Når Kommissionen skal vurdere, om en udveksling har et konkurrencebegrænsende formål, vil den være særlig opmærksom på indholdet, dens formål og den retlige og økonomiske sammenhæng, hvori informationsudvekslingen indgår (284). I forbindelse med vurderingen af den nævnte sammenhæng skal arten af de produkter eller tjenesteydelser, der er tale om, samt hvorledes de pågældende markeder er opbygget og reelt fungerer, tages i betragtning (285). |
| --- | --- |

413.

| 414. | Det er især sandsynligt, at udveksling af oplysninger om virksomheders planlagte fremtidige adfærd vedrørende priser eller mængder (286) fører til hemmelig samordning. Afhængigt af de mål, der forfølges med udvekslingen, og den retlige og økonomiske sammenhæng, som udvekslingen indgår i, kan udveksling af andre typer oplysninger også have et konkurrencebegrænsende formål. Det er derfor nødvendigt at vurdere informationsudvekslingen fra sag til sag.

  Udvekslinger, der i individuelle tilfælde er blevet betragtet som havende et konkurrencebegrænsende formål — i lyset af indholdet af de udvekslede oplysninger, de forfulgte mål og den retlige og økonomiske sammenhæng — omfatter følgende:








  a) | Udveksling af en virksomheds nuværende priser og fremtidige prishensigter med konkurrenter (287) |
| --- | --- | --- |

414.

Udvekslinger, der i individuelle tilfælde er blevet betragtet som havende et konkurrencebegrænsende formål — i lyset af indholdet af de udvekslede oplysninger, de forfulgte mål og den retlige og økonomiske sammenhæng — omfatter følgende:

a)

Udveksling af en virksomheds nuværende priser og fremtidige prishensigter med konkurrenter (287)

| b) | Udveksling af oplysninger om en virksomheds nuværende og fremtidige produktionskapacitet med konkurrenter (288) |
| --- | --- |

b)

Udveksling af oplysninger om en virksomheds nuværende og fremtidige produktionskapacitet med konkurrenter (288)

| c) | Udveksling af oplysninger om en virksomheds nuværende (289)
  eller fremtidige forretningsstrategi (290)
  med konkurrenter |
| --- | --- |

c)

Udveksling af oplysninger om en virksomheds nuværende (289)
  eller fremtidige forretningsstrategi (290)
  med konkurrenter

| d) | Udveksling af oplysninger om en virksomheds prognoser vedrørende nuværende og fremtidig efterspørgsel med konkurrenter (291) |
| --- | --- |

d)

Udveksling af oplysninger om en virksomheds prognoser vedrørende nuværende og fremtidig efterspørgsel med konkurrenter (291)

| e) | Udveksling af oplysninger om en virksomheds prognoser for fremtidig afsætning med konkurrenter (292) |
| --- | --- |

e)

Udveksling af oplysninger om en virksomheds prognoser for fremtidig afsætning med konkurrenter (292)

| f) | Udveksling af oplysninger om fremtidige produktegenskaber, som er relevante for forbrugerne, med konkurrenter (293) |
| --- | --- |

f)

Udveksling af oplysninger om fremtidige produktegenskaber, som er relevante for forbrugerne, med konkurrenter (293)

I alle disse eksempler blev de udvekslede oplysninger betragtet som oplysninger, som kunne fjerne usikkerhed mellem deltagerne med hensyn til tidsplanen, omfanget og detaljerne i de ændringer, der skal vedtages af de pågældende virksomheder som en del af deres adfærd på markedet.

| 415. | Eksemplerne i punkt 414 viser, at der ikke kræves nogen direkte sammenhæng mellem de udvekslede oplysninger og forbrugerpriserne, for at udvekslingen har et konkurrencebegrænsende formål (294). For at fastslå om der foreligger et konkurrencebegrænsende formål, er det afgørende kriterium endvidere karakteren af kontakterne, ikke deres hyppighed (295).

  F.eks.: En gruppe konkurrenter har udtrykt bekymring for, at deres produkter kan være underlagt stadigt skærpede miljøregler. I forbindelse med fælles lobbyarbejde mødes de regelmæssigt og udveksler synspunkter. For at nå frem til en fælles holdning vedrørende fremtidige lovgivningsforslag udveksler de visse oplysninger om deres eksisterende produkters miljøegenskaber. Så længe der er tale om oplysninger om tidligere forhold, og de ikke giver virksomhederne mulighed for at få kendskab til konkurrenternes planlagte markedsstrategier, udgør udvekslingen ikke en begrænsning i den betydning, der anvendes i artikel 101, stk. 1.


  Hvis virksomhederne imidlertid begynder at udveksle oplysninger om udviklingen af nuværende eller fremtidige produkter, eller afslører, hvordan de vil reagere på hinandens adfærd, er der en risiko for, at sådanne udvekslinger kan påvirke deres adfærd på markedet. Denne udveksling kan f.eks. få konkurrenterne til at nå frem til en fælles forståelse om ikke at markedsføre produkter, der er mere miljøvenlige end påkrævet ved lov. En sådan koordinering påvirker parternes adfærd på markedet og begrænser konkurrencen på grundlag af produkternes egenskaber og forbrugernes valgmuligheder. Det vil derfor blive betragtet som et konkurrencebegrænsende formål. |
| --- | --- |

415.

F.eks.: En gruppe konkurrenter har udtrykt bekymring for, at deres produkter kan være underlagt stadigt skærpede miljøregler. I forbindelse med fælles lobbyarbejde mødes de regelmæssigt og udveksler synspunkter. For at nå frem til en fælles holdning vedrørende fremtidige lovgivningsforslag udveksler de visse oplysninger om deres eksisterende produkters miljøegenskaber. Så længe der er tale om oplysninger om tidligere forhold, og de ikke giver virksomhederne mulighed for at få kendskab til konkurrenternes planlagte markedsstrategier, udgør udvekslingen ikke en begrænsning i den betydning, der anvendes i artikel 101, stk. 1.

Hvis virksomhederne imidlertid begynder at udveksle oplysninger om udviklingen af nuværende eller fremtidige produkter, eller afslører, hvordan de vil reagere på hinandens adfærd, er der en risiko for, at sådanne udvekslinger kan påvirke deres adfærd på markedet. Denne udveksling kan f.eks. få konkurrenterne til at nå frem til en fælles forståelse om ikke at markedsføre produkter, der er mere miljøvenlige end påkrævet ved lov. En sådan koordinering påvirker parternes adfærd på markedet og begrænser konkurrencen på grundlag af produkternes egenskaber og forbrugernes valgmuligheder. Det vil derfor blive betragtet som et konkurrencebegrænsende formål.

| 416. | Afhængigt af den retlige og økonomiske sammenhæng og de mål, som en virksomhed søger at nå, kan en offentliggørelse, der signalerer virksomhedens fremtidige hensigter om vigtige konkurrenceparametre, f.eks. priser eller mængder, også anses for at have et konkurrencebegrænsende formål. På samme måde vil en offentliggørelse, der ikke klart er til gavn for kunderne, men som signalerer over for konkurrenterne, hvordan de skal handle, eller konsekvenserne af at handle eller undlade at handle på en bestemt måde, eller hvordan virksomheden vil reagere på konkurrenternes adfærd, blive anset for at have et konkurrencebegrænsende formål. |
| --- | --- |

416.

| 417. | Hvis en informationsudveksling udgør en aftale eller samordnet praksis mellem to eller flere konkurrenter, der tager sigte på at koordinere konkurrenceadfærden på markedet eller påvirke de relevante konkurrenceparametre, kan den betragtes som et kartel. Dette gælder navnlig, hvis udvekslingen vedrører fastsættelse eller samordning af købs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser, herunder i forbindelse med immaterielle rettigheder, tildeling af produktions- eller salgskvoter, markedsdeling og fordeling af kunder, herunder tilbudskoordinering, import- eller eksportbegrænsninger eller konkurrencebegrænsende foranstaltninger over for andre konkurrenter. Informationsudveksling, der udgør karteller, har ikke kun et konkurrencebegrænsende formål som omhandlet i artikel 101, stk. 1, men det er desuden højst usandsynligt, at de opfylder betingelserne i artikel 101, stk. 3. Informationsudvekslinger kan også lette gennemførelsen af et kartel ved at gøre det muligt for virksomhederne at kontrollere, om deltagerne overholder de aftalte vilkår. Disse typer informationsudveksling vil blive vurderet som en del af kartellet. |
| --- | --- |

417.

| 418. | Datadelingsordninger, hvor forskellige konkurrenter bidrager med data, har normalt ikke et konkurrencebegrænsende formål, hvis det fastslås, at de har reelle konkurrencefremmende virkninger, der opfylder kravene i punkt 419.

  F.eks. er det usandsynligt, at et datalager, hvor der (delvist) udveksles kommercielt følsomme data, som tager hånd om informationsasymmetri på et ikkekoncentreret marked, og som vil medføre fordele for forbrugerne, vil blive anset for at have et konkurrencebegrænsende formål, hvis deltagerne sikrer, at eventuelle kommercielt følsomme data, som de udveksler gennem datalageret, er nødvendige og står i et rimeligt forhold til det konkurrencefremmende mål. Deltagerne kan f.eks. så vidt muligt basere sig på aggregerede og historiske data, mindske hyppigheden af udvekslingen og gennemføre foranstaltninger for at begrænse adgangen til de udvekslede oplysninger og/eller for at kontrollere, hvordan de anvendes. Deltagerne bør sikre, at ordningen etableres på en gennemsigtig måde. |
| --- | --- |

418.

F.eks. er det usandsynligt, at et datalager, hvor der (delvist) udveksles kommercielt følsomme data, som tager hånd om informationsasymmetri på et ikkekoncentreret marked, og som vil medføre fordele for forbrugerne, vil blive anset for at have et konkurrencebegrænsende formål, hvis deltagerne sikrer, at eventuelle kommercielt følsomme data, som de udveksler gennem datalageret, er nødvendige og står i et rimeligt forhold til det konkurrencefremmende mål. Deltagerne kan f.eks. så vidt muligt basere sig på aggregerede og historiske data, mindske hyppigheden af udvekslingen og gennemføre foranstaltninger for at begrænse adgangen til de udvekslede oplysninger og/eller for at kontrollere, hvordan de anvendes. Deltagerne bør sikre, at ordningen etableres på en gennemsigtig måde.

| 419. | Endelig bør der ved vurderingen af, om en udveksling af oplysninger har et konkurrencebegrænsende formål, tages hensyn til parternes argumenter om, at udvekslingen er konkurrencefremmende. I denne henseende kan den omstændighed, at der foreligger sådanne konkurrencefremmende virkninger, ikke i sig selv være til hinder for, at udvekslingen kvalificeres som havende et konkurrencebegrænsende formål. Sådanne konkurrencefremmende virkninger skal påvises, være relevante og specifikke for den omhandlede informationsudveksling, og disse virkninger skal være af et sådant omfang, at de giver anledning til rimelig tvivl om, hvorvidt udvekslingen er tilstrækkeligt skadelig for konkurrencen (296). Hvis disse betingelser er opfyldt, skal der foretages en fuldstændig vurdering af virkningerne af informationsudvekslingen for at afgøre, om der er tale om en konkurrencebegrænsende virkning (se afsnit 6.2.7). |
| --- | --- |

419.

6.2.7.   Konkurrencebegrænsende virkning

| 420. | En udveksling af kommercielt følsomme oplysninger, der ikke i sig selv i tilstrækkelig grad skader konkurrencen, henset til dens indhold, formål og den økonomiske og retlige sammenhæng, hvori den indgår, kan stadig have konkurrencebegrænsende virkninger (297). |
| --- | --- |

420.

| 421. | Som anført i punkt 1.2.5 skal disse konkurrencemæssige virkninger undersøges fra sag til sag, da resultaterne af vurderingen afhænger af en kombination af forskellige sagsspecifikke faktorer. I denne vurdering vil Kommissionen sammenligne de faktiske eller potentielle virkninger, informationsudvekslingen vil få på markedet, med hvordan situationen ville være, hvis denne specifikke informationsudveksling ikke fandt sted (298). For at en informationsudveksling kan have konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1, skal den kunne få en mærkbar negativ indvirkning på markedets funktion ved at påvirke et (eller flere) af konkurrenceparametrene på markedet, herunder f.eks. pris, produktion, produktkvalitet, produktsortiment eller innovation. |
| --- | --- |

421.

| 422. | For at vurdere de konkurrencebegrænsende virkninger er de udvekslede oplysningers art (jf. afsnit 6.2.3), egenskaberne ved udvekslingen (jf. afsnit 6.2.4) samt markedets karakteristika (jf. afsnit 6.2.5) relevante (299). |
| --- | --- |

422.

| 423. | For at informationsudveksling kan få konkurrencebegrænsninger, skal de involverede virksomheder dække en tilstrækkelig stor andel af det respektive marked (300). Ellers kan konkurrenter, der ikke deltager i udvekslingen, imødegå en hvilken som helst form for konkurrenceskadelig adfærd fra de involverede virksomheders side. Hvad der skal betragtes som »en tilstrækkelig stor andel af markedet« kan ikke defineres abstrakt, men vil afhænge af de særlige forhold, der gør sig gældende i hver enkelt sag, markedets struktur og af den pågældende type udveksling (301). |
| --- | --- |

423.

| 424. | Informationsudveksling, der kun bidrager lidt til gennemsigtigheden på et marked, vil dog i mindre grad end informationsudveksling, der øger gennemsigtigheden væsentligt, kunne få mærkbare begrænsende virkninger. Det er derfor kombinationen af både det eksisterende gennemsigtighedsniveau og den måde, hvorpå udvekslingen ændrer dette niveau, der vil være afgørende for, hvor sandsynligt det er, at informationsudvekslingen får mærkbare begrænsende virkninger. Der er større sandsynlighed for, at informationsudveksling inden for snævre oligopoler vil kunne få begrænsende virkninger for konkurrencen, mens det er usandsynligt, at udvekslinger vil føre til sådanne begrænsende virkninger på meget fragmenterede markeder. |
| --- | --- |

424.

6.3.   Vurdering efter artikel 101, stk. 3

6.3.1.   Effektivitetsgevinster (302)

| 425. | En informationsudveksling kan føre til effektivitetsgevinster afhængigt af arten af de udvekslede oplysninger, egenskaberne ved udvekslingen og markedets struktur. I forbindelse med vurderingen efter artikel 101, stk. 3, vil der blive taget hensyn til eventuelle konkurrencefremmende virkninger af en informationsudveksling.

  Eksempler på effektivitetsgevinster, der kan tages i betragtning, omfatter:


  Virksomhederne kan blive mere effektive, hvis de benytter bedste praksis inden for den pågældende erhvervsgren.


  En informationsudveksling kan bidrage til et modstandsdygtigt marked ved at give virksomhederne mulighed for at reagere hurtigere på ændringer i udbud og efterspørgsel og levere hurtigere og give dem mulighed for at afbøde interne og eksterne risici i forbindelse med afbrydelser af forsyningskæden eller sårbarheder.


  En informationsudveksling kan være til gavn for både forbrugere og virksomheder ved at give dem mulighed for at sammenligne pris eller produkternes kvalitet, f.eks. gennem offentliggørelse af lister over de mest solgte produkter eller prissammenligninger. Det kan således hjælpe forbrugere og virksomheder med at træffe et mere kvalificeret valg (og reducere deres søgeomkostninger).


  Informationsudveksling i form af datadeling kan være afgørende for udviklingen af nye produkter, tjenester og teknologier.


  Samling af data om producenter, der leverer bæredygtige produkter, eller producenter, der anvender bæredygtige produktionsprocesser, kan hjælpe virksomhederne med at opfylde deres bæredygtighedsforpligtelser i henhold til EU-retten eller national ret.


  Udveksling af oplysninger om forbrugere mellem virksomheder, der leverer forsikringsydelser til forbrugerne, kan forbedre kendskabet til risici og gøre det lettere for de enkelte virksomheder at vurdere risici. Dette kan igen være til gavn for forbrugerne ved at give dem mulighed for at få adgang til forsikringstjenester, som ikke ville have været tilgængelige uden en omfattende risikoprofilering.


  Udveksling af data mellem e-handelsmarkedspladser om onlinesælgere, der deltager i ulovlig praksis såsom salg af forfalskede produkter, kan gøre det lettere for de enkelte markedspladser at identificere forfalskede produkter og dermed beskytte forbrugerne mod at købe sådanne produkter.


  Informationsudveksling kan også mindske kundebindingen og derved styrke konkurrencen. Dette skyldes, at oplysningerne normalt er specifikke for et kundeforhold, og at forbrugerne ellers ville miste fordelen ved oplysninger, der frembringes i deres forhold med én leverandør, når de skifter til en anden leverandør. |
| --- | --- |

425.

Eksempler på effektivitetsgevinster, der kan tages i betragtning, omfatter:

Virksomhederne kan blive mere effektive, hvis de benytter bedste praksis inden for den pågældende erhvervsgren.

En informationsudveksling kan bidrage til et modstandsdygtigt marked ved at give virksomhederne mulighed for at reagere hurtigere på ændringer i udbud og efterspørgsel og levere hurtigere og give dem mulighed for at afbøde interne og eksterne risici i forbindelse med afbrydelser af forsyningskæden eller sårbarheder.

En informationsudveksling kan være til gavn for både forbrugere og virksomheder ved at give dem mulighed for at sammenligne pris eller produkternes kvalitet, f.eks. gennem offentliggørelse af lister over de mest solgte produkter eller prissammenligninger. Det kan således hjælpe forbrugere og virksomheder med at træffe et mere kvalificeret valg (og reducere deres søgeomkostninger).

Informationsudveksling i form af datadeling kan være afgørende for udviklingen af nye produkter, tjenester og teknologier.

Samling af data om producenter, der leverer bæredygtige produkter, eller producenter, der anvender bæredygtige produktionsprocesser, kan hjælpe virksomhederne med at opfylde deres bæredygtighedsforpligtelser i henhold til EU-retten eller national ret.

Udveksling af oplysninger om forbrugere mellem virksomheder, der leverer forsikringsydelser til forbrugerne, kan forbedre kendskabet til risici og gøre det lettere for de enkelte virksomheder at vurdere risici. Dette kan igen være til gavn for forbrugerne ved at give dem mulighed for at få adgang til forsikringstjenester, som ikke ville have været tilgængelige uden en omfattende risikoprofilering.

Udveksling af data mellem e-handelsmarkedspladser om onlinesælgere, der deltager i ulovlig praksis såsom salg af forfalskede produkter, kan gøre det lettere for de enkelte markedspladser at identificere forfalskede produkter og dermed beskytte forbrugerne mod at købe sådanne produkter.

Informationsudveksling kan også mindske kundebindingen og derved styrke konkurrencen. Dette skyldes, at oplysningerne normalt er specifikke for et kundeforhold, og at forbrugerne ellers ville miste fordelen ved oplysninger, der frembringes i deres forhold med én leverandør, når de skifter til en anden leverandør.

6.3.2.   Nødvendige begrænsninger

| 426. | Begrænsninger, der strækker sig ud over det, der er nødvendigt for at opnå de effektivitetsgevinster, som informationsudveksling medfører, opfylder ikke betingelserne i artikel 101, stk. 3. For at opfylde betingelsen om nødvendighed skal parterne være i stand til at bevise, at arten af de udvekslede oplysninger og egenskaberne ved udvekslingen er det mindst restriktive middel til at skabe de påståede effektivitetsgevinster. Der må navnlig ikke udveksles oplysninger, der strækker sig ud over de variabler, som er relevante for, at effektivitetsgevinsterne kan opnås.

  Med henblik på fastlæggelse af et referencegrundlag vil udveksling af individualiserede oplysninger normalt ikke være nødvendig, fordi oplysninger, der f.eks. samles efter erhvervsgrene, også kan skabe de påståede effektivitetsgevinster og samtidig indebærer mindre risiko for hemmelig samordning. |
| --- | --- |

426.

Med henblik på fastlæggelse af et referencegrundlag vil udveksling af individualiserede oplysninger normalt ikke være nødvendig, fordi oplysninger, der f.eks. samles efter erhvervsgrene, også kan skabe de påståede effektivitetsgevinster og samtidig indebærer mindre risiko for hemmelig samordning.

6.3.3.   Fordele for forbrugerne

| 427. | Effektivitetsgevinster, der opnås ved nødvendige begrænsninger, skal komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer informationsudvekslingens konkurrencebegrænsende virkninger. Jo mindre markedsstyrke virksomhederne i en informationsudveksling har, desto mere sandsynligt er det, at effektivitetsgevinsterne vil komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger. |
| --- | --- |

427.

6.3.4.   Ingen udelukkelse af konkurrencen

| 428. | Betingelserne i artikel 101, stk. 3, er ikke opfyldt, hvis de virksomheder, der deltager i informationsudvekslingen, får mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende varer. |
| --- | --- |

428.

6.4.   Eksempler, selvevalueringsproces og tabel med vejledning om ansvar i forskellige sammenhænge

| 429. | Benchmarking

  Eksempel 1


  Situation: Tre virksomheder med en samlet markedsandel på 80 % på et stabilt, ukomplekst (303) og koncentreret marked med høje adgangsbarrierer foretager hyppigt en direkte, indbyrdes udveksling af oplysninger, som ikke er offentligt tilgængelige, og som vedrører en betydelig andel af deres respektive variable omkostninger. Virksomhederne hævder, at deres formål hermed er at sammenligne deres resultater med konkurrenternes for at blive mere effektive.

  Analyse: Oplysninger om omkostninger kan være kommercielt følsomme, og gennem deltagerne i udvekslingen kan de fjerne eller mindske usikkerheden mellem dem med hensyn til tidspunktet, omfanget og detaljerne for de ændringer, der skal foretages i deres adfærd på markedet. Denne udveksling kan derfor, afhængigt af en vurdering af dens indhold, formål og retlige og økonomiske sammenhæng, have et konkurrencebegrænsende formål. For så vidt angår parternes påstand om, at informationsudvekslingen har et konkurrencefremmende formå, skal sådanne konkurrencefremmende virkninger påvises, være relevante og specifikke for den omhandlede informationsudveksling, og disse virkninger skal være af et sådant omfang, at de giver anledning til rimelig tvivl om, hvorvidt udvekslingen er tilstrækkeligt skadelig for konkurrencen.
  Hvis de udvekslede oplysninger ikke i sig selv afslører en tilstrækkelig grad af skade på konkurrencen, fordi de ikke fjerner usikkerheden om deltagernes individuelle adfærd på markedet, skal deres virkninger på markedet vurderes. På grund af markedsstrukturen, den store markedsandel, som parterne i informationsudvekslingen har, den omstændighed, at de udvekslede oplysninger vedrører en stor del af virksomhedernes variable omkostninger, og navnlig hvis oplysningerne udveksles i individualiseret form, vil informationsudvekslingen sandsynligvis gøre det lettere at foretage hemmelig samordning. Den vil derfor kunne få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Det er usandsynligt, at betingelserne i artikel 101, stk. 3, er opfyldt, fordi der findes mindre restriktive midler til at opnå de påståede effektivitetsgevinster, f.eks. ved at bruge en tredjepart til at indsamle, anonymisere og aggregere oplysningerne efter erhvervsgrene. Endelig vil selv udvekslingen af samlede oplysninger i dette tilfælde kunne gøre det lettere at foretage hemmelig samordning, da parterne udgør et snævert, ukomplekst og stabilt oligopol. |
| --- | --- |

429.

Eksempel 1

Situation: Tre virksomheder med en samlet markedsandel på 80 % på et stabilt, ukomplekst (303) og koncentreret marked med høje adgangsbarrierer foretager hyppigt en direkte, indbyrdes udveksling af oplysninger, som ikke er offentligt tilgængelige, og som vedrører en betydelig andel af deres respektive variable omkostninger. Virksomhederne hævder, at deres formål hermed er at sammenligne deres resultater med konkurrenternes for at blive mere effektive.

Analyse: Oplysninger om omkostninger kan være kommercielt følsomme, og gennem deltagerne i udvekslingen kan de fjerne eller mindske usikkerheden mellem dem med hensyn til tidspunktet, omfanget og detaljerne for de ændringer, der skal foretages i deres adfærd på markedet. Denne udveksling kan derfor, afhængigt af en vurdering af dens indhold, formål og retlige og økonomiske sammenhæng, have et konkurrencebegrænsende formål. For så vidt angår parternes påstand om, at informationsudvekslingen har et konkurrencefremmende formå, skal sådanne konkurrencefremmende virkninger påvises, være relevante og specifikke for den omhandlede informationsudveksling, og disse virkninger skal være af et sådant omfang, at de giver anledning til rimelig tvivl om, hvorvidt udvekslingen er tilstrækkeligt skadelig for konkurrencen.

Hvis de udvekslede oplysninger ikke i sig selv afslører en tilstrækkelig grad af skade på konkurrencen, fordi de ikke fjerner usikkerheden om deltagernes individuelle adfærd på markedet, skal deres virkninger på markedet vurderes. På grund af markedsstrukturen, den store markedsandel, som parterne i informationsudvekslingen har, den omstændighed, at de udvekslede oplysninger vedrører en stor del af virksomhedernes variable omkostninger, og navnlig hvis oplysningerne udveksles i individualiseret form, vil informationsudvekslingen sandsynligvis gøre det lettere at foretage hemmelig samordning. Den vil derfor kunne få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Det er usandsynligt, at betingelserne i artikel 101, stk. 3, er opfyldt, fordi der findes mindre restriktive midler til at opnå de påståede effektivitetsgevinster, f.eks. ved at bruge en tredjepart til at indsamle, anonymisere og aggregere oplysningerne efter erhvervsgrene. Endelig vil selv udvekslingen af samlede oplysninger i dette tilfælde kunne gøre det lettere at foretage hemmelig samordning, da parterne udgør et snævert, ukomplekst og stabilt oligopol.

| 430. | Datadelingsordning til afhjælpning af forsyningsknaphed

  Eksempel 2


  Situation: Adskillige producenter af vigtige lægemidler på et marked, der ofte er ramt af forsyningsmangel. For at forbedre udbuddet og øge produktionen på den mest effektive og hensigtsmæssige måde foreslår erhvervssammenslutningen, at der indsamles og modelleres efterspørgsels- og udbudsdata for de pågældende vigtige produkter. Desuden indsamler sammenslutningen data med henblik på at identificere produktionskapacitet, eksisterende lagre og potentialet for at optimere forsyningskæden. Sammenslutningen vil dele resultaterne af sin dataindsamling og modellering med sine medlemmer via ikkeoffentlige kanaler.

  Analyse: Datadelingsaftalen har et konkurrencefremmende formål og har, afhængigt af en vurdering af den retlige og økonomiske sammenhæng, i princippet ikke et konkurrencebegrænsende formål. Der skal derfor foretages en vurdering af dens virkninger på markedet. Da de indsamlede data er kommercielt følsomme, kan udvekslingen have den virkning, at konkurrencen mellem de deltagende producenter begrænses. Desuden kan det medføre konkurrencemæssige ulemper for producenter, der ikke er medlem af erhvervssammenslutningen, i forhold til de virksomheder, der deltager i ordningen. For at undgå risikoen for hemmelig samordning kan der træffes flere foranstaltninger. Der kan f.eks. udpeges et konsulentfirma til at bistå sammenslutningen med at indsamle data og samle dem i en model på baggrund af indgåelse af fortrolighedsaftaler med hver enkelt producent. De samlede oplysninger kan føres tilbage til producenterne med henblik på at genskabe balance og tilpasning af deres respektive kapacitetsudnyttelse, produktion og udbud.
  Hvis det var absolut nødvendigt for producenterne at udveksle yderligere kommercielt følsomme oplysninger (ud over de oplysninger, der ville blive indsamlet og delt i sammenfattet form af erhvervssammenslutningen og konsulentfirmaet) (f.eks. for i fællesskab at finde frem til, hvor de bedst kan omstille produktionen eller øge kapaciteten), skal sådanne yderligere udvekslinger være strengt begrænset til, hvad der er absolut nødvendigt for effektivt at nå målene. Alle oplysninger og udvekslinger med hensyn til projektet skal være veldokumenterede for at sikre gennemsigtighed i samspillet. Deltagerne skal forpligte sig til at undgå enhver drøftelse om priser eller koordinering af andre parametre, som ikke er strengt nødvendige for at nå de konkurrencefremmende mål. Projektet bør også være tidsbegrænset, så udvekslingerne straks ophører, når risikoen for forsyningsknaphed ikke længere er en tilstrækkelig presserende trussel til at berettige samarbejdet. Kun konsulenten modtager de kommercielt følsomme oplysninger og har ansvaret for at samle dem. Afskærmningsproblemerne kunne afhjælpes, hvis datadelingsordningen blev gjort tilgængelig for alle fabrikanter, der producerer det pågældende produkt, uanset om de er medlem af den respektive erhvervssammenslutning. |
| --- | --- |

430.

Eksempel 2

Situation: Adskillige producenter af vigtige lægemidler på et marked, der ofte er ramt af forsyningsmangel. For at forbedre udbuddet og øge produktionen på den mest effektive og hensigtsmæssige måde foreslår erhvervssammenslutningen, at der indsamles og modelleres efterspørgsels- og udbudsdata for de pågældende vigtige produkter. Desuden indsamler sammenslutningen data med henblik på at identificere produktionskapacitet, eksisterende lagre og potentialet for at optimere forsyningskæden. Sammenslutningen vil dele resultaterne af sin dataindsamling og modellering med sine medlemmer via ikkeoffentlige kanaler.

Analyse: Datadelingsaftalen har et konkurrencefremmende formål og har, afhængigt af en vurdering af den retlige og økonomiske sammenhæng, i princippet ikke et konkurrencebegrænsende formål. Der skal derfor foretages en vurdering af dens virkninger på markedet. Da de indsamlede data er kommercielt følsomme, kan udvekslingen have den virkning, at konkurrencen mellem de deltagende producenter begrænses. Desuden kan det medføre konkurrencemæssige ulemper for producenter, der ikke er medlem af erhvervssammenslutningen, i forhold til de virksomheder, der deltager i ordningen. For at undgå risikoen for hemmelig samordning kan der træffes flere foranstaltninger. Der kan f.eks. udpeges et konsulentfirma til at bistå sammenslutningen med at indsamle data og samle dem i en model på baggrund af indgåelse af fortrolighedsaftaler med hver enkelt producent. De samlede oplysninger kan føres tilbage til producenterne med henblik på at genskabe balance og tilpasning af deres respektive kapacitetsudnyttelse, produktion og udbud.

Hvis det var absolut nødvendigt for producenterne at udveksle yderligere kommercielt følsomme oplysninger (ud over de oplysninger, der ville blive indsamlet og delt i sammenfattet form af erhvervssammenslutningen og konsulentfirmaet) (f.eks. for i fællesskab at finde frem til, hvor de bedst kan omstille produktionen eller øge kapaciteten), skal sådanne yderligere udvekslinger være strengt begrænset til, hvad der er absolut nødvendigt for effektivt at nå målene. Alle oplysninger og udvekslinger med hensyn til projektet skal være veldokumenterede for at sikre gennemsigtighed i samspillet. Deltagerne skal forpligte sig til at undgå enhver drøftelse om priser eller koordinering af andre parametre, som ikke er strengt nødvendige for at nå de konkurrencefremmende mål. Projektet bør også være tidsbegrænset, så udvekslingerne straks ophører, når risikoen for forsyningsknaphed ikke længere er en tilstrækkelig presserende trussel til at berettige samarbejdet. Kun konsulenten modtager de kommercielt følsomme oplysninger og har ansvaret for at samle dem. Afskærmningsproblemerne kunne afhjælpes, hvis datadelingsordningen blev gjort tilgængelig for alle fabrikanter, der producerer det pågældende produkt, uanset om de er medlem af den respektive erhvervssammenslutning.

| 431. | Anvendelse af offentlige meddelelser

  Eksempel 3


  Situation: Fire leverandører med en samlet markedsandel på 70 % annoncerer ofte fremtidige priser offentligt ved at offentliggøre dem på deres websteder og udsende tilhørende pressemeddelelser. Der er typisk et interval på flere måneder mellem datoen for annonceringen og den dato, hvor de annoncerede priser er tilgængelige for kundernes afgivelse af ordrer. Leverandørerne reviderer ofte de annoncerede priser inden for dette interval. Leverandørernes ledelse fremsætter regelmæssigt offentlige kommentarer om deres konkurrenters prisannonceringer og forklarer, hvordan konkurrenterne bør ændre deres priser. Leverandørerne hævder, at de gør dette for at informere investorerne om deres virksomheds fremtidige resultater.

  Analyse: Det er især sandsynligt, at oplysninger vedrørende en virksomheds fremtidige adfærd vedrørende priser eller mængder fører til hemmelig samordning. De offentligt tilgængelige oplysninger er kommercielt følsomme, og sammen med ledelsens kommentarer er udvekslingen i stand til at fjerne usikkerheden mellem deltagerne med hensyn til fremtidige prishensigter. Denne form for offentlig kommunikation vil sandsynligvis ikke gavne kunderne, f.eks. ved at sætte dem i stand til at træffe kvalificerede købsbeslutninger, da de annoncerede priser ofte ændres, før de træder i kraft. Annonceringerne synes derfor ikke at være et legitimt forsøg på at informere kunderne. Desuden kan ledelsens offentlige udtalelser vedrørende konkurrerende leverandørers priser give de deltagende leverandører mulighed for at udvikle en sanktionsordning, hvilket er karakteristisk for hemmelige aftaler. Afhængigt af den øvrige økonomiske og retlige sammenhæng, synes udvekslingen at kunne fjerne usikkerhed mellem deltagerne med hensyn til tidsplanen, omfanget og detaljerne i de ændringer, der skal vedtages af de pågældende virksomheder som en del af deres adfærd på markedet. Udvekslingen vil derfor sandsynligvis blive anset for at have et konkurrencebegrænsende formål. |
| --- | --- |

431.

Eksempel 3

Situation: Fire leverandører med en samlet markedsandel på 70 % annoncerer ofte fremtidige priser offentligt ved at offentliggøre dem på deres websteder og udsende tilhørende pressemeddelelser. Der er typisk et interval på flere måneder mellem datoen for annonceringen og den dato, hvor de annoncerede priser er tilgængelige for kundernes afgivelse af ordrer. Leverandørerne reviderer ofte de annoncerede priser inden for dette interval. Leverandørernes ledelse fremsætter regelmæssigt offentlige kommentarer om deres konkurrenters prisannonceringer og forklarer, hvordan konkurrenterne bør ændre deres priser. Leverandørerne hævder, at de gør dette for at informere investorerne om deres virksomheds fremtidige resultater.

Analyse: Det er især sandsynligt, at oplysninger vedrørende en virksomheds fremtidige adfærd vedrørende priser eller mængder fører til hemmelig samordning. De offentligt tilgængelige oplysninger er kommercielt følsomme, og sammen med ledelsens kommentarer er udvekslingen i stand til at fjerne usikkerheden mellem deltagerne med hensyn til fremtidige prishensigter. Denne form for offentlig kommunikation vil sandsynligvis ikke gavne kunderne, f.eks. ved at sætte dem i stand til at træffe kvalificerede købsbeslutninger, da de annoncerede priser ofte ændres, før de træder i kraft. Annonceringerne synes derfor ikke at være et legitimt forsøg på at informere kunderne. Desuden kan ledelsens offentlige udtalelser vedrørende konkurrerende leverandørers priser give de deltagende leverandører mulighed for at udvikle en sanktionsordning, hvilket er karakteristisk for hemmelige aftaler. Afhængigt af den øvrige økonomiske og retlige sammenhæng, synes udvekslingen at kunne fjerne usikkerhed mellem deltagerne med hensyn til tidsplanen, omfanget og detaljerne i de ændringer, der skal vedtages af de pågældende virksomheder som en del af deres adfærd på markedet. Udvekslingen vil derfor sandsynligvis blive anset for at have et konkurrencebegrænsende formål.

| 432. | Ensidige offentlige bekendtgørelser

  Eksempel 4


  Situation: Den administrerende direktør for en stor producent af et homogent produkt henviser på et offentligt investormøde til behovet for at reagere på de seneste stigninger i råvarepriserne og afhjælpe de nuværende alt for lave avancer og hæve priserne i hele branchen. Hun nævner, at hun vil gå med på enhver prisforhøjelse, som konkurrenterne eventuelt annoncerer på markedet. Hun er også overbevist om, at man i branchen er »disciplineret nok« til at vide, hvad der nu er nødvendigt for at »få avancen tilbage på sporet«. Hun siger, at branchen med succes gennemførte prisstigninger for 10 år siden, da den befandt sig i en lignende situation.

  Analyse: Den administrerende direktørs udtalelser på mødet kan fortolkes som en ensidig opfordring til hemmelig samordning. Den omstændighed, at udtalelsen falder i offentligt regi, udelukker ikke som sådan, at den kan udgøre en samordnet praksis som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Udtalelsen kan udgøre et potentielt knudepunkt for samordning mellem konkurrenter. Hvis andre konkurrenter f.eks. inden for samme periode udtaler eller opfører sig på en måde på markedet, der viser, at de har efterkommet opfordringen til hemmelig samordning i fastlæggelsen af deres egen fremtidige adfærd på markedet, og afhængigt af den retlige og økonomiske sammenhæng, kan adfærden have et konkurrencebegrænsende formål som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Andre konkurrenter kan begrænse en sådan risiko ved offentligt at tage afstand fra bekendtgørelserne eller indberette dem til de offentlige myndigheder. |
| --- | --- |

432.

Eksempel 4

Situation: Den administrerende direktør for en stor producent af et homogent produkt henviser på et offentligt investormøde til behovet for at reagere på de seneste stigninger i råvarepriserne og afhjælpe de nuværende alt for lave avancer og hæve priserne i hele branchen. Hun nævner, at hun vil gå med på enhver prisforhøjelse, som konkurrenterne eventuelt annoncerer på markedet. Hun er også overbevist om, at man i branchen er »disciplineret nok« til at vide, hvad der nu er nødvendigt for at »få avancen tilbage på sporet«. Hun siger, at branchen med succes gennemførte prisstigninger for 10 år siden, da den befandt sig i en lignende situation.

Analyse: Den administrerende direktørs udtalelser på mødet kan fortolkes som en ensidig opfordring til hemmelig samordning. Den omstændighed, at udtalelsen falder i offentligt regi, udelukker ikke som sådan, at den kan udgøre en samordnet praksis som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Udtalelsen kan udgøre et potentielt knudepunkt for samordning mellem konkurrenter. Hvis andre konkurrenter f.eks. inden for samme periode udtaler eller opfører sig på en måde på markedet, der viser, at de har efterkommet opfordringen til hemmelig samordning i fastlæggelsen af deres egen fremtidige adfærd på markedet, og afhængigt af den retlige og økonomiske sammenhæng, kan adfærden have et konkurrencebegrænsende formål som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Andre konkurrenter kan begrænse en sådan risiko ved offentligt at tage afstand fra bekendtgørelserne eller indberette dem til de offentlige myndigheder.

| 433. | Datadeling for at bekæmpe forfalskninger

  Eksempel 5


  Situation: Indehaveren af et varemærke finder på flere sociale medieplatforme konti, der har et navn, der ligner navnet på hendes varemærke. Da varemærkeindehaveren kontrollerer de respektive konti, konstaterer hun, at der sælges forfalskede produkter under hendes varemærke både på de sociale medieplatforme og via et omdirigeringslink til et forfalsket websted. Varemærkeindehaverens advokater kontakter derefter et af de sociale medieplatforme for at i) få fjernet kontoen og forhindre brugeren i at oprette nye konti i fremtiden og ii) give platformen oplysninger, der gør det muligt at identificere forfalskeren med henblik på at anlægge sag, såsom navn, adresse, IP-adresse, e-mail osv. Varemærkeindehaveren anmoder derefter de sociale medieplatforme om at dele disse oplysninger med andre formidlere og platforme for at undgå platformshopping med henblik på at promovere eller sælge ulovligt producerede varer, der krænker intellektuelle ejendomsrettigheder.

  Analyse: Udvekslingen af oplysninger mellem sociale medieplatforme har til formål at forhindre salg af forfalskede produkter og har i betragtning af dette formål ikke et konkurrencebegrænsende formål. Hvad angår indholdet af udvekslingen er det desuden usandsynligt, at de udvekslede oplysninger udgør kommercielt følsomme oplysninger. Enhver udveksling af kommercielt følsomme oplysninger skal begrænses til, hvad der er objektivt nødvendigt for effektivt at identificere forfalskeren. For at sikre gennemsigtighed bør udvekslingerne dokumenteres.
  Andre markedsaktører, der ikke er direkte berørt af forfalskningen, vil ikke blive stillet ringere i konkurrencen som følge af informationsudvekslingen, da behovet for at forhindre salg af forfalskede varer ikke berører dem. For at undgå risikoen for hemmelig samordning kunne der imidlertid træffes flere foranstaltninger, f.eks. indgåelse af hemmeligholdelsesaftaler mellem parterne. |
| --- | --- |

433.

Eksempel 5

Situation: Indehaveren af et varemærke finder på flere sociale medieplatforme konti, der har et navn, der ligner navnet på hendes varemærke. Da varemærkeindehaveren kontrollerer de respektive konti, konstaterer hun, at der sælges forfalskede produkter under hendes varemærke både på de sociale medieplatforme og via et omdirigeringslink til et forfalsket websted. Varemærkeindehaverens advokater kontakter derefter et af de sociale medieplatforme for at i) få fjernet kontoen og forhindre brugeren i at oprette nye konti i fremtiden og ii) give platformen oplysninger, der gør det muligt at identificere forfalskeren med henblik på at anlægge sag, såsom navn, adresse, IP-adresse, e-mail osv. Varemærkeindehaveren anmoder derefter de sociale medieplatforme om at dele disse oplysninger med andre formidlere og platforme for at undgå platformshopping med henblik på at promovere eller sælge ulovligt producerede varer, der krænker intellektuelle ejendomsrettigheder.

Analyse: Udvekslingen af oplysninger mellem sociale medieplatforme har til formål at forhindre salg af forfalskede produkter og har i betragtning af dette formål ikke et konkurrencebegrænsende formål. Hvad angår indholdet af udvekslingen er det desuden usandsynligt, at de udvekslede oplysninger udgør kommercielt følsomme oplysninger. Enhver udveksling af kommercielt følsomme oplysninger skal begrænses til, hvad der er objektivt nødvendigt for effektivt at identificere forfalskeren. For at sikre gennemsigtighed bør udvekslingerne dokumenteres.

Andre markedsaktører, der ikke er direkte berørt af forfalskningen, vil ikke blive stillet ringere i konkurrencen som følge af informationsudvekslingen, da behovet for at forhindre salg af forfalskede varer ikke berører dem. For at undgå risikoen for hemmelig samordning kunne der imidlertid træffes flere foranstaltninger, f.eks. indgåelse af hemmeligholdelsesaftaler mellem parterne.

| 434. | Selvevalueringsproces |
| --- | --- |

434.

Image 4

| 435. | Ansvar for udveksling af kommercielt følsomme oplysninger i forskellige sammenhænge (304).








  Udvekslingens format | A's ansvar | B's ansvar | C's ansvar |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Direkte udveksling mellem A og B | Ja | Ja | — |
| Direkte udveksling fra A til B | Ja (305) | Hvis B fortsat er aktiv på markedet, kan myndighederne basere sig på formodningen om, at B gør brug af oplysningerne, medmindre B tager offentligt afstand fra dem eller indberetter dem til myndighederne. | — |
| Offentliggørelse fra A, som B modtager | Ja, hvis offentliggørelsen udgør en samordnet praksis | Muligvis en samordnet praksis, hvis myndighederne kan godtgøre, at B har anmodet om oplysningerne eller accepteret dem.
  Myndighederne kan basere sig på formodningen om, at B gør brug af oplysningerne, medmindre B tager offentligt afstand fra dem eller indberetter dem til myndighederne | — |
| Indirekte udveksling fra A via C til B | A er ansvarlig, hvis den udtrykkeligt eller stiltiende har givet samtykke til C til at videregive oplysningerne til B eller var bekend med det og var indstillet på at løbe risikoen | B er ansvarlig, hvis den har anmodet om eller accepteret oplysningerne og har reageret på dem. Myndighederne kan basere sig på formodningen om, at B gør brug af oplysningerne, medmindre B tager offentligt afstand fra dem eller indberetter dem til myndighederne | C er ansvarlig som formidler, hvis den havde kendskab til A's konkurrencebegrænsende formål og havde til hensigt at bidrage til disse formål |

435.

Udvekslingens format

A's ansvar

B's ansvar

C's ansvar

Direkte udveksling mellem A og B

Ja

Ja

—

Direkte udveksling fra A til B

Ja (305)

Hvis B fortsat er aktiv på markedet, kan myndighederne basere sig på formodningen om, at B gør brug af oplysningerne, medmindre B tager offentligt afstand fra dem eller indberetter dem til myndighederne.

—

Offentliggørelse fra A, som B modtager

Ja, hvis offentliggørelsen udgør en samordnet praksis

Muligvis en samordnet praksis, hvis myndighederne kan godtgøre, at B har anmodet om oplysningerne eller accepteret dem.

Myndighederne kan basere sig på formodningen om, at B gør brug af oplysningerne, medmindre B tager offentligt afstand fra dem eller indberetter dem til myndighederne

—

Indirekte udveksling fra A via C til B

A er ansvarlig, hvis den udtrykkeligt eller stiltiende har givet samtykke til C til at videregive oplysningerne til B eller var bekend med det og var indstillet på at løbe risikoen

B er ansvarlig, hvis den har anmodet om eller accepteret oplysningerne og har reageret på dem. Myndighederne kan basere sig på formodningen om, at B gør brug af oplysningerne, medmindre B tager offentligt afstand fra dem eller indberetter dem til myndighederne

C er ansvarlig som formidler, hvis den havde kendskab til A's konkurrencebegrænsende formål og havde til hensigt at bidrage til disse formål

7.   STANDARDISERINGSAFTALER

7.1.   Indledning

| 436. | Standardiseringsaftaler har hovedsagelig til formål at fastlægge tekniske eller kvalitetsmæssige krav, som eksisterende eller fremtidige produkter, produktionsprocesser, due diligence-processer vedrørende værdikæden, tjenesteydelser eller metoder skal opfylde (306). Standardiseringsaftaler kan vedrøre forskellige områder, såsom standardisering af et bestemt produkts forskellige kvaliteter eller størrelser eller tekniske specifikationer på produkt- eller tjenestemarkeder, hvor det er vigtigt, at produkterne er driftskompatible med andre produkter eller tjenester. Betingelserne for adgang til et bestemt kvalitetsmærke eller for en regulerende myndigheds godkendelse kan også betragtes som en standard ligesom aftaler, der fastsætter standarder for bæredygtighed. Selv om bæredygtighedsstandarder har ligheder med de standardiseringsaftaler, der er omhandlet i dette kapitel, har de også visse særlige karakteristika. Der findes derfor vejledning om bæredygtighedsstandarder i kapitel 9. |
| --- | --- |

436.

| 437. | Forberedelsen og udarbejdelsen af tekniske standarder som en del af udøvelsen af offentlige beføjelser er ikke omfattet af disse retningslinjer (307). De europæiske standardiseringsorganisationer, der er anerkendt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1025/2012 (308), er undergivet konkurrencereglerne, for så vidt de kan betragtes som en virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder som omhandlet i artikel 101 og 102 (309). Standarder i forbindelse med udøvelse af et erhverv, f.eks. regler for adgang til at udøve et liberalt erhverv, er ikke omfattet af disse retningslinjer. |
| --- | --- |

437.

7.2.   Relevante markeder

| 438. | Standardiseringsaftaler kan få virkninger på fire markeder, der skal afgrænses efter Kommissionens meddelelse om markedsafgrænsning. For det første kan udvikling af standarder påvirke det eller de markeder for produkter eller tjenesteydelser, som standarden vedrører. For det andet kan det påvirke det relevante teknologimarked, hvis udviklingen af standarder omfatter udvikling eller udvælgelse af teknologier, og hvis intellektuelle ejendomsrettigheder markedsføres særskilt i forhold til de produkter, de vedrører (310). For det tredje kan standardiseringsmarkedet blive påvirket, hvis der findes flere standardiseringsorganisationer eller -aftaler. For det fjerde kan udvikling af standarder påvirke et eventuelt særskilt marked for afprøvning og godkendelse. |
| --- | --- |

438.

7.3.   Vurdering efter artikel 101, stk. 1

7.3.1.   De vigtigste konkurrenceproblemer

| 439. | Standardiseringsaftaler har generelt betydelige positive økonomiske virkninger (311), f.eks. ved at fremme den økonomiske integration på det indre marked og udviklingen af nye og bedre produkter eller markeder og bedre leveringsbetingelser. Standarder skærper derfor generelt konkurrencen og mindsker produktions- og salgsomkostningerne og gavner dermed økonomien som helhed. Standarder kan opretholde og forbedre produktkvaliteten og -sikkerheden, give information og sikre driftskompatibilitet (og derved øge værdien for forbrugerne). |
| --- | --- |

439.

| 440. | I forbindelse med standarder, der involverer intellektuelle ejendomsrettigheder (312), er det muligt at skelne mellem tre hovedgrupper af virksomheder med forskellige interesser i standardudviklingsprocessen.






  a) | For det første er der virksomheder, der kun opererer på markedet i det foregående omsætningsled og udelukkende udvikler og markedsfører teknologierne. Dette omfatter også virksomheder, der erhverver teknologi med henblik på meddelelse af licenser. Deres eneste indtægtskilde er licensindtægter, og de har incitament til at maksimere deres licensafgifter. |
| --- | --- | --- |

440.

a)

For det første er der virksomheder, der kun opererer på markedet i det foregående omsætningsled og udelukkende udvikler og markedsfører teknologierne. Dette omfatter også virksomheder, der erhverver teknologi med henblik på meddelelse af licenser. Deres eneste indtægtskilde er licensindtægter, og de har incitament til at maksimere deres licensafgifter.

| b) | For det andet er der virksomheder, der kun opererer på markedet i det efterfølgende omsætningsled og udelukkende fremstiller produkter eller udbyder tjenester, der er baseret på teknologier, som andre har udviklet, og som ikke er i besiddelse af relevante intellektuelle ejendomsrettigheder. Licensafgifter udgør en omkostning for dem og ikke en indtægtskilde, og de har incitament til at mindske licensafgifterne. |
| --- | --- |

b)

For det andet er der virksomheder, der kun opererer på markedet i det efterfølgende omsætningsled og udelukkende fremstiller produkter eller udbyder tjenester, der er baseret på teknologier, som andre har udviklet, og som ikke er i besiddelse af relevante intellektuelle ejendomsrettigheder. Licensafgifter udgør en omkostning for dem og ikke en indtægtskilde, og de har incitament til at mindske licensafgifterne.

| c) | Endelig er der integrerede virksomheder, som både udvikler teknologi, der er beskyttet af intellektuelle ejendomsrettigheder, og fremstiller produkter, som kræver en licens. Disse virksomheder har blandede incitamenter. På den ene side kan de opnå licensindtægter fra deres egne intellektuelle ejendomsrettigheder. På den anden side skal de måske betale licensafgifter til andre virksomheder, som har intellektuelle ejendomsrettigheder, der er væsentlige for den standard, der gælder for deres egne produkter. De kunne derfor meddele krydslicens på deres væsentlige intellektuelle ejendomsrettigheder til gengæld for andre virksomheders væsentlige intellektuelle ejendomsrettigheder eller bruge deres intellektuelle ejendomsrettigheder defensivt. Desuden kan virksomhederne også værdisætte deres intellektuelle ejendomsrettigheder ved hjælp af andre metoder end royalties. I praksis anvender mange virksomheder en blanding af disse forretningsmodeller. |
| --- | --- |

c)

Endelig er der integrerede virksomheder, som både udvikler teknologi, der er beskyttet af intellektuelle ejendomsrettigheder, og fremstiller produkter, som kræver en licens. Disse virksomheder har blandede incitamenter. På den ene side kan de opnå licensindtægter fra deres egne intellektuelle ejendomsrettigheder. På den anden side skal de måske betale licensafgifter til andre virksomheder, som har intellektuelle ejendomsrettigheder, der er væsentlige for den standard, der gælder for deres egne produkter. De kunne derfor meddele krydslicens på deres væsentlige intellektuelle ejendomsrettigheder til gengæld for andre virksomheders væsentlige intellektuelle ejendomsrettigheder eller bruge deres intellektuelle ejendomsrettigheder defensivt. Desuden kan virksomhederne også værdisætte deres intellektuelle ejendomsrettigheder ved hjælp af andre metoder end royalties. I praksis anvender mange virksomheder en blanding af disse forretningsmodeller.

| 441. | Deltagere inden for standardisering er ikke nødvendigvis konkurrenter. Udvikling af standarder kan dog under visse omstændigheder, hvis der er tale om konkurrenter, få konkurrencebegrænsende virkninger ved at begrænse priskonkurrencen eller begrænse eller kontrollere produktionen, markederne, innovationen eller den tekniske udvikling. Som nærmere forklaret nedenfor kan dette hovedsagelig ske på tre måder, nemlig ved a) mindskelse af priskonkurrencen, b) afskærmning af markeder for innovative teknologier og c) udelukkelse eller forskelsbehandling af visse virksomheder ved at hindre effektiv adgang til standarden. |
| --- | --- |

441.

| 442. | For det første kan det, hvis virksomheder gennemfører konkurrencebegrænsende informationsudvekslinger som led i udviklingen af standarder, mindske eller fjerne priskonkurrencen på de berørte markeder eller begrænse eller kontrollere produktionen og dermed lette hemmelig samordning på markedet (313). |
| --- | --- |

442.

| 443. | For det andet kan standarder, der fastlægger detaljerede tekniske specifikationer for et produkt eller en tjenesteydelse, begrænse den tekniske udvikling og innovation. Mens der udvikles en standard, kan alternative teknologier konkurrere om at blive optaget i standarden. Når først der er udvalgt en teknologi, som skal indgå i standarden, og standarden er fastsat, kan der opstå en adgangsbarriere for visse teknologier og virksomheder, som kan blive udelukket fra markedet. Desuden kan standarder, der kræver, at der udelukkende anvendes en bestemt teknologi, have den virkning, at udvikling og udbredelse af andre teknologier hæmmes. Forhindring af udvikling af andre teknologier ved at forpligte medlemmerne af standardiseringsorganisationen til udelukkende at anvende en bestemt standard kan få samme virkning. Risikoen for begrænsning af innovationen øges, hvis en eller flere virksomheder uberettiget udelukkes fra standardiseringsprocessen. |
| --- | --- |

443.

| 444. | For det tredje kan standardisering få konkurrenceskadelige resultater ved at forhindre visse virksomheder i at få effektiv adgang til resultaterne af standardiseringsprocessen (dvs. specifikationen og/eller de intellektuelle ejendomsrettigheder, som er væsentlige for gennemførelsen af standarden). Hvis en virksomhed enten forhindres fuldstændigt i at få adgang til resultaterne af standarden eller kun får adgang på prohibitive eller diskriminerende betingelser, er der risiko for en konkurrencebegrænsende virkning. Et system, hvor potentielt relevante intellektuelle ejendomsrettigheder afsløres på forhånd, kan øge sandsynligheden for, at der gives effektiv adgang til standarden (314), fordi det giver deltagerne mulighed for at påvise, hvilke teknologier der er omfattet af intellektuelle ejendomsrettigheder, og hvilke der ikke er. Lovgivningen om intellektuel ejendomsret og konkurrencelovgivningen har de samme målsætninger (315), nemlig at fremme innovation og sikre effektiv tildeling af ressourcer. Intellektuelle ejendomsrettigheder fremmer en dynamisk konkurrence ved at tilskynde virksomhederne til at investere i udvikling af nye eller forbedrede produkter og produktionsmetoder. Intellektuelle ejendomsrettigheder er derfor generelt konkurrencefremmende. En virksomhed kan dog i forbindelse med udviklingen af en standard også opnå kontrol over anvendelsen af den, i kraft af at den er indehaver af intellektuelle ejendomsrettigheder, som er væsentlige for gennemførelsen af standarden. Når standarden udgør en adgangsbarriere, kan virksomheden derfor kontrollere det produkt- eller tjenestemarked, som standarden vedrører. Dette kan igen sætte virksomhederne i stand til at udøve en konkurrenceskadelig adfærd, f.eks. ved at nægte at meddele licens på de nødvendige intellektuelle ejendomsrettigheder eller ved at forskelsbehandle eller opkræve usædvanlig høje (316) licensafgifter og dermed forhindre effektiv adgang til standarden (»hold-up«). Den omvendte situation kan også opstå, hvis forhandlingerne om licensen trækker ud af årsager, som udelukkende kan tilskrives brugeren af standarden. Dette kunne f.eks. omfatte afslag på at betale en licensafgift på fair, rimelige og ikkediskriminerende vilkår (»FRAND«) eller at bruge forhalende strategier (»hold-out«) (317). |
| --- | --- |

444.

| 445. | Selv om etablering af en standard kan give indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder, som er væsentlige for standarden, markedsstyrke eller øge den markedsstyrke, de har i forvejen, kan det dog ikke antages, at det faktum, at en virksomhed er indehaver af eller udøver intellektuelle ejendomsrettigheder, som er væsentlige for en standard, er ensbetydende med, at den også har eller udøver markedsstyrke. Spørgsmålet om markedsstyrke kan kun vurderes fra sag til sag (318). |
| --- | --- |

445.

7.3.2.   Konkurrencebegrænsende formål

| 446. | Aftaler, der anvender en standard som led i en bredere restriktiv aftale, som tager sigte på at udelukke faktiske eller potentielle konkurrenter, har konkurrencebegrænsende formål. Under denne kategori hører f.eks. en aftale, hvorved en national producentsammenslutning fastsætter en standard og lægger pres på udenforstående for at få dem til at undlade at markedsføre produkter, der ikke opfylder denne standard, eller hvorved producenterne af det etablerede produkt foretager hemmelig samordning for at udelukke ny teknologi fra en allerede eksisterende standard (319). |
| --- | --- |

446.

| 447. | Aftaler om at mindske konkurrencen ved at anvende formidling af oplysninger om de mest restriktive licensbetingelser inden vedtagelsen af en standard som et skalkeskjul for fælles fastsættelse af priserne på enten produkterne i det efterfølgende omsætningsled eller på substitutions-IPR eller -teknologi har konkurrencebegrænsende formål (320). |
| --- | --- |

447.

7.3.3.   Konkurrencebegrænsende virkninger

7.3.3.1.   Aftaler, der generelt ikke begrænser konkurrencen

| 448. | Standardiseringsaftaler, der ikke har konkurrencebegrænsende formål, skal analyseres i den retlige og økonomiske sammenhæng, hvori de indgår, herunder ved at tage hensyn til arten af de pågældende varer, tjenesteydelser eller teknologier og til de pågældende markeders reelle funktion og struktur med hensyn til deres faktiske og sandsynlige indvirkning på konkurrencen. Hvis ikke der foreligger markedsstyrke (321), kan en standardiseringsaftale ikke skabe konkurrencebegrænsende virkninger. Derfor er det højst usandsynligt, at der vil opstå konkurrencebegrænsende virkninger i en situation, hvor der er effektiv konkurrence mellem en række frivillige standarder. |
| --- | --- |

448.

| 449. | For standardiseringsaftaler, der kan skabe markedsstyrke, fastsættes det i punkt 451-457, på hvilke betingelser sådanne aftaler generelt falder uden for artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

449.

| 450. | Hvis principperne eller nogle af principperne i dette afsnit ikke er opfyldt, vil det ikke føre til en formodning om, at der foreligger en konkurrencebegrænsning som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Det vil dog være nødvendigt at foretage en selvvurdering for at fastslå, om aftalen falder ind under artikel 101, stk. 1, og om betingelserne i artikel 101, stk. 3, i så fald er opfyldt. I denne forbindelse erkendes det, at der findes forskellige standardiseringsmodeller, og at konkurrence inden for og mellem sådanne modeller er et positivt aspekt ved en markedsøkonomi. Standardiseringsorganisationer kan derfor fortsat frit indføre regler og procedurer, som ikke er i strid med konkurrencereglerne, men som er forskellige fra dem, der er beskrevet i punkt 451-457. |
| --- | --- |

450.

| 451. | Når adgangen til at deltage i fastsættelsen af standarden er ubegrænset, og proceduren for vedtagelse af den pågældende standard er gennemsigtig, vil standardiseringsaftaler, som ikke indeholder nogen forpligtelse til at opfylde (322) standarden, og som giver effektiv adgang til standarden på FRAND-vilkår, generelt ikke begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

451.

| 452. | For at sikre ubegrænset deltagelse bør standardiseringsorganisationernes regler garantere, at alle konkurrenter på markedet eller markederne, der berøres af standarden, kan deltage i den proces, der fører til udvælgelsen af standarden (323). Standardiseringsorganisationerne bør også have objektive procedurer, som ikke indebærer forskelsbehandling, i forbindelse med tildeling af stemmerettigheder og eventuelt objektive kriterier for udvælgelse af den teknologi, der skal medtages i standarden. |
| --- | --- |

452.

| 453. | Hvad angår gennemsigtighed, bør standardiseringsorganisationen have procedurer, som giver aktørerne mulighed for i god tid at orientere sig om kommende, igangværende og afsluttet standardiseringsarbejde i god tid på hvert trin i udviklingen af standarden. |
| --- | --- |

453.

| 454. | Desuden bør standardiseringsorganisationens regler sikre effektiv adgang til standarden på FRAND-vilkår (324). |
| --- | --- |

454.

| 455. | I forbindelse med en standardiseringsorganisation, der involverer intellektuelle ejendomsrettigheder, vil en klar og afvejet politik for intellektuelle ejendomsrettigheder (325), som er tilpasset efter den bestemte erhvervsgren og den pågældende standardiseringsorganisations behov, øge sandsynligheden for, at de, der skal gennemføre standarderne, vil få effektiv adgang. |
| --- | --- |

455.

| 456. | For at sikre effektiv adgang til standarden, bør politikken for intellektuelle ejendomsrettigheder også kræve, at de deltagende medlemmer (hvis de ønsker at få deres intellektuelle ejendomsrettigheder medtaget i standarden) skriftligt afgiver et bindende tilsagn om at meddele enhver tredjepart licens på deres intellektuelle ejendomsrettigheder på FRAND-vilkår (»FRAND-tilsagn«) (326). Dette tilsagn bør gives inden vedtagelsen af standarden. Samtidig bør politikken for intellektuelle ejendomsrettigheder tillade indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder at udelukke bestemt teknologi fra standardiseringsprocessen og dermed fra FRAND-tilsagnet, forudsat at denne udelukkelse finder sted på et tidligt tidspunkt i udviklingen af standarden. For at sikre, at FRAND-tilsagnet er effektivt, bør alle deltagende indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder, der afgiver et sådant tilsagn, også forpligtes til at sikre, at alle virksomheder, som indehaveren af intellektuelle ejendomsrettigheder overdrager sine intellektuelle ejendomsrettigheder til (inkl. retten til at meddele licens på de pågældende intellektuelle ejendomsrettigheder), er bundet af tilsagnet, f.eks. ved en kontraktbestemmelse mellem køber og sælger. Det skal bemærkes, at FRAND også kan omfatte licensafgiftsfrie licenser. |
| --- | --- |

456.

| 457. | Desuden skal en politik for intellektuelle ejendomsrettigheder kræve, at de deltagende medlemmer giver oplysninger i god tro om deres intellektuelle ejendomsrettigheder, som kan være væsentlige for gennemførelsen af en standard, der er under udvikling (327). Dette er relevant for a) at sætte industrien i stand til at foretage et kvalificeret valg af teknologi, der skal indgå i en standard (328), og b) at gøre det lettere at nå den tilsigtede effektive adgang til standarden. Efterhånden som standarden udvikler sig, kan offentliggørelsen ajourføres på grundlag af rimelige bestræbelser på at identificere intellektuelle ejendomsrettigheder for den (fremtidige) standard. Med hensyn til patenter bør offentliggørelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder som minimum omfatte patentnummeret eller patentansøgningsnummeret. Hvis disse oplysninger endnu ikke er offentligt tilgængelige, er det også tilstrækkeligt, hvis deltageren erklærer, at han sandsynligvis vil have krav til intellektuelle ejendomsrettigheder vedrørende en bestemt teknologi uden at identificere specifikke krav eller ansøgninger vedrørende intellektuelle ejendomsrettigheder (såkaldt generel offentliggørelse) (329). Deltagerne bør også tilskyndes til at ajourføre deres oplysninger på tidspunktet for vedtagelsen af en standard, navnlig hvis der er ændringer, som kan have en indvirkning på den væsentlige karakter eller gyldighed af deres intellektuelle ejendomsrettigheder. Da der ikke foreligger de samme risici med hensyn til effektiv adgang i forbindelse med en standardiseringsorganisation med licensafgiftsfrie standarder (330), vil oplysning om intellektuelle ejendomsrettigheder ikke være relevant i denne forbindelse. |
| --- | --- |

457.

| 458. | FRAND-tilsagn har til formål at sikre, at væsentlig teknologi beskyttet af intellektuelle ejendomsrettigheder, som er indarbejdet i en standard, er tilgængelig for brugere af den pågældende standard på rimelige vilkår og uden forskelsbehandling. FRAND-tilsagn kan især forhindre indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder i at gøre det vanskeligt at gennemføre en standard ved at afslå at meddele licens på den eller ved at forlange urimelige (eller med andre ord alt for høje) licensafgifter, efter at virksomhederne er blevet bundet af standarden, og/eller ved at udøve forskelsbehandling ved opkrævning af licensafgifter (331). Samtidig giver FRAND-tilsagn indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder mulighed for at omsætte deres teknologier til penge via FRAND-licensafgifter, i overensstemmelse med principperne i følgende afsnit, og opnå et rimeligt afkast af deres investering i FoU, som i sagens natur er risikofyldt. Dette kan sikre fortsatte incitamenter til at bidrage med den bedste tilgængelige teknologi til standarden. |
| --- | --- |

458.

| 459. | Standardiseringsorganisationen skal ikke efterprøve, om deltagernes licensbetingelser opfylder FRAND-tilsagnet, for at opfylde artikel 101 (332). Deltagerne skal selv vurdere, om licensbetingelserne og især deres licensafgifter opfylder FRAND-tilsagnet. Når deltagerne skal beslutte, om de skal afgive FRAND-tilsagn med hensyn til en bestemt intellektuel ejendomsrettighed, skal de forudse, hvad FRAND-tilsagnet indebærer, navnlig deres mulighed for frit at fastsætte deres licensafgifter |
| --- | --- |

459.

| 460. | I tilfælde af tvister skal det ved en vurdering af, om licensafgifter for adgang til intellektuelle ejendomsrettigheder i forbindelse med standardisering er urimelige, undersøges, om licensafgifterne står i rimeligt forhold til de intellektuelle ejendomsrettigheders økonomiske værdi (333). Den økonomiske værdi af intellektuelle ejendomsrettigheder kan baseres på den aktuelle merværdi af de omfattede intellektuelle ejendomsrettigheder og bør være uafhængig af succesen på markedet for de produkter, som ikke er knyttet til den patenterede teknologi (334). Generelt findes der forskellige metoder til udførelse af vurderingen (335), og i praksis anvendes der ofte mere end én metode for at kompensere for manglerne ved en bestemt metode og krydstjekke resultatet (336). Det kan i stedet være en mulighed at sammenligne de licensafgifter, som den pågældende virksomhed opkræver for de relevante intellektuelle ejendomsrettigheder under konkurrenceforhold, før den pågældende erhvervsgren har udviklet standarden med licensafgifterne for det næstbedste alternativ (ex ante-situationen) eller med de licensafgifter, der opkræves, efter at erhvervsgrenen er blevet fastlåst (ex post-situationen). Dette forudsætter, at sammenligningen kan foretages på en ensartet og pålidelig måde (337). |
| --- | --- |

460.

| 461. | Der kunne også indhentes en uafhængig ekspertvurdering af den objektive centrale og essentielle karakter af de relevante intellektuelle ejendomsrettigheder i forhold til den pågældende standard. I givet fald kan det også være muligt at henvise til forhåndsoplysninger om licensvilkår, inklusive de individuelle eller samlede licensafgifter for de relevante intellektuelle ejendomsrettigheder, i forbindelse med en specifik standardiseringsproces. Det kan ligeledes være muligt at sammenligne licensvilkårene i aftaler mellem indehaveren af intellektuelle ejendomsrettigheder og andre aktører, der anvender den samme standard. Licensafgifterne for samme intellektuelle ejendomsrettighed i andre tilsvarende standarder kan også give et fingerpeg om FRAND-licensafgifterne. Disse metoder forudsætter, at sammenligningen kan foretages på en konsekvent og pålidelig måde, og at licensafgifternes størrelse ikke er resultatet af utilbørlig udøvelse af markedsstyrke. En anden metode består i dels at fastsætte en passende samlet værdi for alle relevante intellektuelle ejendomsrettigheder, dels den del, der kan tilskrives en bestemt indehaver af intellektuelle ejendomsrettigheder. Disse retningslinjer har ikke til formål at opstille en udtømmende liste over egnede metoder til at vurdere, om licensafgifterne er uforholdsmæssige eller diskriminerende i henhold til artikel 102. |
| --- | --- |

461.

| 462. | Det skal dog understreges, at intet i disse retningslinjer berører parternes mulighed for at løse deres uoverensstemmelser om FRAND-licensafgifternes niveau via de kompetente civil- eller handelsretter eller alternative metoder til bilæggelse af tvister (338). |
| --- | --- |

462.

7.3.3.2.   Virkningsbaseret vurdering af standardiseringsaftaler

| 463. | Ved vurderingen af en standardiseringsaftale skal der normalt tages hensyn til standardens sandsynlige virkninger for de pågældende markeder. Ved analysen af standardiseringsaftaler skal der tages hensyn til sektorens og industriens karakteristika. Følgende betragtninger gælder for alle standardiseringsaftaler, der afviger fra principperne i stk. 451-457. |
| --- | --- |

463.

a)   Standardens frivillige karakter

| 464. | Spørgsmålet om, hvorvidt standardiseringsaftaler kan få konkurrencebegrænsende virkninger, kan afhænge af, om standardiseringsorganisationens medlemmer fortsat frit kan udvikle alternative standarder eller produkter, der ikke opfylder den vedtagne standard (339). Hvis f.eks. standardiseringsaftalen forpligter medlemmerne til kun at fremstille produkter i overensstemmelse med standarden, øges risikoen for en sandsynlig negativ indvirkning på konkurrencen betydeligt og kan under visse omstændigheder betyde, at der er tale om et konkurrencebegrænsende formål (340). På samme måde er det mindre sandsynligt, at standarder, der kun omfatter mindre egenskaber ved det endelige produkt, vil medføre konkurrenceproblemer end mere omfattende standarder, navnlig hvis standarden ikke omfatter væsentlige intellektuelle ejendomsrettigheder. |
| --- | --- |

464.

b)   Adgang til standarden

| 465. | Vurderingen af, om aftalen begrænser konkurrencen, vil også lægge vægt på adgangen til standarden. Når resultatet af en standard (dvs. specificeringen af, hvordan standarden overholdes, og eventuelt de intellektuelle ejendomsrettigheder, der er væsentlige for gennemførelsen af standarden) slet ikke er tilgængelig for alle medlemmerne eller tredjepart (dvs. parter, der ikke er medlemmer af den pågældende standardiseringsorganisation), kan dette afskærme eller opdele markeder og dermed sandsynligvis begrænse konkurrencen. Konkurrencen vil sandsynligvis ligeledes blive begrænset, hvis resultatet af en standard kun er tilgængeligt for visse medlemmer eller for tredjeparter på diskriminerende eller uforholdsmæssige vilkår. Hvis der er flere konkurrerende standarder eller effektiv konkurrence mellem den standardiserede og den ikke-standardiserede løsning, vil en begrænsning af adgangen imidlertid måske ikke få betydelige konkurrencebegrænsende virkninger. |
| --- | --- |

465.

| 466. | Hvad angår standardiseringsaftaler med andre modeller for oplysning om intellektuelle ejendomsrettigheder, der er forskellige fra dem, der er beskrevet i punkt 457, er det nødvendigt at vurdere fra sag til sag, om den pågældende model (f.eks. en oplysningsmodel, der ikke kræver, men kun ansporer til oplysning om intellektuelle ejendomsrettigheder) sikrer effektiv adgang til standarden. Standardiseringsaftaler, der indeholder bestemmelser om videregivelse af oplysninger om egenskaberne og merværdien ved hver enkelt intellektuel ejendomsrettighed til en standard, og som dermed øger gennemsigtigheden for de parter, der er involveret i udviklingen af standarden, vil i princippet ikke begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

466.

c)   Deltagelse i udviklingen af standarden

| 467. | Det er sandsynligt, at det vil have en konkurrencebegrænsende virkning at hindre visse virksomheder i at få indflydelse på valget og definitionen af standarden (undtagen som beskrevet i punkt 470). Hvis deltagelsen i standardiseringsprocessen derimod er åben, er risikoen for en konkurrencebegrænsende virkning mindre (341). |
| --- | --- |

467.

| 468. | Åben deltagelse kan opnås ved at give alle konkurrenter og/eller relevante interessenter på det marked, der berøres af standarden, mulighed for at deltage i udviklingen og valget af standarden. |
| --- | --- |

468.

| 469. | Jo større standardens sandsynlige indvirkning på markedet er, og jo bredere dens potentielle anvendelsesområde er, desto vigtigere er det at tillade lige adgang til standardiseringsprocessen. |
| --- | --- |

469.

| 470. | I visse situationer kan en begrænsning af deltagelsen dog ikke have konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1, f.eks.: a) hvis der er konkurrence mellem flere standarder og standardiseringsorganisationer, b) hvis det uden en begrænsning af deltagerne (342) ikke ville have været muligt at vedtage standarden, eller en sådan vedtagelse ville have været usandsynlig, eller c) hvis begrænsningen af deltagerne er tidsbegrænset og er indført med henblik på at gøre hurtige fremskridt (f.eks. i starten af standardiseringsindsatsen), og så længe alle konkurrenter ved vigtige delmål har mulighed for at deltage for at fortsætte udviklingen af standarden. |
| --- | --- |

470.

| 471. | I visse situationer kan de potentielle negative virkninger af begrænset deltagelse fjernes eller i hvert fald mindskes ved at sikre, at aktørerne holdes orienteret og konsulteres om det igangværende arbejde (343). Dette kan opnås ved at indføre procedurer for kollektiv repræsentation af interessenter. Jo mere interessenter kan påvirke den proces, der fører til udvælgelsen af standarden, og jo mere gennemsigtig proceduren for vedtagelse af standarden er, jo mere sandsynligt er det, at den vedtagne standard vil tage hensyn til alle interessenters interesser. |
| --- | --- |

471.

d)   Markedsandele

| 472. | For at vurdere virkningerne af en standardiseringsaftale bør der tages hensyn til markedsandelene for de varer, tjenesteydelser eller teknologier, der er baseret på standarden. Det er måske ikke altid muligt (344) på et tidligt tidspunkt at vurdere med en vis sikkerhed, om standarden i praksis vil blive vedtaget af en stor, eller kun en beskeden, andel af den pågældende sektor. I tilfælde, hvor virksomheder, der bidrager med teknologi til standarden, er vertikalt integrerede, kan de relevante markedsandele for de virksomheder, der har deltaget i udviklingen af standarden, anvendes som målestok for vurderingen af standardens sandsynlige markedsandel (da de virksomheder, der deltager i udviklingen af standarden, i de fleste tilfælde vil have en interesse i at gennemføre standarden) (345). Da standardiseringsaftalers effektivitet ofte står i forhold til den pågældende erhvervsgrens andel i fastsættelsen og/eller anvendelsen af standarden, vil det forhold, at parterne har store markedsandele på det eller de markeder, der berøres af standarden, dog ikke nødvendigvis føre til den konklusion, at standarden sandsynligvis vil få konkurrencebegrænsende virkninger. |
| --- | --- |

472.

e)   Forskelsbehandling

| 473. | Enhver standardiseringsaftale, der medfører en klar forskelsbehandling af deltagende eller potentielle medlemmer, kan medføre konkurrencebegrænsninger. Hvis f.eks. en standardiseringsorganisation udtrykkeligt udelukker virksomheder, der kun opererer i det foregående omsætningsled (dvs. virksomheder, som ikke er aktive på produktionsmarkedet i det efterfølgende omsætningsled), kan det medføre udelukkelse af potentielt bedre teknologier i tidligere omsætningsled. |
| --- | --- |

473.

f)   Forudgående offentliggørelse af licensafgifter

| 474. | Standardiseringsaftaler, der omfatter bestemmelser om, at individuelle indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder forudgående skal fremlægge de mest restriktive licensbetingelser for standardessentielle patenter eller en maksimal akkumuleret (346) licensafgift for alle indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder, vil principielt ikke begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. I denne forbindelse er det vigtigt, at de parter, der deltager i udvælgelsen af en standard, underrettes fuldt ud ikke blot om de tekniske valgmuligheder og de dertil knyttede intellektuelle ejendomsrettigheder, men også om de sandsynlige omkostninger ved disse intellektuelle ejendomsrettigheder. Hvis en standardiseringsorganisations politik for intellektuelle ejendomsrettigheder pålægger indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder at give oplysninger om deres mest restriktive licensvilkår, herunder de maksimale licensafgifter eller de maksimale akkumulerede licensafgifter, de vil opkræve, inden standarden vedtages, vil dette generelt ikke medføre en begrænsning af konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1 (347). Sådanne ensidige forhåndsoplysninger om de mest restriktive licensvilkår eller de maksimale akkumulerede licensafgifter ville være en måde, hvorpå standardiseringsorganisationen kan træffe en velfunderet beslutning på grundlag af fordelene og ulemperne ved forskellige alternative teknologier. |
| --- | --- |

474.

7.4.   Vurdering efter artikel 101, stk. 3

7.4.1.   Effektivitetsgevinster

| 475. | Standardiseringsaftaler skaber ofte betydelige effektivitetsgevinster. F.eks. kan EU-dækkende standarder lette markedsintegrationen og give virksomhederne mulighed for at markedsføre deres produkter og tjenester i samtlige medlemsstater, hvilket fører til større valgmuligheder for forbrugerne og faldende priser. Standarder, som skaber teknisk interoperabilitet og kompatibilitet, fremmer ofte konkurrencen på kvaliteten mellem teknologier fra forskellige virksomheder og bidrager til at forhindre, at kunderne bliver bundet til en bestemt udbyder. Desuden kan standarder nedbringe transaktionsomkostningerne for sælgere og købere. Standarder med hensyn til f.eks. et produkts kvalitet, sikkerhed og miljømæssige aspekter kan også lette forbrugernes valg og føre til bedre produktkvalitet. Standarder spiller også en vigtig rolle for innovation. De kan afkorte den tid, det tager at bringe en ny teknologi på markedet, og lette innovation ved at give virksomhederne mulighed for at bygge videre på de aftalte løsninger. Disse effektivitetsgevinster kan bidrage til et modstandsdygtigt indre marked. |
| --- | --- |

475.

| 476. | For at standardiseringsaftaler kan realisere effektivitetsgevinster, skal de nødvendige oplysninger for anvendelsen af standarden i praksis være tilgængelige for dem, der ønsker at komme ind på det produkt-/tjenestemarked, som standarden vedrører (348). |
| --- | --- |

476.

| 477. | Udbredelsen af en standard kan forbedres gennem mærker og logoer, som bekræfter, at standarden er overholdt, og dermed skabe sikkerhed for kunderne. Aftaler om afprøvning og godkendelse strækker sig ud over det primære formål med definitionen af standarden og berører generelt et særskilt marked. |
| --- | --- |

477.

| 478. | Virkningerne for innovationen skal undersøges fra sag til sag. Det er dog sandsynligt, at standarder, der skaber driftskompatibilitet på horisontalt plan mellem forskellige teknologier, medfører effektivitetsgevinster. |
| --- | --- |

478.

7.4.2.   Nødvendige begrænsninger

| 479. | Begrænsninger, der strækker sig ud over det, der er nødvendigt for at opnå de effektivitetsgevinster, som standardiseringsaftalen kan medføre, opfylder ikke betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

479.

| 480. | Ved vurderingen af en standardiseringsaftale skal der tages hensyn dels til den sandsynlige indvirkning på de relevante markeder, dels til omfanget af de begrænsninger, der eventuelt strækker sig ud over målet om at opnå effektivitetsgevinster (349). |
| --- | --- |

480.

| 481. | Alle konkurrenter på det eller de markeder, der berøres af standarden, bør generelt have adgang til at deltage i fastsættelsen af standarden, medmindre denne deltagelse ville medføre betydelig ineffektivitet, såsom store forsinkelser i vedtagelsesprocessen (350). Når adgangen til at deltage i fastsættelsen af standarden er begrænset, bør eventuelle restriktive virkninger af en sådan begrænset adgang fjernes eller mindskes (351), således at en sådan begrænsning for deltagerne opvejes af effektivitetsgevinster i henhold til artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

481.

| 482. | Generelt bør standardiseringsaftaler kun omfatte det, der er nødvendigt for at sikre opfyldelsen af deres formål, hvad enten der er tale om teknisk interoperabilitet og kompatibilitet eller et bestemt kvalitetsniveau. I tilfælde, hvor det vil være til gavn for forbrugerne eller økonomien som helhed kun at have en enkelt teknologisk løsning, skal denne standard fastsættes uden forskelsbehandling. Teknologineutrale standarder kan under visse omstændigheder medføre større effektivitetsgevinster. Hvis man medtager substitutions-IPR (352) som en væsentlig del af en standard og samtidig tvinger brugerne af standarden til at betale for flere intellektuelle ejendomsrettigheder end teknisk nødvendigt, strækker det sig ud over det, der er nødvendigt for at opnå de påviste effektivitetsgevinster. På samme måde kan indføjelse af substitutions-IPR som en væsentlig del af en standard og begrænsning af brugen af den pågældende teknologi til denne bestemte standard (dvs. eksklusiv brug) begrænse konkurrencen inden for samme teknologi og ville ikke være nødvendig for at opnå de påviste effektivitetsgevinster. |
| --- | --- |

482.

| 483. | Begrænsninger i en standardiseringsaftale, der gør en standard bindende og obligatorisk for den pågældende erhvervsgren, er principielt ikke nødvendige. |
| --- | --- |

483.

| 484. | På samme måde vil standardiseringsaftaler, der giver bestemte organer eneret til at afprøve, om standarden er opfyldt, strække sig ud over det primære formål med definition af standarden og kan også begrænse konkurrencen. Eksklusivitet kan dog være berettiget i en bestemt periode, f.eks. på grund af behovet for at få dækket betydelige startomkostninger (353). Standardiseringsaftalen skal i dette tilfælde omfatte tilstrækkelige sikkerhedsforanstaltninger for at begrænse en eventuel risiko for konkurrencen som følge af eksklusiviteten. Dette vedrører bl.a. godkendelsesgebyret, som bør være rimeligt og stå i rimeligt forhold til omkostningerne ved afprøvning af, om standarden er overholdt. |
| --- | --- |

484.

7.4.3.   Fordele for forbrugerne

| 485. | Effektivitetsgevinster, der opnås ved nødvendige begrænsninger, skal komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer standardiseringsaftalens eller standardbetingelsernes konkurrencebegrænsende virkninger. I vurderingen af sandsynligheden for, at effektivitetsgevinster kommer forbrugerne til gode, er det relevant at overveje de procedurer, der anvendes for at sikre, at slutbrugernes og forbrugernes interesser beskyttes. Når standarder letter teknisk driftskompatibilitet og/eller konkurrence mellem nye og allerede eksisterende produkter, tjenester og processer, kan det desuden formodes, at standarden vil komme forbrugerne til gode. |
| --- | --- |

485.

7.4.4.   Ingen udelukkelse af konkurrencen

| 486. | Hvorvidt en standardiseringsaftale giver parterne mulighed for at udelukke konkurrencen, afhænger af de forskellige kilder til konkurrence på markedet, hvilket konkurrencepres de kan udsætte aftaleparterne for, og hvilke virkninger aftalen vil få for dette konkurrencepres. Selv om markedsandele er relevante for denne analyse, kan de resterende faktiske konkurrencekilders størrelse ikke vurderes udelukkende på grundlag af markedsandel, undtagen i tilfælde, hvor en standard bliver en de facto industristandard (354). I sidstnævnte tilfælde kan konkurrencen udelukkes, hvis tredjepart hindres effektiv adgang til standarden. |
| --- | --- |

486.

7.5.   Eksempler

| 487. | Fastsættelse af standarder, som konkurrenter ikke kan opfylde

  Eksempel 1


  Situation: En standardiseringsorganisation fastsætter og offentliggør sikkerhedsstandarder, der anvendes i vid udstrækning af den relevante sektor. De fleste virksomheder inden for denne sektor deltager i fastsættelsen af standarden. Før standarden vedtages, har en ny virksomhed på markedet udviklet et produkt, som teknisk set opfylder kravene med hensyn til ydeevne og funktion, og som standardiseringsorganisationens tekniske udvalg har godkendt. Sikkerhedsstandardens tekniske specifikationer er dog, uden at det er objektivt begrundet, fastsat på en sådan måde, at hverken dette eller andre nye produkter kan opfylde standarden.

  Analyse: I dette tilfælde er deltagelse i standardiseringen ikke ubegrænset, og den proces, der anvendes til at vedtage standarden, synes ikke at være gennemsigtig. Denne standardiseringsaftale vil sandsynligvis få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1, og vil ikke kunne opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. Standardiseringsorganisationens medlemmer har i dette tilfælde, uden at det er objektivt begrundet, fastsat standarden på en sådan måde, at deres konkurrenters produkter, der er baseret på andre teknologiske løsninger, ikke kan opfylde den, selv om de har den samme ydeevne. Denne standard, der ikke er indgået uden forskelsbehandling, vil derfor mindske eller hindre innovation og begrænse produktsortimentet. Det er usandsynligt, at den måde, standarden er udformet på, vil medføre større effektivitetsgevinster end en teknologineutral standard. |
| --- | --- |

487.

Eksempel 1

Situation: En standardiseringsorganisation fastsætter og offentliggør sikkerhedsstandarder, der anvendes i vid udstrækning af den relevante sektor. De fleste virksomheder inden for denne sektor deltager i fastsættelsen af standarden. Før standarden vedtages, har en ny virksomhed på markedet udviklet et produkt, som teknisk set opfylder kravene med hensyn til ydeevne og funktion, og som standardiseringsorganisationens tekniske udvalg har godkendt. Sikkerhedsstandardens tekniske specifikationer er dog, uden at det er objektivt begrundet, fastsat på en sådan måde, at hverken dette eller andre nye produkter kan opfylde standarden.

Analyse: I dette tilfælde er deltagelse i standardiseringen ikke ubegrænset, og den proces, der anvendes til at vedtage standarden, synes ikke at være gennemsigtig. Denne standardiseringsaftale vil sandsynligvis få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1, og vil ikke kunne opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. Standardiseringsorganisationens medlemmer har i dette tilfælde, uden at det er objektivt begrundet, fastsat standarden på en sådan måde, at deres konkurrenters produkter, der er baseret på andre teknologiske løsninger, ikke kan opfylde den, selv om de har den samme ydeevne. Denne standard, der ikke er indgået uden forskelsbehandling, vil derfor mindske eller hindre innovation og begrænse produktsortimentet. Det er usandsynligt, at den måde, standarden er udformet på, vil medføre større effektivitetsgevinster end en teknologineutral standard.

| 488. | Gennemsigtig standard, som ikke er obligatorisk, og som omfatter en stor andel af markedet

  Eksempel 2


  Situation: En række fabrikanter af forbrugerelektronik med betydelige markedsandele aftaler at udvikle en ny standard for et produkt, som skal afløse dvd'en.

  Analyse: Forudsat at a) fabrikanterne fortsat frit kan fremstille andre produkter, som ikke opfylder den nye standard, b) deltagelsen i standardiseringen er ubegrænset og gennemsigtig, og c) standardiseringsaftalen ikke på anden måde begrænser konkurrencen, er det usandsynligt, at aftalen begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Hvis parterne derimod bliver enige om kun at fremstille produkter, der er i overensstemmelse med den nye standard, vil aftalen sandsynligvis begrænse konkurrencen i henhold til artikel 101, stk. 1, ved at begrænse produktsortimentet og den tekniske innovation. |
| --- | --- |

488.

Eksempel 2

Situation: En række fabrikanter af forbrugerelektronik med betydelige markedsandele aftaler at udvikle en ny standard for et produkt, som skal afløse dvd'en.

Analyse: Forudsat at a) fabrikanterne fortsat frit kan fremstille andre produkter, som ikke opfylder den nye standard, b) deltagelsen i standardiseringen er ubegrænset og gennemsigtig, og c) standardiseringsaftalen ikke på anden måde begrænser konkurrencen, er det usandsynligt, at aftalen begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Hvis parterne derimod bliver enige om kun at fremstille produkter, der er i overensstemmelse med den nye standard, vil aftalen sandsynligvis begrænse konkurrencen i henhold til artikel 101, stk. 1, ved at begrænse produktsortimentet og den tekniske innovation.

| 489. | Standardiseringsaftale uden oplysning om intellektuelle ejendomsrettigheder

  Eksempel 3


  Situation: En privat standardiseringsorganisation, som opererer inden for standardisering i IKT-sektoren (informations- og kommunikationsteknologi), har en politik for intellektuelle ejendomsrettigheder, som hverken kræver eller ansporer til oplysning om intellektuelle ejendomsrettigheder, der kan være væsentlige for enhver fremtidig standard. Standardiseringsorganisationen traf bevidst beslutning om ikke at medtage en sådan forpligtelse, især ud fra den betragtning, at alle teknologier, der potentielt er relevante for den fremtidige standard, generelt er omfattet af mange intellektuelle ejendomsrettigheder. Standardiseringsorganisationen mente derfor, at en forpligtelse til oplysning om intellektuelle ejendomsrettigheder dels ikke ville sætte deltagerne i stand til at vælge en løsning uden eller med ganske få intellektuelle ejendomsrettigheder, dels ville medføre ekstraomkostninger ved undersøgelse af, om intellektuelle ejendomsrettigheder kunne være væsentlige for den fremtidige standard. Standardiseringsorganisationens politik for intellektuelle ejendomsrettigheder pålægger dog samtlige medlemmer at forpligte sig til at meddele licens på alle intellektuelle ejendomsrettigheder, der kan være omfattet af den fremtidige standard, på FRAND-vilkår. Politikken for intellektuelle ejendomsrettigheder tillader undtagelser, hvis der er specifikke intellektuelle ejendomsrettigheder, som indehaveren ønsker at holde ude fra sin generelle licensforpligtelse. Inden for denne bestemte erhvervsgren findes der en række konkurrerende private standardiseringsorganisationer. Enhver, der er aktiv inden for denne erhvervsgren, kan deltage i standardiseringsorganisationen.

  Analyse: I mange tilfælde vil en forpligtelse til oplysning om intellektuelle ejendomsrettigheder være konkurrencefremmende, fordi den vil forøge konkurrencen mellem teknologierne på forhånd. Normalt giver en sådan forpligtelse medlemmerne af en standardiseringsorganisation mulighed for at tage hensyn til de intellektuelle ejendomsrettigheder, der er omfattet af en bestemt teknologi, når de skal vælge mellem konkurrerende teknologier (eller endog eventuelt at vælge en teknologi, der ikke omfatter intellektuelle ejendomsrettigheder). De intellektuelle ejendomsrettigheder, som en teknologi omfatter, vil også få direkte indvirkning på omkostningerne ved adgangen til standarden. I det foreliggende tilfælde ser det dog ud til, at alle tilgængelige teknologier omfatter intellektuelle ejendomsrettigheder, og endda mange intellektuelle ejendomsrettigheder. Oplysning om intellektuelle ejendomsrettigheder vil derfor ikke få den positive virkning, at medlemmerne sættes i stand til at tage hensyn til mængden af intellektuelle ejendomsrettigheder, når de vælger en teknologi, for uanset hvilken teknologi der vælges, kan det formodes, at den omfatter intellektuelle ejendomsrettigheder. Aftalen vil sandsynligvis ikke få negative virkninger for konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

489.

Eksempel 3

Situation: En privat standardiseringsorganisation, som opererer inden for standardisering i IKT-sektoren (informations- og kommunikationsteknologi), har en politik for intellektuelle ejendomsrettigheder, som hverken kræver eller ansporer til oplysning om intellektuelle ejendomsrettigheder, der kan være væsentlige for enhver fremtidig standard. Standardiseringsorganisationen traf bevidst beslutning om ikke at medtage en sådan forpligtelse, især ud fra den betragtning, at alle teknologier, der potentielt er relevante for den fremtidige standard, generelt er omfattet af mange intellektuelle ejendomsrettigheder. Standardiseringsorganisationen mente derfor, at en forpligtelse til oplysning om intellektuelle ejendomsrettigheder dels ikke ville sætte deltagerne i stand til at vælge en løsning uden eller med ganske få intellektuelle ejendomsrettigheder, dels ville medføre ekstraomkostninger ved undersøgelse af, om intellektuelle ejendomsrettigheder kunne være væsentlige for den fremtidige standard. Standardiseringsorganisationens politik for intellektuelle ejendomsrettigheder pålægger dog samtlige medlemmer at forpligte sig til at meddele licens på alle intellektuelle ejendomsrettigheder, der kan være omfattet af den fremtidige standard, på FRAND-vilkår. Politikken for intellektuelle ejendomsrettigheder tillader undtagelser, hvis der er specifikke intellektuelle ejendomsrettigheder, som indehaveren ønsker at holde ude fra sin generelle licensforpligtelse. Inden for denne bestemte erhvervsgren findes der en række konkurrerende private standardiseringsorganisationer. Enhver, der er aktiv inden for denne erhvervsgren, kan deltage i standardiseringsorganisationen.

Analyse: I mange tilfælde vil en forpligtelse til oplysning om intellektuelle ejendomsrettigheder være konkurrencefremmende, fordi den vil forøge konkurrencen mellem teknologierne på forhånd. Normalt giver en sådan forpligtelse medlemmerne af en standardiseringsorganisation mulighed for at tage hensyn til de intellektuelle ejendomsrettigheder, der er omfattet af en bestemt teknologi, når de skal vælge mellem konkurrerende teknologier (eller endog eventuelt at vælge en teknologi, der ikke omfatter intellektuelle ejendomsrettigheder). De intellektuelle ejendomsrettigheder, som en teknologi omfatter, vil også få direkte indvirkning på omkostningerne ved adgangen til standarden. I det foreliggende tilfælde ser det dog ud til, at alle tilgængelige teknologier omfatter intellektuelle ejendomsrettigheder, og endda mange intellektuelle ejendomsrettigheder. Oplysning om intellektuelle ejendomsrettigheder vil derfor ikke få den positive virkning, at medlemmerne sættes i stand til at tage hensyn til mængden af intellektuelle ejendomsrettigheder, når de vælger en teknologi, for uanset hvilken teknologi der vælges, kan det formodes, at den omfatter intellektuelle ejendomsrettigheder. Aftalen vil sandsynligvis ikke få negative virkninger for konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1.

8.   STANDARDBETINGELSER

8.1.   Definitioner

| 490. | I nogle erhvervsgrene anvender virksomhederne standardbetingelser for salg eller køb, som er udarbejdet af en brancheforening eller direkte af konkurrenterne (»standardbetingelser«) (355). Sådanne standardbetingelser er omfattet af disse retningslinjer, for så vidt som de udgør standardbetingelser for disse konkurrerende virksomheders salg eller køb af varer eller tjenesteydelser til tredjepartskunder eller fra tredjepartsleverandører (og ikke salgs- eller købsbetingelser mellem konkurrenterne). Når sådanne standardbetingelser anvendes i vid udstrækning i en erhvervsgren, kan de købs- eller salgsbetingelser, der anvendes i den pågældende erhvervsgren i praksis blive tilpasset efter hinanden (356). Som eksempel på sektorer, hvor standardbetingelser spiller en væsentlig rolle, kan nævnes banksektoren (f.eks. kontovilkår) og forsikring. |
| --- | --- |

490.

| 491. | Standardbetingelser, som en bestemt virksomhed selv udarbejder udelukkende til sit eget brug, når den indgår kontrakter med leverandører eller kunder, er ikke horisontale aftaler og er derfor ikke omfattet af disse retningslinjer. |
| --- | --- |

491.

8.2.   Relevante markeder

| 492. | Generelt har standardbetingelser virkninger på markedet i det efterfølgende omsætningsled, hvor de virksomheder, der anvender standardbetingelserne, konkurrerer om salget af deres produkter til kunderne. |
| --- | --- |

492.

8.3.   Vurdering efter artikel 101, stk. 1

8.3.1.   De vigtigste konkurrenceproblemer

| 493. | Standardbetingelser kan få konkurrencebegrænsende virkninger, idet de kan begrænse produktudbud og innovation. Hvis en stor del af en erhvervsgren vedtager standardbetingelserne og vælger ikke af fravige dem i konkrete tilfælde (eller kun fraviger dem i ekstraordinære tilfælde, hvor der er stor køberstyrke), har kunderne måske ikke noget andet valg end at acceptere standardbetingelserne. Risikoen for en begrænsning af udbud og innovation er dog kun sandsynlig i tilfælde, hvor standardbetingelserne definerer det endelige produkts anvendelsesområde. Hvad angår forbrugsvarer, vil standardsalgsbetingelser normalt ikke begrænse innovation af produktet eller produktkvalitet eller -sortiment. |
| --- | --- |

493.

| 494. | Desuden kan standardbetingelser, afhængigt af deres indhold, påvirke de kommercielle vilkår vedrørende salget af det endelige produkt. Der er især alvorlig risiko for, at standardbetingelser vedrørende prisen kan begrænse priskonkurrencen. |
| --- | --- |

494.

| 495. | Hvis standardbetingelser bliver udbredt i en erhvervsgren, kan adgangen til dem desuden være afgørende for adgangen til markedet. I sådanne tilfælde kan afslag på adgang til standardbetingelserne skabe konkurrenceskadelig afskærmning. Forudsat at standardbetingelserne i praksis er tilgængelige for enhver virksomhed, der ønsker at få adgang til dem, er det ikke sandsynligt, at de medfører konkurrenceskadelig afskærmning. |
| --- | --- |

495.

8.3.2.   Konkurrencebegrænsende formål

| 496. | Aftaler, der anvender standardbetingelser som led i en bredere restriktiv aftale, der tager sigte på at udelukke faktiske eller potentielle konkurrenter, har konkurrencebegrænsende formål. Et eksempel herpå er en brancheforening, der ikke tillader en nytilkommen virksomhed adgang til sine standardbetingelser, hvis anvendelse er af væsentlig betydning for at sikre adgang til markedet. |
| --- | --- |

496.

| 497. | Standardbetingelser, der indeholder bestemmelser, som direkte påvirker de priser (357), kunderne skal betale (dvs. vejledende priser, rabatter osv.), har konkurrencebegrænsende formål. |
| --- | --- |

497.

8.3.3.   Konkurrencebegrænsende virkninger

| 498. | Fastsættelse og anvendelse af standardbetingelser skal vurderes i deres økonomiske sammenhæng og på baggrund af situationen på det relevante marked, for at det kan fastslås, om de vil kunne få konkurrencebegrænsende virkninger. |
| --- | --- |

498.

| 499. | Hvis deltagelsen i fastsættelsen af standardbetingelserne er ubegrænset for konkurrenterne på det relevante marked (enten via brancheforeningen eller direkte), og forudsat at anvendelsen af standardbetingelserne ikke er bindende, og de i praksis er tilgængelige for enhver virksomhed, vil sådanne aftaler vedrørende standardbetingelser sandsynligvis ikke få negative virkninger for produktkvaliteten, produktsortimentet eller innovationen, og vil derfor sandsynligvis ikke give anledning til konkurrencebegrænsende virkninger (forudsat at standardbetingelser ikke påvirker prisen, og med de forbehold, der er anført i punkt 501-505). |
| --- | --- |

499.

| 500. | Der er dog to generelle undtagelser, hvor der kræves en mere indgående vurdering. |
| --- | --- |

500.

| 501. | For det første kan standardbetingelser for salg af forbrugsvarer eller tjenester, som definerer det endelige produkts egenskaber, og hvor der derfor er større risiko for, at udvalget af produkter begrænses, få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1, hvis den kombinerede anvendelse af dem vil kunne medføre en faktisk tilpasning. Dette kan gøre sig gældende, hvor den udbredte anvendelse af standardbetingelserne i praksis medfører en begrænsning af innovation og produktsortiment på markedet. Det kan f.eks. være tilfældet, når standardbetingelser i forsikringsaftaler begrænser kundens valgmuligheder med hensyn til nøgleelementer i aftalen, såsom de dækkede risikotyper. Selv om anvendelsen af standardbetingelser ikke er obligatorisk, kan sådanne betingelser underminere de konkurrerende forsikringsselskabers incitament til at konkurrere med hensyn til produktdifferentiering. Dette kan afhjælpes ved at give forsikringsselskaberne mulighed for også at medtage andre risici end standardrisici i deres forsikringsaftaler. |
| --- | --- |

501.

| 502. | Ved vurderingen af, om standardbetingelserne vil kunne få konkurrencebegrænsende virkninger gennem en begrænsning af produktsortimentet, bør der tages hensyn til faktorer såsom den eksisterende konkurrence på markedet. Hvis der f.eks. er en lang række mindre konkurrenter, ser det ud til, at risikoen for begrænsning af produktsortimentet er generelt mindre end, hvis der kun findes nogle få større konkurrenter (358). De markedsandele, som de virksomheder, der deltager i fastsættelsen af standardbetingelserne, har, kan muligvis også give et fingerpeg om sandsynligheden for, at standardbetingelserne vil blive anvendt, eller at de vil blive anvendt af en stor andel af virksomhederne på markedet. I denne forbindelse er det dog ikke blot relevant at analysere, om det er sandsynligt, at standardbetingelserne vil blive anvendt af en stor andel af virksomhederne på markedet, men også om standardbetingelserne omfatter hele eller kun en del af produktet (jo mindre anvendelsesområdet for standardbetingelserne er, desto mindre sandsynligt er det, at de generelt vil begrænse produktsortimentet). I tilfælde, hvor det ikke er muligt at udbyde et bestemt produkt, fordi der ikke er fastsat standardbetingelser, vil der heller ikke være nogen sandsynlighed for konkurrencebegrænsninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Under dette scenario vil fastsættelsen af standardbetingelser snarere øge end mindske produktsortimentet. |
| --- | --- |

502.

| 503. | For det andet kan standardbetingelserne, selv om de ikke definerer det endelige produkts egenskaber, af andre grunde have en betydelig indflydelse på kundernes beslutninger om at indgå handelstransaktioner. Et eksempel herpå er onlineindkøb, hvor kundernes tillid er væsentlig (f.eks. ved anvendelsen af sikre betalingssystemer, en korrekt produktbeskrivelse, klare og gennemsigtige prisregler, fleksible returneringsregler osv.). Da det er vanskeligt for kunderne at foretage en klar vurdering af alle disse parametre, har de tendens til at foretrække den mest udbredte praksis. I den forbindelse kan standardbetingelser vedrørende disse elementer derfor blive en de facto standard, som virksomheder og skal opfylde for at kunne sælge på markedet. Selv om anvendelsen af disse standardbetingelser ikke er obligatorisk, kan de blive en de facto standard, hvis virkninger ligger meget tæt på en obligatorisk standard, og skal analyseres som en sådan. |
| --- | --- |

503.

| 504. | Når anvendelsen af standardbetingelser er obligatorisk, er der dog behov for en vurdering af deres virkninger for produkternes kvalitet, produktsortiment og innovation (især hvis anvendelsen af standardbetingelserne er obligatorisk på hele markedet). |
| --- | --- |

504.

| 505. | Når standardbetingelserne (hvad enten deres anvendelse er obligatorisk eller ej) indeholder elementer, der vil kunne få negative virkninger for priskonkurrencen (359) (f.eks. betingelser, der indirekte påvirker, hvilke typer rabatter der kan gives), vil de sandsynligvis også få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

505.

8.4.   Vurdering efter artikel 101, stk. 3

8.4.1.   Effektivitetsgevinster

| 506. | Anvendelsen af standardbetingelser kan medføre økonomiske fordele og f.eks. gøre det lettere for kunderne at sammenligne de tilbudte betingelser og dermed lettere at skifte fra den ene leverandør til den anden. Standardbetingelser kan også medføre effektivitetsgevinster i form af besparelser med hensyn til transaktionsomkostningerne og i visse sektorer (især hvor kontrakterne har en kompliceret retlig struktur) lette markedsadgangen. Standardbetingelser kan også øge aftaleparternes retlige sikkerhed. Disse effektivitetsgevinster kan bidrage til et modstandsdygtigt indre marked. |
| --- | --- |

506.

| 507. | Jo flere konkurrenter, der er på markedet, desto større er effektivitetsgevinsten ved at lette sammenligningen mellem de tilbudte betingelser. |
| --- | --- |

507.

8.4.2.   Nødvendige begrænsninger

| 508. | Begrænsninger, der strækker sig ud over det, der er nødvendigt for at opnå de effektivitetsgevinster, som standardbetingelser kan medføre, opfylder ikke betingelserne i artikel 101, stk. 3. Det er f.eks. generelt ikke nødvendigt at gøre standardbetingelser obligatoriske for erhvervsgrenen. Det kan imidlertid ikke udelukkes, at det i særlige tilfælde kan være nødvendigt at gøre brugen af standardbetingelser obligatorisk for at opnå særlige effektivitetsgevinster. |
| --- | --- |

508.

8.4.3.   Fordele for forbrugerne

| 509. | Både risikoen for konkurrencebegrænsende virkninger og sandsynligheden for effektivitetsgevinster øges med de deltagende virksomheders markedsandele og den udstrækning, hvori standardbetingelserne anvendes. Det er derfor ikke muligt at fastlægge nogen generel legalitetsformodning, hvor der ikke er nogen risiko for konkurrencebegrænsende virkninger, eller hvor det er sandsynligt at effektivitetsgevinsterne vil komme forbrugerne til gode i et sådant omfang, at det opvejer eventuelle konkurrencebegrænsende virkninger. |
| --- | --- |

509.

| 510. | Visse effektivitetsgevinster, som standardbetingelser medfører, som f.eks. at det bliver lettere at sammenligne tilbuddene på markedet og at skifte leverandør, og at der skabes retlig sikkerhed, er nødvendigvis gavnlige for forbrugerne. Med hensyn til andre mulige effektivitetsgevinster, såsom lavere transaktionsomkostninger, må det vurderes fra sag til sag og i den relevante økonomiske sammenhæng, om det er sandsynligt, at de vil komme forbrugerne til gode. |
| --- | --- |

510.

8.4.4.   Ingen udelukkelse af konkurrencen

| 511. | Standardbetingelser, der anvendes af størstedelen af industrien, kan skabe en de facto industristandard. I et sådant tilfælde kan konkurrencen udelukkes, hvis tredjeparter udelukkes fra effektiv adgang til standarden. Hvis standarden kun vedrører mindre vigtige egenskaber ved produktet/tjenesten, er det dog ikke sandsynligt, at konkurrencen udelukkes. |
| --- | --- |

511.

8.5.   Eksempler

| 512. | Åbne standardbetingelser, som ikke er obligatoriske, i aftaler med slutbrugere

  Eksempel 1


  Situation: En brancheforening for el-distributører fastsætter standardbetingelser, som ikke er obligatoriske, for elforsyningen til slutbrugere. Standardbetingelserne er fastsat på en gennemsigtig og ikke-diskriminerende måde. Standardbetingelserne omfatter elementer, såsom specifikation af forbrugsstedet, tilslutningsstedets beliggenhed og tilslutningsspænding, bestemmelser om forsyningssikkerhed og proceduren for afregning mellem aftaleparterne (f.eks. hvad der sker, hvis kunden ikke giver leverandøren oplysninger om det aflæste forbrug). Standardbetingelserne vedrører ikke priser, dvs. at de ikke indeholder nogen vejledende priser eller andre prisbestemmelser. Enhver virksomhed, der er aktiv inden for sektoren, kan frit anvende standardbetingelserne efter eget valg. Ca. 80 % af de aftaler, der indgås med slutbrugere på det relevante marked, er baseret på disse standardbetingelser.

  Analyse: Det er ikke sandsynligt, at disse standardbetingelser begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Selv om de er blevet praksis inden for den pågældende sektor, synes det at være usandsynligt, at de har nogen betydelige negative virkninger for priserne, produkternes kvalitet eller produktsortimentet. |
| --- | --- |

512.

Eksempel 1

Situation: En brancheforening for el-distributører fastsætter standardbetingelser, som ikke er obligatoriske, for elforsyningen til slutbrugere. Standardbetingelserne er fastsat på en gennemsigtig og ikke-diskriminerende måde. Standardbetingelserne omfatter elementer, såsom specifikation af forbrugsstedet, tilslutningsstedets beliggenhed og tilslutningsspænding, bestemmelser om forsyningssikkerhed og proceduren for afregning mellem aftaleparterne (f.eks. hvad der sker, hvis kunden ikke giver leverandøren oplysninger om det aflæste forbrug). Standardbetingelserne vedrører ikke priser, dvs. at de ikke indeholder nogen vejledende priser eller andre prisbestemmelser. Enhver virksomhed, der er aktiv inden for sektoren, kan frit anvende standardbetingelserne efter eget valg. Ca. 80 % af de aftaler, der indgås med slutbrugere på det relevante marked, er baseret på disse standardbetingelser.

Analyse: Det er ikke sandsynligt, at disse standardbetingelser begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Selv om de er blevet praksis inden for den pågældende sektor, synes det at være usandsynligt, at de har nogen betydelige negative virkninger for priserne, produkternes kvalitet eller produktsortimentet.

| 513. | Standardbetingelser i kontrakter mellem virksomheder

  Eksempel 2


  Situation: Byggefirmaerne i en bestemt medlemsstat udarbejder i fællesskab åbne standardbetingelser, som ikke er obligatoriske, og som en entreprenør kan benytte, når han afgiver tilbud på bygge- og anlægsarbejde til en kunde. Der er indbefattet en tilbudsformular med betingelser i forbindelse med bygge- og anlægsarbejde. Dokumenterne udgør tilsammen bygge- og anlægskontrakten. Bestemmelserne omfatter spørgsmål som f.eks. kontraktens udformning, entreprenørens og kundens generelle forpligtelser og betalingsbetingelser, som ikke er prisrelaterede (f.eks. en bestemmelse om entreprenørens ret til med et varsel at indstille arbejdet, hvis han ikke modtager betaling), forsikring, varighed, overtagelse og mangler, ansvarsbegrænsning, opsigelse af kontrakten osv. Disse standardbetingelser vil ofte blive anvendt mellem virksomheder, som opererer på markedet i henholdsvis det foregående og det efterfølgende omsætningsled.

  Analyse: Det er ikke sandsynligt, at disse standardbetingelser begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. De vil generelt ikke medføre nogen betydelig begrænsning af kundernes valgmuligheder med hensyn til det endelige produkt, dvs. bygge- eller anlægsarbejdet. Det er heller ikke sandsynligt, at der vil forekomme andre konkurrencebegrænsende virkninger. Flere af ovennævnte spørgsmål (overtagelse og mangler, opsigelse osv.) reguleres ofte ved lov. |
| --- | --- |

513.

Eksempel 2

Situation: Byggefirmaerne i en bestemt medlemsstat udarbejder i fællesskab åbne standardbetingelser, som ikke er obligatoriske, og som en entreprenør kan benytte, når han afgiver tilbud på bygge- og anlægsarbejde til en kunde. Der er indbefattet en tilbudsformular med betingelser i forbindelse med bygge- og anlægsarbejde. Dokumenterne udgør tilsammen bygge- og anlægskontrakten. Bestemmelserne omfatter spørgsmål som f.eks. kontraktens udformning, entreprenørens og kundens generelle forpligtelser og betalingsbetingelser, som ikke er prisrelaterede (f.eks. en bestemmelse om entreprenørens ret til med et varsel at indstille arbejdet, hvis han ikke modtager betaling), forsikring, varighed, overtagelse og mangler, ansvarsbegrænsning, opsigelse af kontrakten osv. Disse standardbetingelser vil ofte blive anvendt mellem virksomheder, som opererer på markedet i henholdsvis det foregående og det efterfølgende omsætningsled.

Analyse: Det er ikke sandsynligt, at disse standardbetingelser begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. De vil generelt ikke medføre nogen betydelig begrænsning af kundernes valgmuligheder med hensyn til det endelige produkt, dvs. bygge- eller anlægsarbejdet. Det er heller ikke sandsynligt, at der vil forekomme andre konkurrencebegrænsende virkninger. Flere af ovennævnte spørgsmål (overtagelse og mangler, opsigelse osv.) reguleres ofte ved lov.

| 514. | Standardbetingelser, som letter sammenligningen mellem forskellige virksomheders produkter

  Eksempel 3


  Situation: En national sammenslutning på forsikringsområdet udleverer standardpolicebetingelser, som ikke er obligatoriske, for husforsikringsaftaler. Disse betingelser giver intet fingerpeg om forsikringspræmiernes størrelse, risikodækningen eller forsikringstagerens selvrisiko. De pålægger ikke omfattende dækning, herunder risici, som et betydeligt antal forsikringstagere ikke er udsat for samtidig, og pålægger heller ikke forsikringstagerne at opnå dækning af forskellige risici hos samme forsikringsselskab. Mens de fleste forsikringsselskaber anvender standardpolicebetingelserne, indeholder ikke alle deres kontrakter de samme betingelser, da disse tilpasses efter de enkelte kunders individuelle behov, og forbrugerne tilbydes derfor ikke nogen de facto standardisering af forsikringsprodukter. Standardpolicebetingelserne giver forbrugerne og deres organisationer mulighed for at sammenligne de policer, der tilbydes af de forskellige forsikringsselskaber. En forbrugerorganisation er involveret i fastsættelsen af standardpolicebetingelserne. Også nytilkomne virksomheder på markedet har adgang til dem uden forskelsbehandling.

  Analyse: Standardpolicebetingelserne vedrører sammensætningen af det endelige forsikringsprodukt. I det omfang markedsvilkårene og andre faktorer viser, at der er en risiko for begrænsning af produktsortimentet, fordi forsikringsselskaberne anvender sådanne standardpolicebetingelser, er det sandsynligt, at en sådan mulig begrænsning opvejes af effektivitetsgevinster, som f.eks. at det bliver lettere for forbrugerne at sammenligne de betingelser, som forsikringsselskaberne tilbyder. Herved bliver det også lettere for forbrugerne at skifte forsikringsselskab, hvilket fremmer konkurrencen. Desuden er det en fordel for forbrugerne at kunne skifte leverandør, og at der kommer nye virksomheder på markedet. Den omstændighed, at forbrugerorganisationen har deltaget i processen, kan gøre det mere sandsynligt, at effektivitetsgevinster kommer dem til gode. Standardpolicebetingelserne vil sandsynligvis også nedbringe transaktionsomkostningerne og gøre det lettere for forsikringsselskaberne at komme ind på andre geografiske markeder og/eller produktmarkeder. Det ser heller ikke ud til, at begrænsningerne strækker sig ud over det, der er nødvendigt for at opnå de påviste effektivitetsgevinster, og konkurrencen udelukkes derfor ikke. Det er derfor sandsynligt, at betingelserne i artikel 101, stk. 3, er opfyldt. |
| --- | --- |

514.

Eksempel 3

Situation: En national sammenslutning på forsikringsområdet udleverer standardpolicebetingelser, som ikke er obligatoriske, for husforsikringsaftaler. Disse betingelser giver intet fingerpeg om forsikringspræmiernes størrelse, risikodækningen eller forsikringstagerens selvrisiko. De pålægger ikke omfattende dækning, herunder risici, som et betydeligt antal forsikringstagere ikke er udsat for samtidig, og pålægger heller ikke forsikringstagerne at opnå dækning af forskellige risici hos samme forsikringsselskab. Mens de fleste forsikringsselskaber anvender standardpolicebetingelserne, indeholder ikke alle deres kontrakter de samme betingelser, da disse tilpasses efter de enkelte kunders individuelle behov, og forbrugerne tilbydes derfor ikke nogen de facto standardisering af forsikringsprodukter. Standardpolicebetingelserne giver forbrugerne og deres organisationer mulighed for at sammenligne de policer, der tilbydes af de forskellige forsikringsselskaber. En forbrugerorganisation er involveret i fastsættelsen af standardpolicebetingelserne. Også nytilkomne virksomheder på markedet har adgang til dem uden forskelsbehandling.

Analyse: Standardpolicebetingelserne vedrører sammensætningen af det endelige forsikringsprodukt. I det omfang markedsvilkårene og andre faktorer viser, at der er en risiko for begrænsning af produktsortimentet, fordi forsikringsselskaberne anvender sådanne standardpolicebetingelser, er det sandsynligt, at en sådan mulig begrænsning opvejes af effektivitetsgevinster, som f.eks. at det bliver lettere for forbrugerne at sammenligne de betingelser, som forsikringsselskaberne tilbyder. Herved bliver det også lettere for forbrugerne at skifte forsikringsselskab, hvilket fremmer konkurrencen. Desuden er det en fordel for forbrugerne at kunne skifte leverandør, og at der kommer nye virksomheder på markedet. Den omstændighed, at forbrugerorganisationen har deltaget i processen, kan gøre det mere sandsynligt, at effektivitetsgevinster kommer dem til gode. Standardpolicebetingelserne vil sandsynligvis også nedbringe transaktionsomkostningerne og gøre det lettere for forsikringsselskaberne at komme ind på andre geografiske markeder og/eller produktmarkeder. Det ser heller ikke ud til, at begrænsningerne strækker sig ud over det, der er nødvendigt for at opnå de påviste effektivitetsgevinster, og konkurrencen udelukkes derfor ikke. Det er derfor sandsynligt, at betingelserne i artikel 101, stk. 3, er opfyldt.

9.   BÆREDYGTIGHEDSAFTALER

9.1.   Indledning

| 515. | Dette kapitel indeholder generel vejledning om den konkurrencemæssige vurdering af aftaler mellem konkurrenter, der forfølger bæredygtighedsmål (»bæredygtighedsaftaler«). Ud over denne generelle vejledning vil Kommissionen give uformel vejledning om nye eller uløste spørgsmål om individuelle bæredygtighedsaftaler gennem sin uformelle vejledning (360). |
| --- | --- |

515.

| 516. | Bæredygtig udvikling er et centralt princip i traktaten om Den Europæiske Union og et prioriteret mål for Unionens politikker (361). Kommissionen har forpligtet sig til at gennemføre FN's mål for bæredygtig udvikling (362). I overensstemmelse med denne forpligtelse fastlægger den europæiske grønne pagt en vækststrategi, der har til formål at gøre EU til et retfærdigt og velstående samfund med en moderne, ressourceeffektiv og konkurrencedygtig økonomi, hvor der ikke er nogen nettoudledning af drivhusgasser fra 2050 og derefter, og hvor den økonomiske vækst er afkoblet fra ressourceforbruget (363). |
| --- | --- |

516.

| 517. | Overordnet set henviser bæredygtig udvikling til samfundets evne til at forbruge og anvende de ressourcer, der er til rådighed i dag, uden at det går ud over fremtidige generationers evne til at opfylde deres egne behov. Den omfatter aktiviteter, der understøtter økonomisk, miljømæssig og social udvikling (herunder arbejdstagerrettigheder og menneskerettigheder) (364). Bæredygtighedsmålene omfatter derfor, men er ikke begrænset til, håndtering af klimaændringer (f.eks. gennem reduktion af drivhusgasemissioner), reduktion af forurening, begrænsning af anvendelsen af naturressourcer, sikring af menneskerettighederne, sikring af en indkomst, fremme af modstandsdygtig infrastruktur og innovation, reduktion af madspild, fremme af et skift til sunde og nærende fødevarer, sikring af dyrevelfærd osv. (365) |
| --- | --- |

517.

| 518. | Håndhævelse af konkurrencelovgivningen bidrager til en bæredygtig udvikling ved at sikre effektiv konkurrence, som fremmer innovation, øger produkternes kvalitet og udvalget, sikrer en effektiv ressourceallokering, reducerer produktionsomkostningerne og bidrager dermed til forbrugernes velfærd. |
| --- | --- |

518.

| 519. | Én bekymring i forbindelse med bæredygtig udvikling er imidlertid, at individuelle produktions- og forbrugsbeslutninger kan have negative virkninger (»negative eksternaliteter«), f.eks. for miljøet, som de erhvervsdrivende eller forbrugere, der forårsager dem, ikke tager tilstrækkeligt hensyn til. Denne type markedssvigt kan afbødes eller afhjælpes gennem kollektive tiltag, for det første gennem offentlige politikker eller (sektorspecifik) regulering, og for det andet gennem samarbejdsaftaler mellem virksomheder, der fremmer bæredygtig produktion eller bæredygtigt forbrug. |
| --- | --- |

519.

| 520. | Hvis sådanne markedssvigt afhjælpes ved hjælp af passende lovgivning, f.eks. obligatoriske EU-forureningsstandarder, prisfastsættelsesmekanismer såsom EU's emissionshandelssystem (»ETS«) eller afgifter, kan yderligere foranstaltninger fra virksomhedernes side, f.eks. i form af samarbejdsaftaler, være unødvendige. Samarbejdsaftaler kan imidlertid afhjælpe tilbageværende markedssvigt, som ikke eller ikke fuldt ud afhjælpes gennem offentlige politikker og regulering. |
| --- | --- |

520.

| 521. | I disse retningslinjer henviser udtrykket »bæredygtighedsaftale« til enhver horisontal samarbejdsaftale, der forfølger et bæredygtighedsmål, uanset samarbejdets form. Bæredygtighedsaftaler vil kun give anledning til konkurrenceproblemer i henhold til artikel 101, hvis de har et konkurrencebegrænsende formål, eller hvis de har mærkbare faktiske eller sandsynlige negative virkninger for konkurrencen. Aftaler, der begrænser konkurrencen, kan ikke omgå forbuddet i artikel 101, stk. 1, blot ved at henvise til et bæredygtighedsmål (366). |
| --- | --- |

521.

| 522. | Hvis bæredygtighedsaftaler begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1, kan de alligevel være i overensstemmelse med artikel 101, hvis de opfylder de fire kumulative betingelser i undtagelsen i artikel 101, stk. 3. Kommissionens retningslinjer for anvendelsen af disse betingelser er fastsat i Kommissionens retningslinjer for anvendelsen af artikel 101, stk. 3 (367). |
| --- | --- |

522.

| 523. | Bæredygtighedsaftaler er ikke en særskilt kategori af horisontale samarbejdsaftaler med henblik på anvendelsen af artikel 101. Hvis en horisontal samarbejdsaftale svarer til en af de typer horisontale aftaler, der er omfattet af de foregående kapitler i disse retningslinjer, og den pågældende aftale også forfølger et bæredygtighedsmål, bør den derfor vurderes på grundlag af vejledningen i det eller de relevante foregående kapitler sammen med vejledningen i dette kapitel. |
| --- | --- |

523.

| 524. | Det betyder i praksis, at en FoU- eller specialiseringsaftale, der forfølger et bæredygtighedsmål, (f.eks. en aftale mellem konkurrenter om i fællesskab at udvikle en produktionsteknologi, der reducerer energiforbruget, eller en aftale om deling af infrastruktur med henblik på at mindske miljøpåvirkningen fra en produktionsproces) og som derfor også kan betegnes som en bæredygtighedsaftale, kan være omfattet af de gruppefritagelsesforordninger, der finder anvendelse på FoU-aftaler eller specialiseringsaftaler, forudsat at betingelserne i disse forordninger er opfyldt. Hvis betingelserne i den relevante gruppefritagelsesforordning ikke er opfyldt, er det nødvendigt at foretage en fuldstændig vurdering efter artikel 101 på grundlag af vejledningen i kapitel 2 (i forbindelse med FoU-aftaler) og vejledningen i kapitel 3 (i forbindelse med produktionsaftaler, herunder aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur), mens der for begge aftaletyper også bør tages hensyn til vejledningen i dette kapitel. Tilsvarende bør en aftale mellem konkurrenter om i fællesskab kun at købe produkter, der har en begrænset miljøpåvirkning, som input til deres produktion eller om udelukkende at købe fra leverandører, der overholder visse bæredygtighedsstandarder, vurderes i henhold til vejledningen i kapitel 4 (Indkøbsaftaler) (368), samtidig med at der tages hensyn til vejledningen i dette kapitel. |
| --- | --- |

524.

| 525. | I tilfælde af uoverensstemmelse mellem vejledningen i dette kapitel og retningslinjerne i de relevante foregående kapitler for vurderingen af en bestemt bæredygtighedsaftale (kapitel 2-8) kan aftaleparterne anvende vejledningen i det kapitel, som er mest gunstig for dem. I betragtning af deres særlige karakteristika (jf. punkt 540-544) bør aftaler om standardisering af bæredygtighed vurderes i overensstemmelse med vejledningen i afsnit 9.3 (369), mens kapitel 7 (Standardiseringsaftaler) kun indeholder yderligere baggrundsoplysninger om de betingelser, som begge kapitler har til fælles. |
| --- | --- |

525.

| 526. | Dette kapitel er opbygget som følger: Afsnit 9.2 indeholder eksempler på bæredygtighedsaftaler, der sandsynligvis ikke vil begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Afsnit 9.3 indeholder vejledning om specifikke aspekter af vurderingen af bæredygtighedsaftaler efter artikel 101, stk. 1, og fokuserer på de mest almindelige bæredygtighedsaftaler, nemlig dem, der fastsætter bæredygtighedsstandarder. Afsnit 9.4 omhandler konkrete aspekter af vurderingen af bæredygtighedsaftaler efter artikel 101, stk. 3. I afsnit 9.5 diskuteres konsekvenserne af inddragelsen af offentlige myndigheder i indgåelsen af bæredygtighedsaftaler. Endelig indeholder afsnit 9.6 en vurdering af hypotetiske eksempler på bæredygtighedsaftaler. |
| --- | --- |

526.

9.2.   Bæredygtighedsaftaler, der sandsynligvis ikke vil give anledning til konkurrenceproblemer

| 527. | Ikke alle bæredygtighedsaftaler mellem konkurrenter falder ind under artikel 101. Når sådanne aftaler ikke påvirker konkurrenceparametre såsom pris, kvantitet, kvalitet, udvalg eller innovation, kan de ikke give anledning til problemer med konkurrencelovgivningen. Følgende er eksempler på bæredygtighedsaftaler, der falder uden for anvendelsesområdet for artikel 101. Disse eksempler er illustrative og ikke udtømmende. |
| --- | --- |

527.

| 528. | For det første falder aftaler, der udelukkende har til formål at sikre overholdelse af tilstrækkeligt præcise krav eller forbud i juridisk bindende internationale traktater, aftaler eller konventioner, uanset om de er blevet gennemført i national ret eller ej (f.eks. overholdelse af grundlæggende sociale rettigheder eller forbud mod anvendelse af børnearbejde, skovning af visse typer tropisk træ eller anvendelse af visse forurenende stoffer), og som ikke er gennemført eller håndhævet fuldt ud af en signatarstat, uden for anvendelsesområdet for artikel 101. Denne undtagelse fra artikel 101 gælder kun, hvis aftalen fastsætter, at de deltagende virksomheder, deres leverandører og/eller deres distributører skal overholde sådanne krav eller forbud, f.eks. ved at forhindre, begrænse eller standse produktionen eller importen til EU af produkter, der er i strid med sådanne krav eller forbud. Sådanne aftaler kan være en passende foranstaltning til at sætte virksomhederne i stand til at gennemføre deres due diligence-forpligtelser vedrørende bæredygtighed i henhold til national ret eller EU-lovgivning og kan også indgå i bredere branchesamarbejdsordninger eller initiativer med deltagelse af flere interessenter med henblik på at identificere, afbøde og forebygge negative bæredygtighedsvirkninger i deres værdikæder eller deres sektor. |
| --- | --- |

528.

| 529. | For det andet vil aftaler, der ikke vedrører virksomheders økonomiske aktivitet, men deres interne virksomhedsadfærd, generelt falde uden for anvendelsesområdet for artikel 101. Konkurrerende virksomheder kan søge at øge deres branches omdømme for at være miljømæssigt ansvarlige og til dette formål aftale f.eks. foranstaltninger til fjernelse af engangsplast fra deres bygninger, ikke at overskride en bestemt omgivende temperatur i deres bygninger eller at begrænse mængden af interne dokumenter, som de udskriver. |
| --- | --- |

529.

| 530. | For det tredje vil aftaler om at oprette en database med generelle oplysninger om leverandører, der har (ikke-)bæredygtige værdikæder (f.eks. leverandører, der respekterer arbejdstagerrettigheder eller betaler eksistenslønninger), anvender (ikke)bæredygtige produktionsprocesser eller leverer (ikke)bæredygtige input, eller oplysninger om distributører, der markedsfører produkter på en bæredygtig måde, men som ikke forbyder eller forpligter parterne til at købe fra sådanne leverandører eller sælge til sådanne distributører, generelt ikke begrænse konkurrencen og falder uden for anvendelsesområdet for artikel 101 (370). Sådanne begrænsede former for informationsudveksling kan igen hjælpe virksomhederne med at opfylde deres due diligence-forpligtelser vedrørende bæredygtighed i henhold til national ret eller EU-retten. |
| --- | --- |

530.

| 531. | For det fjerde vil aftaler mellem konkurrenter om tilrettelæggelse af oplysningskampagner for hele industrien eller kampagner, der øger kundernes bevidsthed om miljøpåvirkningen eller andre negative eksternaliteter af deres forbrug, forudsat at de ikke udgør fælles reklame for bestemte produkter, generelt heller ikke begrænse konkurrencen og er ikke omfattet af artikel 101. |
| --- | --- |

531.

9.3.   Vurdering af bæredygtighedsaftaler efter artikel 101, stk. 1

9.3.1.   Almindelige principper

| 532. | Når bæredygtighedsaftaler påvirker et eller flere konkurrenceparametre negativt, kan det være nødvendigt at vurdere dem efter artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

532.

| 533. | Når en samarbejdsaftale mellem konkurrenter (uanset om den er omfattet af et af de foregående kapitler i disse retningslinjer) forfølger et bæredygtighedsmål, skal dette tages i betragtning ved afgørelsen af, om aftalen har et konkurrencebegrænsende formål som omhandlet i artikel 101, stk. 1 (371). |
| --- | --- |

533.

| 534. | Når parterne i en aftale kan godtgøre, at aftalens hovedformål er at forfølge et bæredygtighedsmål, og der dermed foreligger rimelig tvivl om, hvorvidt aftalen på grund af selve sin art, dvs. henset til indholdet af dens bestemmelser, dens formål og dens økonomiske og retlige sammenhæng, er tilstrækkeligt skadelig for konkurrencen til at kunne betragtes som havende et konkurrencebegrænsende formål (372), skal dens indvirkning på konkurrencen vurderes. Dette er ikke tilfældet, hvis aftalen anvendes til at skjule et konkurrencebegrænsende formål såsom prisfastsættelse, markeds- eller kundefordeling eller begrænsning af produktion eller innovation. |
| --- | --- |

534.

| 535. | Enhver vurdering af virkningerne foretages efter principperne i afsnit 1.2.5 og i afsnittet om »Konkurrencebegrænsende virkninger« i det foregående kapitel i disse retningslinjer svarende til den særlige type horisontal aftale (373). Der bør navnlig tages hensyn til følgende faktorer ved vurderingen af virkningerne af en bæredygtighedsaftale: markedsstyrken for de parter, der deltager i aftalen, i hvilket omfang aftalen begrænser parternes beslutningsautonomi i forhold til de vigtigste konkurrenceparametre, aftalens markedsdækning, i hvilket omfang kommercielt følsomme oplysninger udveksles inden for rammerne af aftalen, og om aftalen medfører en mærkbar prisstigning eller en mærkbar nedgang i produktionen, sortimentet, kvaliteten eller innovationen. |
| --- | --- |

535.

| 536. | Bæredygtighedsaftaler, der har et konkurrencebegrænsende formål eller en konkurrencebegrænsende virkning som omhandlet i artikel 101, stk. 1, kan stadig være omfattet af undtagelsen i artikel 101, stk. 3, hvis parterne kan påvise, at de fire kumulative betingelser i denne bestemmelse er opfyldt (se afsnit 9.4). |
| --- | --- |

536.

9.3.2.   Aftaler om standardisering af bæredygtighed

| 537. | Aftaler om standardisering af bæredygtighed er en underkategori af bæredygtighedsaftaler. Deres overensstemmelse med artikel 101 skal vurderes efter følgende principper. |
| --- | --- |

537.

9.3.2.1.   Definition og karakteristika

| 538. | For at bidrage til bæredygtig udvikling kan konkurrenter vælge at udfase, tilbagetrække eller i nogle tilfælde erstatte ikkebæredygtige produkter (f.eks. plast eller fossile brændstoffer såsom olie og kul) og processer (f.eks. kulfyret stålproduktion) med bæredygtige produkter. Konkurrenter kan også aftale at harmonisere emballagematerialer for at lette genanvendelse eller harmonisere emballagestørrelser (og dermed produktindhold) for at reducere mængden af affald. De ønsker måske kun at købe produktionsinput, der er fremstillet på en bæredygtig måde. Tilsvarende kan de blive enige om visse standarder, der forbedrer dyrevelfærden (f.eks. standarder, der giver dyrene mere plads og bedre levevilkår). Med henblik herpå kan konkurrenter aftale at vedtage og overholde visse bæredygtighedsstandarder. I dette kapitel benævnes sådanne aftaler »aftaler om standardisering af bæredygtighed« eller »bæredygtighedsstandarder«. I disse retningslinjer betragtes aftaler mellem konkurrenter, der begrænser de deltagende virksomheders produktion af de produkter, der er omfattet af aftalen, imidlertid ikke som aftaler om standardisering af bæredygtighed. |
| --- | --- |

538.

| 539. | Aftaler om standardisering af bæredygtighed anvendes til at specificere de krav, som producenter, forarbejdningsvirksomheder, forhandlere, distributører, detailhandlere eller tjenesteudbydere i en forsyningskæde eventuelt skal opfylde i forbindelse med en bred vifte af bæredygtighedsparametre såsom produktionens miljøpåvirkninger (374). Aftaler om standardisering af bæredygtighed indeholder normalt regler, retningslinjer eller karakteristika for produkter og processer i forbindelse med sådanne bæredygtighedsparametre og kaldes undertiden bæredygtighedssystemer. Der er ofte tale om private initiativer, og de kan spænde fra adfærdskodekser vedtaget af virksomheder, til standarder, der styres af civilsamfundsorganisationer, og initiativer med mange interessenter, der involverer virksomheder i hele værdikæden (375). Disse retningslinjer omfatter kun bæredygtighedsstandarder, der er udarbejdet af konkurrenter, eller som konkurrenter deltager i, herunder kvalitetsmærker eller mærker. |
| --- | --- |

539.

| 540. | Aftaler om standardisering af bæredygtighed har ligheder med de standardiseringsaftaler, der er omhandlet i kapitel 7, og vejledningen i dette kapitel indeholder yderligere forklaringer på nogle af betingelserne i afsnit 9.3.2.4. Aftaler om standardisering af bæredygtighed har imidlertid også særlige karakteristika. |
| --- | --- |

540.

| 541. | For det første kan vedtagelsen af en bæredygtighedsstandard ofte føre til skabelse af et mærke, logo eller varemærke for produkter, der opfylder visse minimumskrav. Anvendelsen af sådanne mærker, logoer eller varemærker forpligter i princippet de pågældende virksomheder til at overholde disse krav, og hvis de ikke længere gør det, mister de retten til at anvende mærket, logoet eller varemærket. |
| --- | --- |

541.

| 542. | For det andet kan omkostningerne ved at følge og overholde en bæredygtighedsstandard være høje, navnlig hvis dette kræver ændringer i de eksisterende produktions- eller distributionsprocesser. Overholdelse af en bæredygtighedsstandard kan derfor føre til en stigning i produktions- eller distributionsomkostningerne og dermed til en stigning i prisen på de produkter, som parterne sælger. |
| --- | --- |

542.

| 543. | For det tredje er spørgsmålene om interoperabilitet og kompatibilitet mellem teknologier generelt mindre relevante for bæredygtighedsstandarder i modsætning til tekniske standarder, som sikrer interoperabilitet og fremmer konkurrencen mellem teknologier udviklet af forskellige virksomheder i standardiseringsprocessen. |
| --- | --- |

543.

| 544. | For det fjerde er mange bæredygtighedsstandarder proces-, ledelses- eller resultatbaserede. Det betyder, at bæredygtighedsstandarder i modsætning til mange tekniske standarder ofte blot angiver et mål, der skal nås, uden at der stilles krav om en specifik teknologi eller produktionsmetode til at nå dette mål. Virksomheder, der anvender sådanne bæredygtighedsstandarder, kan forpligte sig til målet, men kan fortsat frit beslutte, hvordan de vil anvende en bestemt teknologi eller produktionsmetode til at nå målet. |
| --- | --- |

544.

9.3.2.2.   De vigtigste konkurrenceproblemer

| 545. | Aftaler om standardisering af bæredygtighed har ofte positive virkninger for konkurrencen. De kan bidrage til bæredygtig udvikling ved at muliggøre udvikling af nye produkter eller markeder, øge produktkvaliteten eller forbedre forsynings- eller distributionsvilkårene. Navnlig ved at give oplysninger om bæredygtighedsspørgsmål (f.eks. via mærker) sætter bæredygtighedsstandarder forbrugerne i stand til at træffe købsbeslutninger på et velinformeret grundlag og spiller derfor en rolle i udviklingen af markeder for bæredygtige produkter. Endelig kan bæredygtighedsstandarder også skabe lige vilkår for producenter, der er underlagt forskellige lovkrav. |
| --- | --- |

545.

| 546. | Under visse omstændigheder kan bæredygtighedsstandarder dog begrænse konkurrencen. Dette kan navnlig ske på tre måder: gennem priskoordinering, udelukkelse af alternative standarder og udelukkelse af eller forskelsbehandling af visse konkurrenter (376). |
| --- | --- |

546.

9.3.2.3.   Konkurrencebegrænsende formål

| 547. | Bæredygtighedsstandarder, der anvendes til at skjule prisfastsættelse, markeds- eller kundefordeling, produktionsbegrænsninger eller kvalitets- eller innovationsbegrænsninger, har til formål at begrænse konkurrencen. |
| --- | --- |

547.

| 548. | Navnlig har en aftale mellem konkurrenter om, hvordan øgede omkostninger, der følger af indførelsen af en bæredygtighedsstandard, kan væltes over på kunderne i form af højere salgspriser, eller om fastsættelse af priserne på de produkter, der er baseret på standarden, til formål at begrænse konkurrencen. En aftale mellem parterne i en bæredygtighedsstandard om at lægge pres direkte på konkurrerende tredjeparter for at få dem til at afholde sig fra at markedsføre produkter, der ikke overholder standarden, har til formål at begrænse konkurrencen. Det samme gælder aftaler mellem konkurrenter om at begrænse den teknologiske udvikling til de minimumsstandarder for bæredygtighed, der kræves i lovgivningen, i stedet for at samarbejde om at nå mere ambitiøse miljømål (377). |
| --- | --- |

548.

9.3.2.4.   Konkurrencebegrænsende virkninger

a)   Blød legalitetsformodning

| 549. | Aftaler om standardisering af bæredygtighed vil sandsynligvis ikke få mærkbare negative virkninger for konkurrencen, så længe følgende seks kumulative betingelser er opfyldt (378):

  For det første skal proceduren for udvikling af bæredygtighedsstandarden være gennemsigtig, og alle interesserede konkurrenter skal kunne deltage i den proces, der fører til udvælgelsen af standarden (379).

  For det andet må bæredygtighedsstandarden ikke pålægge virksomheder, der ikke ønsker at deltage i standarden, en forpligtelse — hverken direkte eller indirekte — til at overholde standarden (380).

  For det tredje kan der for at sikre overholdelse af standarden pålægges de deltagende virksomheder bindende krav, men de skal fortsat frit kunne anvende højere bæredygtighedsstandarder.


  For det fjerde kan parterne i bæredygtighedsstandarden ikke udveksle kommercielt følsomme oplysninger, som ikke er objektivt nødvendige og forholdsmæssige for udviklingen, gennemførelsen, vedtagelsen eller ændringen af standarden (381).

  For det femte skal der sikres effektiv og ikke-diskriminerende adgang til resultatet af standardiseringsprocessen. Dette indebærer, at der gives effektiv og ikke-diskriminerende adgang til kravene og betingelserne for anvendelse af det aftalte mærke, logo eller varemærke, og at virksomheder, der ikke har deltaget i udviklingen af standarden, får mulighed for at anvende standarden på et senere tidspunkt (382).

  For det sjette skal bæredygtighedsstandarden opfylde mindst en af følgende to betingelser:








  a) | Standarden må ikke føre til en væsentlig prisstigning (383)
  eller en væsentlig forringelse af kvaliteten af de pågældende produkter. |
| --- | --- | --- |

549.

For det første skal proceduren for udvikling af bæredygtighedsstandarden være gennemsigtig, og alle interesserede konkurrenter skal kunne deltage i den proces, der fører til udvælgelsen af standarden (379).

For det andet må bæredygtighedsstandarden ikke pålægge virksomheder, der ikke ønsker at deltage i standarden, en forpligtelse — hverken direkte eller indirekte — til at overholde standarden (380).

For det tredje kan der for at sikre overholdelse af standarden pålægges de deltagende virksomheder bindende krav, men de skal fortsat frit kunne anvende højere bæredygtighedsstandarder.

For det fjerde kan parterne i bæredygtighedsstandarden ikke udveksle kommercielt følsomme oplysninger, som ikke er objektivt nødvendige og forholdsmæssige for udviklingen, gennemførelsen, vedtagelsen eller ændringen af standarden (381).

For det femte skal der sikres effektiv og ikke-diskriminerende adgang til resultatet af standardiseringsprocessen. Dette indebærer, at der gives effektiv og ikke-diskriminerende adgang til kravene og betingelserne for anvendelse af det aftalte mærke, logo eller varemærke, og at virksomheder, der ikke har deltaget i udviklingen af standarden, får mulighed for at anvende standarden på et senere tidspunkt (382).

For det sjette skal bæredygtighedsstandarden opfylde mindst en af følgende to betingelser:

a)

Standarden må ikke føre til en væsentlig prisstigning (383)
  eller en væsentlig forringelse af kvaliteten af de pågældende produkter.

| b) | De deltagende virksomheders samlede markedsandel (384)
  må ikke overstige 20 % på noget relevant marked, der berøres af standarden (385). |
| --- | --- |

b)

De deltagende virksomheders samlede markedsandel (384)
  må ikke overstige 20 % på noget relevant marked, der berøres af standarden (385).

| 550. | Disse betingelser sikrer, at bæredygtighedsstandarden ikke fører til en mærkbar begrænsning af konkurrencen (f.eks. ved at fjerne billigere produktvarianter fra markedet). Betingelserne sikrer endvidere, at standarden ikke udelukker alternative standarder eller udelukker eller forskelsbehandler andre virksomheder, og de sikrer effektiv adgang til standarden. Betingelsen om ikke at udveksle unødvendige kommercielt følsomme oplysninger sikrer, at informationsudvekslingen begrænses til, hvad der er nødvendigt og rimeligt i forhold til proceduren for fastsættelse af standarder, og at den ikke anvendes til at lette hemmelig samordning eller begrænse konkurrencen mellem parterne. |
| --- | --- |

550.

| 551. | Som anført i punkt 542 fører bæredygtighedsstandarder ofte til prisstigninger. Men hvis standarden vedtages af virksomheder, der repræsenterer en betydelig andel af markedet, kan det give virksomhederne mulighed for at bevare det tidligere prisniveau eller kun at gennemføre en ubetydelig prisstigning. Dette vil især være relevant, hvis det produkt, der er omfattet af bæredygtighedsstandarden, kun udgør en lille komponentomkostning for produktet. |
| --- | --- |

551.

| 552. | Manglende overholdelse af en eller flere af disse betingelser for den bløde legalitetsformodning. skaber ikke en formodning om, at aftalen om standardisering af bæredygtighed begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Hvis en eller flere af disse betingelser imidlertid ikke er opfyldt, er det nødvendigt at foretage en individuel vurdering af aftalen efter artikel 101. Der findes forskellige modeller for fastsættelse af standarder, og virksomhederne kan frit aftale regler og procedurer, der ikke er i strid med konkurrencereglerne, selv om de kan afvige fra dem, der er beskrevet i punkt 549 ovenfor. |
| --- | --- |

552.

| 553. | En aftale om standardisering af bæredygtighed vil sandsynligvis fremme opnåelsen af et bæredygtighedsmål, hvis den indeholder bestemmelser om en mekanisme eller et overvågningssystem, der skal sikre, at virksomheder, der anvender bæredygtighedsstandarden, overholder kravene i standarden (386). |
| --- | --- |

553.

b)   Vurdering efter artikel 101, stk. 1, uden for den bløde legalitetsformodning

| 554. | For at vurdere virkningerne af aftaler om standardisering af bæredygtighed, der ikke opfylder betingelserne for den bløde legalitetsformodning, bør der tages hensyn til de faktorer, der er anført i punkt 549, samt tredjeparters mulighed for at deltage i aftalen. |
| --- | --- |

554.

| 555. | Bæredygtighedsstandarden kan stadig savne mærkbare konkurrencebegrænsende virkninger, fordi der er tilstrækkelig konkurrence fra alternative bæredygtighedsmærker eller -standarder og/eller fra produkter, der fremstilles og distribueres uden for bæredygtighedsmærket eller -standarden. Selv om markedsdækningen for aftalen om standardisering af bæredygtighed er betydelig, kan begrænsningen af den potentielle konkurrence stadig være tilstrækkelig, navnlig i tilfælde, hvor aftalen om standardisering af bæredygtighed er begrænset til etablering af et mærke, hvilket giver de deltagende virksomheder frihed til også at operere uden for mærket. I det tilfælde kan forbrugerne vælge at købe produkter, der er forsynet med mærket, eller produkter, der eventuelt er fremstillet af de samme virksomheder, som ikke overholder mærket, og konkurrencen vil derfor sandsynligvis ikke blive begrænset (387). I tilfælde, hvor en aftale om standardisering af bæredygtighed sandsynligvis vil føre til en betydelig prisstigning eller reduktion i produktion, produktsortiment, kvalitet eller innovation, kan aftalen stadigvæk opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

555.

9.4.   Vurdering af bæredygtighedsaftaler efter artikel 101, stk. 3

| 556. | En bæredygtighedsaftale, der begrænser konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1, kan være omfattet af undtagelsen i artikel 101, stk. 3, hvis aftaleparterne kan påvise, at de fire kumulative betingelser i den bestemmelse er opfyldt. |
| --- | --- |

556.

9.4.1.   Effektivitetsgevinster

| 557. | Den første betingelse i artikel 101, stk. 3, kræver, at aftalen bidrager til at forbedre produktionen eller distributionen af varerne eller bidrager til at fremme den tekniske eller økonomiske udvikling. Den kræver i det væsentlige, at aftalen bidrager til objektive effektivitetsgevinster, forstået bredt, således at den ikke blot omfatter reduktioner i produktions- og distributionsomkostningerne, men også et øget produktsortiment og forbedret produktkvalitet, forbedringer i produktions- eller distributionsprocesserne og øget innovation (388). Den giver derfor mulighed for at tage hensyn til et bredt spektrum af bæredygtighedsfordele som følge af anvendelsen af bestemte ingredienser, teknologier og produktionsprocesser. |
| --- | --- |

557.

| 558. | Eksempler på effektivitetsgevinster, der kan opnås ved hjælp af bæredygtighedsaftaler, omfatter anvendelse af mindre forurenende produktions- eller distributionsteknologier, forbedrede produktions- og distributionsbetingelser, mere modstandsdygtig infrastruktur og produkter af bedre kvalitet. Bæredygtighedsaftaler kan også mindske forstyrrelser i forsyningskæden, afkorte den tid, det tager at få bæredygtige produkter på markedet, og sætte forbrugerne i stand til at træffe kvalificerede købsbeslutninger ved at gøre det lettere at sammenligne produkter. Disse effektivitetsgevinster kan bidrage til et modstandsdygtigt indre marked. |
| --- | --- |

558.

| 559. | Disse skal kunne dokumenteres, da det ikke uden videre kan antages, at sådanne effektivitetsgevinster forekommer (389). De skal også være objektive, konkrete og kontrollerbare (390). Hvis den påståede effektivitet f.eks. består i produktforbedring, skal parterne kunne påvise de nøjagtige karakteristika ved produktforbedringen. Hvis den påberåbte effektivitetsgevinst er reduktion af vandforurening, skal parterne kunne forklare, hvordan aftalen præcist bidrager til at reducere vandforureningen, og give et skøn over størrelsen af den påståede fordel (391). |
| --- | --- |

559.

9.4.2.   Nødvendige begrænsninger

| 560. | I forbindelse med disse retningslinjer er det hensigtsmæssigt at behandle den tredje betingelse i artikel 101, stk. 3, (nødvendighed), før den anden betingelse (en rimelig andel til forbrugeren). Det skyldes, at analysen af forbrugernes rimelige andel ikke bør omfatte virkningerne af begrænsninger, der ikke opfylder nødvendighedsbetingelsen, og som derfor er forbudt i henhold til artikel 101 (392). |
| --- | --- |

560.

| 561. | I henhold til den tredje betingelse i artikel 101, stk. 3, må den konkurrencebegrænsende aftale ikke pålægge konkurrencebegrænsninger, der ikke er nødvendige for at opnå de fordele, som aftalen medfører. For at opfylde denne betingelse skal parterne kunne godtgøre, at deres aftale som sådan og hver af de konkurrencebegrænsninger, den medfører, med rimelighed er nødvendige for, at de påståede bæredygtighedsfordele kan realiseres, og at der ikke findes andre økonomisk gennemførlige og mindre restriktive midler til at opnå disse fordele (393). |
| --- | --- |

561.

| 562. | I princippet bør de enkelte virksomheder selv beslutte, hvordan de vil opnå bæredygtighedsfordele, og i det omfang forbrugerne værdsætter disse fordele, vil markedet belønne gode beslutninger og straffe dårlige beslutninger. Når der er efterspørgsel efter bæredygtige produkter, er samarbejdsaftaler generelt ikke nødvendige for at opnå bæredygtighedsfordelene. De kan dog være nødvendige for at nå et bæredygtighedsmål på en mere omkostningseffektiv eller hurtigere måde (394). |
| --- | --- |

562.

| 563. | En bæredygtighedsaftale kan også være nødvendig i tilfælde, hvor parterne kan påvise, at forbrugerne på det relevante marked finder det vanskeligt, f.eks. på grund af utilstrækkelig viden eller information om produktet eller konsekvenserne af dets anvendelse, objektivt at vurdere, hvorvidt de fordele, de vil opnå ved bæredygtighedsaftalen, opvejer den skade, de vil lide som følge af aftalen, og derfor overvurderer betydningen af den umiddelbare negative virkninger. F.eks. anvender producenter af hurtigt omsættelige forbrugsvarer ofte stor emballage, fordi forbrugerne opfatter stor som bedre. Hvis producenterne reducerer den overskydende emballage og bevarer det samme indhold, vil forbrugerne ikke lide nogen skade, men de kan opfatte den mindre emballage som en reduktion i mængden (jf. eksempel 1 i punkt 599). På samme måde kan forbrugerne ikke vurdere værdien af fremtidige fordele i form af forbedret kvalitet eller innovation, hvis den umiddelbare virkning af aftalen er en stigning i prisen på produktet (395). |
| --- | --- |

563.

| 564. | Negative eksternaliteter eller andre markedssvigt håndteres ofte gennem offentlig politik og regulering. Disse offentlige foranstaltninger kræver typisk handling fra alle involverede parter for at sikre effektive markedsresultater ved at gøre borgere og virksomheder ansvarlige for de bæredygtighedsmæssige konsekvenser af deres individuelle valg/handlinger (396). Når EU-retten eller national ret kræver, at virksomheder overholder specifikke forpligtelser, der har et bæredygtighedsmål, kan samarbejdsaftaler og de begrænsninger, de medfører, derfor ikke anses for at være nødvendige for at sikre overholdelsen af den pålagte forpligtelse, eftersom lovgiveren allerede har besluttet, at hver enkelt virksomhed individuelt skal overholde den pågældende forpligtelse (397). |
| --- | --- |

564.

| 565. | Selv i tilfælde af regulering kan aftaler dog stadig være nødvendige for at opnå bæredygtighedsfordele i specifikke situationer. For det første kan dette være tilfældet, hvis ikke alle aspekter af et markedssvigt håndteres ved regulering, hvilket giver mulighed for samarbejdsaftaler. F.eks. når virksomheder indgår en bæredygtighedsaftale med henblik på at opnå en væsentligt højere bæredygtighedsstandard end den, der er fastsat ved forordning. For det andet kan samarbejdsaftaler være nødvendige for at nå målet på en mere omkostningseffektiv eller hurtigere måde, forudsat at den relevante forordning giver virksomhederne mulighed for at aftale dette, og når de gør det, overholder de alle kravene i forordningen. |
| --- | --- |

565.

| 566. | Der kan være andre tilfælde, hvor der på grund af negative eksternaliteter eller andre markedssvigt ikke kan opnås bæredygtighedsfordele, hvis det overlades til markedskræfternes frie spil, eller de kan opnås mere omkostningseffektivt gennem samarbejde mellem virksomhederne. En bæredygtighedsaftale kan f.eks. være nødvendig — i en indledende fase — for at undgå snylteri på de investeringer, der er nødvendige for at fremme et bæredygtigt produkt og for at oplyse forbrugerne (overvindelse af den såkaldte »frontløber-ulempe«) (398). |
| --- | --- |

566.

| 567. | I den forbindelse kan en konkurrencebegrænsende aftale også være nødvendig for at opnå stordriftsfordele, navnlig for at nå op på en tilstrækkelig størrelse til at dække de faste omkostninger ved oprettelse, drift og overvågning af bæredygtighedsmærket eller -standarden. Konkurrencebegrænsninger kan også være nødvendige for at få parternes incitamenter afstemt med hinanden og sikre, at de koncentrerer sig om aftalens gennemførelse (399). Hvis aftalen forpligter parterne til ikke at operere uden for mærket eller standarden, skal de kunne bevise, hvorfor det ikke er tilstrækkeligt blot at indføre et mærke eller en standard til at opnå effektivitetsgevinsterne. Generelt er det tilstrækkeligt, at aftalen definerer bæredygtighedsstandarden som en fælles minimumsstandard, hvilket giver de deltagende virksomheder mulighed for individuelt at anvende højere bæredygtighedsstandarder. |
| --- | --- |

567.

| 568. | Som hovedregel må de forpligtelser, der følger af bæredygtighedsaftaler, ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå aftalens mål. |
| --- | --- |

568.

9.4.3.   Fordele for forbrugerne

| 569. | Den anden betingelse i artikel 101, stk. 3, kræver, at forbrugerne sikres en rimelig andel af de påståede fordele. Begrebet »forbruger« omfatter alle direkte og indirekte kunder til de produkter, der er omfattet af aftalen (400). Forbrugerne sikres en rimelig andel af fordelene, når fordelene ved aftalen opvejer den skade, der forårsages af den, således at den samlede virkning for forbrugerne på det relevante marked i det mindste er neutral (401). Derfor skal de bæredygtighedsfordele, der følger af en aftale, komme forbrugerne af de produkter, der er omfattet af denne aftale, til gode. |
| --- | --- |

569.

| 570. | Der kan være tilfælde, hvor den konkurrencemæssige skade tydeligvis er ubetydelig i forhold til de potentielle fordele for forbrugerne på det relevante marked, hvilket gør det overflødigt at foretage en detaljeret vurdering. Omvendt kan det i mange tilfælde være indlysende, enten at de påståede fordele ved bæredygtighed ikke kommer forbrugerne på det relevante marked til gode, eller at de ikke vil være betydelige nok til at kompensere for den skade, disse forbrugere lider. Der kan dog også være tilfælde, hvor en detaljeret vurdering ikke kan undgås. |
| --- | --- |

570.

9.4.3.1.   Individuelle fordele i form af brugsværdi

| 571. | Fordelene for forbrugerne er typisk forbundet med forbruget eller anvendelsen af de produkter, der er omfattet af den aftale, der vurderes. Disse fordele kan tage form af forbedret produktkvalitet eller et større produktsortiment som følge af kvalitative effektivitetsgevinster eller prisfald som følge af omkostningseffektivitet. Sådanne fordele kan også være en følge af forbruget af et bæredygtigt produkt på samme måde som forbruget af ethvert andet produkt. Disse fordele kan betegnes som »individuelle fordele i form af brugsværdi«, da de er et resultat af anvendelsen af produktet og direkte forbedrer forbrugernes oplevelse med det pågældende produkt. |
| --- | --- |

571.

| 572. | For eksempel kan grøntsager, der dyrkes ved hjælp af økologiske gødningsstoffer, have en bedre smag og/eller være sundere for forbrugerne end grøntsager, der produceres med ikke-økologiske gødningsstoffer. På samme måde kan udskiftning af plast i visse produkter med mere holdbare materialer øge de pågældende produkters levetid. Under disse omstændigheder har forbrugerne glæde af en højere kvalitet, blot fordi de forbruger det pågældende produkt. Der er tale om typiske kvalitative effektivitetsgevinster, der kan opstå som følge af en konkurrencebegrænsende aftale, og som kan opveje den skade, der forårsages af en prisstigning (f.eks. som følge af den aftalte brug af dyrere bæredygtige materialer) eller det reducerede udvalg (f.eks. som følge af en aftale om ikke at anvende et ikke-bæredygtigt input). Hvis fordelene er betydelige nok til at opveje den skade, der forårsages af prisforhøjelsen eller det reducerede udvalg, vil de kompensere de forbrugere, der har lidt skade som følge af den aftale, og vil således opfylde den anden betingelse i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

572.

| 573. | I ovennævnte eksempler kan de pågældende aftaler ud over fordelene ved den individuelle anvendelse skabe positive virkninger, som er eksterne i forhold til forbrugerne (positive eksternaliteter). Positive eksternaliteter forekommer, når negative eksternaliteter såsom forurening, jorderosion osv. reduceres. Disse positive eksternaliteter, som kan komme samfundet til gode i dag eller i fremtiden, havde måske ikke været mulige uden den pågældende konkurrencebegrænsende aftale. Sådanne positive eksternaliteter adskiller sig fra forbrugernes individuelle fordele i form af brugsværdi på det relevante marked (jf. afsnit 9.4.3.3). |
| --- | --- |

573.

| 574. | Aftaler om reduktion af emballagen kan også reducere produktions- og distributionsomkostningerne og i sidste ende produktets pris. For eksempel kan en aftale mellem konkurrenter om at levere flydende vaskemiddel i koncentreret form i mindre flasker reducere omkostningerne til materialer, transport og oplagring. Tilsvarende kan aftaler om deling af infrastruktur eller distributionstransporttjenester mellem konkurrenter reducere parternes omkostninger og dermed prisen på det endelige produkt. Den skade, der følger af sådanne aftaler, kan bestå i et mindre udvalg for forbrugerne eller forringelse af produktkvaliteten, men fordelen ved den lavere pris kan opveje denne skade (402). De samme aftaler kan også have positive eksternaliteter i form af en reduceret negativ indvirkning på miljøet (jf. afsnit 9.4.3.3 nedenfor). |
| --- | --- |

574.

9.4.3.2.   Individuelle fordele i form af ikke-brugsværdi

| 575. | Forbrugernes fordele ved bæredygtighedsaftaler omfatter måske ikke kun direkte fordele ved anvendelsen af et bæredygtigt produkt, men også indirekte fordele som følge af forbrugernes værdsættelse af deres bæredygtige forbrugs indvirkning på andre. Navnlig kan nogle forbrugere værdsætte deres forbrug af et bæredygtigt produkt mere end forbruget af et ikke-bæredygtigt produkt, fordi det bæredygtige produkt har mindre negativ indvirkning på andre. |
| --- | --- |

575.

| 576. | Forbrugerne kan f.eks. vælge et bestemt flydende vaskemiddel, ikke fordi det vasker renere, men fordi det forurener vandet mindre. På samme måde kan forbrugerne være villige til at betale en højere pris for møbler fremstillet af træ, der dyrkes bæredygtigt, ikke på grund af møblernes bedre kvalitet, men fordi de ønsker at standse skovrydning og tab af naturlige levesteder. På samme måde kan bilisterne vælge at anvende dyrere brændstof, ikke fordi det er af højere kvalitet og bedre for deres køretøjer, men fordi det forurener mindre. |
| --- | --- |

576.

| 577. | I disse tilfælde forbedres forbrugernes erfaringer med brugen af produktet ikke direkte. Ikke desto mindre kan forbrugerne være villige til at betale en højere pris for et bæredygtigt produkt eller til at begrænse deres produktvalg (ved ikke at anvende ikke-bæredygtige varianter) til fordel for samfundet eller fremtidige generationer. Forbrugerne på det relevante marked opnår således individuelle fordele i form af ikke-brugsværdi via deres individuelle vurdering af virkningen på andre, herunder ikke-brugere uden for det relevante marked. |
| --- | --- |

577.

| 578. | Forbrugere, der er villige til at betale mere for sådanne produkter, kan opfatte dem som værende af højere kvalitet, netop på grund af de fordele, de medfører for andre. Fra et økonomisk synspunkt adskiller sådanne indirekte kvalitative fordele sig derfor ikke fra de kvalitetsforøgende fordele, der øger den direkte brugsværdi af anvendelsen af et produkt, jf. afsnit 9.4.3.1. Sådanne indirekte fordele i form af ikke-brugsværdi kan måles ved at undersøge forbrugernes villighed til at betale, f.eks. gennem kundeundersøgelser (403). |
| --- | --- |

578.

| 579. | Der kan være en forskel mellem, hvad forbrugerne angiver som deres præferencer, og hvad deres købsadfærd viser som værende deres faktiske præferencer. Dette kan tyde på, at forbrugernes angivne præferencer enten overvurderer eller undervurderer deres reelle præferencer. For at afbøde sådanne skævheder, som ofte skyldes hypotetiske spørgsmål i forbrugerundersøgelser, bør sådanne undersøgelser opstille en hensigtsmæssig kontekst. Desuden bør man i de stillede spørgsmål tage hensyn til samfundsmæssige normer, forbrugernes viden og vaner og forventninger til andres adfærd. |
| --- | --- |

579.

| 580. | Mere generelt skal aftaleparterne for at løfte deres bevisbyrde i henhold til artikel 101, stk. 3, kunne fremlægge dokumentation for forbrugernes faktiske præferencer. Parterne bør undgå at påføre forbrugerne deres egne præferencer. |
| --- | --- |

580.

| 581. | For at vurdere forbrugernes villighed til at betale er det ikke nødvendigt at vurdere hver enkelt forbrugers vilje på det relevante marked. Det er tilstrækkeligt, at vurderingen er baseret på den samlede indvirkning på forbrugerne på det relevante marked (404). |
| --- | --- |

581.

9.4.3.3.   Kollektive fordele

| 582. | Afsnit 9.4.3.2 omhandler individuelle fordele i form af ikke-brugsværdi, som er begrænset til individuelle forbrugeres frivillige (altruistiske) valg. Det er imidlertid ikke alle negative eksternaliteter, der kan afhjælpes gennem frivillige, individuelle handlinger fra forbrugernes side. Da bæredygtighedseffekten af individuelt forbrug ikke nødvendigvis tilfalder det forbrugende individ, men en større gruppe, kan der være behov for et fælles initiativ, f.eks. en samarbejdsaftale, for at internalisere negative eksternaliteter og skabe bæredygtighedsfordele for en større del af samfundet (405). Forbrugerne kan f.eks. være uvillige til at betale en højere pris for et produkt, der er fremstillet ved hjælp af en grøn, men dyr teknologi. For at sikre, at fordelene ved anvendelsen af denne teknologi bliver til virkelighed, kan det være nødvendigt at indgå en aftale om udfasning af den forurenende teknologi. Disse fordele betegnes som »kollektive fordele«, da de opstår uafhængigt af forbrugernes individuelle vurdering af produktet og tilfalder en større del af samfundet end blot forbrugerne på det relevante marked. |
| --- | --- |

582.

| 583. | Selv om afvejningen af de positive og negative virkninger af konkurrencebegrænsende aftaler normalt foretages på det relevante marked, som aftalen vedrører, kan effektivitetsgevinster, der opnås på særskilte markeder, tages i betragtning, forudsat at den gruppe af forbrugere, der berøres af begrænsningen, og som drager fordel af effektivitetsgevinsterne, i det væsentlige er den samme (406). |
| --- | --- |

583.

| 584. | Analogt kan der, når forbrugerne på det relevante marked i væsentlig grad overlapper med eller er en del af gruppen af begunstigede uden for det relevante marked, tages hensyn til de kollektive fordele for forbrugerne på det relevante marked, der opstår uden for dette marked, hvis de er betydelige nok til at kompensere forbrugerne på det relevante marked for den skade, de lider (407). |
| --- | --- |

584.

| 585. | F.eks. er bilister, der køber mindre forurenende brændstoffer, også borgere, der vil drage fordel af renere luft, hvis der blev anvendt mindre forurenende brændstof. I det omfang det kan fastslås, at der er en betydelig overlapning mellem forbrugerne (bilisterne i dette eksempel) og den bredere gruppe af begunstigede (borgerne), kan bæredygtighedsfordelene ved renere luft tages i betragtning, forudsat at de kompenserer forbrugerne på det relevante marked for den skade, de har lidt. Omvendt kan forbrugerne købe tøj, der er fremstillet af bæredygtig bomuld, som reducerer forbruget af gødning og vand på det areal, hvor bomulden dyrkes. Sådanne miljømæssige fordele kan i princippet tages i betragtning som kollektive fordele. I dette tilfælde er det dog usandsynligt, at der er en væsentlig overlapning mellem tøjforbrugerne og modtagerne af miljøfordelene, da disse kun forekommer i det område, hvor bomulden dyrkes. Det er derfor usandsynligt, at disse kollektive fordele vil tilfalde forbrugerne på det relevante marked. De kan derfor kun tages i betragtning, hvis og i det omfang forbrugerne af tøjet er villige til at betale mere for tøj, der er fremstillet af bæredygtigt dyrket bomuld (individuel fordel af ikke-brugsværdi, se afsnit 9.4.3.2). |
| --- | --- |

585.

| 586. | For at kollektive fordele kan realiseres, kan det ofte være nødvendigt, at aftalens markedsdækning er betydelig. Hvis f.eks. kun to ud af ti producenter af vaskemaskiner indvilliger i at opgive de mere forurenende modeller, vil aftalen sandsynligvis ikke være i stand til at forhindre snylteri og dermed sandsynligvis ikke i tilstrækkelig grad reducere forureningen, da egoistiske forbrugere kunne skifte til forurenende modeller fremstillet af de resterende leverandører (408). |
| --- | --- |

586.

| 587. | For at der kan tages hensyn til kollektive ydelser, skal aftaleparterne kunne:






  a) | give en klar beskrivelse af de påståede fordele og fremlægge dokumentation for, at de allerede er opstået eller sandsynligvis vil opstå (409) |
| --- | --- | --- |

587.

a)

give en klar beskrivelse af de påståede fordele og fremlægge dokumentation for, at de allerede er opstået eller sandsynligvis vil opstå (409)

| b) | give en klar definition af modtagerne |
| --- | --- |

b)

give en klar definition af modtagerne

| c) | påvise, at forbrugerne på det relevante marked i væsentlig grad overlapper de begunstigede eller er en del af dem (410) og |
| --- | --- |

c)

påvise, at forbrugerne på det relevante marked i væsentlig grad overlapper de begunstigede eller er en del af dem (410) og

| d) | godtgøre, at den andel af de kollektive fordele, som tilkommer forbrugerne på det relevante marked, eventuelt sammen med de individuelle fordele i form af ikke-brugsværdi og brugsværdi, som disse forbrugere opnår, opvejer den skade, som disse forbrugere har lidt som følge af begrænsningen. |
| --- | --- |

d)

godtgøre, at den andel af de kollektive fordele, som tilkommer forbrugerne på det relevante marked, eventuelt sammen med de individuelle fordele i form af ikke-brugsværdi og brugsværdi, som disse forbrugere opnår, opvejer den skade, som disse forbrugere har lidt som følge af begrænsningen.

| 588. | Dokumentation for kollektive fordele i offentlige myndigheders rapporter eller rapporter udarbejdet af anerkendte akademiske organisationer kan være af særlig værdi for denne vurdering. |
| --- | --- |

588.

| 589. | Hvis der ikke foreligger data, der gør det muligt at foretage en kvantitativ analyse af fordelene ved aftalen, kan anden dokumentation anvendes, forudsat at den viser en klart identificerbar positiv virkning for forbrugerne på det relevante marked, ikke en marginal. Da der i øjeblikket kun er begrænsede erfaringer med måling og kvantificering af kollektive fordele, vil Kommissionen udarbejde mere vejledning om dette spørgsmål, når den har opnået tilstrækkelig erfaring med at behandle konkrete sager, som kan sætte den i stand til at udvikle vurderingsmetoder. |
| --- | --- |

589.

9.4.3.4.   Enhver form for fordele eller alle former for fordele

| 590. | Parter i bæredygtighedsaftaler kan basere sig på en eller alle de tre typer fordele for forbrugerne som begrundelse for deres aftale i henhold til artikel 101, stk. 3. Valget af fordele kan afhænge af sagens særlige karakter og de foreliggende bevisers robusthed. I nogle tilfælde kan det være tilstrækkeligt kun at påvise individuelle fordele i form af brugsværdi til at opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. I andre tilfælde kan dokumentation for individuelle fordele i form af ikke-brugsværdi eller kollektive fordele være tilstrækkelig. Og i nogle tilfælde kan parterne muligvis påvise en kombination af to eller alle tre typer fordele. |
| --- | --- |

590.

| 591. | I nogle tilfælde kan det tage en vis tid, før fordelene indtræder. Indtil da vil aftalen måske kun have skadelige virkninger. At fordelene først slår igennem hos forbrugerne med en vis tidsforskydning, udelukker dog ikke i sig selv anvendelse af artikel 101, stk. 3. Men jo længere tid, der går, jo større må fordelene være for også at opveje det tab, forbrugerne blev påført i den tid, der gik, indtil de fik andel i fordelene. Ved denne vurdering skal værdien af fremtidige ydelser diskonteres på passende vis (411). |
| --- | --- |

591.

9.4.4.   Ingen udelukkelse af konkurrencen

| 592. | I henhold til den fjerde betingelse i artikel 101, stk. 3, må aftalen ikke give parterne mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende varer. Denne betingelse sikrer i det væsentlige, at der fortsat vil være en vis grad af resterende konkurrence på det eller de relevante markeder, uanset omfanget af fordelene. |
| --- | --- |

592.

| 593. | Denne sidste betingelse kan være opfyldt, selv om den konkurrencebegrænsende aftale dækker hele erhvervsgrenen, så længe aftaleparterne fortsætter med at konkurrere kraftigt om mindst ét vigtigt konkurrenceparameter. Hvis aftalen f.eks. fjerner konkurrencen om kvalitet eller sort, men pris også er et vigtigt parameter for konkurrencen inden for den pågældende erhvervsgren, og priser ikke er begrænset, kan denne betingelse stadig være opfyldt. |
| --- | --- |

593.

| 594. | Hvis konkurrenterne konkurrerer med et sortiment af forskellige produkter, alle på det samme relevante marked, betyder udelukkelsen af konkurrencen for en eller flere af varianterne af produktet ikke nødvendigvis, at konkurrencen på det relevante marked udelukkes. |
| --- | --- |

594.

| 595. | Hvis konkurrenter beslutter ikke at anvende en bestemt forurenende teknologi eller en bestemt ikke-bæredygtig ingrediens i produktionen af deres produkter, vil konkurrencen heller ikke være udelukket, hvis de fortsætter med at konkurrere på det endelige produkts pris og/eller kvalitet. |
| --- | --- |

595.

| 596. | Endelig er udelukkelse af konkurrencen i en begrænset periode, som ikke har nogen indvirkning på konkurrenceudviklingen efter udløbet af denne periode, ikke til hinder for, at denne betingelse kan opfyldes. F.eks. vil en aftale mellem konkurrenter om midlertidigt at begrænse produktionen af en variant af et produkt, der indeholder en ikke-bæredygtig ingrediens, med henblik på at indføre en bæredygtig erstatning for produktet på markedet, der har til formål at styrke forbrugernes bevidsthed om det nye produkts egenskaber, generelt opfylde den sidste betingelse om konkurrence. |
| --- | --- |

596.

9.5.   Inddragelse af offentlige myndigheder

| 597. | Inddragelsen af nationale eller lokale myndigheder i processen med indgåelse af bæredygtighedsaftaler eller disse myndigheders kendskab til eksistensen af sådanne aftaler er ikke i sig selv til hinder for anvendelsen af artikel 101 på sådanne aftaler. Hvis offentlige myndigheders handlinger blot tilskynder til eller letter virksomhedernes udøvelse af konkurrencebegrænsende bæredygtighedsaftaler, uden at fratage virksomhederne deres selvstændighed, er sådanne aftaler fortsat omfattet af artikel 101 (412). |
| --- | --- |

597.

| 598. | Parterne i en konkurrencebegrænsende bæredygtighedsaftale vil imidlertid ikke blive gjort ansvarlige i henhold til artikel 101, hvis offentlige myndigheder har tvunget dem til at indgå aftalen, eller krævet, at de indgik den, eller hvis de offentlige myndigheder forstærker aftalens virkning (413). |
| --- | --- |

598.

9.6.   Eksempler

| 599. | En aftale, der er omfattet af den bløde legalitetsformodning

  Eksempel 1


  Situation: Morgenmadsprodukter sælges i attraktive, farvestrålende papæsker. I årenes løb er disse æsker blevet større, ikke fordi der er kommet mere indhold, men blot for at gøre dem mere attraktive og lovende for forbrugerne. Dette er en rentabel markedsføringsstrategi, fordi forbrugerne ofte køber morgenmadsprodukter spontant, og den øgede størrelse giver indtryk af at være det bedste køb. Da alle producenter har fulgt denne strategi, har den ikke haft nogen væsentlig indvirkning på deres markedsandele. Det har imidlertid ført til en forøgelse på ca. 15 % af det emballagemateriale, der anvendes til deres produkter.
  Prevent Waste, en ikke-statslig organisation, har kritiseret morgenmadsproducenternes »tomme æske«-strategi for at være spild og skadelig for miljøet, idet man bruger flere naturressourcer, end det er nødvendigt for en effektiv produktion og distribution af disse produkter. Som reaktion herpå er producenterne af morgenmadsprodukter, der er organiseret i deres brancheorganisation, blevet enige om at begrænse den overdimensionerede emballage til deres produkter. De har i fællesskab aftalt en emballagestandard ved at begrænse det overskydende emballagemateriale til højst 3 % for at sikre, at æsker med morgenmadsprodukter stadig er lette at bruge, og de har offentliggjort deres beslutning. Producenterne af morgenmadsprodukter har gennemført aftalen siden årets begyndelse, og den dækker 100 % af markedet. Som følge heraf er emballageomkostningerne, som udgør 6 % af engrosprisen, faldet med ca. 10 %. Dette har ført til et fald på ca. 0,5 % i engrosprisen på morgenmadsprodukter og et fald på 0-0,5 % i detailprisen.

  Analyse: Konkurrenterne er enige om en standard, der påvirker markedsføringen af produktet, men de gør det på en gennemsigtig måde, der giver alle mulighed for at vælge denne tilgang, uden at der indføres en forpligtelse til det. Der udveksles ingen følsomme oplysninger. Producenterne af morgenmadsprodukter kan desuden frit reducere deres egen emballage yderligere, hvis de ønsker det. Desuden har standardiseringsaftalen om at begrænse overdimensioneret emballage en meget begrænset og endda nedadgående virkning på prisen på morgenmadsprodukter, den påvirker ikke konkurrencen mellem producenterne af morgenmadsprodukter om de vigtigste parametre pris, kvalitet og innovation og påvirker kun i begrænset omfang konkurrencen på markedsføringen (i betragtning af den tilsyneladende begrænsede virkning af strategien med »overdimensionering af æskerne«). Aftalen opfylder derfor betingelserne for legalitetsformodningen, og det er derfor usandsynligt, at den vil medføre mærkbare negative virkninger for konkurrencen. Aftalen forbedrer faktisk resultatet for forbrugerne ved at fjerne bekostelige strategier med overdimensioneret emballage, som kun har ringe indvirkning på konkurrencen. |
| --- | --- |

599.

Eksempel 1

Situation: Morgenmadsprodukter sælges i attraktive, farvestrålende papæsker. I årenes løb er disse æsker blevet større, ikke fordi der er kommet mere indhold, men blot for at gøre dem mere attraktive og lovende for forbrugerne. Dette er en rentabel markedsføringsstrategi, fordi forbrugerne ofte køber morgenmadsprodukter spontant, og den øgede størrelse giver indtryk af at være det bedste køb. Da alle producenter har fulgt denne strategi, har den ikke haft nogen væsentlig indvirkning på deres markedsandele. Det har imidlertid ført til en forøgelse på ca. 15 % af det emballagemateriale, der anvendes til deres produkter.

Prevent Waste, en ikke-statslig organisation, har kritiseret morgenmadsproducenternes »tomme æske«-strategi for at være spild og skadelig for miljøet, idet man bruger flere naturressourcer, end det er nødvendigt for en effektiv produktion og distribution af disse produkter. Som reaktion herpå er producenterne af morgenmadsprodukter, der er organiseret i deres brancheorganisation, blevet enige om at begrænse den overdimensionerede emballage til deres produkter. De har i fællesskab aftalt en emballagestandard ved at begrænse det overskydende emballagemateriale til højst 3 % for at sikre, at æsker med morgenmadsprodukter stadig er lette at bruge, og de har offentliggjort deres beslutning. Producenterne af morgenmadsprodukter har gennemført aftalen siden årets begyndelse, og den dækker 100 % af markedet. Som følge heraf er emballageomkostningerne, som udgør 6 % af engrosprisen, faldet med ca. 10 %. Dette har ført til et fald på ca. 0,5 % i engrosprisen på morgenmadsprodukter og et fald på 0-0,5 % i detailprisen.

Analyse: Konkurrenterne er enige om en standard, der påvirker markedsføringen af produktet, men de gør det på en gennemsigtig måde, der giver alle mulighed for at vælge denne tilgang, uden at der indføres en forpligtelse til det. Der udveksles ingen følsomme oplysninger. Producenterne af morgenmadsprodukter kan desuden frit reducere deres egen emballage yderligere, hvis de ønsker det. Desuden har standardiseringsaftalen om at begrænse overdimensioneret emballage en meget begrænset og endda nedadgående virkning på prisen på morgenmadsprodukter, den påvirker ikke konkurrencen mellem producenterne af morgenmadsprodukter om de vigtigste parametre pris, kvalitet og innovation og påvirker kun i begrænset omfang konkurrencen på markedsføringen (i betragtning af den tilsyneladende begrænsede virkning af strategien med »overdimensionering af æskerne«). Aftalen opfylder derfor betingelserne for legalitetsformodningen, og det er derfor usandsynligt, at den vil medføre mærkbare negative virkninger for konkurrencen. Aftalen forbedrer faktisk resultatet for forbrugerne ved at fjerne bekostelige strategier med overdimensioneret emballage, som kun har ringe indvirkning på konkurrencen.

| 600. | En aftale, der er omfattet af den bløde legalitetsformodning

  Eksempel 2


  Situation: Fair Tropical Fruits, en ikke-statslig organisation, har sammen med en række frugtforhandlere indført et mærke for fairtrade tropiske frugter (»FTF«-mærket). For at kunne anvende mærket skal virksomheder, der handler med tropiske frugter, garantere, at de pågældende frugter kommer fra producenter, der sikrer deres arbejdstagere rimelige lønninger, og som ikke gør brug af børnearbejde. Det står disse frugtforhandlere frit for også at handle med frugt under andre mærker eller uden mærker. Fair Tropical Fruits har indført et overvågningssystem for at attestere, at de produkter, der sælges under FTF-mærket, opfylder minimumsbetingelserne. Betingelserne for deltagelse samt overvågningssystemets metode og resultater findes på webstedet for Fair Tropical Fruits. De frugter, der sælges under FTF-mærket, er dyrere end andre tropiske frugter i handelen.
  FTF-mærket er blevet indført i hele EU, og en række store erhvervsdrivende anvender mærket og har underskrevet aftalen om at overholde minimumskravene for mærket. Mærket er hurtigt blevet populært hos visse forbrugere. Afhængigt af typen af tropiske frugter og det berørte geografiske marked ligger frugtforhandlernes markedsandele mellem 12 % for ananas og 20 % for mango. De samme forhandlere sælger også produkter uden mærket.

  Analyse: FTF-mærket vil sandsynligvis ikke få mærkbare negative virkninger for konkurrencen i henhold til artikel 101, stk. 1, og kan anvende den bløde legalitetsformodning for bæredygtighedsstandarder i betragtning af: i) aftaleparternes beskedne markedsandele på de forskellige relevante indkøbs- og afsætningsmarkeder, ii) de betydelige markedsandele og konkurrencen fra andre mærker og konventionelle produkter, det forhold, at iii) deltagelsen i FTF-mærket sker på et frivilligt og ikke-eksklusivt grundlag, iv) standardiseringsaftalen ikke indebærer nogen udveksling af oplysninger om indkøbspriser, andre omkostninger, produktionsmængder eller fortjenstmargener, og at v) tilladelsen til at anvende mærket kun afhænger af overholdelsen af visse minimumsbetingelser, uden at der aftales bindende minimumspriser eller tillæg. Aftalerne kan faktisk udvide forbrugernes valgmuligheder ved at gøre det muligt for dem at identificere produkter med »fairtrade«-egenskaber. |
| --- | --- |

600.

Eksempel 2

Situation: Fair Tropical Fruits, en ikke-statslig organisation, har sammen med en række frugtforhandlere indført et mærke for fairtrade tropiske frugter (»FTF«-mærket). For at kunne anvende mærket skal virksomheder, der handler med tropiske frugter, garantere, at de pågældende frugter kommer fra producenter, der sikrer deres arbejdstagere rimelige lønninger, og som ikke gør brug af børnearbejde. Det står disse frugtforhandlere frit for også at handle med frugt under andre mærker eller uden mærker. Fair Tropical Fruits har indført et overvågningssystem for at attestere, at de produkter, der sælges under FTF-mærket, opfylder minimumsbetingelserne. Betingelserne for deltagelse samt overvågningssystemets metode og resultater findes på webstedet for Fair Tropical Fruits. De frugter, der sælges under FTF-mærket, er dyrere end andre tropiske frugter i handelen.

FTF-mærket er blevet indført i hele EU, og en række store erhvervsdrivende anvender mærket og har underskrevet aftalen om at overholde minimumskravene for mærket. Mærket er hurtigt blevet populært hos visse forbrugere. Afhængigt af typen af tropiske frugter og det berørte geografiske marked ligger frugtforhandlernes markedsandele mellem 12 % for ananas og 20 % for mango. De samme forhandlere sælger også produkter uden mærket.

Analyse: FTF-mærket vil sandsynligvis ikke få mærkbare negative virkninger for konkurrencen i henhold til artikel 101, stk. 1, og kan anvende den bløde legalitetsformodning for bæredygtighedsstandarder i betragtning af: i) aftaleparternes beskedne markedsandele på de forskellige relevante indkøbs- og afsætningsmarkeder, ii) de betydelige markedsandele og konkurrencen fra andre mærker og konventionelle produkter, det forhold, at iii) deltagelsen i FTF-mærket sker på et frivilligt og ikke-eksklusivt grundlag, iv) standardiseringsaftalen ikke indebærer nogen udveksling af oplysninger om indkøbspriser, andre omkostninger, produktionsmængder eller fortjenstmargener, og at v) tilladelsen til at anvende mærket kun afhænger af overholdelsen af visse minimumsbetingelser, uden at der aftales bindende minimumspriser eller tillæg. Aftalerne kan faktisk udvide forbrugernes valgmuligheder ved at gøre det muligt for dem at identificere produkter med »fairtrade«-egenskaber.

| 601. | En aftale, der ikke har nogen mærkbar indvirkning på konkurrencen

  Eksempel 3


  Situation: Fair-Clothing.Com er en meget succesrig ikkestatslig organisation, som ved hjælp af statsstøtte og en effektiv mediekampagne har været i stand til at overbevise det store flertal af virksomheder, der sælger tøj i EU, herunder alle de vigtigste mærker og en række tøjdetailkæder, om kun at købe tøj fra producenter i udviklingslande, der overholder visse mindstelønsniveauer. Kampagnen, som fik bred opbakning fra og var koordineret med nationale forbrugerorganisationer og EU-forbrugerorganisationer, har været en enorm succes: I øjeblikket sælges 85 % af alt tøj, der sælges i EU, under Fair Clothing-mærket. For at få tilladelse til at anvende mærket har de deltagende virksomheder indvilliget i at overholde mindstelønsstandarderne og ikke at sælge tøj, der ikke opfylder standarderne, uanset hvor tøjet produceres. Som følge af kampagnen er lønningerne for tekstilarbejdere i udviklingslandene steget med gennemsnitligt 20 %.
  Spørgeundersøgelser og undersøgelser af forbrugerprodukterne viser, at gennemsnitsprisen på tøj i EU ikke er steget mærkbart som følge af indførelsen af Fair Clothing-mærket: Skønnene over virkningen på prisen varierer fra -0,5 % til +0,8 % og adskiller sig statistisk set ikke væsentligt fra nul. De mest troværdige forklaringer på, at der ikke er prisstigninger, er for det første produktionslønningernes relative beskedne betydning som en del af den endelige pris på tøj og for det andet mulige forbedringer af arbejdsproduktiviteten, som kan være resultatet af lønstigningen. Lønkomponenten i produktionen af bomuldsskjorter udgør f.eks. ca. 30 % af de lokale produktionsomkostninger. Lønstigningen på 20 % kan således forventes at have ført til en stigning i prisen på skjorten ab fabrik i udviklingslandene på højst 6 %.

  Analyse: Eftersom parterne i Fair Clothing-aftalen (vestlige varemærkeejere og tøjdetailkæder) lægger en gennemsnitlig avance på 200-300 % til købsprisen til dækning af transport-, import- og andre distributions- og emballeringsomkostninger, er virkningen på den pris, som parterne sælger skjorten til, allerede af denne grund højst 1,5-2 %. Der er desuden tegn på, at lønstigningen på 20 % ved at give arbejdstagerne adgang til mere nærende fødevarer og bedre sundhedspleje har en positiv indvirkning på arbejdsproduktiviteten i tekstilsektoren i udviklingslandene. I betragtning af den intense konkurrence i tøjsektoren kan disse produktivitetsforbedringer forventes at have presset prisen ned.
  På grundlag af skønnene over indvirkningen på prisen kan det konkluderes, at Fair Clothing-aftalerne sandsynligvis ikke vil få mærkbare negative virkninger for aftaleparternes kunder og derfor ikke falder ind under artikel 101, stk. 1. |
| --- | --- |

601.

Eksempel 3

Situation: Fair-Clothing.Com er en meget succesrig ikkestatslig organisation, som ved hjælp af statsstøtte og en effektiv mediekampagne har været i stand til at overbevise det store flertal af virksomheder, der sælger tøj i EU, herunder alle de vigtigste mærker og en række tøjdetailkæder, om kun at købe tøj fra producenter i udviklingslande, der overholder visse mindstelønsniveauer. Kampagnen, som fik bred opbakning fra og var koordineret med nationale forbrugerorganisationer og EU-forbrugerorganisationer, har været en enorm succes: I øjeblikket sælges 85 % af alt tøj, der sælges i EU, under Fair Clothing-mærket. For at få tilladelse til at anvende mærket har de deltagende virksomheder indvilliget i at overholde mindstelønsstandarderne og ikke at sælge tøj, der ikke opfylder standarderne, uanset hvor tøjet produceres. Som følge af kampagnen er lønningerne for tekstilarbejdere i udviklingslandene steget med gennemsnitligt 20 %.

Spørgeundersøgelser og undersøgelser af forbrugerprodukterne viser, at gennemsnitsprisen på tøj i EU ikke er steget mærkbart som følge af indførelsen af Fair Clothing-mærket: Skønnene over virkningen på prisen varierer fra -0,5 % til +0,8 % og adskiller sig statistisk set ikke væsentligt fra nul. De mest troværdige forklaringer på, at der ikke er prisstigninger, er for det første produktionslønningernes relative beskedne betydning som en del af den endelige pris på tøj og for det andet mulige forbedringer af arbejdsproduktiviteten, som kan være resultatet af lønstigningen. Lønkomponenten i produktionen af bomuldsskjorter udgør f.eks. ca. 30 % af de lokale produktionsomkostninger. Lønstigningen på 20 % kan således forventes at have ført til en stigning i prisen på skjorten ab fabrik i udviklingslandene på højst 6 %.

Analyse: Eftersom parterne i Fair Clothing-aftalen (vestlige varemærkeejere og tøjdetailkæder) lægger en gennemsnitlig avance på 200-300 % til købsprisen til dækning af transport-, import- og andre distributions- og emballeringsomkostninger, er virkningen på den pris, som parterne sælger skjorten til, allerede af denne grund højst 1,5-2 %. Der er desuden tegn på, at lønstigningen på 20 % ved at give arbejdstagerne adgang til mere nærende fødevarer og bedre sundhedspleje har en positiv indvirkning på arbejdsproduktiviteten i tekstilsektoren i udviklingslandene. I betragtning af den intense konkurrence i tøjsektoren kan disse produktivitetsforbedringer forventes at have presset prisen ned.

På grundlag af skønnene over indvirkningen på prisen kan det konkluderes, at Fair Clothing-aftalerne sandsynligvis ikke vil få mærkbare negative virkninger for aftaleparternes kunder og derfor ikke falder ind under artikel 101, stk. 1.

| 602. | En aftale, der sandsynligvis ikke vil begrænse konkurrencen efter artikel 101, stk. 1, og/eller som sandsynligvis vil opfylde betingelsen i artikel 101, stk. 3.

  Eksempel 4


  Situation: Som reaktion på resultaterne af en statsfinansieret tænketanks forskning i det anbefalede fedtindhold i bestemte forarbejdede fødevarer i en medlemsstat aftaler en række større producenter af forarbejdede fødevarer i den samme medlemsstat, gennem formelle drøftelser i en brancheorganisation, at fastsætte et anbefalet fedtindhold i disse produkter. Parterne tegner sig tilsammen for 70 % af afsætningen af disse produkter i den pågældende medlemsstat. Parternes initiativ vil blive støttet af en national reklamekampagne, som finansieres af tænketanken, og som fremhæver farerne ved et højt fedtindhold i forarbejdede fødevarer.

  Analyse: Selv om fedtindholdet er vejledende og dermed frivilligt, er det sandsynligt, at den store opmærksomhed, som den nationale reklamekampagne vil medføre, vil få alle producenter af de forarbejdede fødevarer i medlemsstaten til at følge det anbefalede fedtindhold. Det er derfor sandsynligt, at dette fedtindhold i forarbejdede fødevarer vil blive et de facto maksimum. Dette kan begrænse forbrugernes valgmuligheder på markederne. Parterne vil dog fortsat kunne konkurrere med hensyn til en række andre egenskaber ved produkterne, såsom pris, størrelse, kvalitet, smag, nærings- og saltindhold, ingredienssammensætning og varemærke. Desuden kan det skærpe konkurrencen vedrørende produktets fedtindhold, hvis parterne søger at tilbyde produkter med det laveste fedtindhold. Det er derfor usandsynligt, at aftalen vil få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Men selv om aftalen anses for at have en mærkbar negativ indvirkning på konkurrencen i henhold til artikel 101, stk. 1, vil fordelene for forbrugerne med hensyn til værdien af de modtagne oplysninger og gavnlige sundhedsvirkninger — fordi forbrugerne ikke har mulighed for at vælge fødevarer med højt fedtindhold — sandsynligvis opveje skaden, og aftalen vil sandsynligvis opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. |
| --- | --- |

602.

Eksempel 4

Situation: Som reaktion på resultaterne af en statsfinansieret tænketanks forskning i det anbefalede fedtindhold i bestemte forarbejdede fødevarer i en medlemsstat aftaler en række større producenter af forarbejdede fødevarer i den samme medlemsstat, gennem formelle drøftelser i en brancheorganisation, at fastsætte et anbefalet fedtindhold i disse produkter. Parterne tegner sig tilsammen for 70 % af afsætningen af disse produkter i den pågældende medlemsstat. Parternes initiativ vil blive støttet af en national reklamekampagne, som finansieres af tænketanken, og som fremhæver farerne ved et højt fedtindhold i forarbejdede fødevarer.

Analyse: Selv om fedtindholdet er vejledende og dermed frivilligt, er det sandsynligt, at den store opmærksomhed, som den nationale reklamekampagne vil medføre, vil få alle producenter af de forarbejdede fødevarer i medlemsstaten til at følge det anbefalede fedtindhold. Det er derfor sandsynligt, at dette fedtindhold i forarbejdede fødevarer vil blive et de facto maksimum. Dette kan begrænse forbrugernes valgmuligheder på markederne. Parterne vil dog fortsat kunne konkurrere med hensyn til en række andre egenskaber ved produkterne, såsom pris, størrelse, kvalitet, smag, nærings- og saltindhold, ingredienssammensætning og varemærke. Desuden kan det skærpe konkurrencen vedrørende produktets fedtindhold, hvis parterne søger at tilbyde produkter med det laveste fedtindhold. Det er derfor usandsynligt, at aftalen vil få konkurrencebegrænsende virkninger som omhandlet i artikel 101, stk. 1. Men selv om aftalen anses for at have en mærkbar negativ indvirkning på konkurrencen i henhold til artikel 101, stk. 1, vil fordelene for forbrugerne med hensyn til værdien af de modtagne oplysninger og gavnlige sundhedsvirkninger — fordi forbrugerne ikke har mulighed for at vælge fødevarer med højt fedtindhold — sandsynligvis opveje skaden, og aftalen vil sandsynligvis opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3.

| 603. | En aftale, der begrænser konkurrencen i henhold til artikel 101, stk. 1, og som opfylder betingelserne i artikel 101, stk. 3.

  Eksempel 5


  Situation: Producenter af vaskemaskiner fremstiller i øjeblikket en række maskiner, lige fra de nyeste modeller, som er teknisk mere avancerede og energieffektive, til ældre modeller, der er teknisk mindre avancerede. De ældre, mindre avancerede modeller bruger mere elektricitet og vand, men de er billigere at producere og sælges til lavere priser end de nyere og teknisk avancerede modeller. I overensstemmelse med en EU-forordning inddeles alle modeller i otte energieffektivitetskategorier, fra A til H, og mærkes i overensstemmelse hermed.
  Innovationen inden for erhvervsgrenen fokuserer på yderligere forbedring af nye modellers energieffektivitet. Imidlertid føler producenterne af vaskemaskiner også, at de har et ansvar for at forsøge at reducere deres maskiners energiforbrug på andre måder. De har derfor indvilliget i at udfase produktionen og salget af vaskemaskiner i kategori F til H, de ældre og mindst energieffektive modeller. Disse ældre modeller er også de mindst vandeffektive.
  Aftalen omfatter alle producenterne og dækker derfor næsten 100 % af markedet. Den fastsætter, at produktionen og salget af vaskemaskiner i kategori F til H vil blive udfaset inden for to år. Disse modeller tegner sig i øjeblikket for ca. 35 % af det samlede salg på markedet. Alle de deltagende producenter fremstiller allerede nogle modeller i kategori A til E, og derfor vil ingen af dem miste hele deres nuværende omsætning, men de enkelte producenter vil blive påvirket forskelligt afhængigt af deres nuværende modelsortiment. Det er således sandsynligt, at konkurrencen mellem producenterne vil blive påvirket. Desuden vil udfasningen af kategori F til H mindske forbrugernes valgmuligheder med hensyn til maskiner og øge de gennemsnitlige købsomkostninger. For den gennemsnitlige køber, som tidligere købte en vaskemaskine i kategori F til H, stiger maskinens pris som minimum med mellem 40 EUR og 70 EUR.
  Før aftalen om udfasning af kategori F til H blev gennemført, har branchen forsøgt at flytte efterspørgslen væk fra disse kategorier ved hjælp af reklamekampagner. Undersøgelser har vist, at den manglende succes med disse kampagner skyldes, at mange forbrugere finder det vanskeligt i deres købsbeslutning at afveje de positive virkninger af fremtidige nedsættelser af deres el- og vandregninger i forhold til de negative virkninger af den umiddelbare stigning i maskinens købspris.
  Disse undersøgelser viser også, at køberne af vaskemaskiner i høj grad drager fordel af udfasningen af kategori F til H. Den gennemsnitlige køber af en vaskemaskine vil tjene stigningen i købsprisen ind inden for et til to år i form af lavere el- og vandomkostninger. Langt størstedelen af forbrugerne, herunder dem, der bruger deres maskine mindre hyppigt, vil få dækket stigningen i købsprisen inden for fire år. Da den gennemsnitlige forventede levetid for maskiner i kategori A til E er på mindst fem år, drager forbrugerne af vaskemaskiner som gruppe fordel af aftalen. Denne nettofordel øges yderligere for alle brugere af vaskemaskiner som følge af de miljøfordele, der følger af den kollektive reduktion af forbruget af elektricitet og vand. Reduktionen af elforbruget fører til mindre forurening fra elproduktion, og dette også er til gavn for forbrugere af vaskemaskiner, i det omfang det forureningsrelaterede markedssvigt ikke allerede afhjælpes gennem andre lovgivningsmæssige instrumenter (f.eks. det europæiske emissionshandelssystem, som begrænser CO2-emissionerne). Faldet i vandforbruget fører til mindre vandforurening. Da forbrugere af vaskemaskiner udgør langt størstedelen af den samlede befolkning, tilfalder en del af disse miljøfordele forbrugerne på det relevante marked, der er berørt af aftalen.

  Analyse: Selv om aftalen sandsynligvis vil få mærkbare negative virkninger og falde ind under forbuddet i artikel 101, stk. 1, vil den sandsynligvis også opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. Navnlig fremgår følgende: i) som følge af aftalen bliver gennemsnitsvaskemaskinen mere energi- og vandeffektiv, ii) dette kunne ikke være opnået med en mindre restriktiv aftale, f.eks. med en kollektiv reklamekampagne eller et fælles bæredygtighedsmærke, iii) forbrugerne på det relevante marked får en nettofordel af de individuelle økonomiske fordele i form af brugsværdi og de kollektive miljøfordele, og iv) konkurrencen udelukkes ikke, da aftalen kun påvirker sortimentet af modeller, som er én konkurrenceparameter, og ikke andre parametre såsom pris eller innovation, hvor konkurrence faktisk kan forekomme, hvilket der også gør. |
| --- | --- |

603.

Eksempel 5

Situation: Producenter af vaskemaskiner fremstiller i øjeblikket en række maskiner, lige fra de nyeste modeller, som er teknisk mere avancerede og energieffektive, til ældre modeller, der er teknisk mindre avancerede. De ældre, mindre avancerede modeller bruger mere elektricitet og vand, men de er billigere at producere og sælges til lavere priser end de nyere og teknisk avancerede modeller. I overensstemmelse med en EU-forordning inddeles alle modeller i otte energieffektivitetskategorier, fra A til H, og mærkes i overensstemmelse hermed.

Innovationen inden for erhvervsgrenen fokuserer på yderligere forbedring af nye modellers energieffektivitet. Imidlertid føler producenterne af vaskemaskiner også, at de har et ansvar for at forsøge at reducere deres maskiners energiforbrug på andre måder. De har derfor indvilliget i at udfase produktionen og salget af vaskemaskiner i kategori F til H, de ældre og mindst energieffektive modeller. Disse ældre modeller er også de mindst vandeffektive.

Aftalen omfatter alle producenterne og dækker derfor næsten 100 % af markedet. Den fastsætter, at produktionen og salget af vaskemaskiner i kategori F til H vil blive udfaset inden for to år. Disse modeller tegner sig i øjeblikket for ca. 35 % af det samlede salg på markedet. Alle de deltagende producenter fremstiller allerede nogle modeller i kategori A til E, og derfor vil ingen af dem miste hele deres nuværende omsætning, men de enkelte producenter vil blive påvirket forskelligt afhængigt af deres nuværende modelsortiment. Det er således sandsynligt, at konkurrencen mellem producenterne vil blive påvirket. Desuden vil udfasningen af kategori F til H mindske forbrugernes valgmuligheder med hensyn til maskiner og øge de gennemsnitlige købsomkostninger. For den gennemsnitlige køber, som tidligere købte en vaskemaskine i kategori F til H, stiger maskinens pris som minimum med mellem 40 EUR og 70 EUR.

Før aftalen om udfasning af kategori F til H blev gennemført, har branchen forsøgt at flytte efterspørgslen væk fra disse kategorier ved hjælp af reklamekampagner. Undersøgelser har vist, at den manglende succes med disse kampagner skyldes, at mange forbrugere finder det vanskeligt i deres købsbeslutning at afveje de positive virkninger af fremtidige nedsættelser af deres el- og vandregninger i forhold til de negative virkninger af den umiddelbare stigning i maskinens købspris.

Disse undersøgelser viser også, at køberne af vaskemaskiner i høj grad drager fordel af udfasningen af kategori F til H. Den gennemsnitlige køber af en vaskemaskine vil tjene stigningen i købsprisen ind inden for et til to år i form af lavere el- og vandomkostninger. Langt størstedelen af forbrugerne, herunder dem, der bruger deres maskine mindre hyppigt, vil få dækket stigningen i købsprisen inden for fire år. Da den gennemsnitlige forventede levetid for maskiner i kategori A til E er på mindst fem år, drager forbrugerne af vaskemaskiner som gruppe fordel af aftalen. Denne nettofordel øges yderligere for alle brugere af vaskemaskiner som følge af de miljøfordele, der følger af den kollektive reduktion af forbruget af elektricitet og vand. Reduktionen af elforbruget fører til mindre forurening fra elproduktion, og dette også er til gavn for forbrugere af vaskemaskiner, i det omfang det forureningsrelaterede markedssvigt ikke allerede afhjælpes gennem andre lovgivningsmæssige instrumenter (f.eks. det europæiske emissionshandelssystem, som begrænser CO2-emissionerne). Faldet i vandforbruget fører til mindre vandforurening. Da forbrugere af vaskemaskiner udgør langt størstedelen af den samlede befolkning, tilfalder en del af disse miljøfordele forbrugerne på det relevante marked, der er berørt af aftalen.

Analyse: Selv om aftalen sandsynligvis vil få mærkbare negative virkninger og falde ind under forbuddet i artikel 101, stk. 1, vil den sandsynligvis også opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. Navnlig fremgår følgende: i) som følge af aftalen bliver gennemsnitsvaskemaskinen mere energi- og vandeffektiv, ii) dette kunne ikke være opnået med en mindre restriktiv aftale, f.eks. med en kollektiv reklamekampagne eller et fælles bæredygtighedsmærke, iii) forbrugerne på det relevante marked får en nettofordel af de individuelle økonomiske fordele i form af brugsværdi og de kollektive miljøfordele, og iv) konkurrencen udelukkes ikke, da aftalen kun påvirker sortimentet af modeller, som er én konkurrenceparameter, og ikke andre parametre såsom pris eller innovation, hvor konkurrence faktisk kan forekomme, hvilket der også gør.

---

(1)  EUT C 11 af 14.1.2011, s. 1.

(2)  Se også meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget, Ajourføring af den nye industristrategi fra 2020: Opbygning af et stærkere indre marked til fremme af Europas genopretning (COM(2021) 350 final).

(3)  Kommissionens forordning (EU) nr. 2023/1066 af 1. juni 2023 om anvendelse af artikel 101, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på visse kategorier af forsknings- og udviklingsaftaler (EUT L 143 af 2.6.2023, s. 9).

(4)  Kommissionens forordning (EU) nr. 2023/1067 af 1. juni 2023 om anvendelse af artikel 101, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på visse kategorier af specialiseringsaftaler (EUT L 143 af 2.6.2023, s. 20).

(5)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Det Europæiske Råd, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Den europæiske grønne pagt (COM(2019) 640 final).

(6)  Jf. f.eks. dom af 25. marts 2021, Deutsche Telekom mod Kommissionen, C-152/19 P, ECLI:EU:C:2021:238, præmis 72 og den deri nævnte retspraksis.

(7)  Jf. i denne retning dom af 11. september 2014, MasterCard mod Kommissionen, C-382/12 P, ECLI:EU:C:2014:2201, præmis 76, og forslag til afgørelse fra generaladvokat Léger af 10. juli 2001, Wouters, C-309/99, ECLI:EU:C:2001:390, punkt 61.

(8)  Jf. f.eks. dom af 24. oktober 1996, Viho, C-73/95 P, ECLI:EU:C:1996:405, præmis 51. Der foreligger en formodning for, at et moderselskab faktisk udøver afgørende indflydelse på et datterselskabs adfærd, når der er tale om helejede datterselskaber, eller når moderselskabet besidder alle de stemmerettigheder, der er knyttet til dets datterselskabers aktier. Jf. f.eks. dom af 10. september 2009, Akzo, C-97/08 P, ECLI:EU:C:2009:536, præmis 60 ff., og dom af 27. januar 2021, The Goldman Sachs Group Inc mod Kommissionen, C-595/18 P, ECLI:EU:C:2021:73, præmis 36.

(9)  Dom af 26. september 2013, EI du Pont de Nemours and Company, C-172/12 P, ECLI:EU:C:2013:601, præmis 47, og dom af 14. september 2017, LG Electronics Inc. og Koninklijke Philips Electronics NV, C-588/15 P og C-622/15 P, ECLI:EU:C:2017:679, præmis 71 og 76.

(10)  Dom af 14. september 2017, LG Electronics Inc. og Koninklijke Philips Electronics NV, C-588/15 P og C-622/15 P, ECLI:EU:C:2017:679, præmis 79.

(11)  Jf. f.eks. dom af 13. juli 2006, Kommissionen mod Volkswagen, C-74/04 P, ECLI:EU:C:2006:460, præmis 37.

(12)  Jf. f.eks. dom af 4. juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl., C-8/08, ECLI:EU:C:2009:343, præmis 26, dom af 31. marts 1993, Wood Pulp, C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 og C-125/85 til C-129/85, ECLI:EU:C:1993:120, præmis 63.

(13)  Dom af 19. marts 2015, Dole Food og Dole Fresh Fruit Europe mod Kommissionen, C-286/13 P, ECLI:EU:C:2015:184, præmis 126 og den deri nævnte retspraksis.

(14)  Hvad der skal betragtes som »en kort periode«, afhænger af den retlige og økonomiske sammenhæng, hvori den indgår, og forholdene i den pågældende sag og navnlig af spørgsmålet om, hvorvidt den pågældende virksomhed er part i en horisontal samarbejdsaftale eller tredjepart. Når Kommissionen anvender begrebet »en kort periode« i vurderingen af, om en aftalepart skal betragtes som en potentiel konkurrent til en anden part, vil den normalt anse en længere periode for at være en »kort periode« end den gør, når den undersøger, om tredjemand kan udsætte aftaleparterne for et konkurrencepres. For at tredjemand kan betragtes som en potentiel konkurrent, skal markedsadgangen finde sted tilstrækkelig hurtigt, så truslen om potentiel markedsadgang lægger pres på parternes og andre markedsdeltageres adfærd. Af disse årsager betragter gruppefritagelsesforordningerne for forsknings- og udviklingsaftaler og for specialiseringsaftaler en periode på højst tre år som en »kort periode«.

(15)  Dom af 30. januar 2020, Generics (UK), C-307/18, ECLI:EU:C:2020:52, præmis 37 og 38.

(16)  Den omstændighed, at der foreligger et patent, kan ikke som sådan anses for en uoverstigelig hindring. Jf. dom af 25. marts 2021, Lundbeck, C-591/16 P, ECLI:EU:C:2021:243, præmis 38 og 58-59.

(17)  Jf. f.eks. dom af 30. januar 2020, Generics (UK), C-307/18, ECLI:EU:C:2020:52, præmis 36-58.

(18)  Artikel 101, stk. 1, forbyder både faktiske og potentielle konkurrencebegrænsende virkninger, jf. f.eks. dom af 28. maj 1998, John Deere, C-7/95 P, ECLI:EU:C:1998:256, præmis 77, dom af 23. november 2006, Asnef-Equifax, C-238/05, ECLI:EU:C:2006:734, præmis 50.

(19)  Jf. dom af 6. oktober 2009, GlaxoSmithKline, C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P og C-519/06 P, ECLI:EU:C:2009:610, præmis 95.

(20)  Jf. dom af 23. oktober 2003, Van den Bergh Foods mod Kommissionen, T-65/98, ECLI:EU:T:2003:281, præmis 107, dom af 18. september 2001, Métropole télévision (M6) m.fl. mod Kommissionen, T-112/99, ECLI:EU:T:2001:215, præmis 74, dom af 2. maj 2006, O2 mod Kommissionen, T-328/03, ECLI:EU:T:2006:116, præmis 69 ff. Hensyntagen til konkurrencefremmende virkninger gør det muligt at vurdere den objektive grovhed af en praksis. Den er ikke tænkt som en »rule of reason«, hvorefter der skal foretages en afvejning af en aftales konkurrencefremmende og konkurrencebegrænsende virkninger, når den skal kvalificeres som en »konkurrencebegrænsning« i henhold til artikel 101, stk. 1, jf. dom af 30. januar 2020, Generics (UK), C-307/18, ECLI:EU:C:2020:52, præmis 104.

(21)  Jf. dom af 14. oktober 2010, Deutsche Telekom, C-280/08 P, ECLI:EU:C:2010:603, præmis 80 og 81. Denne mulighed er blevet fortolket snævert, jf. f.eks. dom af 29. oktober 1980, Van Landewyck, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, ECLI:EU:C:1980:248, præmis 130-134, dom af 11. november 1997, Ladbroke Racing, C-359/95 P og C-379/95 P, ECLI:EU:C:1997:531, præmis 33 ff.

(22)  Dom af 9. september 2003, CIF, C-198/01, ECLI:EU:C:2003:430, præmis 54 ff.

(23)  Jf. f.eks. dom af 13. december 2006, FNCBV m.fl. mod Kommissionen (Fransk oksekød), T-217/03 og T-245/03, ECLI:EU:T:2006:391, præmis 92.

(24)  Jf. f.eks. dom af 11. september 2014, CB mod Kommissionen, C-67/13 P, ECLI:EU:C:2014:2204, præmis 49-50.

(25)  Jf. f.eks. dom af 6. oktober 2009, GlaxoSmithKline, C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P og C-519/06 P, ECLI:EU:C:2009:610, præmis 55, dom af 20. november 2008, BIDS, C-209/07, ECLI:EU:C:2008:643, præmis 16, dom af 4. juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl., C-8/08, ECLI:EU:C:2009:343, præmis 29 ff., dom af 28. maj 1998, John Deere, C-7/95 P, ECLI:EU:C:1998:256, præmis 77.

(26)  Dom af 30. januar 2020, Generics (UK) Ltd m.fl., C-307/18, ECLI:EU:C:2020:52, præmis 67 og den deri nævnte retspraksis.

(27)  Dom af 2. april 2020, Gazdasági Versenyhivatal mod Budapest Bank Nyrt m.fl., C-228/18, ECLI:EU:C:2020:265, præmis 76 og 79.

(28)  Jf. dom af 25. marts 2021, Lundbeck, C-591/16 P, ECLI:EU:C:2021:243, præmis 130 og 131, og dom af 25. marts 2021, Sun mod Kommissionen, C-586/16 P, ECLI:EU:C:2021:241, præmis 86. Den omstændighed, at Kommissionen ikke tidligere har konstateret, at en aftale svarende til den pågældende aftale havde et konkurrencebegrænsende »formål«, er ikke i sig selv til hinder for, at den kan gøre dette i fremtiden.

(29)  Pris er et af konkurrenceparametrene ud over parametre som f.eks. produktion, produktkvalitet, produktsortiment eller innovation.

(30)  Dom af 4. juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl., C-8/08, ECLI:EU:C:2009:343, præmis 38 og 39, dom af 19. marts 2015, Dole Food og Dole Fresh Fruit Europe mod Kommissionen, C-286/13 P, ECLI:EU:C:2015:184, præmis 125. Dom af 12. januar 2023, HSBC mod Kommissionen, C-883/19 P, ECLI:EU:C:2023:11, præmis 121.

(31)  Begrænsninger, der er identificeret som alvorlige konkurrencebegrænsninger i gruppefritagelsesforordninger, retningslinjer, rammebestemmelser og meddelelser, anses af Kommissionen generelt for at have et konkurrencebegrænsende formål.

(32)  For så vidt angår aftaler, for hvilke Domstolen allerede har fastslået, at de udgør særligt alvorlige overtrædelser af konkurrencereglerne, kan analysen af den retlige og økonomiske sammenhæng begrænses til, hvad der er strengt nødvendigt for at fastslå, at der foreligger et konkurrencebegrænsende formål, jf. dom af 20. januar 2016, Toshiba, C-373/14 P, ECLI:EU:C:2016:26, præmis 29.

(33)  Jf. dom af 11. september 2014, CB mod Kommissionen, C-67/13 P, ECLI:EU:C:2014:2204, præmis 53, dom af 19. marts 2015, Dole Food og Dole Fresh Fruit Europe mod Kommissionen, C-286/13 P, ECLI:EU:C:2015:184, præmis 117, og dom af 2. april 2020, Budapest Bank m.fl., C-228/18, ECLI:EU:C:2020:265, præmis 51.

(34)  Dom af 30. januar 2020, Generics (UK), C-307/18, ECLI:EU:C:2020:52, præmis 103-107, og dom af 12. januar 2023, HSBC mod Kommissionen, C-883/19 P, ECLI:EU:C:2023:11, præmis 139.

(35)  Dom af 30. januar 2020, Generics (UK), C-307/18, ECLI:EU:C:2020:52, præmis 107.

(36)  Jf. f.eks. dom af 14. marts 2013, Allianz Hungária Biztosító m.fl., C-32/11, ECLI:EU:C:2013:160, præmis 37, dom af 11. september 2014, CB mod Kommissionen, C-67/13 P, ECLI:EU:C:2014:2204, præmis 54, dom af 19. marts 2015, Dole Food og Dole Fresh Fruit Europe mod Kommissionen, C-286/13 P, ECLI:EU:C:2015:184, præmis 118.

(37)  Dom af 30. januar 2020, Generics (UK), C-307/18, ECLI:EU:C:2020:52, præmis 118, dom af 12. december 2018, Krka mod Kommissionen, T-684/14, ECLI:EU:T:2018:918, præmis 315, og dom af 11. september 2014, MasterCard mod Kommissionen, C-382/12 P, ECLI:EU:C:2014:2201, præmis 166.

(38)  Dom af 28. maj 1998, John Deere, C-7/95 P, ECLI:EU:C:1998:256, præmis 88, dom af 23. november 2006, Asnef-Equifax, C-238/05, ECLI:EU:C:2006:734, præmis 51.

(39)  Dom af 30. januar 2020, Generics (UK), C-307/18, ECLI:EU:C:2020:52, præmis 116 og den deri nævnte retspraksis. De konkrete rammer for samarbejdet kan omfatte faktorer som f.eks., at kunderne har tilstrækkelige muligheder for at skifte leverandør, sandsynligheden for, at konkurrenterne øger udbuddet, hvis priserne stiger, om markedet er præget af forhold, som bidrager til en sådan samordning, om de aktiviteter, der er omfattet af samarbejdet, tegner sig for en stor del af parternes variable omkostninger på det pågældende marked osv. Det kan også være relevant at vurdere, om parterne i betydeligt omfang kombinerer deres virksomhed, der er omfattet af samarbejdet. Dette kan f.eks. være tilfældet, hvis de i fællesskab fremstiller eller køber et mellemprodukt, som er et vigtigt input til deres produktion af produkter i efterfølgende produktionsled, eller når de i fællesskab fremstiller eller distribuerer en stor del af deres samlede produktion af et endeligt produkt.

(40)  Ved markedsstyrke forstås evnen til i en periode at opnå fordele ved at holde priserne på et højere niveau eller produktionen, dvs. udbuddet, produkternes kvalitet og produktsortimentet eller innovationen, på et lavere niveau, end det ville have været muligt på et konkurrencepræget marked. Den grad af markedsstyrke, der normalt skal til for at fastslå, at der foreligger en overtrædelse af artikel 101, stk. 1, er mindre end den grad af markedsstyrke, der skal til for at fastslå, at der foreligger en dominerende stilling efter artikel 102.

(41)  Dom af 11. september 2014, CB mod Kommissionen, C-67/13 P, ECLI:EU:C:2014:2204, præmis 52.

(42)  Jf. også punkt 18 i Kommissionens retningslinjer om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3 (EUT C 101 af 27.4.2004, s. 97) (»retningslinjerne om artikel 101, stk. 3«).

(43)  Dom af 11. september 2014, MasterCard mod Kommissionen, C-382/12 P, ECLI:EU:C:2014:2201, præmis 89, dom af 11. juli 1985, Remia m.fl. mod Kommissionen, C-42/84, ECLI:EU:C:1985:327, præmis 19 og 20, dom af 28. januar 1986, Pronuptia, sag 161/84, ECLI:EU:C:1986:41, præmis 15-17, dom af 15. december 1994, Gøttrup-Klim, C-250/92, ECLI:EU:C:1994:413, præmis 35, og dom af 12. december 1995, Oude Luttikhuis m.fl., C-399/93, ECLI:EU:C:1995:434, præmis 12-15.

(44)  Dom af 11. september 2014, MasterCard mod Kommissionen, C-382/12 P, ECLI:EU:C:2014:2201, præmis 91.

(45)  Den generelle tilgang ved anvendelse af artikel 101, stk. 3, er beskrevet i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3.

(46)  Jf. artikel 2 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EUT L 1 af 4.1.2003, s. 1).

(47)  Jf. også punkt 51-58 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3.

(48)  Begrebet »forbrugere« behandles mere udførligt i punkt 84 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3.

(49)  Jf. dom af 13. december 2012, Expedia, C-226/11, ECLI:EU:C:2012:795, præmis 16 og 17 og den deri nævnte retspraksis.

(50)  EUT C 101 af 27.4.2004, s. 81.

(51)  EUT C 291 af 30.8.2014, s. 1.

(52)  Som defineret i bilaget til Kommissionens henstilling af 6. maj 2003 om definitionen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder (EUT L 124 af 20.5.2003, s. 36).

(53)  Punkt 50 i retningslinjerne om påvirkning af handelen.

(54)  Punkt 52 i retningslinjerne om påvirkning af handelen.

(55)  Punkt 8 i bagatelmeddelelsen.

(56)  Dom af 13. december 2012, Expedia, C-226/11, ECLI:EU:C:2012:795, præmis 37.

(57)  Punkt 10 i bagatelmeddelelsen.

(58)  Jf. dom af 8. juni 1995, Langnese-Iglo mod Kommissionen, T-7/93, ECLI:EU:T:1995:98, præmis 98.

(59)  Kommissionens forordning (EU) 2022/720 af 10. maj 2022 om anvendelse af artikel 101, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis (EUT L 134 af 11.5.2022, s. 4).

(60)  EUT C 248 af 30.6.2022, s. 1.

(61)  Som en undtagelse fra denne regel kan vertikale aftaler mellem konkurrenter være omfattet af gruppefritagelsesforordningen for vertikale begrænsninger, hvis aftalen ikke er gensidig, og enten i) leverandøren er aktiv i et foregående omsætningsled som producent, importør eller grossist og i et efterfølgende led som importør, grossist eller detailhandler af varer, mens køberen er importør, grossist eller detailhandler i de efterfølgende omsætningsled og ikke er en konkurrerende virksomhed i det foregående led, hvor denne køber aftalevarerne eller ii) leverandøren udbyder tjenester i flere omsætningsled, mens køberen udbyder tjenester i detailleddet og ikke er en konkurrerende virksomhed i det omsætningsled, hvor denne køber aftaletjenesterne (jf. artikel 2, stk. 4, i gruppefritagelsesforordningen for vertikale begrænsninger).

(62)  Kommissionens meddelelse om afgrænsning af det relevante marked i forbindelse med Fællesskabets konkurrenceret (EFT C 372 af 9.12.1997, s. 5).

(63)  Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20. januar 2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EUT L 24 af 29.1.2004, s. 1).

(64)  Jf. fusionsforordningens artikel 3, stk. 4. Når Kommissionen skal vurdere, om der er tale om et selvstændigt fungerende joint venture, undersøger den, om det driftsmæssigt set er uafhængigt. Det betyder ikke, at det kan træffe sine strategiske beslutninger uafhængigt af sine moderselskaber (jf. Kommissionens konsoliderede meddelelse om jurisdiktion, Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, punkt 91-109 (EUT C 95 af 16.4.2008. s. 1) (»den konsoliderede jurisdiktionsmeddelelse«)). Det er også sådan, at i det omfang, hvor etableringen af et joint venture, som udgør en fusion efter fusionsforordningens artikel 3, har til formål eller til følge at samordne fortsat uafhængige virksomheders konkurrenceadfærd, vurderes denne samordning efter kriterierne i traktatens artikel 101 (jf. fusionsforordningens artikel 2, stk. 4).

(65)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 671). Jf. for den fælles markedsordning for fiskevarer artikel 41 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1379/2013 af 11. december 2013 om den fælles markedsordning for fiskevarer og akvakulturprodukter, om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1184/2006 og (EF) nr. 1224/2009 og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 104/2000 (EUT L 354 af 28.12.2013, s. 1).

(66)  Jf. dom af 10. juli 1990, Tetra Pak I, T-51/89, ECLI:EU:T:1990:41, præmis 25 ff.

(67)  Rådets forordning (EF) nr. 1184/2006 af 24. juli 2006 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer (EUT L 214 af 4.8.2006, s. 7).

(68)  Rådets forordning (EF) nr. 169/2009 af 26. februar 2009 om anvendelse af konkurrenceregler for transport med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje (EUT L 61 af 5.3.2009, s. 1) og Kommissionens forordning (EF) nr. 906/2009 af 28. september 2009 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på visse kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis mellem linjerederier (konsortier) (EUT L 256 af 29.9.2009, s. 31).

(69)  I dette kapitel omfatter henvisninger til »teknologier« teknologier og processer.

(70)  Disse retningslinjer gælder for de mest almindelige former for horisontale samarbejdsaftaler, uanset hvilket integrationsniveau de medfører, bortset fra transaktioner, der udgør en fusion som omhandlet i artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004, såsom oprettelse af et selvstændigt fungerende joint venture. Se også punkt 46.

(71)  Som defineret i bilaget til Kommissionens henstilling af 6. maj 2003 om definitionen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder (EUT L 124 af 20.5.2003, s. 36).

(72)  Kommissionens forordning (EU) 2023/1066 af 1. juni 2023 om anvendelse af artikel 101, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på visse kategorier af forsknings- og udviklingsaftaler (EUT L 143 af 2.6.2023, s. 9).

(73)  Medmindre og indtil Kommissionen eller en national konkurrencemyndighed inddrager gruppefritagelsen i en konkret sag (se afsnit 2.2.6).

(74)  Se afsnit 2.3 om vurderingen af FoU-aftaler i henhold til artikel 101, stk. 1.

(75)  Jf. artikel 1, stk. 1, nr. 3), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(76)  Jf. artikel 1, stk. 1, nr. 1), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(77)  Jf. artikel 1, stk. 1, nr. 6), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(78)  Jf. artikel 1, stk. 1, nr. 4), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(79)  Jf. artikel 1, stk. 1, nr. 5), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(80)  Jf. artikel 1, stk. 1, nr. 10), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(81)  Dette adskiller sig fra betalt FoU, hvor FoU udføres af en eller flere parter i FoU-aftalen.

(82)  Jf. artikel 1, stk. 1, nr. 11), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(83)  Jf. artikel 1, stk. 1, nr. 7), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(84)  Jf. artikel 5, stk. 1, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler. Yderligere betingelser i forbindelse med den fælles udnyttelse af FoU-resultaterne er beskrevet i afsnit 2.2.3.3.

(85)  Artikel 1, stk. 1, nr. 1), litra c) og d), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(86)  Jf. artikel 1, stk. 1, nr. 10), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(87)  Aftalen med tredjepart kræver en særskilt vurdering i henhold til artikel 101.

(88)  Jf. artikel 1, stk. 1, nr. 12), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(89)  Jf. artikel 2, stk. 3, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(90)  Kommissionens forordning (EU) nr. 316/2014 af 21. marts 2014 om anvendelse af artikel 101, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på visse kategorier af teknologioverførselsaftaler (EUT L 93 af 28.3.2014, s. 17). Se også retningslinjerne for anvendelse af artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på teknologioverførselsaftaler (EUT C 89 af 28.3.2014, s. 3), punkt 73 og 74 (»retningslinjer for teknologioverførsel«).

(91)  Jf. også retningslinjerne for teknologioverførsel, punkt 74.

(92)  Jf. artikel 3, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(93)  Jf. artikel 3, stk. 3, litra a), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(94)  Jf. artikel 3, stk. 3, litra b), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(95)  Der kan f.eks. være tale om SMV'er, hvis vigtigste kommercielle aktivitet er at levere FoU-tjenester til tredjeparter.

(96)  Jf. artikel 3, stk. 4, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(97)  Jf. artikel 4, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(98)  Jf. artikel 4, stk. 3, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(99)  Jf. artikel 5, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(100)  Jf. artikel 5, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(101)  Jf. betragtning 5 i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(102)  I resten af dette kapitel omfatter henvisninger til teknologi eller teknologier også processer, medmindre andet er angivet.

(103)  Jf. også afsnit 1.2.1.

(104)  Jf. punkt 44 og Kommissionens meddelelse om markedsafgrænsning, som indeholder vejledning om afgrænsning af det relevante marked. Se også afsnit 2.3.1.

(105)  Jf. punkt 44 og Kommissionens meddelelse om markedsafgrænsning, som indeholder vejledning om afgrænsning af det relevante marked. Se også afsnit 2.3.1.

(106)  Se punkt 87 og 88.

(107)  Se afsnit 2.2.2.1 om sondringen mellem fælles FoU og betalt FoU. Se også artikel 1, stk. 1, nr. 1), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(108)  Jf. artikel 6, stk. 1, litra a), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(109)  Jf. artikel 6, stk. 1, litra b), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler. Det er ikke nødvendigt, at alle den finansierende parts FoU-aftaler vedrørende de samme aftaleprodukter eller aftaleteknologier falder ind under anvendelsesområdet for gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(110)  Jf. punkt 44 og Kommissionens meddelelse om markedsafgrænsning for vejledning om afgrænsning af det relevante marked. Se også afsnit 2.3.1.

(111)  Jf. artikel 7, stk. 2, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(112)  Jf. artikel 7, stk. 3, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(113)  Jf. artikel 7, stk. 3, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(114)  Jf. også gruppefritagelsesforordningen for teknologioverførsel, artikel 8, litra d), og retningslinjerne for teknologioverførsel, punkt 25 og 86-88.

(115)  Se punkt 87 og 88.

(116)  Artikel 6, stk. 2, finder ikke anvendelse, hvis to eller flere af parterne er faktiske eller potentielle konkurrenter på et marked for eksisterende produkter eller teknologier, der kan forbedres, erstattes eller afløses af aftaleprodukterne eller aftaleteknologierne. I så fald finder artikel 6, stk. 1, anvendelse (markedsandelstærskel).

(117)  Dette berører ikke Kommissionens eller de nationale konkurrencemyndigheders beføjelse til at inddrage gruppefritagelsen i konkrete sager. Se afsnit 2.2.6.

(118)  Som nævnt i punkt 68 skal den forudgående aftale om fælles eller betalt FoU også opfylde betingelserne i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(119)  Jf. artikel 6, stk. 5, i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(120)  Jf. artikel 8, litra b), nr. i), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(121)  Jf. artikel 8, litra b), nr. ii), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(122)  Jf. artikel 8, litra b), nr. iii), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(123)  Jf. artikel 8, litra b), nr. iv), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(124)  Jf. artikel 8, litra c), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(125)  Jf. artikel 1, stk. 1, nr. 19), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(126)  Jf. artikel 1, stk. 1, nr. 18), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(127)  Jf. artikel 8, litra g), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(128)  Jf. artikel 9, stk. 1, litra a), nr. i), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(129)  Jf. artikel 9, stk. 1, litra a), nr. ii), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(130)  I henhold til artikel 41, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder har personer, der kan blive negativt berørt af en individuel afgørelse om anvendelse af EU-retten, ret til at blive hørt, inden afgørelsen vedtages.

(131)  Jf. artikel 7, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003. Kommissionen gjorde brug af sin beføjelse til at ophæve gruppefritagelsen i sin beslutning af 25. marts 1992 (foreløbige forholdsregler) om en procedure i henhold til EØF-traktatens artikel 85 i sag IV/ 34.072 — Mars/Langnese og Schöller, stadfæstet ved dom af 1. oktober 1998, Langnese-Iglo mod Kommissionen, C-279/95 P, ECLI:EU:C:1998:447, og i sin beslutning af 4. december 1991 (foreløbige forholdsregler) om en procedure i henhold til EØF-traktatens artikel 85 i sag IV/33.157 — Eco System/Peugeot.

(132)  Hvis dette ikke er tilfældet, finder artikel 101 ikke anvendelse, og der kræves ingen yderligere vurdering.

(133)  Gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler indeholder specifikke definitioner, der er relevante for anvendelsen af markedsandelstærsklen i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler. Se afsnit 2.2.3.4.

(134)  Dette udtryk anvendes i visse sektorer som betegnelse for produkter, der endnu ikke er markedsført, men for hvilke der er tilstrækkelig synlighed på FoU-processen til, at det kan fastslås, hvilket marked produkterne sandsynligvis vil tilhøre, hvis FoU-processen lykkes.

(135)  Nogle FoU-aftaler vedrører udvikling af produkter, der ikke forbedrer, erstatter eller afløser eksisterende produkter, men som vil dække en helt ny efterspørgsel. Produkter under udvikling kan også henhøre under denne produktkategori.

(136)  Se også retningslinjerne for teknologioverførsel, punkt 19-26.

(137)  Se også punkt 16 om potentiel konkurrence.

(138)  Se f.eks. Kommissionens beslutning af 8. juli 2021, Biludledninger (sag AT.40178), som vedrørte et kartel mellem fem bilfabrikanter inden for rammerne af en sammenslutning af virksomheder. Det påståede formål med samarbejdet var at udvikle komponenter til et nyt emissionsrensesystem. Inden for rammerne af dette samarbejde aftalte bilfabrikanterne imidlertid også ikke at forbedre systemets effektivitet ud over, hvad der var lovfæstet, og dermed begrænse den tekniske udvikling af emissionsrenseteknologien.

(139)  Dette påvirker ikke vurderingen af mulige effektivitetsgevinster, herunder de effektivitetsgevinster, der ofte forekommer ved offentligt samfinansieret FoU. Se afsnit 2.4.1. a).

(140)  Dom af 11. september 2014, MasterCard mod Kommissionen, C-382/12 P, ECLI:EU:C:2014:2201, præmis 89.

(141)  Se også afsnit 1.2.6 og punkt 369.

(142)  Se også punkt 6.

(143)  Jf. punkt 49 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3.

(144)  Se afsnit 2.2.4.1.

(145)  Jf. punkt 44 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3. Med hensyn til det relevante tidspunkt for vurdering af anvendelsen af gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler henvises til afsnit 2.2.5.

(146)  Jf. artikel 1, stk. 1, nr. 15), i gruppefritagelsesforordningen for FoU-aftaler.

(147)  Med hensyn til forberedelse af tjenesteydelser henvises der navnlig til punkt 200.

(148)  Se punkt 12 og 46. Disse retningslinjer omfatter ikke transaktioner, der udgør en fusion efter fusionsforordningens artikel 3. Dette omfatter oprettelse af et selvstændigt fungerende joint venture.

(149)  Vertikale underleveranceaftaler er ikke omfattet af disse retningslinjer. Vertikale underleveranceaftaler indgås mellem virksomheder, der opererer på forskellige niveauer i produktions- og distributionskæden. Disse aftaler kan falde ind under retningslinjerne for vertikale begrænsninger og kan på visse betingelser være omfattet af gruppefritagelsesforordningen for vertikale begrænsninger. Desuden kan disse aftaler være omfattet af Kommissionens meddelelse af 18. december 1978 om bedømmelse af underleveranceaftaler i forhold til EØF-traktatens artikel 85, stk. 1 (EFT C 1 af 3.1.1979, s. 2) (»meddelelsen om underleveranceaftaler«).

(150)  Kommissionens forordning (EU) nr. 2023/1067 af 1. juni 2023 om anvendelse af artikel 101, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på visse kategorier af specialiseringsaftaler (EUT L 143 af 2.6.2023, s. 20.).

(151)  Medmindre og indtil Kommissionen eller en national konkurrencemyndighed inddrager gruppefritagelsen i en konkret sag (se afsnit 3.3.7).

(152)  Jf. artikel 2, stk. 5, første afsnit, i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004.

(153)  Forordning (EØF) nr. 2821/71 giver i overensstemmelse med artikel 101, stk. 3, Kommissionen beføjelse til ved forordning at gruppefritage aftaler, hvis indhold går ud på specialisering, herunder de til dens gennemførelse nødvendige aftaler.

(154)  Medmindre og indtil Kommissionen eller en national konkurrencemyndighed inddrager gruppefritagelsen i en konkret sag (se afsnit 3.3.7).

(155)  Se afsnit 3.4 om vurderingen af specialiseringsaftaler i henhold til artikel 101, stk. 1.

(156)  Jf. betragtning 6 og artikel 1, stk. 1, nr. 5), i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler.

(157)  Det skal bemærkes, at ensidige og gensidige specialiseringsaftaler skal omfatte leverings- og købsforpligtelser for at falde ind under definitionerne i disse aftaler i artikel 1 i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler (jf. punkt 188 og 190).

(158)  Kommissionens forordning (EU) nr. 1218/2010 af 14. december 2010 om anvendelse af artikel 101, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på visse kategorier af specialiseringsaftaler (EUT L 335 af 18.12.2010, s. 43).

(159)  Hvis dette ikke er tilfældet, finder artikel 101 ikke anvendelse, og der kræves ingen yderligere vurdering.

(160)  Se afsnit 3.5.

(161)  Jf. punkt 46 (»selvstændigt fungerende joint ventures«) og punkt 12 (»ansvar for overtrædelser af artikel 101, stk. 1«) i disse retningslinjer.

(162)  Produktionsaftaler kan også føre til samordning af parternes adfærd som købere. I så fald kan vejledningen i kapitel 4 (Indkøbsaftaler), som forklaret i punkt 6, være relevant ud over vejledningen i dette kapitel 3.

(163)  Se punkt 34.

(164)  Se punkt 34.

(165)  Se punkt 16.

(166)  Se afsnit 3.4.3.2.

(167)  Se punkt 41. I mange tilfælde vil produktionsaftaler mellem SMV'er være omfattet af bagatelmeddelelsen. Meddelelsen finder imidlertid ikke anvendelse på aftaler, der har et konkurrencebegrænsende formål.

(168)  Jf. artikel 2, stk. 1, i gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler.

(169)  Se afsnit 3.3.5.1.

(170)  Herunder ved at forhøje den pris, som parterne forlanger for mellemproduktet over for tredjepartskonkurrenter på markedet i det efterfølgende omsætningsled, som er afhængige af parterne med hensyn til levering af mellemproduktet.

(171)  Dom af 11. september 2014, MasterCard mod Kommissionen, C-382/12 P, ECLI:EU:C:2014:2201, præmis 89.

(172)  Se også afsnit 1.2.6 og punkt 369.

(173)  Se også punkt 6.

(174)  Se afsnit 3.4.

(175)  Se afsnit 3.3.

(176)  Jf. punkt 98 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3.

(177)  Det skal bemærkes, at udtrykket »mobilinfrastruktur« i dette afsnit vedrører anvendelsen af infrastrukturen til såvel mobilteletjenester, såsom mobilbredbånd, som til levering af trådløs adgang til et fast sted, såsom den faste trådløse adgang (»FWA«), der anvendes som et alternativ til kablede forbindelser.

(178)  Vejledningen i dette afsnit omfatter aftaler mellem operatører af mobiltelenet om fælles udrulning af infrastruktur. Dette afsnit omfatter ikke aftaler om engrosadgangsprodukter til mobiltelekommunikation.

(179)  Mobilteleoperatører kan også deltage i andre former for deling: De kan ud over at dele RAN-delen af deres net også dele visse knudepunkter i deres hovednet såsom MSC'er (Mobile Switching Centres) og MME'er (Mobile Management Entities).

(180)  F.eks. kan deling af mobilinfrastruktur åbne op for konkurrence på detailniveau, som ikke ville eksistere uden aftalen. Jf. analogt dom af 2. maj 2006, O2 (Germany) mod Kommissionen, T-328/03, ECLI:EU:T:2006:116, præmis 77-79. Denne dom vedrører nationale roamingaftaler, men principperne kan finde tilsvarende anvendelse på aftaler om deling af mobilinfrastruktur.

(181)  Regelsættet for elektronisk kommunikation gør det muligt for medlemsstaternes myndigheder at pålægge netoperatører at dele infrastruktur under visse omstændigheder, f.eks. i geografiske områder, hvor der er uoverstigelige økonomiske eller fysiske hindringer for udbredelsen af infrastruktur, og hvor slutbrugerne risikerer at blive frataget den digitale konnektivitet. Jf. artikel 61, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/1972 af 11. december 2018 om oprettelse af en europæisk kodeks for elektronisk kommunikation (omarbejdning) (»den europæiske kodeks for elektronisk kommunikation«) (EUT L 321 af 17.12.2018, s. 36). Jf. også Kommissionens henstilling (EU) 2020/1307 af 18. september 2020 om en fælles EU-værktøjskasse til at reducere omkostningerne ved udrulning af net med meget høj kapacitet og sikre rettidig og investeringsvenlig adgang til 5G-radiofrekvenser med henblik på at fremme konnektivitet til støtte for den økonomiske genopretning efter covid-19-krisen i Unionen. I henstillingen fremhæves det, at »5G-net kræver en betydeligt større tæthed i udrulningen af celler med højere frekvensbånd i forhold til tidligere teknologigenerationer. Deling af passiv og aktiv infrastruktur og fælles udrulning af trådløs infrastruktur kan nedbringe omkostningerne ved en sådan udrulning (herunder meromkostninger) [...] og dermed fremskynde udrulningen, støtte øget netdækning og muliggøre en mere effektiv anvendelse af radiofrekvenser til gavn for forbrugerne. De kompetente myndigheder bør derfor betragte det som positivt, navnlig i områder med begrænset økonomisk udbytte«, jf. betragtning 26 og punkt 20, litra f) (EUT L 305 af 21.9.2020, s. 33).

(182)  Den konkurrence, som det vedrører, skal forstås inden for de reelle rammer, hvor den ville udfolde sig, såfremt aftalen ikke fandtes. Det kan navnlig forekomme tvivlsomt, om der foreligger en forstyrrelse af konkurrencen, hvis aftalen netop er nødvendig for, at en virksomhed kan trænge ind på et område, hvor den ikke hidtil har virket. Jf. dom af 2. maj 2006, O2 (Tyskland) mod Kommissionen, T-328/03, ECLI:EU:T:2006:116, præmis 68.

(183)  Backhaul-forbindelser forbinder nettets backbone med de mere perifere dele af nettet.

(184)  Begrænsninger af den installerede kapacitet kan sammen med begrænsninger som følge af det fælles backhaul-net f.eks. have en direkte indvirkning på udbuddet af engrostjenester til virtuelle mobilnetoperatører (»MVNO«) og af (internationale og nationale) roamingtjenester.

(185)  Kommissionens afgørelse af 11. juli 2022, Network Sharing — Czech Republic, AT.40305, betragtning 89.

(186)  Kommissionens afgørelse af 11. juli 2022, Network Sharing — Czech Republic, AT.40305, betragtning 89.

(187)  Aftaler om deling af mobilteleinfrastruktur kan føre til situationer, hvor en part holder den anden part tilbage: Det gælder f.eks., hvis den mobilnetinfrastruktur, der drives af den ene part i et bestemt område, ikke understøtter en bestemt teknologi, som den anden part, der bruger infrastrukturen i det område, ønsker at udrulle. Se også Kommissionens afgørelse af 11. juli 2022, Network sharing — Czech Republic, AT.40305, afsnit 4.4.1, punkt 91 og 106.

(188)  F.eks. hvis to parter aftaler en geografisk opdeling, i) hvor part A er netoperatøren for geografisk område A, og part B er netoperatøren for område B, ii) begge parter fortsætter med at operere og konkurrere på hinandens område, mens iii) netoperatøren for et givet område er ansvarlig for investeringsbeslutninger på vegne af begge operatører i det pågældende område), og aftalen giver netoperatøren ret til at nægte at gennemføre de netudvidelser, som den anden part har anmodet om.

(189)  Det kan f.eks. være i forbindelse med en geografisk opdeling, hvor den ene part opkræver en pris for netopgraderinger, der er højere end de underliggende meromkostninger.

(190)  Dom af 2. maj 2006, O2 (Germany) mod Kommissionen, T-328/03, ECLI:EU:T:2006:116, præmis 65-71.

(191)  Kommissionens beslutning af 16. juli 2003, T-Mobile Deutschland/O2 Germany: Network Sharing Rahmenvertrag, COMP/38.369, betragtning 12, Kommissionens beslutning af 30. april 2003, O2 UK Limited/T-Mobile UK Limited (»UK Network Sharing Agreement«), COMP/38.370, betragtning 11.

(192)  Jf. Sammenslutningen af Europæiske Tilsynsmyndigheder inden for Elektronisk Kommunikations (BEREC) fælles holdning om deling af mobilinfrastruktur af 13. juni 2019, afsnit 4.2 om aktiv deling.

(193)  F.eks. uafhængige opkøb af frekvenser, uafhængige beslutninger om, hvordan sådanne frekvenser skal anvendes, og hvilke frekvensbånd, og om de skal dele frekvenserne, når de først er erhvervet.

(194)  Afhængigt af udviklingen af den relevante teknologi (RAN) over tid kan denne sondring mellem passiv, aktiv og frekvensdeling blive mindre relevant for fremtidige aftaler. Disse principper vil dog sandsynligvis fortsat være relevante for vurderingen af fremtidige aftaler om deling af mobilnetinfrastruktur, afhængigt af den rolle, som hardwarekomponenterne i teknologien (RAN) vil spille i fremtiden med hensyn til differentiering. I fremtiden kan der f.eks. være mulighed for mindre differentiering med hensyn til hardwarekomponenterne i RAN, men det kan være muligt at differentiere mere på softwareniveau.

(195)  Se punkt 259.

(196)  Se punkt 259.

(197)  Det skal bemærkes, at udtrykket »frekvensdeling« i dette afsnit kun vedrører den type infrastrukturdelingsaftale, hvor to eller flere konkurrerende mobiltelenetoperatører anvender deres respektive frekvensbeholdninger i et eller flere frekvensbånd som en fælles ressource (»pooling«). Vejledningen i dette afsnit vedrørende frekvensdeling vedrører ikke andre typer frekvensdeling, f.eks. mellem ikke-konkurrenter (herunder mellem mobiltelenetoperatører og ikke-mobiltelenetoperatører), som bruger de samme frekvensbånd på en dynamisk måde og derved fremmer en effektiv udnyttelse af en sådan knap ressource og nye muligheder for udrulning af 5G. Desuden bør udtrykket »frekvensdeling« i dette afsnit ikke forveksles med den såkaldte »Dynamic Spectrum Sharing«, som er en teknologi, der muliggør dynamisk allokering af en mobiloperatørs kapacitetsressourcer i et bestemt frekvensbånd, for at åbne op for samtidig drift af mere end én mobilteknologigeneration, såsom 3G, 4G og 5G, på dette frekvensbånd.

(198)  Artikel 47, stk. 2, i den europæiske kodeks for elektronisk kommunikation. Desuden kan de kompetente myndigheder, når de fastsætter vilkårene for individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser, give mulighed for følgende: a) delt brug af passiv eller aktiv infrastruktur, der er afhængig af radiofrekvenser, eller af deling af radiofrekvenser b) aftaler om adgang til kommerciel roaming c) for i fællesskab at udrulle infrastruktur til levering af net eller tjenester, som er afhængig af brugen af radiofrekvenser.

(199)  For eksempel vil en aftale om deling af mobilinfrastruktur mellem to mobiloperatører med en høj samlet markedsandel, som dækker en stor del af en medlemsstats område og med frekvensdeling, med større sandsynlighed berettige en tilbundsgående undersøgelse. Under visse omstændigheder (f.eks. hvis aftalen er begrænset til tyndt befolkede områder) kan sådanne aftaler dog ikke have begrænsende virkninger.

(200)  Jf. L. Colen, Z. Bouamra-Mechemache, V. Daskalova, K. Nes, Retail alliances in the agricultural and food supply chain, EUR 30206 EN, Europa-Kommissionen, 2020, ISBN 978-92-76-18585-7, doi:10.2760/33720, JRC120271. Denne rapport fra Det Fælles Forskningscenter indeholder navnlig en typologi over detailhandelsalliancer. Se afsnit 2.3, hvor der skelnes mellem i) grupper af uafhængige detailhandlere, ii) nationale detailhandelsalliancer og iii) internationale eller europæiske detailhandelsalliancer. I modsætning til grupper af uafhængige detailhandlere køber nationale og internationale detailhandelsalliancer normalt ikke produkter fra leverandører i fællesskab, men forhandler kun visse købsbetingelser med producenter af mærkevarer, som f.eks. producentens ydelse af yderligere rabatter til gengæld for detailhandlernes levering af visse tjenesteydelser. Disse betingelser gælder ud over de betingelser, der er aftalt med de enkelte medlemmer af alliancen.

(201)  Dom af 7. november 2019, Campine, T-240/17, ECLI:EU:T:2019:778, præmis 297, jf. også dom af 4. juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl., C-8/08, ECLI:EU:C:2009:343, præmis 37, dom af 13. december 2006, Fransk oksekød, forenede sager T-217/03 og T-245/03, ECLI:EU:T:2006:391, præmis 83 ff.

(202)  Se kapitel 6 om udveksling af oplysninger og navnlig afsnit 6.2.6, der også finder anvendelse på udveksling af kommercielt følsomme oplysninger mellem købere.

(203)  Der skal tages behørigt hensyn til en aftales mulige konkurrencefremmende virkninger med henblik på at kategorisere den som havende et konkurrencebegrænsende formål, for så vidt som de kan rejse tvivl om den samlede vurdering af, om aftalen er tilstrækkeligt skadelig for konkurrencen (jf. punkt 28).

(204)  Kommissionen har godkendt indkøbskarteller, der ikke var fuldstændig hemmelige, men som i det mindste startede på en relativt gennemsigtig måde. Jf. Kommissionens beslutning 2003/600/EF af 2. april 2003, Fransk oksekød (EUT L 209 af 19.8.2003, s. 12).

(205)  Jf. dom af 15. december 1994, Gøttrup-Klim, C-250/92, ECLI:EU:C:1994:413, præmis 34. Se også afsnit 1.2.6 om accessoriske begrænsninger.

(206)  Se afsnit 6.2.4.2.

(207)  Dom af 11. september 2014, MasterCard mod Kommissionen, C-382/12 P, ECLI:EU:C:2014:2201, præmis 89.

(208)  Se punkt 369.

(209)  Se også punkt 6.

(210)  F.eks. national lovgivning til gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/633 af 17. april 2019 om urimelig handelspraksis i relationer mellem virksomheder i landbrugs- og fødevareforsyningskæden (EUT L 111 af 25.4.2019, s. 59), eller som er strengere end artikel 102 i TEUF ved at forbyde eller pålægge sanktioner for misbrug over for økonomisk afhængige virksomheder, se artikel 3, stk. 2, og betragtning 8 i forordning (EF) nr. 1/2003.

(211)  Se punkt 278.

(212)  Sådanne trusler kan være en integreret del af effektive forhandlinger med henblik på at opnå mere konkurrencedygtige priser. På den anden side kan sådanne trusler også opstå i forbindelse med fælles indkøbsordninger, der har en konkurrencebegrænsende virkning. Konstatering af sådanne trusler er derfor i sig selv hverken et bevis for, at konkurrencen er blevet skadet, eller for, at der ikke foreligger sådanne trusler.

(213)  Selv om en rabat f.eks. ifølge kontrakten har form af et engangsbeløb, kan den reelt være betinget af, at køberen når visse forventede salgsmål, når kontrakten genforhandles det følgende år. På samme måde kan betalingen være betinget af levering af visse tjenesteydelser.

(214)  Artikel 2, stk. 4, i gruppefritagelsesforordningen for vertikale begrænsninger.

(215)  Fritagelsen efter gruppefritagelsesforordningens artikel 2, stk. 4, finder ikke anvendelse på i) udveksling af oplysninger mellem leverandøren og køberen, som enten ikke er direkte forbundet med gennemførelsen af den vertikale aftale, eller som ikke er nødvendig for at forbedre produktionen eller distributionen af aftalevarerne eller -tjenesterne, eller som ikke opfylder nogen af de to betingelser (gruppefritagelsesforordningens artikel 2, stk. 5), eller på ii) vertikale aftaler om udbud af onlineformidlingstjenester, hvor udbyderen af onlineformidlingstjenester er en konkurrerende virksomhed på det relevante marked for salg af de formidlede varer eller tjenester (gruppefritagelsesforordningens artikel 2, stk. 6). I disse tilfælde gælder disse retningslinjer sideløbende med retningslinjerne for vertikale begrænsninger. Sådanne udvekslinger af oplysninger og aftaler kræver en individuel vurdering efter artikel 101. Retningslinjerne for vertikale begrænsninger kan være relevante for vurderingen af vertikale begrænsninger, mens nærværende retningslinjer kan give relevante retningslinjer for vurderingen af eventuel hemmelig samordning.

(216)  Se også punkt 47.

(217)  F.eks. i tilfælde af en markedsføringsaftale på et specifikt geografisk marked, andre geografiske markeder, hvor aftaleparterne også er aktive, eller markeder for levering af input, der købes i fællesskab med henblik på markedsføring af aftaleprodukterne.

(218)  Dom af 11. september 2014, MasterCard mod Kommissionen, C-382/12 P, ECLI:EU:C:2014:2201, præmis 89.

(219)  Se også afsnit 1.2.6 om accessoriske begrænsninger.

(220)  Se også punkt 6.

(221)  Se navnlig kapitel 9, punkt 559, om bæredygtighedsaftaler.

(222)  Der kan indgås samarbejde i forbindelse med udbud enten gennem underleveranceaftaler, hvor den officielle tilbudsgiver accepterer, at i tilfælde af tildeling skal en del af aktiviteten gives i underentreprise til en eller flere andre parter eller gennem et konsortium, hvor alle konsortiepartnere i fællesskab deltager i udbudsproceduren, normalt med en særlig juridisk enhed oprettet specifikt med henblik på udbudsproceduren. Ud fra et offentligt udbudsperspektiv er forskellen mellem en underleveranceaftale og et konsortium, at hovedkontrahenten i det første tilfælde ikke nødvendigvis behøver at offentliggøre navnene på sine underleverandører, mens navnene på konsortiemedlemmerne i et konsortium øjeblikkeligt anmeldes til den ordregivende myndighed. Ud fra et konkurrenceretligt perspektiv udgør både underleveranceaftaler og konsortier fælles tilbudsgivning. I dette afsnit anvendes udtrykket bydende konsortium af hensyn til overskueligheden i stedet for fælles tilbudsgivning. Desuden bør der skelnes mellem situationer, hvor i) underleveranceaftalen er aftalt inden tilbudsgivningen, og ii) underleveranceaftalen er aftalt og indgået efter tildelingen af kontrakten. Generelt er det kun i den første situation, at underleveranceaftaler udgør fælles tilbudsgivning og i visse situationer en form for tilbudskoordinering.

(223)  Kommissionens meddelelse om værktøjer til bekæmpelse af ulovlig samordning i forbindelse med offentlige udbud og vejledning om anvendelse af den relevante udelukkelsesgrund (EUT C 91 af 18.3.2021, s. 1).

(224)  Dom af 14. januar 2021, Kilpailu-ja kuluttajavirasto, C-450/19, ECLI:EU:C:2021:10, præmis 35.

(225)  Kommissionens meddelelse om værktøjer til bekæmpelse af ulovlig samordning i forbindelse med offentlige udbud og vejledning om anvendelse af den relevante udelukkelsesgrund, afsnit 5.6.

(226)  Dom af 30. januar 2020, Generics (UK) Ltd m.fl. mod Competition and Markets Authority, C-307/18, ECLI:EU:C:2020:52, præmis 39.

(227)  For så vidt de udvekslede oplysninger helt eller delvist omfatter personoplysninger, berører disse retningslinjer ikke EU-retten om databeskyttelse, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (den generelle forordning om databeskyttelse) (EUT L 119 af 4.5.2016, s. 1). Ingen bestemmelser i disse retningslinjer skal anvendes eller fortolkes på en sådan måde, at de mindsker eller begrænser retten til beskyttelse af personoplysninger.

(228)  Begrebet datadeling anvendes til at beskrive alle eventuelle formularer og modeller for dataadgang og -overførsel mellem virksomheder. Det omfatter datalagre, hvor dataindehavere går sammen om at dele data.

(229)  Dom af 11. september 2014, MasterCard mod Kommissionen, C-382/12 P, ECLI:EU:C:2014:2201, præmis 89.

(230)  Se også punkt 6.

(231)  Jf. artikel 2, stk. 1 og 5, i Kommissionens forordning (EU) 2022/720 af 10. maj 2022 om anvendelse af artikel 101, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis (EUT L 134 af 11.5.2022, s. 4). Der findes en ikke-udtømmende liste over eksempler på oplysninger, der afhængigt af de specifikke omstændigheder, kan være direkte forbundet med gennemførelsen af den vertikale aftale og nødvendige for at forbedre produktionen eller distributionen af aftalevarerne eller -tjenesterne, i punkt 99 i Kommissionens meddelelse om retningslinjer for vertikale begrænsninger (EUT C 248 af 30.6.2022, s. 1). Hvis parter i en vertikal aftale, der opfylder betingelserne i artikel 2, stk. 4, litra a) eller b), i forordning (EU) 2022/720, udveksler oplysninger, der enten ikke er direkte forbundet med gennemførelsen af deres vertikale aftale, eller som ikke er nødvendige for at forbedre produktionen eller distributionen af aftalevarerne eller -tjenesterne, eller som ikke opfylder nogen af disse to betingelser, skal informationsudvekslingen vurderes individuelt efter traktatens artikel 101 og ved hjælp af disse retningslinjer.

(232)  Artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20. januar 2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (»EF-fusionsforordningen«) (EUT L 24 af 29.1.2004, s. 1). Jf. også Kommissionens meddelelse om accessoriske begrænsninger (EUT C 56 af 5.3.2005, s. 24). Jf. også dom af 22. september 2021, Altice Europe mod Kommissionen, T-425/18, ECLI:EU:T:2021:607, præmis 239.

(233)  Økonomisk teori om informationsasymmetri beskæftiger sig med studiet af beslutninger i scenarier, hvor den ene part har mere information end den anden.

(234)  Der tilskyndes også til datadeling i den europæiske strategi for data.

(235)  Dom af 21. januar 2016, Eturas m.fl., C-74/14, ECLI:EU:C:2016:42, præmis 27, og dom af 4. juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl., C-8/08, ECLI:EU:C:2009:343, præmis 32 og 33.

(236)  Dom af 21. januar 2016, Eturas m.fl., C-74/14, ECLI:EU:C:2016:42, præmis 39 og 40, dom af 19. marts 2015, Dole Food og Dole Fresh Fruit Europe mod Kommissionen, C-286/13 P, ECLI:EU:C:2015:184, præmis 126.

(237)  Dom af 26. januar 2017, Duravit m.fl. mod Kommissionen, C-609/13 P, ECLI:EU:C:2017:46, præmis 135, og dom af 12. januar 2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, ECLI:EU:C:2023:11, præmis 123.

(238)  Dom af 10. november 2017, ICAP m.fl. mod Kommissionen, T-180/15, ECLI:EU:T:2017:795, præmis 57, dom af 4. juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl., C-8/08, ECLI:EU:C:2009:343, præmis 51, dom af 19. marts 2015, Dole Food og Dole Fresh Fruit Europe mod Kommissionen, C-286/13 P, ECLI:EU:C:2015:184, præmis 127, og dom af 8. juli 1999, Hüls mod Kommissionen., C-199/92 P, ECLI:EU:C:1999:358, præmis 161-163.

(239)  Anvendelsen af begrebet »de vigtigste konkurrenceproblemer« betyder, at den efterfølgende beskrivelse af konkurrenceproblemer hverken er endegyldig eller udtømmende.

(240)  Dette gælder navnlig, hvis udvekslingen understøtter en anden konkurrencebegrænsende ordning. Se: dom af 26. januar 2017, Duravit m.fl. mod Kommissionen, C-609/13 P, ECLI:EU:C:2017:46, præmis 134, dom af 7. januar 2004, Aalborg Portland m. fl. mod Kommissionen, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P og C-219/00 P, ECLI:EU:C:2004:6, præmis 281.

(241)  Informationsudveksling kan således lette ulovlig samordning ved at bidrage til en gensidig forståelse af en sanktionsordning, der er karakteristisk for hemmelige aftaler. Sådanne informationsudvekslinger kan omfatte enten private eller offentlige udvekslinger. Hvis en virksomhed f.eks. privat meddeler sine konkurrenter, at de alle burde hæve priserne, reducere de afsatte mængder eller kapaciteten eller træffe forretningsmæssige beslutninger i fællesskab, ville der ubestrideligt være tale om konkurrencebegrænsende hensigt. Virkningen vil sandsynligvis være den samme, hvis virksomheden i stedet offentliggør denne plan, medmindre det kan påvises, at kunderne vil drage fordel af oplysningerne og ikke kun virksomheden selv, dens konkurrenter eller investorer. Dette skyldes, at virksomheder, deres konkurrenter og investorer typisk vil få en større fortjeneste ved en ordning med hemmelig samordning, mens kunderne står til at tabe.

(242)  Jf. f.eks. dom af 7. november 2019, Campine og Campine Recycling mod Kommissionen, T-240/17, ECLI:EU:T:2019:778, præmis 305.

(243)  Med hensyn til markedsafskærmning som følge af vertikale aftaler henvises til punkt 18-22 i retningslinjerne for vertikale begrænsninger.

(244)  Dom af 23. november 2006, Asnef-Equifax, C-238/05, ECLI:EU:C:2006:734, præmis 57 og 58, understreger betydningen af at analysere den underliggende markedsstruktur for at fastslå, hvorvidt risikoen for afskærmning er sandsynlig. Se også: Kommissionens afgørelse af 30. juni 2022 i sag AT.40511, Insurance Ireland, hvor deltagerne i udvekslingen tegnede sig for 98 % af det relevante marked.

(245)  Dette kræver ikke, at adgangen er gratis. Der kan opkræves et gebyr, så længe det er rimeligt, gennemsigtigt og ikkediskriminerende. Desuden kan det også kræves, at tredjeparter selv bidrager med data til databasen. Se også: dom af 23. november 2006, Asnef-Equifax, C-238/05, ECLI:EU:C:2006:734, præmis 60.

(246)  Adgang til en virksomheds egne data, f.eks. brugerdata genereret ved brug af en platform, betragtes ikke som udveksling af kommercielt følsomme oplysninger.

(247)  Dom af 19. marts 2015, Dole Food og Dole Fresh Fruit Europe mod Kommissionen, C-286/13 P, ECLI:EU:C:2015:184, præmis 121, og dom af 12. januar 2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, ECLI:EU:C:2023:11, præmis 115.

(248)  Dom af 19. marts 2015, Dole Food og Dole Fresh Fruit Europe mod Kommissionen, C-286/13 P, ECLI:EU:C:2015:184, præmis 123, og dom af 4. juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl., C-8/08, ECLI:EU:C:2009:343, præmis 36.

(249)  Dom af 15. december 2016, Philips og Philips France mod Kommissionen, T-762/14, ECLI:EU:T:2016:738, præmis 91.

(250)  Denne liste er ikke udtømmende.

(251)  Dom af 8. juli 2008, BPB mod Kommissionen, T-53/03, ECLI:EU:T:2008:254, præmis 236, og dom af 2. februar 2022, Scania mod Kommissionen, T-799/17, ECLI:EU:T:2022:48, præmis 347. Oplysninger er offentligt tilgængelige, når de er til rådighed fra offentligt tilgængelige kilder. Oplysninger er ikke offentligt tilgængelige, hvis de omkostninger, der er forbundet med at indsamle oplysningerne, afholder andre virksomheder og kunder fra at gøre det. Det forhold, at det kan være muligt at indsamle visse oplysninger på markedet, f.eks. at indsamle dem hos kunderne, indebærer ikke nødvendigvis, at disse oplysninger skal betragtes som markedsoplysninger, som konkurrenter har let adgang til. Jf. dom af 12. juli 2001, Tate & Lyle m.fl. mod Kommissionen, T-202/98, T-204/98 og T-207/98, ECLI:EU:T:2001:185, præmis 60.

(252)  Jf. dom af 5. oktober 2020, Casino, Guichard-Perrachon og AMC mod Kommissionen, T-249/17, ECLI:EU:T:2020:458, præmis 263-267, og dom af 30. september 2003, Atlantic Container Line m.fl. mod Kommissionen, T-191/98, T-212/98 til T-214/98, ECLI:EU:T:2003:245, præmis 1 154. Jf. også præmis 398, hvori det forklares, at offentliggørelse i visse tilfælde kan være en del af en kommunikationskanal mellem konkurrenter med henblik på at signalere fremtidige hensigter om at optræde på markedet på en bestemt måde eller skabe et knudepunkt for samordning mellem konkurrenter og dermed falde ind under artikel 101, stk. 1.

(253)  F.eks. i tilfælde af et snævert oligopol.

(254)  Brancheorganisationer kan indsamle oplysninger om tidligere forhold for at give input til revisioner af offentlige politikker eller analysere resultaterne af sådanne revisioner.

(255)  F.eks. har Kommissionen i tidligere sager anset udveksling af virksomhedsspecifikke oplysninger, der var mere end ét år gamle, for at være oplysninger om tidligere forhold og for ikke at være konkurrencebegrænsende som omhandlet i artikel 101, stk. 1, mens oplysninger, der er under ét år gamle, er blevet betragtet som nye. Kommissionens beslutning i sag IV/31.370, UK Agricultural Tractor Registration Exchange, betragtning 50, Kommissionens beslutning i sag IV/36.069, Wirtschaftsvereinigung Stahl (EFT L 1 af 3.1.1998, s. 10), betragtning 17.

(256)  I sin dom af 12. juli 2019, Sony og Sony Electronics mod Kommissionen, T-762/15, ECLI:EU:T:2019:515, præmis 127, fandt retten, henset til omstændighederne i den foreliggende sag, at viden om tidligere auktionsresultater var yderst relevant information for konkurrenterne, både til overvågningsformål og med henblik på fremtidige kontrakter.

(257)  Jf. dom af 23. november 2006, Asnef-Equifax, C-238/05, ECLI:EU:C:2006:734, præmis 31 og 32.

(258)  Jf. dom af 15. marts 2000, Cimenteries CBR mod Kommissionen, T-25/95 m.fl., ECLI:EU:T:2000:77, præmis 1 849, og dom af 4. juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl., C-8/08, ECLI:EU:C:2009:343, præmis 51.

(259)  Jf. generaladvokat Kokotts forslag til afgørelse af 19. februar 2009, T-Mobile Netherlands m.fl., sag C-8/08, ECLI:EU:C:2009:110, præmis 54. Om afstandtagen: Se dom af 20. januar 2016, Toshiba Corporation mod Kommissionen, C-373/14 P, ECLI:EU:C:2016:26, præmis 62 og 63. Se endvidere punkt 410.

(260)  Jf. dom af 21. januar 2016, Eturas m.fl., C-74/14, ECLI:EU:C:2016:42, præmis 48, dom af 8. juli 1999, Hüls mod Kommissionen, C-199/92 P, ECLI:EU:C:1999:358, præmis 162, dom af 8. juli 1999, Kommissionen mod Anic Partecipazioni, C-49/92 P, ECLI:EU:C:1999:356, præmis 121.

(261)  Jf. dom af 4. juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl., C-8/08, ECLI:EU:C:2009:343, præmis 59.

(262)  Jf. dom af 12. juli 2001, Tate & Lyle m.fl. mod Kommissionen, T-202/98, T-204/98 og T-207/98, ECLI:EU:T:2001:185, præmis 54.

(263)  Dom af 21. januar 2016, Eturas m.fl., C-74/14, ECLI:EU:C:2016:42, præmis 39 og 40.

(264)  I sin dom af 21. januar 2016, Eturas m.fl., C-74/14, ECLI:EU:C:2016:42, præmis 41, gav Retten eksempler på, hvordan dette kunne modbevises: Eksempelvis ved at godtgøre, at de ikke havde modtaget denne meddelelse, eller at de ikke havde åbnet den pågældende meddelelse eller først havde gjort det nogen tid efter meddelelsens fremsendelse.

(265)  Se også punkt 389.

(266)  Jf. f.eks. dom af 14. marts 2013, Dole Food Company og Dole Germany mod Kommissionen, T-588/08, ECLI:EU:T:2013:130, præmis 291-295.

(267)  Dom af 24. september 2019, HSBC m.fl. mod Kommissionen, T-105/17, ECLI:EU:T:2019:675, præmis 144.

(268)  Jf. f.eks. Kommissionens afgørelse af 7. juli 2016, sag AT.39850, Containerskibsfart, betragtning 40-43.

(269)  Konkurrenceretten er ikke til hinder for, at kunderne selvstændigt oplyser én leverandørs pristilbud til en anden leverandør med henblik på at opnå bedre kommercielle vilkår, såsom en lavere pris. Sådanne tilfælde skal adskilles fra situationer, hvor en kunde har kendskab til en konkurrencebegrænsende aftale mellem leverandører og udveksler oplysninger med henblik på at gennemføre en sådan aftale.

(270)  Dom af 10. november 2017, ICAP m.fl. mod Kommissionen, T-180/15, ECLI:EU:T:2017:795, præmis 103, dom af 22. oktober 2015, AC-Treuhand mod Kommissionen, C-194/14 P, ECLI:EU:C:2015:717, præmis 27, 34 og 35. Jf. også dom af 30. marts 2022, Air Canada mod Kommissionen, T-326/17, ECLI:EU:T:2022:177, præmis 370 og 371, hvori Retten fastslog, at sådanne tredjeparters ansvar ikke afhænger af, om de har spillet rollen som mellemmand og aflønnet moderator i aftalen. Se også punkt 454.

(271)  Dom af 21. juli 2016, VM m.fl., C-542/14, ECLI:EU:C:2016:578, præmis 31.

(272)  Dom af 21. juli 2016, VM m.fl., C-542/14, ECLI:EU:C:2016:578, præmis 30, Se også punkt 406, hvori det forklares, at en modtager af kommercielt følsomme oplysninger formodes at have taget hensyn til oplysningerne, medmindre vedkommende tager afstand ved at gøre det klart, at vedkommende ikke ønsker at modtage sådanne oplysninger, eller ved at indberette udvekslingen til de administrative myndigheder.

(273)  Dom af 10. november 2017, ICAP m.fl. mod Kommissionen, T-180/15, ECLI:EU:T:2017:795, præmis 100.

(274)  F.eks. kan kontrakter, der ikke indgås hyppigt, mindske risikoen for modforanstaltninger.

(275)  Afhængigt af markedsstrukturen og den sammenhæng, hvori informationsudvekslingen indgår, kan det ikke udelukkes, at en enkelt informationsudveksling kan udgøre et tilstrækkeligt grundlag for samordning af virksomhedernes markedsadfærd, jf. dom af 4. juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl., C-8/08, ECLI:EU:C:2009:343, præmis 59.

(276)  På nogle markeder som f.eks. onlinemarkedspladser eller benzindetailmarkedet træffes der f.eks. beslutninger om prisfastsættelse flere gange om dagen. På andre markeder reviderer virksomhederne kun deres priser nogle få gange om året. En kvartalsvis udveksling af oplysninger kan ikke anses for at være hyppig i førstnævnte tilfælde, mens den kan betragtes som sådan i sidstnævnte tilfælde. På visse finansielle markeder finder handelen sted så hyppigt, at oplysninger, der offentliggøres dagligt, kan betragtes som ikke-hyppige.

(277)  Sådanne foranstaltninger kan allerede være nødvendige for at overholde databeskyttelsesforordningen, hvis udvekslingen omfatter personoplysninger.

(278)  Se Kommissionens afgørelse af 24. april 2018 i sag M.7993, Altice/PT Portugal, betragtning 53.

(279)  Denne liste er ikke udtømmende. Andre markedskarakteristika kan også være relevante for vurderingen af bestemte informationsudvekslinger.

(280)  Se også punkt 389.

(281)  Jf. dom af 23. november 2006, Asnef-Equifax, C-238/05, ECLI:EU:C:2006:734, præmis 58 og den deri nævnte retspraksis.

(282)  Jf. Kommissionens afgørelse i sag IV/31.370 og 31.446, UK Agricultural Tractor Registration Exchange (EFT L 68 af 13.3.1992, s. 19), betragtning 51, og dom af 27. oktober 1994, Deere mod Kommissionen, T-35/92, ECLI:EU:T:1994:259, præmis 78.

(283)  Dom af 19. marts 2015, Dole Food og Dole Fresh Fruit Europe mod Kommissionen, C-286/13 P, ECLI:EU:C:2015:184, præmis 122. dom af 4. juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl., C-8/08, ECLI:EU:C:2009:343, præmis 41, dom af 12. januar 2023, HSBC m.fl. mod Kommissionen, C-883/19, ECLI:EU:C:2023:11, præmis 115 og 116, dom af 8. juli 2020, Infineon Technologies mod Kommissionen, T-758/14 RENV, ECLI:EU:T:2020:307, præmis 100.

(284)  Jf. f.eks. dom af 6. oktober 2009, GlaxoSmithKline, C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P og C-519/06 P, ECLI:EU:C:2009:610, præmis 58, dom af 20. november 2008, BIDS, C-209/07, ECLI:EU:C:2008:643, præmis 15 ff.

(285)  Dom af 26. september 2018, Philips og Philips France mod Kommissionen, C-98/17 P, ECLI:EU:C:2018:774, præmis 35.

(286)  Oplysninger om planlagte fremtidige mængder kan f.eks. omfatte fremtidige planer om afsætning, markedsandele og salg til særlige geografiske områder eller salg til særlige kundekategorier.

(287)  Dom af 8. juli 2020, Infineon Technologies mod Kommissionen, T-758/14 RENV, ECLI:EU:T:2020:307, præmis 96, dom af 15. december 2016, Philips og Philips France mod Kommissionen, T-762/14, ECLI:EU:T:2016:738, præmis 134-136. Oplysningerne behøver ikke direkte at vedrøre priser. Informationsudvekslinger, der udgør et væsentligt element af den pris, som slutbrugeren skal betale, kan også have et konkurrencebegrænsende formål. Jf. dom af 4. juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl., C-8/08, ECLI:EU:C:2009:343, præmis 37.

(288)  Dom af 8. juli 2020, Infineon Technologies mod Kommissionen, T-758/14 RENV, ECLI:EU:T:2020:307, præmis 85 og 96, dom af 15. december 2016, Philips og Philips France mod Kommissionen, T-762/14, ECLI:EU:T:2016:738, præmis 104.

(289)  Dom af 8. juli 2020, Infineon Technologies mod Kommissionen, T-758/14 RENV, ECLI:EU:T:2020:307, præmis 70.

(290)  Dom af 8. juli 2020, Infineon Technologies mod Kommissionen, T-758/14 RENV, ECLI:EU:T:2020:307, præmis 98.

(291)  Dom af 9. september 2015, Samsung SDI m.fl. mod Kommissionen, T-84/13, ECLI:EU:T:2015:611, præmis 51.

(292)  Dom af 8. juli 2020, Infineon Technologies mod Kommissionen, T-758/14 RENV, ECLI:EU:T:2020:307, præmis 96.

(293)  Kommissionens afgørelse af 8. juli 2021 i sag AT.40178 — Biludledninger, betragtning 84, 107 og 124-126.

(294)  Jf. dom af 12. januar 2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, ECLI:EU:C:2023:11, præmis 120 og 121, som præciserer, at artikel 101 ikke kun har til formål at beskytte konkurrenters eller forbrugeres umiddelbare interesser, men derimod at beskytte strukturen på markedet og dermed konkurrencen som sådan.

(295)  Dom af 7. november 2019, Campine og Campine Recycling mod Kommissionen, T-240/17, ECLI:EU:T:2019:778, præmis 308.

(296)  Dom af 12. januar 2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, ECLI:EU:C:2023:11, præmis 195-205.

(297)  Vejledningen i den resterende del af dette afsnit 6.2.7 finder kun anvendelse på informationsudveksling, der ikke har konkurrencebegrænsende formål.

(298)  Dom af 28. maj 1998, John Deere, C-7/95 P, ECLI:EU:C:1998:256, præmis 76.

(299)  Dom af 23. november 2006, Asnef-Equifax, C-238/05, ECLI:EU:C:2006:734, præmis 54.

(300)  I visse tilfælde kan en informationsudveksling kun skabe fordele, hvis en tilstrækkelig stor andel af markedet er dækket. Dette kan f.eks. være tilfældet i forbindelse med indsamling af oplysninger i sektoren for finansielle tjenesteydelser, hvor anvendelsen af ikkebindende kreditregistre og fælles datasamlinger kan forbedre kendskabet til risici og lette vurderingen af risici for de enkelte virksomheder.

(301)  I sin afgørelse af 30. juni 2022 i sag AT.40511, Insurance Ireland, fandt Kommissionen, at en udveksling dækkede en betydelig del af det relevante marked. I den sag tegnede deltagerne i udvekslingen sig for 98 % af det relevante marked.

(302)  Gennemgangen af potentielle effektivitetsgevinster ved informationsudveksling er ikke udtømmende.

(303)  Jf. punkt 412.

(304)  Denne tabel giver et overblik over de relevante overvejelser ved vurderingen af ansvaret for udveksling af kommercielt følsomme oplysninger i forskellige sammenhænge. Tabellen er vejledende og ikke udtømmende.

(305)  Hvis B tager offentligt afstand eller indberetter udvekslingen til myndighederne, vil A's ansvar afhænge af, om samordnet praksis kan påvises.

(306)  Standardisering kan finde sted på forskellige måder lige fra anerkendte internationale, europæiske eller nationale standardiseringsorganisationers vedtagelse af nationale standarder over konsensusbaserede tekniske specifikationer udarbejdet af konsortier og fora til aftaler mellem uafhængige virksomheder.

(307)  Jf. dom af 26. marts 2009, Selex Sistemi Integrati mod Kommissionen, C-113/07 P, ECLI:EU:C:2009:191, præmis 92.

(308)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1025/2012 af 25. oktober 2012 om europæisk standardisering, om ændring af Rådets direktiv 89/686/EØF og 93/15/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/9/EF, 94/25/EF, 95/16/EF, 97/23/EF, 98/34/EF, 2004/22/EF, 2007/23/EF, 2009/23/EF og 2009/105/EF og om ophævelse af Rådets beslutning 87/95/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1673/2006/EF (EUT L 316 af 14.11.2012, s. 12).

(309)  Jf. dom af 12. maj 2010, EMC Development mod Kommissionen, T-432/05, ECLI:EU:T:2010:189.

(310)  Jf. kapitel 2 om FoU-aftaler samt Retningslinjer for anvendelse af EUF-traktatens artikel 101 på teknologioverførselsaftaler (EUT C 89 af 28.3.2014, s. 3, punkt 20-26) (»Retningslinjer for teknologioverførsel«), der beskæftiger sig med de aspekter af markedsafgrænsningen, der er særlig vigtige for meddelelse af licens på teknologirettigheder. Et eksempel på markedsafgrænsning baseret på sådanne retningslinjer gives i Kommissionens afgørelse i sag AT.39985, Motorola — Enforcement of GPRS standard essential patents, betragtning 184-220.

(311)  Se også punkt 475.

(312)  I dette kapitel henviser intellektuelle ejendomsrettigheder især til patenter (bortset fra patentansøgninger, der ikke er offentliggjort). Hvis andre former for intellektuelle ejendomsrettigheder i praksis giver indehaveren effektiv kontrol over anvendelsen af standarden, bør de samme principper anvendes.

(313)  Afhængigt af deltagere i standardiseringsprocessen kan der forekomme begrænsninger både på udbuds- og efterspørgselssiden af markedet for det standardiserede produkt.

(314)  Hvis de også ledsages af et FRAND-tilsagn. Jf. punkt 451-457.

(315)  Jf. også retningslinjerne for teknologioverførsel, punkt 7.

(316)  Høje licensafgifter kan kun anses for at være for høje, hvis betingelserne for misbrug af en dominerende stilling i traktatens artikel 102 og EU-Domstolenes retspraksis er opfyldt. Jf. f.eks. dom af 14. februar 1978, United Brands, sag 27/76, ECLI:EU:C:1978:22.

(317)  Selv om både »hold-up«- og »hold-out«-problemer generelt er af ensidig karakter, skyldes »hold-up« generelt selve standardiseringsaftalen, mens problemer med »hold-out« er uløseligt forbundet med de intellektuelle ejendomsrettigheders immaterielle karakter. Med andre ord bliver medlemmerne af standardiseringsorganisationen i løbet af standardiseringsprocessen enige om en bestemt teknologisk løsning blandt (potentielt) konkurrerende teknologier, som kan skabe markedsstyrke, som indehaveren af en standardessentiel intellektuel ejendomsrettighed kan udnytte til at forsinke de, der skal gennemføre standarden. Derimod er »hold-out« foretaget af en, der skal gennemføre standarden, som ikke er villig til at erhverve en licens, ikke et resultat af standardiseringen, men skyldes, at indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder i sidste ende kun kan sætte en stopper for brug uden licens ved at gå rettens vej. De krav, som Domstolen stillede i dommen i sagen Huawei mod ZTE til dem, der gennemfører standardessentielle intellektuelle ejendomsrettigheder, for at undgå at blive genstand for et forbud fra en national domstol, bør normalt yde tilstrækkelig beskyttelse mod forhalingsstrategier inden for Den Europæiske Union, jf. dom af 16. juli 2015, Huawei Technologies Co. Ltd mod ZTE Corp. og ZTE Deutschland GmbH, C-170/13, ECLI:EU:C:2015:477, navnlig præmis 65-67.

(318)  Jf. Kommissionens afgørelse i sag AT.39985 — Motorola — Håndhævelse af GPRS standard-essentielle patenter, betragtning 221-270.

(319)  Jf. f.eks. Kommissionens beslutning i sag IV/35.691, Præisolerede rør, betragtning 147, hvor en del af overtrædelsen af artikel 101 bestod i »anvendelse af normer og standarder for at forhindre eller forsinke indførelsen af ny teknologi, der ville medføre lavere priser«.

(320)  Dette afsnit bør ikke forhindre, at individuelle indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder på forhånd fremlægger de mest restriktive licensbetingelser for standard-essentielle patenter eller maksimale samlede licensafgifter for alle indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder som beskrevet i punkt 474. Det forhindrer heller ikke patentpuljer, der er oprettet i overensstemmelse med principperne i afsnit IV.4 i retningslinjerne for teknologioverførsel, eller beslutningen om at meddele licens på intellektuelle ejendomsrettigheder, der er væsentlige for en standard, på licensafgiftsfrie betingelser som fastsat i dette kapitel.

(321)  Se også kapitel 1 Indledning. Hvad angår markedsandele henvises også til punkt 472.

(322)  Jf. også punkt 464 i denne henseende.

(323)  Ubegrænset deltagelse bør omfatte deltagelse i alle trin i processen, herunder deltagelse i forberedelsesfasen til standardiseringsprocessen inden for standardiseringsorganisationen, f.eks. i forbindelse med særlige interessegrupper i standardiseringsorganisationen.

(324)  F.eks. bør der gives effektiv adgang til specifikationen af standarden.

(325)  Som anført i punkt 456 og 457. Se også meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om fastlæggelse af EU's tilgang til standardessentielle patenter (»meddelelsen om standardessentielle patenter«) (COM(2017) 712 final).

(326)  Jf. dom af 16. juli 2015, Huawei Technologies Co. Ltd mod ZTE Corp. og ZTE Deutschland GmbH, C-170/13, ECLI:EU:C:2015:477, præmis 53: »Under disse omstændigheder, og henset til det forhold, at en forpligtelse til at udstede licenser på FRAND-vilkår skaber berettigede forventninger hos tredjemand om, at indehaveren af det standard-essentielle patent faktisk vil udstede licenser til vedkommende på sådanne vilkår, kan en indehaver af et standard-essentielt patents nægtelse af at udstede en licens på disse samme vilkår i princippet udgøre misbrug som omhandlet i artikel 102 TEUF«. Jf. også Kommissionens afgørelse i sag AT.39985 — Motorola — Håndhævelse af GPRS standard-essentielle patenter, betragtning 417. »I betragtning af den standardiseringsproces, der førte til vedtagelsen af GPRS-standarden og Motorolas frivillige tilsagn om at give Cudak SEP licens på FRAND-vilkår, har de, der gennemfører GPRS-standarden, en berettiget forventning om, at Motorola vil give dem licens til dette SEP, forudsat at de ikke er uvillige til at indgå en licens på FRAND-vilkår og -betingelser.«

(327)  For at opnå det ønskede resultat er det ikke nødvendigt, at oplysninger givet i god tro strækker sig så vidt som til at pålægge deltagerne at sammenholde deres intellektuelle ejendomsrettigheder med den potentielle standard og afgive en erklæring om, at de ikke har nogen intellektuelle ejendomsrettigheder, som er omfattet af den potentielle standard.

(328)  Omvendt er der tale om en »patentbaghold«, når en virksomhed, der deltager i standardudviklingsprocessen, bevidst skjuler det forhold, at den er indehaver af væsentlige patenter over den standard, der udvikles, og først begynder at gøre sådanne patenter gældende, efter at standarden er blevet aftalt, og andre virksomheder derfor er »fastlåst« til at anvende den. Når et »patentbaghold« forekommer under standardiseringsprocessen, undergraver dette tilliden til processen, eftersom en effektiv standardiseringsproces er en forudsætning for den tekniske udvikling og udviklingen af markedet generelt til gavn for forbrugerne. Jf. f.eks. Kommissionens beslutning af 9. december 2009 i sag COMP/38.636 — RAMBUS (EUT C 30 af 6.2.2010, s. 17).

(329)  Deltagerne bør opfordres til at færdiggøre fremlæggelsen af deres tidligere generelle offentliggørelse med patentnummeret og/eller patentansøgningsnumrene, når de oplysninger bliver offentligt tilgængelige.

(330)  Det samme gælder, hvis organisationen anvender en licenspolitik baseret på et nominelt engangsgebyr.

(331)  Jf. også dom af 16. juli 2015, Huawei Technologies Co. Ltd mod ZTE Corp. og ZTE Deutschland GmbH, C-170/13, ECLI:EU:C:2015:477, præmis 71, hvorefter et patentkrænkelsessøgsmål kan udgøre misbrug af en dominerende stilling som omhandlet i artikel 102, hvis det anlægges mod en licenstager, der har udtrykt ønske om at indgå en licensaftale på FRAND-vilkår, uden at følge de proceduremæssige skridt, som Domstolen har fastlagt i sin dom.

(332)  Standardiseringsorganisationer er ikke involveret i licensforhandlingerne eller de deraf følgende aftaler.

(333)  Jf. f.eks. dom af 14. februar 1978, United Brands, sag C-27/76, ECLI:EU:C:1978:22, præmis 250. Jf. også dom af 16. juli 2009, Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland mod Kommissionen, C-385/07 P, ECLI:EU:C:2009:456, præmis 142.

(334)  Meddelelsen om standardessentielle patenter, s. 7.

(335)  I princippet er omkostningsbaserede metoder måske ikke de bedst egnede, ikke mindst fordi de gør det vanskeligt at vurdere de omkostninger, der kan henføres til udviklingen af et bestemt patent eller bestemte patentgrupper, og kan forvride incitamenterne til at innovere.

(336)  De metoder, der beskrives her, er ikke udtømmende, og andre metoder, der afspejler ånden i de beskrevne metoder, kan anvendes til at bestemme FRAND-satserne. Jf. også Chryssoula Pentheroudakis, Justus A. Baron (2017) Licensing Terms of Standard Essential Patents. A Comprehensive Analysis of Cases. JRC Science for Policy Report. EUR 28302 EN; doi:10.2791/193948.

(337)  Jf. dom af 13. juli 1989, Tournier, C-395/87, ECLI:EU:C:1989:319, præmis 38, dom af 13. juli 1989, Lucazeau m.fl. mod SACEM m.fl., sag 110/88, 241/88 og 242/88, ECLI:EU:C:1989:326, præmis 33.

(338)  Hvis begge parter er enige, kan tvister om, hvad der er FRAND-vilkår for standardessentielle patenter, også afgøres af en uafhængig tredjepart, f.eks. en voldgiftsmand. Jf. f.eks. dom af 16. juli 2015, Huawei Technologies Co. Ltd mod ZTE Corp. og ZTE Deutschland GmbH, C-170/13, ECLI:EU:C:2015:477, præmis 68, og Kommissionens afgørelse af 29. april 2014 i sag AT.39939, Samsung — håndhævelse af UMTS-standard-fundamentale patenter, betragtning 78.

(339)  Jf. Kommissionens beslutning i sag IV/29/151, Philips/VCR, betragtning 23. »Da der er tale om normer for fremstilling af apparater og kassetter ifølge VCR-systemet, medfører dette en forpligtelse for de pågældende virksomheder til kun at fremstille og forhandle kassetter og apparater ifølge dettes system, for hvilket Philips er licensgiver. Disse virksomheder var derefter i det tidsrum, hvori forpligtelsen var gældende, forhindret i at gå over til at fremstille eller forhandle andre videokassettesystemer ... Dette indebar en konkurrencebegrænsning som omhandlet i artikel 85, stk. 1, litra b)«.

(340)  Jf. Kommissionens beslutning i sag IV/29/151, Philips/VCR, betragtning 23.

(341)  I Kommissionens beslutning i sag IV/31.458, X/Open Group, fandt Kommissionen, at selv om de vedtagne standarder blev offentliggjort, forhindrede politikken med begrænset medlemskab ikke-medlemmer i at påvirke resultaterne af gruppens arbejde og i at få adgang til den know-how og tekniske forståelse vedrørende standarderne, som medlemmerne sandsynligvis ville opnå. I modsætning til medlemmerne kunne udenforstående virksomheder ikke gennemføre standarden, før den var vedtaget (se punkt 32). Aftalen blev derfor anset for at begrænse konkurrencen som omhandlet i artikel 101, stk. 1.

(342)  En sådan begrænsning kan opstå gennem udelukkelse af interessenter fra standardiseringsaftalen eller via en mere begrænset deltagerstatus.

(343)  Jf. Kommissionens beslutning af 14. oktober 2009 i sag 39.416, Skibsklassifikation.

(344)  Navnlig når indførelsen af standarden sandsynligvis vil resultere i et nyt relevant marked.

(345)  Jf. punkt 438.

(346)  For at øge gennemsigtigheden af de potentielle omkostninger ved gennemførelsen af en standard kan standardiseringsorganisationer spille en aktiv rolle med hensyn til at offentliggøre de samlede maksimale licensafgifter for standarden. I lighed med begrebet patentpulje kan indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder dele de samlede licensafgifter.

(347)  Tidligere ensidige eller fælles forhåndsoplysninger om de mest restriktive licensvilkår bør ikke tjene som et dække over et samarbejde til fælles prisfastsættelse enten i senere produktionsled eller af substitutions-IPR eller -teknologier, der har et konkurrencebegrænsende formål.

(348)  Jf. Kommissionens beslutning af 15. december 1986 i sag IV/31.458, X/Open Group, betragtning 42: »Kommissionen finder, at X/Open Groups villighed til at gøre disse resultater almindeligt tilgængelige så hurtigt som muligt, er en vigtig faktor i dens beslutning om at meddele fritagelse«.

(349)  I Kommissionens beslutning i sag IV/29/151, Philips/VCR, førte overholdelsen af VCR-standarderne til udelukkelse af andre, måske bedre systemer. Denne udelukkelse var særlig alvorlig i betragtning af Philips' fremtrædende markedsstilling »... de pågældende virksomheder [blev pålagt] begrænsninger, som ikke var nødvendige for at opnå de nævnte forbedringer. VCR-systemets videokassetter ville også kunne have været anvendt i apparater fremstillet af andre producenter, hvis disse blot skulle have forpligtet sig til at overholde VCR-normerne ved produktion ifølge VCR-systemet« (betragtning 31).

(350)  Jf. Kommissionens beslutning af 15. december 1986 i sag IV/31.458, X/Open Group, betragtning 45: »De af X/Open Group fastlagte mål kunne ikke nås, såfremt alle virksomheder, der er indstillet på at forfølge disse mål, havde ret til at blive medlemmer. Dette ville skabe praktiske og logistiske vanskeligheder for forvaltningen af arbejdet og måske forhindre, at relevante forslag blev gennemført.« Se også Kommissionens beslutning i sag 39.416, Skibsklassifikation, præmis 36: »tilsagnene [sikrer], at der er en hensigtsmæssig balance mellem nødvendigheden af at fastholde krævende kriterier for medlemskab samtidig med, at unødvendige hindringer for medlemskab fjernes. Med de nye kriterier er der sikkerhed for, at det kun er teknisk kompetente klassifikationsselskaber, der kan blive medlemmer af IACS, hvorved det hindres, at effektiviteten og kvaliteten af IACS' arbejde forringes som følge af for lempelige krav til deltagelse i IACS. Samtidig er de nye kriterier ikke til hinder for, at teknisk kompetente og interesserede klassifikationsselskaber kan blive medlemmer af IACS«.

(351)  Jf. punkt 471 ovenfor om sikring af, at interessenter holdes underrettet og høres om det igangværende arbejde, hvis deltagelsen begrænses.

(352)  Substitutions-IPR henviser til teknologi, som brugerne eller licenstagerne mener, kan erstattes af en anden teknologi, på grund af teknologiernes egenskaber og anvendelsesformål.

(353)  Jf. i denne forbindelse Kommissionens beslutning af 29. november 1995 i sag IV/34.179, 34.202, 216, Dutch Cranes (SCK og FNK), betragtning 23: »Forbuddet mod at benytte virksomheder, der ikke er certificeret af SCK, ved underentreprise, begrænser de certificerede virksomheders handlefrihed. Om forbuddet kan betragtes som en hindring, begrænsning eller fordrejning af konkurrencen i henhold til artikel 85, stk. 1, skal vurderes ud fra en juridisk og økonomisk synsvinkel. Såfremt et sådant forbud er knyttet til et certificeringssystem, som er fuldstændig åbent, uafhængigt og gennemsigtigt, og som indebærer anerkendelse af andre systemers tilsvarende garantier, kan det forsvares, at forbuddet ikke har nogen begrænsende indvirkning på konkurrencen, men udelukkende tager sigte på en fuldstændig garanti af kvaliteten af de certificerede varer eller tjenesteydelser.«

(354)  Med de facto standardisering henvises til en situation, hvor en (ikke retligt bindende) standard i praksis bliver anvendt af størstedelen af den pågældende erhvervsgren.

(355)  Sådanne standardbetingelser omfatter måske kun meget få bestemmelser i den endelige kontrakt eller i en stor del af den.

(356)  Dette henviser til en situation, hvor (ikke obligatoriske) standardbetingelser i praksis anvendes af størstedelen af den pågældende erhvervsgren og/eller for de fleste aspekter ved produktet/tjenesteydelsen og dermed fører til, at forbrugernes valgmuligheder begrænses eller endog forsvinder.

(357)  Se også fodnote 32. På markeder, hvor ikke-prismæssige parametre er vigtige konkurrenceparametre, kan standardbetingelser vedrørende sådanne parametre også udgøre et konkurrencebegrænsende formål.

(358)  Hvis erfaringerne med standardbetingelser på det relevante marked viser, at standardbetingelserne ikke medførte mindre konkurrence om produktdifferentiering, kan det også være tegn på, at samme type standardbetingelser for et nært beslægtet produkt ikke vil få konkurrencebegrænsende virkninger.

(359)  På markeder, hvor ikke-prismæssige parametre er vigtige konkurrenceparametre, kan standardbetingelser vedrørende sådanne parametre også have en konkurrencebegrænsende virkning.

(360)  Meddelelse fra Kommissionen om uformel vejledning i forbindelse med nye eller uløste spørgsmål vedrørende artikel 101 og 102 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, der opstår i individuelle sager (vejledningsskrivelser) (EUT C 381 af 4.10.2022, s. 9).

(361)  Artikel 3 i TEU.

(362)  2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling, som blev vedtaget af alle FN's medlemsstater i 2015.

(363)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Det Europæiske Råd, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Den europæiske grønne pagt (COM(2019) 640 final).

(364)  Jf. f.eks. FN-resolution 66/288 vedtaget af Generalforsamlingen den 27. juli 2012.

(365)  FN's 2030-dagsorden for bæredygtig udvikling fastsætter 17 mål for bæredygtig udvikling (herunder f.eks. mål 2: Stop sult, opnå fødevaresikkerhed og forbedret ernæring samt fremme bæredygtigt landbrug, Mål 7: Sikre at alle har adgang til pålidelig, bæredygtig og moderne energi til en overkommelig pris, Mål 9: Bygge robust infrastruktur, fremme inklusiv og bæredygtig industrialisering og understøtte innovation, Mål 13: Handle hurtigt for at bekæmpe klimaforandringer og deres konsekvenser), og 169 delmål (herunder f.eks. delmål 9.1: Der skal udvikles pålidelig, bæredygtig og robust infrastruktur af høj kvalitet, herunder regionale og grænseoverskridende infrastruktur, for at støtte den økonomiske udvikling og menneskelig trivsel, med fokus på lige adgang for alle til en overkommelig pris, og delmål 13.1: Modstandskraft og tilpasningsevne til klimarelaterede risici og naturkatastrofer i alle lande skal styrkes).

(366)  Jf. ovenfor afsnit 1.2.6. Domstolen har anerkendt, at konkurrencebegrænsninger som følge af aftaler eller vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder kan falde uden for anvendelsesområdet for artikel 101, stk. 1, hvis de er uadskilleligt forbundet med forfølgelsen af et legitimt mål og står i rimeligt forhold hertil (jf. bl.a. dom af 21. september 1999, Albany International, C-67/96, ECLI:EU:C:1999:430, dom af 19. februar 2002, Wouters m.fl., C-309/99, ECLI:EU:C:2002:98, og dom af 16. juli 2006, Meca-Medina og Majcen mod Kommissionen, C-519/04 P, ECLI:EU:C:2006:492).

(367)  Kommissionens retningslinjer for anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3 (»retningslinjerne i henhold til artikel 101, stk. 3«) (EUT C 101 af 27.4.2004, s. 97).

(368)  Se punkt 284.

(369)  Eftersom aftaler om standardisering af bæredygtighed er en underkategori af standardiseringsaftaler.

(370)  Så længe databasen ikke mindsker usikkerheden med hensyn til konkurrenternes seneste eller fremtidige handlinger på markedet, vil den ikke udgøre en udveksling af kommercielt følsomme oplysninger. Med andre ord bør de virksomheder, der bidrager til databasen, ikke angive, hvem der er deres nuværende eller fremtidige leverandører.

(371)  Se punkt 23 og 28.

(372)  I princippet bør dokumentationen for forfølgelsen af et bæredygtighedsmål være af en sådan art, at den kan begrunde en rimelig tvivl med hensyn til aftalens konkurrencebegrænsende formål. Der bør dog ikke herske usikkerhed om, at man forfølger bæredygtighedsmålet. Jf. analogt dom af 30. januar 2020, Generics (UK) C-307/18, ECLI:EU:C:2020:52, præmis 107 og 108.

(373)  Jf. også punkt 24-27 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3.

(374)  Se f.eks. De Forenede Nationers forum for bæredygtighedsstandarder, https://unfss.org/home/objective-of-unfss.

(375)  Se f.eks. De Forenede Nationers Konference om Handel og Udvikling, Framework for the Voluntary Sustainability Standards (VSS) Assessment Toolkit, https://unctad.org/system/files/official-document/ditctabinf2020d5_en.pdf.

(376)  Se punkt 442-444, der giver en mere detaljeret beskrivelse af de vigtigste måder, hvorpå standardiseringsaftaler kan begrænse konkurrencen.

(377)  Kommissionens afgørelse af 8. juli 2021 i sag AT.40178, Biludledninger.

(378)  Som angivet i punkt 538 betragtes aftaler mellem konkurrenter, der begrænser de deltagende virksomheders produktion af de pågældende produkter imidlertid ikke som aftaler om standardisering af bæredygtighed. Sådanne aftaler kræver derfor en individuel vurdering efter artikel 101.

(379)  Se punkt 453, hvor begrebet »gennemsigtighed« i standardiseringsprocessen forklares.

(380)  Se punkt 464. Med andre ord bør virksomheder, der ikke ønsker at deltage i standarden, ikke hindres i fortsat at forsyne markedet og forbrugerne med produkter, der opfylder lovkravene, men som ikke opfylder de yderligere krav, der følger af den nye bæredygtighedsstandard.

(381)  Se afsnit 6.1 om informationsudveksling, særlig punkt 369.

(382)  Se punkt 465 ff. i afsnit 7.3.3.2 om betingelserne for adgang til standarden.

(383)  Prisstigningens betydning vil afhænge af produktets og det relevante markeds karakteristika.

(384)  De deltagende virksomheders samlede markedsandel henviser til markedsandelen for virksomhedernes produkter generelt på de relevante markeder, der er berørt af standarden, og er ikke begrænset til de produkter, der specifikt er omfattet af aftalen om standardisering af bæredygtighed.

(385)  Den bløde legalitetsformodning forhindrer ikke Kommissionen eller en national konkurrencemyndighed i at gribe ind i individuelle sager, hvor en aftale om standardisering af bæredygtighed ville føre til en mærkbar begrænsning af konkurrencen på markedet, f.eks. på grund af den kumulative virkning af aftaler om standardisering af bæredygtighed indgået af forskellige virksomheder, der medfører en betydelig prisstigning eller en betydelig kvalitetsforringelse.

(386)  Tilstedeværelsen af et sådant overvågnings- og håndhævelsessystem for at sikre overholdelse af bæredygtighedsstandarden er en faktor, der vil blive taget i betragtning ved vurderingen af, om en aftale har til hovedformål at forfølge et bæredygtighedsmål, jf. punkt 534.

(387)  Aftaler mellem konkurrenter, der ikke har et konkurrencebegrænsende formål, kan også være omfattet af bagatelmeddelelsen, hvis aftaleparternes samlede markedsandel ikke overstiger 10 % på et relevant marked, der berøres af aftalen — se punkt 41.

(388)  Jf. også punkt 48-72 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3. Navnlig anføres følgende i punkt 70: »Ved at samarbejde kan virksomheder blive i stand til at skabe effektivitetsgevinster, som ikke ville have været mulige uden den konkurrencebegrænsende aftale eller kun med større forsinkelser eller højere omkostninger«.

(389)  Jf. også punkt 50-58 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3. Navnlig præciseres følgende i punkt 58: »Er aftalen endnu ikke ført helt ud i livet, skal parterne dokumentere enhver prognose for det tidspunkt, hvor effektivitetsgevinsterne vil slå igennem og få positiv indvirkning på markedet«.

(390)  Se punkt 56 i retningslinjerne efter artikel 101, stk. 3: »Oplysningerne herom må kunne efterprøves, således at det kan fastslås med tilstrækkelig sikkerhed, at effektivitetsgevinsterne er opstået eller vil opstå«.

(391)  Jf. f.eks., Kommissionens henstilling (EU) 2021/2279 af 15. december 2021 om anvendelsen af miljøaftryksmetoderne til at måle og formidle produkters og organisationers miljøpræstationer over hele deres livscyklus (EUT L 471 af 30.12.2021, s. 1).

(392)  Jf. navnlig punkt 39 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3.

(393)  Jf. navnlig punkt 73-82 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3.

(394)  Se navnlig punkt 76 og 89 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3, om den periode, hvor effektivitetsgevinsterne opnås.

(395)  I dette tilfælde kan der påvises mulige fordele for forbrugerne ved hjælp af dokumentation for deres »villighed til at betale«, se afsnit 9.4.3.2.

(396)  For eksempel sikrer miljølovgivningen dette gennem skatter, forbud eller subsidier.

(397)  Hvis virksomhederne er bundet af en lofts- og handelsordning, som f.eks. EU ETS-systemet, må det tages i betragtning, at enhver reduktion af forureningen og tilsvarende fald i anvendelsen af emissionskvoter fra en given virksomhed eller sektor vil frigøre disse kvoter, hvilket medfører en nettovirkning på forureningen på nul, hvis der ikke sker en reduktion af emissionskvoter (vandsengseffekten).

(398)  Dette kan f.eks. ske, når en virksomhed investerer i markedsføring af et bæredygtigt produkt for at sikre, at forbrugerne er bekendt med det nye produkts kvalitet. Hvis konkurrenterne derefter også begynder at producere bæredygtige versioner af deres egne produkter, for hvilke forbrugernes efterspørgsel allerede er fastslået, skal disse konkurrenter ikke afholde de omkostninger, der er forbundet med den første lancering af det bæredygtige produkt, og de kan snylte på de investeringer, som den første virksomhed har foretaget for at lancere det bæredygtige produkt.

(399)  Jf. navnlig punkt 80 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3.

(400)  Dette omfatter producenter, der anvender produkterne som input, grossister, detailhandlere og endelige forbrugere, dvs. fysiske personer, der handler med formål, der ligger uden for deres erhverv. Jf. punkt 84 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3.

(401)  Jf. punkt 85 i retningslinjerne efter artikel 101, stk. 3, jf. også dom af 23. november 2006, Asnef-Equifax, C-238/05, ECLI:EU:C:2006:734, præmis 72.

(402)  Reduktioner i marginale eller variable omkostninger er mere tilbøjelige til at være relevante for vurderingen af effektivitetsgevinster end reduktioner af de faste omkostninger. De førstnævnte er i princippet mere tilbøjelige til at føre til lavere priser for forbrugerne.

(403)  Forbrugernes villighed til at betale er et element, der kan bidrage til at identificere den type fordel, som aftaleparterne kan gøre gældende. Det forhold, at forbrugerne er villige til at betale, dvs. at der er efterspørgsel efter bæredygtige produkter, betyder ikke nødvendigvis, at en aftale ikke er nødvendig. Selv om forbrugerne måske er villige til at betale for et bæredygtigt produkt, kan en konkurrencebegrænsende aftale stadig være nødvendig, f.eks. for at overvinde den ulempe, der er forbundet med at være »first mover«, eller for at opnå omkostningsbesparende stordriftsfordele.

(404)  Dom af 23. november 2006, Asnef-Equifax, C-238/05, ECLI:EU:C:2006:734, præmis 72.

(405)  Markedssvigt i sådanne situationer består typisk i, at ikke-bæredygtigt forbrug har negative eksternaliteter for andre. Disse negative eksternaliteter (f.eks. emissioner) internaliseres ikke fuldt ud (tages i betragtning) af de enkelte forbrugere, hvilket resulterer i overforbrug af det ikke-bæredygtige produkt. På samme måde kan markedssvigt bestå af positive eksternaliteter (såsom reduktion af emissioner) som følge af bæredygtigt forbrug. I så fald er der af stor set samme årsag tale om underforsyning på markedet, nemlig fordi forbrugerne ikke tager hensyn til virkningerne af deres forbrug på andre.

(406)  Punkt 43 i retningslinjerne om artikel 101, stk. 3, jf. også dom af 27. september 2006, GlaxoSmithKline Services m.fl. mod Kommissionen, T-168/01, ECLI:EU:T:2006:265, præmis 248 og 251, dom af 11. september 2014, MasterCard Inc, C-382/12 P, ECLI:EU:C:2014:2201, præmis 242, Kommissionens afgørelse af 23. maj 2013 i sag AT.39595 Air Canada/United Airlines/Lufthansa (»STAR-alliancen«).

(407)  Forbrugerne kan kompenseres ved hjælp af én type bæredygtighedsfordele eller gennem en kombination af individuelle og kollektive fordele, jf. afsnit 9.4.3.4.

(408)  I dette eksempel er det ikke kun den potentielle fordel ved aftalen, der er begrænset på grund af utilstrækkelig dækning, men også den potentielle konkurrencemæssige skade (af stort set de samme årsager).

(409)  Fordele, der vil opstå i fremtiden, kan tages i betragtning, i det omfang de vil komme forbrugerne på det relevante marked til gode.

(410)  I tilfælde, hvor de kollektive fordele er spredt over en stor del af samfundet, er det mindre sandsynligt, at overlapningen med forbrugerne på det relevante marked vil være betydelig.

(411)  Jf. retningslinjerne om artikel 101, stk. 3, s. 87.

(412)  Dom af 9. september 2003, CIF, C-198/01, ECLI:EU:C:2003:430, præmis 56. Se også kapitel 1, punkt 19.

(413)  Dom af 12. december 2013, Soa Nazionale Costruttori, C-327/12, ECLI:EU:C:2013:827, præmis 38, dom af 5. december 2006, Cipolla m.fl., C-94/04, ECLI:EU:C:2006:758, præmis 47.

---