# Den Europæiske Unions C 318/25.

| | ISSN 1977-0871 |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 318 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 60. årgang25. september 2017 |

ISSN 1977-0871

Den Europæiske Unions

Tidende

C 318

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

60. årgang25. september 2017

---

| Informationsnummer | Indhold | Side |
| --- | --- | --- |
| | IV   Oplysninger |
| | OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Den Europæiske Unions Domstol |
| 2017/C 318/01 | Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende | 1 |

Informationsnummer

Indhold

Side

IV   Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

2017/C 318/01

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

Den Europæiske Unions Tidende

1

---

| | V   Øvrige meddelelser |
| --- | --- |
| | RETSLIGE PROCEDURER |
| | Domstolen |
| 2017/C 318/02 | Sag C-123/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesverwaltungsgericht (Tyskland) den 10. marts 2017 — Nefiye Yön mod Landeshauptstadt Stuttgart | 2 |
| 2017/C 318/03 | Sag C-163/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Tyskland) den 3. april 2017 — Abubacarr Jawo mod Forbundsrepublikken Tyskland | 2 |
| 2017/C 318/04 | Sag C-269/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hamburg (Tyskland) den 18. maj 2017 — Andreas Niemeyer mod Brussels Airlines SA/NV | 3 |
| 2017/C 318/05 | Sag C-309/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Tyskland) den 29. maj 2017 — Stadtwerke Delmenhorst GmbH mod Manfred Bleckwehl | 4 |
| 2017/C 318/06 | Sag C-329/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 1. juni 2017 — Gerhard Prenninger m.fl. | 4 |
| 2017/C 318/07 | Sag C-366/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hamburg (Tyskland) den 14. juni 2017 — Jörg Scharnweber og Henning Kuhlmann mod Société Air France SA | 5 |
| 2017/C 318/08 | Sag C-371/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 19. juni 2017 — Uber BV mod Richard Leipold | 5 |
| 2017/C 318/09 | Sag C-379/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 26. juni 2017 — Società Immobiliare Al Bosco Srl | 6 |
| 2017/C 318/10 | Sag C-384/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 27. juni 2017 — Dooel Uvoz-Izvoz Skopje Link Logistik N&N mod Budapest Rendőrfőkapitánya | 6 |
| 2017/C 318/11 | Sag C-385/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeitsgericht Verden (Tyskland) den 26. juni 2017 — Torsten Hein mod Albert Holzkamm GmbH & Co. | 7 |
| 2017/C 318/12 | Sag C-391/17: Sag anlagt den 30. juni 2017 — Europa-Kommissionen mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland | 7 |
| 2017/C 318/13 | Sag C-423/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gerechtshof Den Haag (Nederlandene) den 13. juli 2017 — Staat der Nederlanden mod Warner-Lambert Company LLC | 8 |
| 2017/C 318/14 | Sag C-432/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongerige) den 17. juli 2017 — Dermod Patrick O’Brien mod Ministry of Justice (tidligere the Department for Constitutional Affairs) | 9 |
| 2017/C 318/15 | Sag C-434/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 18. juli 2017 — Human Operator Zrt. mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság | 10 |
| 2017/C 318/16 | Sag C-446/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vredegerecht te Antwerpen (Belgien) den 24. juli 2017 — Woonhaven Antwerpen mod Khalid Berkani og Asmae Hajji | 10 |
| | Retten |
| 2017/C 318/17 | Sag T-336/17: Sag anlagt den 30. maj 2017 — The GB Foods mod EUIPO — Yatecomeré (YATEKOMO) | 12 |
| 2017/C 318/18 | Sag T-361/17: Sag anlagt den 6. juni 2017 — Eco-Bat Technologies m.fl. mod Kommissionen | 13 |
| 2017/C 318/19 | Sag T-424/17: Sag anlagt den 10. juli 2017 — Fruit of the Loom mod EUIPO — Takko (FRUIT) | 14 |
| 2017/C 318/20 | Sag T-434/17: Sag anlagt den 12. juli 2017 — younique mod EUIPO — Jafer Enterprises R&D (younique products) | 14 |
| 2017/C 318/21 | Sag T-451/17: Sag anlagt den 20. juli 2017 — Verband der Deutschen Biokraftindustrie mod Kommissionen | 15 |
| 2017/C 318/22 | Sag T-466/17: Sag anlagt den 27. juli 2017 — Printeos m.fl. mod Kommissionen | 16 |
| 2017/C 318/23 | Sag T-475/17: Sag anlagt den 2. august 2017 — Rogesa mod Kommissionen | 17 |
| 2017/C 318/24 | Sag T-478/17: Sag anlagt den 2. august 2017 — Mutualidad General de la Abogacía, Mutualidad de Previsión Social a prima fija og Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos, Mutualidad de Previsión Social a prima fija mod SRB | 18 |
| 2017/C 318/25 | Sag T-481/17: Sag anlagt den 2. august 2017 — Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno y SFL mod SRB | 19 |
| 2017/C 318/26 | Sag T-486/17: Sag anlagt den 2. august 2017 — Foodterapia mod EUIPO — Cloetta Italia (DIETOX) | 20 |
| 2017/C 318/27 | Sag T-492/17: Sag anlagt den 31. juli 2017 — Fleig mod EEAS | 20 |
| 2017/C 318/28 | Sag T-493/17: Sag anlagt den 3. august 2017 — Stancu mod ERCEA | 21 |
| 2017/C 318/29 | Sag T-494/17: Sag anlagt den 28. juli 2017 — Iccrea Banca mod Kommissionen og SRB | 22 |
| 2017/C 318/30 | Sag T-495/17: Sag anlagt den 26. juli 2017 — Sedes Holding mod EUIPO (gratis) | 24 |
| 2017/C 318/31 | Sag T-496/17: Sag anlagt den 28. juli 2017 — Sedes Holding mod EUIPO (gratis) | 24 |
| 2017/C 318/32 | Sag T-500/17: Sag anlagt den 7. august 2017 — Hubei Xinyegang Special Tube mod Kommissionen | 25 |

V   Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

2017/C 318/02

Sag C-123/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesverwaltungsgericht (Tyskland) den 10. marts 2017 — Nefiye Yön mod Landeshauptstadt Stuttgart

2

2017/C 318/03

Sag C-163/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Tyskland) den 3. april 2017 — Abubacarr Jawo mod Forbundsrepublikken Tyskland

2

2017/C 318/04

Sag C-269/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hamburg (Tyskland) den 18. maj 2017 — Andreas Niemeyer mod Brussels Airlines SA/NV

3

2017/C 318/05

Sag C-309/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Tyskland) den 29. maj 2017 — Stadtwerke Delmenhorst GmbH mod Manfred Bleckwehl

4

2017/C 318/06

Sag C-329/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 1. juni 2017 — Gerhard Prenninger m.fl.

4

2017/C 318/07

Sag C-366/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hamburg (Tyskland) den 14. juni 2017 — Jörg Scharnweber og Henning Kuhlmann mod Société Air France SA

5

2017/C 318/08

Sag C-371/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 19. juni 2017 — Uber BV mod Richard Leipold

5

2017/C 318/09

Sag C-379/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 26. juni 2017 — Società Immobiliare Al Bosco Srl

6

2017/C 318/10

Sag C-384/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 27. juni 2017 — Dooel Uvoz-Izvoz Skopje Link Logistik N&N mod Budapest Rendőrfőkapitánya

6

2017/C 318/11

Sag C-385/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeitsgericht Verden (Tyskland) den 26. juni 2017 — Torsten Hein mod Albert Holzkamm GmbH & Co.

7

2017/C 318/12

Sag C-391/17: Sag anlagt den 30. juni 2017 — Europa-Kommissionen mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

7

2017/C 318/13

Sag C-423/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gerechtshof Den Haag (Nederlandene) den 13. juli 2017 — Staat der Nederlanden mod Warner-Lambert Company LLC

8

2017/C 318/14

Sag C-432/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongerige) den 17. juli 2017 — Dermod Patrick O’Brien mod Ministry of Justice (tidligere the Department for Constitutional Affairs)

9

2017/C 318/15

Sag C-434/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 18. juli 2017 — Human Operator Zrt. mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

10

2017/C 318/16

Sag C-446/17: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vredegerecht te Antwerpen (Belgien) den 24. juli 2017 — Woonhaven Antwerpen mod Khalid Berkani og Asmae Hajji

10

Retten

2017/C 318/17

Sag T-336/17: Sag anlagt den 30. maj 2017 — The GB Foods mod EUIPO — Yatecomeré (YATEKOMO)

12

2017/C 318/18

Sag T-361/17: Sag anlagt den 6. juni 2017 — Eco-Bat Technologies m.fl. mod Kommissionen

13

2017/C 318/19

Sag T-424/17: Sag anlagt den 10. juli 2017 — Fruit of the Loom mod EUIPO — Takko (FRUIT)

14

2017/C 318/20

Sag T-434/17: Sag anlagt den 12. juli 2017 — younique mod EUIPO — Jafer Enterprises R&D (younique products)

14

2017/C 318/21

Sag T-451/17: Sag anlagt den 20. juli 2017 — Verband der Deutschen Biokraftindustrie mod Kommissionen

15

2017/C 318/22

Sag T-466/17: Sag anlagt den 27. juli 2017 — Printeos m.fl. mod Kommissionen

16

2017/C 318/23

Sag T-475/17: Sag anlagt den 2. august 2017 — Rogesa mod Kommissionen

17

2017/C 318/24

Sag T-478/17: Sag anlagt den 2. august 2017 — Mutualidad General de la Abogacía, Mutualidad de Previsión Social a prima fija og Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos, Mutualidad de Previsión Social a prima fija mod SRB

18

2017/C 318/25

Sag T-481/17: Sag anlagt den 2. august 2017 — Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno y SFL mod SRB

19

2017/C 318/26

Sag T-486/17: Sag anlagt den 2. august 2017 — Foodterapia mod EUIPO — Cloetta Italia (DIETOX)

20

2017/C 318/27

Sag T-492/17: Sag anlagt den 31. juli 2017 — Fleig mod EEAS

20

2017/C 318/28

Sag T-493/17: Sag anlagt den 3. august 2017 — Stancu mod ERCEA

21

2017/C 318/29

Sag T-494/17: Sag anlagt den 28. juli 2017 — Iccrea Banca mod Kommissionen og SRB

22

2017/C 318/30

Sag T-495/17: Sag anlagt den 26. juli 2017 — Sedes Holding mod EUIPO (gratis)

24

2017/C 318/31

Sag T-496/17: Sag anlagt den 28. juli 2017 — Sedes Holding mod EUIPO (gratis)

24

2017/C 318/32

Sag T-500/17: Sag anlagt den 7. august 2017 — Hubei Xinyegang Special Tube mod Kommissionen

25

---

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

IV Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/1 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/1

---

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

(2017/C 318/01)

Seneste offentliggørelse

EUT C 309 af 18.9.2017

Liste over tidligere offentliggørelser

EUT C 300 af 11.9.2017

EUT C 293 af 4.9.2017

EUT C 283 af 28.8.2017

EUT C 277 af 21.8.2017

EUT C 269 af 14.8.2017

EUT C 256 af 7.8.2017

Teksterne er tilgængelige på:

EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu

---

V Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/2 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/2

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesverwaltungsgericht (Tyskland) den 10. marts 2017 — Nefiye Yön mod Landeshauptstadt Stuttgart

(Sag C-123/17)

(2017/C 318/02)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Nefiye Yön

Sagsøgt: Landeshauptstadt Stuttgart

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er standstill-klausulen i artikel 7 i Associeringsrådets afgørelse nr. 2/76 blevet erstattet fuldstændigt af standstill-klausulen i artikel 13 i Associeringsrådets afgørelse nr. 1/80, eller skal lovligheden af nye restriktioner for den frie bevægelighed for arbejdstagere, der er blevet indført mellem afgørelse nr. 2/76’s ikrafttræden og anvendelsesdatoen for artikel 13 i afgørelse nr. 1/80, fortsat vurderes på grundlag af artikel 7 i afgørelse nr. 2/76? |
| --- | --- |

1)

Er standstill-klausulen i artikel 7 i Associeringsrådets afgørelse nr. 2/76 blevet erstattet fuldstændigt af standstill-klausulen i artikel 13 i Associeringsrådets afgørelse nr. 1/80, eller skal lovligheden af nye restriktioner for den frie bevægelighed for arbejdstagere, der er blevet indført mellem afgørelse nr. 2/76’s ikrafttræden og anvendelsesdatoen for artikel 13 i afgørelse nr. 1/80, fortsat vurderes på grundlag af artikel 7 i afgørelse nr. 2/76?

| 2) | Såfremt det første spørgsmål skal besvares således, at artikel 7 i beslutning nr. 2/76 ikke er blevet erstattet fuldstændigt: Skal Den Europæiske Unions Domstols praksis vedrørende artikel 13 i beslutning nr. 1/80 da i fuldt omfang overføres på anvendelsen af artikel 7 i beslutning nr. 2/76, således at artikel 7 i beslutning nr. 2/76 principielt også omfatter en national ordning, der er indført med virkning fra den 5. oktober 1980, ved hvilken ægtefællesammenføring med en tyrkisk arbejdstager gøres betinget af, at der er udstedt et nationalt visum? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det første spørgsmål skal besvares således, at artikel 7 i beslutning nr. 2/76 ikke er blevet erstattet fuldstændigt: Skal Den Europæiske Unions Domstols praksis vedrørende artikel 13 i beslutning nr. 1/80 da i fuldt omfang overføres på anvendelsen af artikel 7 i beslutning nr. 2/76, således at artikel 7 i beslutning nr. 2/76 principielt også omfatter en national ordning, der er indført med virkning fra den 5. oktober 1980, ved hvilken ægtefællesammenføring med en tyrkisk arbejdstager gøres betinget af, at der er udstedt et nationalt visum?

| 3) | Er indførelsen af en sådan national ordning begrundet i et tvingende alment hensyn, navnlig i målet om en effektiv immigrationskontrol og styring af migrationsstrømmene, når der tages hensyn til særlige omstændigheder i det enkelte tilfælde ved en billighedsklausul? |
| --- | --- |

3)

Er indførelsen af en sådan national ordning begrundet i et tvingende alment hensyn, navnlig i målet om en effektiv immigrationskontrol og styring af migrationsstrømmene, når der tages hensyn til særlige omstændigheder i det enkelte tilfælde ved en billighedsklausul?

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/2 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/2

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Tyskland) den 3. april 2017 — Abubacarr Jawo mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-163/17)

(2017/C 318/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Abubacarr Jawo

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er en asylansøger kun forsvundet som omhandlet i artikel 29, stk. 2, andet punktum, i forordning (EU) nr. 604/2013 (1), hvis han målrettet og bevidst unddrager sig pågribelse af de for gennemførelsen af overførslen ansvarlige nationale myndigheder med henblik på at forpurre eller vanskeliggøre overførslen, eller er det tilstrækkeligt, at han i en længere periode ikke længere opholder sig i den bolig, som han har fået anvist, og myndigheden ikke er informeret om hans opholdssted, og en planlagt overførsel derfor ikke kan gennemføres?
  Kan den pågældende påberåbe sig korrekt anvendelse af bestemmelsen og i en sag til prøvelse af afgørelsen om overførsel gøre gældende, at fristen for overførsel på seks måneder er udløbet, idet han ikke har været forsvundet? |
| --- | --- |

1)

Er en asylansøger kun forsvundet som omhandlet i artikel 29, stk. 2, andet punktum, i forordning (EU) nr. 604/2013 (1), hvis han målrettet og bevidst unddrager sig pågribelse af de for gennemførelsen af overførslen ansvarlige nationale myndigheder med henblik på at forpurre eller vanskeliggøre overførslen, eller er det tilstrækkeligt, at han i en længere periode ikke længere opholder sig i den bolig, som han har fået anvist, og myndigheden ikke er informeret om hans opholdssted, og en planlagt overførsel derfor ikke kan gennemføres?

Kan den pågældende påberåbe sig korrekt anvendelse af bestemmelsen og i en sag til prøvelse af afgørelsen om overførsel gøre gældende, at fristen for overførsel på seks måneder er udløbet, idet han ikke har været forsvundet?

| 2) | Sker der en forlængelse af fristen i henhold til artikel 29, stk. 1, første afsnit, i forordning (EU) nr. 604/2013 alene derved, at den overførende medlemsstat før fristens udløb informerer den ansvarlige medlemsstat om, at den pågældende er forsvundet, og samtidig fastsætter en konkret frist på højst 18 måneder, inden for hvilken overførslen vil blive gennemført, eller kan en forlængelse kun ske ved, at de involverede medlemsstater ved aftale fastsætter en forlænget frist? |
| --- | --- |

2)

Sker der en forlængelse af fristen i henhold til artikel 29, stk. 1, første afsnit, i forordning (EU) nr. 604/2013 alene derved, at den overførende medlemsstat før fristens udløb informerer den ansvarlige medlemsstat om, at den pågældende er forsvundet, og samtidig fastsætter en konkret frist på højst 18 måneder, inden for hvilken overførslen vil blive gennemført, eller kan en forlængelse kun ske ved, at de involverede medlemsstater ved aftale fastsætter en forlænget frist?

| 3) | Er overførsel af asylansøgeren til den ansvarlige medlemsstat ulovlig, hvis han i tilfælde af, at han tilkendes international beskyttelse i den pågældende stat, for så vidt angår de forventelige levevilkår ville være i alvorlig risiko for at blive underkastet en behandling som omhandlet i artikel 4 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?
  Er denne problematik omfattet af EU-rettens anvendelsesområde?
  Ud fra hvilke EU-retlige standarder skal levevilkårene for den, der har fået tilkendt international beskyttelse, bedømmes? |
| --- | --- |

3)

Er overførsel af asylansøgeren til den ansvarlige medlemsstat ulovlig, hvis han i tilfælde af, at han tilkendes international beskyttelse i den pågældende stat, for så vidt angår de forventelige levevilkår ville være i alvorlig risiko for at blive underkastet en behandling som omhandlet i artikel 4 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?

Er denne problematik omfattet af EU-rettens anvendelsesområde?

Ud fra hvilke EU-retlige standarder skal levevilkårene for den, der har fået tilkendt international beskyttelse, bedømmes?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26.6.2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (EUT L 180, s. 31).

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/3 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/3

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hamburg (Tyskland) den 18. maj 2017 — Andreas Niemeyer mod Brussels Airlines SA/NV

(Sag C-269/17)

(2017/C 318/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Andreas Niemeyer

Sagsøgt: Brussels Airlines SA/NV

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 7, stk. 1, andet punktum, i forordning (EF) nr. 261/2004 (1) fortolkes således, at begrebet »distancen« alene omfatter den direkte distance mellem afgangsstedet og det sidste bestemmelsessted, som skal fastlægges efter storcirkelmetoden, uafhængigt af den faktisk tilbagelagte flyvestrækning?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1).

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/4 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/4

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Tyskland) den 29. maj 2017 — Stadtwerke Delmenhorst GmbH mod Manfred Bleckwehl

(Sag C-309/17)

(2017/C 318/05)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Stadtwerke Delmenhorst GmbH

Sagsøgt: Manfred Bleckwehl

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 3, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF (1) af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF sammenholdt med bilag A, litra b) og c), hertil fortolkes således, at manglende direkte underretning af gaskunder med passende varsel om betingelser for, anledning til og omfanget af en forestående ændring af tarifferne for gasforsyning er til hinder for, at en sådan tarifændring er gyldig? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 3, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF (1) af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF sammenholdt med bilag A, litra b) og c), hertil fortolkes således, at manglende direkte underretning af gaskunder med passende varsel om betingelser for, anledning til og omfanget af en forestående ændring af tarifferne for gasforsyning er til hinder for, at en sådan tarifændring er gyldig?

| 2) | Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende:
  Finder artikel 3, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF sammenholdt med bilag A, litra b) og c), hertil direkte anvendelse over for et privatretligt selskab (anpartsselskab efter tysk ret) fra den 1. juli 2004, fordi de nævnte bestemmelser i dette direktiv ud fra et indholdsmæssigt synspunkt er ubetingede og således kan anvendes uden yderligere gennemførelsesforanstaltninger og indrømmer borgeren rettigheder over for et organ, der på trods af sin privatretlige juridiske form er undergivet statslig myndighed, eftersom staten er eneste anpartshaver i selskabet? |
| --- | --- |

2)

Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende:

Finder artikel 3, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF sammenholdt med bilag A, litra b) og c), hertil direkte anvendelse over for et privatretligt selskab (anpartsselskab efter tysk ret) fra den 1. juli 2004, fordi de nævnte bestemmelser i dette direktiv ud fra et indholdsmæssigt synspunkt er ubetingede og således kan anvendes uden yderligere gennemførelsesforanstaltninger og indrømmer borgeren rettigheder over for et organ, der på trods af sin privatretlige juridiske form er undergivet statslig myndighed, eftersom staten er eneste anpartshaver i selskabet?

---

(1)  EUT 176, s. 57.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/4 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/4

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 1. juni 2017 — Gerhard Prenninger m.fl.

(Sag C-329/17)

(2017/C 318/06)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Gerhard Prenninger, Karl Helmberger, Franziska Zimmer, Franz Scharinger, Norbert Pühringer, Agrargemeinschaft Pettenbach, Marktgemeinde Vorchdorf, Marktgemeinde Pettenbach og Gemeinde Steinbach am Ziehberg

Præjudicielt spørgsmål

Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU (1) af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet fortolkes således, at »etablering af en linjeføring« med henblik på etablering af et energiøkonomisk ledningsanlæg og i dettes retmæssige driftstid udgør »rydning af skov med henblik på omlægning til anden arealudnyttelse« som omhandlet i VVM-direktivets bilag II, nr. 1), litra d)?

---

(1)  EUT L 26, s. 1.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/5 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/5

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hamburg (Tyskland) den 14. juni 2017 — Jörg Scharnweber og Henning Kuhlmann mod Société Air France SA

(Sag C-366/17)

(2017/C 318/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Jörg Scharnweber og Henning Kuhlmann

Sagsøgt: Société Air France SA

Domstolen har ved kendelse af 19. juli 2017 besluttet, at sagen skal slettes af Domstolens register.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/5 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/5

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 19. juni 2017 — Uber BV mod Richard Leipold

(Sag C-371/17)

(2017/C 318/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Uber BV

Sagsøgt: Richard Leipold

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Udfører en virksomhed, der i samarbejde med biludlejningsfirmaer, som har tilladelse til personbefordring, stiller en smartphone-applikation til rådighed, via hvilken brugerne kan bestille udlejningsbiler med chauffør, selv en tjenesteydelse på trafikområdet som omhandlet i artikel 58, stk. 1, TEUF og artikel 2, stk. 2, litra d), i direktiv 2006/123 (1), når denne virksomheds organisatoriske ydelser er tæt knyttet til befordringsydelsen, herunder når virksomheden






  — | bestemmer prissætningen, afviklingen af betalingstransaktioner og befordringsvilkårene for kørselsordrer |
| --- | --- | --- |

1)

Udfører en virksomhed, der i samarbejde med biludlejningsfirmaer, som har tilladelse til personbefordring, stiller en smartphone-applikation til rådighed, via hvilken brugerne kan bestille udlejningsbiler med chauffør, selv en tjenesteydelse på trafikområdet som omhandlet i artikel 58, stk. 1, TEUF og artikel 2, stk. 2, litra d), i direktiv 2006/123 (1), når denne virksomheds organisatoriske ydelser er tæt knyttet til befordringsydelsen, herunder når virksomheden

—

bestemmer prissætningen, afviklingen af betalingstransaktioner og befordringsvilkårene for kørselsordrer

og

| — | reklamerer for de køretøjer, som den formidler, under virksomhedens navn og med ensartede rabatkampagner? |
| --- | --- |

—

reklamerer for de køretøjer, som den formidler, under virksomhedens navn og med ensartede rabatkampagner?

Såfremt Domstolen besvarer det første spørgsmål benægtende:

| 2) | Kan det på grund af målet om at bevare konkurrence- og funktionsevnen for befordring med taxa ud fra hensynet til beskyttelsen af den offentlige orden i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 2006/123 under de aktuelle befordringsforhold være begrundet at forbyde en tjenesteydelse af den i sagen omhandlede karakter? |
| --- | --- |

2)

Kan det på grund af målet om at bevare konkurrence- og funktionsevnen for befordring med taxa ud fra hensynet til beskyttelsen af den offentlige orden i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 2006/123 under de aktuelle befordringsforhold være begrundet at forbyde en tjenesteydelse af den i sagen omhandlede karakter?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12.12.2006 om tjenesteydelser i det indre marked (EUT L 376, s. 36).

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/6 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/6

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 26. juni 2017 — Società Immobiliare Al Bosco Srl

(Sag C-379/17)

(2017/C 318/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Rekvirent: Società Immobiliare Al Bosco Srl

Præjudicielt spørgsmål

Er det foreneligt med artikel 38, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) også at anvende en frist, der er fastsat i fuldbyrdelsesstatens lovgivning, på grundlag af hvilken der efter en vis tid ikke længere må foretages fuldbyrdelse af et eksekutionsgrundlag, på et funktionelt sammenligneligt eksekutionsgrundlag, der er udstedt i en anden medlemsstat og er blevet anerkendt og erklæret for eksigibelt i fuldbyrdelsesstaten?

---

(1)  EFT 2001, L 12, s. 1.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/6 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/6

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 27. juni 2017 — Dooel Uvoz-Izvoz Skopje Link Logistik N&N mod Budapest Rendőrfőkapitánya

(Sag C-384/17)

(2017/C 318/10)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dooel Uvoz-Izvoz Skopje Link Logistik N&N

Sagsøgt: Budapest Rendőrfőkapitánya

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er kravet om forholdsmæssighed i artikel 9a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer (1), som Den Europæiske Unions Domstol har fortolket i dom af 22. marts 2017 i de forenede sager C-497/15 og C-498/15, Euro-Team (EU:C:2017:229), en bestemmelse i dette direktiv med direkte virkning? |
| --- | --- |

1)

Er kravet om forholdsmæssighed i artikel 9a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer (1), som Den Europæiske Unions Domstol har fortolket i dom af 22. marts 2017 i de forenede sager C-497/15 og C-498/15, Euro-Team (EU:C:2017:229), en bestemmelse i dette direktiv med direkte virkning?

| 2) | Såfremt kravet om forholdsmæssighed i artikel 9a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer, som Den Europæiske Unions Domstol har fortolket i dom af 22. marts 2017 i de forenede sager C-497/15 og C-498/15, Euro-Team (EU:C:2017:229), ikke er en bestemmelse i dette direktiv med direkte virkning: |
| --- | --- |

2)

Såfremt kravet om forholdsmæssighed i artikel 9a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer, som Den Europæiske Unions Domstol har fortolket i dom af 22. marts 2017 i de forenede sager C-497/15 og C-498/15, Euro-Team (EU:C:2017:229), ikke er en bestemmelse i dette direktiv med direkte virkning:

| 3) | Gør en fortolkning af national ret i overensstemmelse med EU-retten det da muligt og nødvendigt for de nationale retsinstanser og myndigheder, når der ikke på nationalt plan er gjort lovgivningsmæssige indgreb, at supplere den i den foreliggende sag omhandlede ungarske lovgivning med de materielle kriterier vedrørende kravet om forholdsmæssighed, som er fastsat i den dom, der er afsagt af Den Europæiske Unions Domstol den 22. marts 2017 i de forenede sager C-497/15 og C-498/15, Euro-Team (EU:C:2017:229)? |
| --- | --- |

3)

Gør en fortolkning af national ret i overensstemmelse med EU-retten det da muligt og nødvendigt for de nationale retsinstanser og myndigheder, når der ikke på nationalt plan er gjort lovgivningsmæssige indgreb, at supplere den i den foreliggende sag omhandlede ungarske lovgivning med de materielle kriterier vedrørende kravet om forholdsmæssighed, som er fastsat i den dom, der er afsagt af Den Europæiske Unions Domstol den 22. marts 2017 i de forenede sager C-497/15 og C-498/15, Euro-Team (EU:C:2017:229)?

---

(1)  EFT 1999, L 187, s. 42.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/7 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/7

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeitsgericht Verden (Tyskland) den 26. juni 2017 — Torsten Hein mod Albert Holzkamm GmbH & Co.

(Sag C-385/17)

(2017/C 318/11)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Arbeitsgericht Verden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Torsten Hein

Sagsøgt: Albert Holzkamm GmbH & Co.

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 31 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF (1) af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden fortolkes således, at de er til hinder for en national lovbestemt ordning, hvorefter det i kollektive overenskomster kan vedtages, at indtjeningsreduktioner, der indtræffer i beregningsperioden på grund af tvungen nedsat arbejdstid, har indflydelse på beregningen af feriepenge med den følge, at arbejdstageren for varigheden af den årlige mindsteferie på fire uger får mindre i feriepenge — henholdsvis en mindre feriegodtgørelse efter ansættelsens ophør — end han ville have fået, såfremt den gennemsnitlige indtjening, som han ville have haft i beregningsperioden uden sådanne reduktioner, var blevet lagt til grund for beregningen af feriepengene? I bekræftende fald: Hvilken procentsats af arbejdstagerens gennemsnitlige arbejdsindtjening uden reduktioner må en efter den nationale lovgivning tilladt overenskomstmæssig nedsættelse af feriepengene på grund af tvungen nedsat arbejdstid i beregningsperioden højst udgøre, for at det kan antages, at denne nationale ordning fortolkes i overensstemmelse med EU-retten? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 31 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF (1) af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden fortolkes således, at de er til hinder for en national lovbestemt ordning, hvorefter det i kollektive overenskomster kan vedtages, at indtjeningsreduktioner, der indtræffer i beregningsperioden på grund af tvungen nedsat arbejdstid, har indflydelse på beregningen af feriepenge med den følge, at arbejdstageren for varigheden af den årlige mindsteferie på fire uger får mindre i feriepenge — henholdsvis en mindre feriegodtgørelse efter ansættelsens ophør — end han ville have fået, såfremt den gennemsnitlige indtjening, som han ville have haft i beregningsperioden uden sådanne reduktioner, var blevet lagt til grund for beregningen af feriepengene? I bekræftende fald: Hvilken procentsats af arbejdstagerens gennemsnitlige arbejdsindtjening uden reduktioner må en efter den nationale lovgivning tilladt overenskomstmæssig nedsættelse af feriepengene på grund af tvungen nedsat arbejdstid i beregningsperioden højst udgøre, for at det kan antages, at denne nationale ordning fortolkes i overensstemmelse med EU-retten?

| 2) | Såfremt første spørgsmål besvares bekræftende: Er det efter det almindelige EU-retlige retssikkerhedsprincip og forbuddet mod tilbagevirkende kraft muligt, at den fortolkning, som Domstolen ved præjudiciel afgørelse i den foreliggende sag vil give af artikel 31 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, gives en tidsmæssigt begrænset virkning for alle berørte, fordi den øverste nationale domstol forinden har fastslået, at de nationale ved lov og overenskomst fastsatte bestemmelser ikke kan fortolkes i overensstemmelse med EU-retten? Såfremt Domstolen afviser dette, er det foreneligt med EU-retten, hvis de nationale retter på grundlag af national ret anerkender, at arbejdsgiverne som følge af, at de stolede på, at den øverste nationale domstols praksis fortsat ville være gældende, har en beskyttelsesværdig berettiget forventning til denne praksis, eller er det kun Den Europæiske Unions Domstol, der kan fastslå, at der foreligger en sådan beskyttelsesværdig berettiget forventning? |
| --- | --- |

2)

Såfremt første spørgsmål besvares bekræftende: Er det efter det almindelige EU-retlige retssikkerhedsprincip og forbuddet mod tilbagevirkende kraft muligt, at den fortolkning, som Domstolen ved præjudiciel afgørelse i den foreliggende sag vil give af artikel 31 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, gives en tidsmæssigt begrænset virkning for alle berørte, fordi den øverste nationale domstol forinden har fastslået, at de nationale ved lov og overenskomst fastsatte bestemmelser ikke kan fortolkes i overensstemmelse med EU-retten? Såfremt Domstolen afviser dette, er det foreneligt med EU-retten, hvis de nationale retter på grundlag af national ret anerkender, at arbejdsgiverne som følge af, at de stolede på, at den øverste nationale domstols praksis fortsat ville være gældende, har en beskyttelsesværdig berettiget forventning til denne praksis, eller er det kun Den Europæiske Unions Domstol, der kan fastslå, at der foreligger en sådan beskyttelsesværdig berettiget forventning?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4.11.2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT L 299, s. 9).

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/7 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/7

---

Sag anlagt den 30. juni 2017 — Europa-Kommissionen mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

(Sag C-391/17)

(2017/C 318/12)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved L. Flynn og A. Caeiros, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

Sagsøgerens påstande

| — | Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5 (efterfølgende artikel 10) i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (nu artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union) ved ikke at yde erstatning for det tab af egne indtægter, der burde have været beregnet og stillet til rådighed for Unionens budget i henhold til artikel 2, 6, 10, 11 og 17 i forordning 1552/1989 (1) (artikel 2, 6, 10, 12 og 13 i forordning 609/2014 (2)), hvis der ikke var blevet udstedt eksportcertifikater i strid med artikel 101, stk. 2, i afgørelse 91/482/EØF (3) for import af aluminium fra Anguilla i 1999-2000. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5 (efterfølgende artikel 10) i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (nu artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union) ved ikke at yde erstatning for det tab af egne indtægter, der burde have været beregnet og stillet til rådighed for Unionens budget i henhold til artikel 2, 6, 10, 11 og 17 i forordning 1552/1989 (1) (artikel 2, 6, 10, 12 og 13 i forordning 609/2014 (2)), hvis der ikke var blevet udstedt eksportcertifikater i strid med artikel 101, stk. 2, i afgørelse 91/482/EØF (3) for import af aluminium fra Anguilla i 1999-2000.

| — | Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

| 1) | I perioden fra marts 1999 til juni 2000 blev aluminium, med oprindelse i tredjelande og først blev importeret til Anguilla, efter reeksport fra Anguilla importeret til Italien. De anguillanske myndigheder havde tildelt de varer, der passerede Anguilla, et eksportforsendelsestillæg på 25 USD pr. kubikton (»transportstøtten«). Den af Anguilla tildelte »transportstøtte« for passerende varer, hvilken svarede til tilbagebetaling af toldudgifterne, ville medføre toldfrihed i tilfælde af reeksport fra Anguilla og import til EU. De anguillanske myndigheder anvendte fejlagtigt artikel 101, stk. 2, i afgørelse 91/482/EØF, da de udstedte eksportcertifikater, selv om betingelserne herfor ikke var opfyldt. Som følge af tilsidesættelsen af artikel 101, stk. 2, i afgørelse 91/482/EØF på grund af Anguillas fejlagtige udstedelse af eksportcertifikater blev Italien forhindret i at inddrive told i overensstemmelse med artikel 24 EF (nu artikel 29 TEUF). |
| --- | --- |

1)

I perioden fra marts 1999 til juni 2000 blev aluminium, med oprindelse i tredjelande og først blev importeret til Anguilla, efter reeksport fra Anguilla importeret til Italien. De anguillanske myndigheder havde tildelt de varer, der passerede Anguilla, et eksportforsendelsestillæg på 25 USD pr. kubikton (»transportstøtten«). Den af Anguilla tildelte »transportstøtte« for passerende varer, hvilken svarede til tilbagebetaling af toldudgifterne, ville medføre toldfrihed i tilfælde af reeksport fra Anguilla og import til EU. De anguillanske myndigheder anvendte fejlagtigt artikel 101, stk. 2, i afgørelse 91/482/EØF, da de udstedte eksportcertifikater, selv om betingelserne herfor ikke var opfyldt. Som følge af tilsidesættelsen af artikel 101, stk. 2, i afgørelse 91/482/EØF på grund af Anguillas fejlagtige udstedelse af eksportcertifikater blev Italien forhindret i at inddrive told i overensstemmelse med artikel 24 EF (nu artikel 29 TEUF).

| 2) | Det Forenede Kongerige er økonomisk ansvarlig for tabet af traditionelle egne indtægter forårsaget af eksportcertifikater, der er udstedt i strid med artikel 101, stk. 2, i afgørelse 91/482/EØF. Det Forenede Kongeriges myndigheder har ikke truffet alle nødvendige foranstaltninger til at beskytte Unionens økonomiske interesser og sikre, at afgørelse 91/482/EØF anvendes korrekt af Anguillas administration. Hver medlemsstat skal sikre, at dets oversøiske territorier anvender enhver retsakt, der gælder for dem, såsom afgørelse 91/842/EØF, korrekt, for effektivt at beskytte EU’s økonomiske interesser. |
| --- | --- |

2)

Det Forenede Kongerige er økonomisk ansvarlig for tabet af traditionelle egne indtægter forårsaget af eksportcertifikater, der er udstedt i strid med artikel 101, stk. 2, i afgørelse 91/482/EØF. Det Forenede Kongeriges myndigheder har ikke truffet alle nødvendige foranstaltninger til at beskytte Unionens økonomiske interesser og sikre, at afgørelse 91/482/EØF anvendes korrekt af Anguillas administration. Hver medlemsstat skal sikre, at dets oversøiske territorier anvender enhver retsakt, der gælder for dem, såsom afgørelse 91/842/EØF, korrekt, for effektivt at beskytte EU’s økonomiske interesser.

| 3) | Når en medlemsstats myndigheders handlinger eller undladelser medfører et tab af egne indtægter, skal Unionen godskrives et beløb svarende til de tabte egne indtægter. Det Forenede Kongerige skal derfor yde erstatning til Unionens budget for det samlede tab af egne indtægter og betale morarenter i henhold til artikel 11 i forordning nr. 1150/2000 (4). |
| --- | --- |

3)

Når en medlemsstats myndigheders handlinger eller undladelser medfører et tab af egne indtægter, skal Unionen godskrives et beløb svarende til de tabte egne indtægter. Det Forenede Kongerige skal derfor yde erstatning til Unionens budget for det samlede tab af egne indtægter og betale morarenter i henhold til artikel 11 i forordning nr. 1150/2000 (4).

---

(1)  Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1552/89 af 29.5.1989 om gennemførelse af afgørelse 88/376/EØF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter (EFT L 155, s. 1).

(2)  Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 609/2014 af 26.5.2014 om metoderne og proceduren for overdragelse af de traditionelle egne indtægter og egne indtægter fra moms og BNI og om foranstaltningerne for at opfylde likviditetskrav (omarbejdning) (EUT L 168, s. 39).

(3)  Rådets afgørelse af 25.7.1991 om de oversøiske landes og territoriers associering med Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (EFT L 263, s. 1).

(4)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22.5.2000 om gennemførelse af afgørelse 94/728/EF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter (EFT L 130, s. 1).

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/8 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/8

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gerechtshof Den Haag (Nederlandene) den 13. juli 2017 — Staat der Nederlanden mod Warner-Lambert Company LLC

(Sag C-423/17)

(2017/C 318/13)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof Den Haag

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staat der Nederlanden

Sagsøgt: Warner-Lambert Company LLC

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 11 i direktiv 2001/83 (1) eller nogen anden EU-retlig bestemmelse fortolkes således, at en meddelelse, hvormed den, der ansøger om eller som er indehaver af en markedsføringstilladelse til et generisk lægemiddel som omhandlet i artikel 10 i direktiv 2001/83, meddeler myndigheden, at de dele af produktresumeet for referencelægemidlet, som henviser til indikationer eller doseringsformer, der er beskyttet af tredjemands patent, ikke er anført i produktresumeet og på indlægssedlen, skal betragtes som en ansøgning om begrænsning af markedsføringstilladelsen med den virkning, at markedsføringstilladelsen ikke eller ikke længere gælder for de patenterede indikationer eller doseringsformer? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 11 i direktiv 2001/83 (1) eller nogen anden EU-retlig bestemmelse fortolkes således, at en meddelelse, hvormed den, der ansøger om eller som er indehaver af en markedsføringstilladelse til et generisk lægemiddel som omhandlet i artikel 10 i direktiv 2001/83, meddeler myndigheden, at de dele af produktresumeet for referencelægemidlet, som henviser til indikationer eller doseringsformer, der er beskyttet af tredjemands patent, ikke er anført i produktresumeet og på indlægssedlen, skal betragtes som en ansøgning om begrænsning af markedsføringstilladelsen med den virkning, at markedsføringstilladelsen ikke eller ikke længere gælder for de patenterede indikationer eller doseringsformer?

| 2) | Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, er artikel 11 og artikel 21, stk. 3, i direktiv 2001/83 eller nogen anden EU-retlig bestemmelse til hinder for, at den kompetente myndighed i forbindelse med en i henhold til artikel 6, jf. artikel 10, i direktiv 2001/83 meddelt tilladelse offentliggør produktresumeet og indlægssedlen inklusive de dele, der henviser til indikationer eller doseringsformer, der er beskyttet af tredjemands patent, såfremt ansøgeren om eller indehaveren af en markedsføringstilladelse har meddelt myndigheden, at de dele af produktresumeet for referencelægemidlet, der henviser til indikationer eller doseringsformer, der er beskyttet af tredjemands patent, ikke er anført i produktresumeet og på indlægssedlen? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, er artikel 11 og artikel 21, stk. 3, i direktiv 2001/83 eller nogen anden EU-retlig bestemmelse til hinder for, at den kompetente myndighed i forbindelse med en i henhold til artikel 6, jf. artikel 10, i direktiv 2001/83 meddelt tilladelse offentliggør produktresumeet og indlægssedlen inklusive de dele, der henviser til indikationer eller doseringsformer, der er beskyttet af tredjemands patent, såfremt ansøgeren om eller indehaveren af en markedsføringstilladelse har meddelt myndigheden, at de dele af produktresumeet for referencelægemidlet, der henviser til indikationer eller doseringsformer, der er beskyttet af tredjemands patent, ikke er anført i produktresumeet og på indlægssedlen?

| 3) | Har det betydning for besvarelsen af spørgsmål 2, at den kompetente myndighed kræver, at markedsføringstilladelsens indehaver på indlægssedlen, som skal være indeholdt i det pågældende lægemiddels pakning, skal optage en henvisning til myndighedens websted, hvor produktresumeet er offentliggjort inklusive de dele, der henviser til indikationer eller doseringsformer, der er beskyttet af tredjemands patent, når disse dele i henhold til artikel 11 i direktiv 2001/83 ikke er anført på indlægssedlen? |
| --- | --- |

3)

Har det betydning for besvarelsen af spørgsmål 2, at den kompetente myndighed kræver, at markedsføringstilladelsens indehaver på indlægssedlen, som skal være indeholdt i det pågældende lægemiddels pakning, skal optage en henvisning til myndighedens websted, hvor produktresumeet er offentliggjort inklusive de dele, der henviser til indikationer eller doseringsformer, der er beskyttet af tredjemands patent, når disse dele i henhold til artikel 11 i direktiv 2001/83 ikke er anført på indlægssedlen?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6.11.2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EFT 2001, L 311, s. 67).

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/9 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/9

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongerige) den 17. juli 2017 — Dermod Patrick O’Brien mod Ministry of Justice (tidligere the Department for Constitutional Affairs)

(Sag C-432/17)

(2017/C 318/14)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dermod Patrick O’Brien

Sagsøgt: Ministry of Justice (tidligere the Department for Constitutional Affairs)

Præjudicielt spørgsmål

Kræver direktiv 97/81 (1), og navnlig § 4 i den rammeaftale, der er knyttet som bilag hertil, vedrørende princippet om ikke-forskelsbehandling, at tjenesteperioder, der ligger forud for fristen for gennemførelse af direktivet, skal tages i betragtning ved beregningen af størrelsen af en deltidsansats alderspension, hvis de vil blive taget i betragtning ved beregningen af en sammenlignelig fuldtidsansats pension?

---

(1)  Rådets direktiv 97/81/EF af 15.12.1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af Unice, CEEP og EFS — Bilag: Rammeaftale om deltidsarbejde (EFT L 14, s. 9).

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/10 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/10

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 18. juli 2017 — Human Operator Zrt. mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

(Sag C-434/17)

(2017/C 318/15)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Human Operator Zrt.

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

Præjudicielt spørgsmål

Skal Rådets gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/2349 af 10. december 2015 (1) fortolkes således, at den er til hinder for den praksis, som Ungarn har fulgt, hvorefter den nationale lovbestemmelse, der i henhold til den tilladelse, der er givet ved denne gennemførelsesafgørelse, fastsætter en fravigelse fra artikel 193 i Rådets direktiv 2006/112, og som er trådt i kraft den 1. januar 2015, finder anvendelse fra denne dato, skønt gennemførelsesafgørelsen ikke indeholder nogen bestemmelse vedrørende tilbagevirkende kraft af dens virkninger eller anvendelse, og da Ungarn på den anden side har angivet denne dato som begyndelsestidspunkt for anvendelsen i sin ansøgning om tilladelse til en fravigende foranstaltning?

---

(1)  Rådets gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/2349 af 10.12.2015 om tilladelse til Ungarn til at anvende en foranstaltning, der fraviger artikel 193 i direktiv 2006/112/EF om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2015, L 330, s. 53).

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/10 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/10

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vredegerecht te Antwerpen (Belgien) den 24. juli 2017 — Woonhaven Antwerpen mod Khalid Berkani og Asmae Hajji

(Sag C-446/17)

(2017/C 318/16)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Vredegerecht te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Woonhaven Antwerpen

Sagsøgte: Khalid Berkani og Asmae Hajji

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal et socialt boligselskab, som er godkendt af den flamske regering, og som udlejer en social bolig til en forbruger til en husleje, som på den ene side afhænger af markedsværdien, som dette selskab selv fastsætter, og på den anden side af lejerens indkomst og familiestruktur, anses for en virksomhed i henhold til EU-retten? |
| --- | --- |

1)

Skal et socialt boligselskab, som er godkendt af den flamske regering, og som udlejer en social bolig til en forbruger til en husleje, som på den ene side afhænger af markedsværdien, som dette selskab selv fastsætter, og på den anden side af lejerens indkomst og familiestruktur, anses for en virksomhed i henhold til EU-retten?

| 2) | Er forholdet mellem et godkendt socialt boligselskab og en forbruger i forbindelse med sidstnævntes leje af en social bolig, navnlig artikel 11 i standardlejekontrakten, som indgår i dette forhold, en kontrakt som omhandlet i Rådets direktiv 93/13/EØF (1) af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler? |
| --- | --- |

2)

Er forholdet mellem et godkendt socialt boligselskab og en forbruger i forbindelse med sidstnævntes leje af en social bolig, navnlig artikel 11 i standardlejekontrakten, som indgår i dette forhold, en kontrakt som omhandlet i Rådets direktiv 93/13/EØF (1) af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler?

| 3) | Er en kontrakt eller et retsforhold, hvor et godkendt socialt boligselskab udlejer en social bolig til en forbruger, omfattet af anvendelsesområdet for Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, og er et sådant boligselskab, som udlejer en social bolig til en forbruger til en leje, som på den ene side afhænger af den markedsværdi, som selskabet selv har fastsat, og på den anden side af lejerens indkomst og familiestruktur, for så vidt angår den nævnte udlejning erhvervsdrivende i direktivets forstand? |
| --- | --- |

3)

Er en kontrakt eller et retsforhold, hvor et godkendt socialt boligselskab udlejer en social bolig til en forbruger, omfattet af anvendelsesområdet for Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, og er et sådant boligselskab, som udlejer en social bolig til en forbruger til en leje, som på den ene side afhænger af den markedsværdi, som selskabet selv har fastsat, og på den anden side af lejerens indkomst og familiestruktur, for så vidt angår den nævnte udlejning erhvervsdrivende i direktivets forstand?

---

(1)  EFT 1993, L 95, s. 29.

---

Retten

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/12 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/12

---

Sag anlagt den 30. maj 2017 — The GB Foods mod EUIPO — Yatecomeré (YATEKOMO)

(Sag T-336/17)

(2017/C 318/17)

Stævningen er affattet på spansk

Parter

Sagsøger: The GB Foods, SA (L’Hospitalet de Llobregat, Spanien) (ved advokaterne M. Buganza González og E. Torner Lasalle)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Yatecomeré SL (Ribadumia, Spanien)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: The GB Foods, SA

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »YATEKOMO« — EU-varemærke nr. 11 703 568

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 13. marts 2017 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1506/2016-5)

Påstande

| — | Nærværende sag anses for anlagt med henblik på prøvelse af afgørelse truffet den 13. marts 2017 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1506/2016-5), der gives medhold i sagen, og appelkammerets afgørelse annulleres, hvorefter varemærke nr. 11 703 568 »YATEKOMO« erklæres gyldigt for alle de varer i klasse 29 og 30, for hvilke det oprindeligt blev ansøgt. |
| --- | --- |

—

Nærværende sag anses for anlagt med henblik på prøvelse af afgørelse truffet den 13. marts 2017 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1506/2016-5), der gives medhold i sagen, og appelkammerets afgørelse annulleres, hvorefter varemærke nr. 11 703 568 »YATEKOMO« erklæres gyldigt for alle de varer i klasse 29 og 30, for hvilke det oprindeligt blev ansøgt.

| — | Det fastslås, at varemærket »YATEKOMO« har renommé. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at varemærket »YATEKOMO« har renommé.

| — | EUIPO tilpligtes at stille al den dokumentation, der er blevet fremlagt af sagsøgeren svarende til sagsakterne i sagen for EUIPO om ugyldighed af varemærket »YATEKOMO« til rådighed for Retten med henblik på en analyse af alle de i sagen fremlagte dokumenter. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at stille al den dokumentation, der er blevet fremlagt af sagsøgeren svarende til sagsakterne i sagen for EUIPO om ugyldighed af varemærket »YATEKOMO« til rådighed for Retten med henblik på en analyse af alle de i sagen fremlagte dokumenter.

| — | I henhold til artikel 134 i Rettens procesreglement tilpligtes EUIPO at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

I henhold til artikel 134 i Rettens procesreglement tilpligtes EUIPO at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Varemærket »YATEKOMO« tilsidesætter ikke artikel 8 i forordning nr. 207/2009. EU-ordmærket er ikke uforeneligt med det ældre spanske sammensatte varemærke »ya te comeré el vacío que te llena«. |
| --- | --- |

—

Varemærket »YATEKOMO« tilsidesætter ikke artikel 8 i forordning nr. 207/2009. EU-ordmærket er ikke uforeneligt med det ældre spanske sammensatte varemærke »ya te comeré el vacío que te llena«.

| — | Varemærke nr. 11 703 568 »YATEKOMO« har opnået et renommé. |
| --- | --- |

—

Varemærke nr. 11 703 568 »YATEKOMO« har opnået et renommé.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/13 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/13

---

Sag anlagt den 6. juni 2017 — Eco-Bat Technologies m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-361/17)

(2017/C 318/18)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Eco-Bat Technologies Ltd (Matlock, Det Forenede Kongerige), Berzelius Metall GmbH (Braubach, Tyskland) og Société Traitements Chimiques des Métaux (STCM) (Bazoches-les-Gallerandes, Frankrig) (ved M. Brealey, QC, og advokaterne I. Vandenborre og S. Dionnet)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

| — | Artikel 2, stk. 1, litra b), i Kommissionens afgørelse C(2017) 900 final, som ændret den 6. april 2017 ved afgørelse C(2017)2223 final af 6. april 2017, i sag AT.40018 — genvinding af bilbatterier, annulleres, den bøde, som er pålagt sagsøgeren, nedsættes, idet der tages hensyn til den repræsentative købsværdi under overtrædelsesperioden og den korrekte varighed af sagsøgerens deltagelse i overtrædelsen i Frankrig, og den forhøjelse på 10 %, som er foretaget i henhold til punkt 37 i retningslinjerne vedrørende bøder (1), annulleres. |
| --- | --- |

—

Artikel 2, stk. 1, litra b), i Kommissionens afgørelse C(2017) 900 final, som ændret den 6. april 2017 ved afgørelse C(2017)2223 final af 6. april 2017, i sag AT.40018 — genvinding af bilbatterier, annulleres, den bøde, som er pålagt sagsøgeren, nedsættes, idet der tages hensyn til den repræsentative købsværdi under overtrædelsesperioden og den korrekte varighed af sagsøgerens deltagelse i overtrædelsen i Frankrig, og den forhøjelse på 10 %, som er foretaget i henhold til punkt 37 i retningslinjerne vedrørende bøder (1), annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat syv anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik og sagsøgerens ret til forsvar ved at vurdere, at værdien af sagsøgerens erhvervelser skal anvendes som grundlag for bødeberegningen for første gang i den anfægtede afgørelse. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik og sagsøgerens ret til forsvar ved at vurdere, at værdien af sagsøgerens erhvervelser skal anvendes som grundlag for bødeberegningen for første gang i den anfægtede afgørelse.

| 2. | Andet anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet ved at anvende værdien af sagsøgerens erhvervelser i 2011 som reference i forbindelse med beregningen af bøden. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet ved at anvende værdien af sagsøgerens erhvervelser i 2011 som reference i forbindelse med beregningen af bøden.

| 3. | Tredje anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat princippet om personligt ansvar, ligebehandlingsprincippet, proportionalitetsprincippet og begrundelsespligten ved at undlade at tage hensyn til sagsøgerens mere begrænsede medvirken i kartellets i Frankrig. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat princippet om personligt ansvar, ligebehandlingsprincippet, proportionalitetsprincippet og begrundelsespligten ved at undlade at tage hensyn til sagsøgerens mere begrænsede medvirken i kartellets i Frankrig.

| 4. | Fjerde anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat begrundelsespligten, retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af berettigede forventninger ved at undlade at give en tilstrækkelig begrundelse for at anvende retningslinjernes punkt 37 og den nøjagtige bødeforhøjelse, der blev foretaget. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat begrundelsespligten, retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af berettigede forventninger ved at undlade at give en tilstrækkelig begrundelse for at anvende retningslinjernes punkt 37 og den nøjagtige bødeforhøjelse, der blev foretaget.

| 5. | Femte anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet ved at behandle købskarteller og salgskarteller forskelligt. |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet ved at behandle købskarteller og salgskarteller forskelligt.

| 6. | Sjette anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar ved at anvende en bødeforhøjelse i henhold til retningslinjernes punkt 37 uden at henvise hertil i klagepunktsmeddelelsen og ved at undlade at udstede en supplerende klagepunktmeddelelse samt afholde en ny høring. |
| --- | --- |

6.

Sjette anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar ved at anvende en bødeforhøjelse i henhold til retningslinjernes punkt 37 uden at henvise hertil i klagepunktsmeddelelsen og ved at undlade at udstede en supplerende klagepunktmeddelelse samt afholde en ny høring.

| 7. | Syvende anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik ved at undlade at meddele sin intention om at anvende retningslinjernes punkt 37 på et tidligere stadie af den administrative procedure. |
| --- | --- |

7.

Syvende anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik ved at undlade at meddele sin intention om at anvende retningslinjernes punkt 37 på et tidligere stadie af den administrative procedure.

---

(1)  Retningslinjerne for beregningen af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 (EUT 2006, C 210, s. 2).

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/14 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/14

---

Sag anlagt den 10. juli 2017 — Fruit of the Loom mod EUIPO — Takko (FRUIT)

(Sag T-424/17)

(2017/C 318/19)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Fruit of the Loom, Inc. (Bowling Green, Kentucky, De Forenede Stater) (ved S. Malynicz, QC og solicitor V. Marsland)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Takko Holding GmbH (Telgte, Tyskland)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Fruit of the Loom, Inc.

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »FRUIT« — EU-varemærke nr. 5 077 508

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 25. april 2017 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2119/2016-4)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO og Takko Holding GmbH tilpligtes at bære deres egne omkostninger og betale de af Fruit of the Loom, Inc. afholdte omkostninger. |
| --- | --- |

—

EUIPO og Takko Holding GmbH tilpligtes at bære deres egne omkostninger og betale de af Fruit of the Loom, Inc. afholdte omkostninger.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 207/2009

| — | Tilsidesættelse af artikel 65, stk. 6, i forordning nr. 207/2009. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 65, stk. 6, i forordning nr. 207/2009.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/14 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/14

---

Sag anlagt den 12. juli 2017 — younique mod EUIPO — Jafer Enterprises R&D (younique products)

(Sag T-434/17)

(2017/C 318/20)

Stævningen er affattet på spansk

Parter

Sagsøger: younique LLC (Utah, De Forenede Stater) (ved M. Edenborough, QC)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Jafer Enterprises R&D, SLU (Granollers, Spanien)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: younique LLC

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »younique products« — registreringsansøgning nr. 1 191 504

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 25. april 2017 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1564/2016-2)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren de sagsomkostninger, som denne har afholdt i nærværende sag og i sagen for appelkammeret, eller såfremt den anden part i den anfægtede afgørelse beslutter at intervenere i sagen, pålægges sagsøgte og den anden part i den anfægtede afgørelse et solidarisk ansvar for betalingen af de af sagsøgeren afholdte omkostninger i nærværende sag, samt de sagsomkostninger, som denne har afholdt for appelkammeret. |
| --- | --- |

—

Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren de sagsomkostninger, som denne har afholdt i nærværende sag og i sagen for appelkammeret, eller såfremt den anden part i den anfægtede afgørelse beslutter at intervenere i sagen, pålægges sagsøgte og den anden part i den anfægtede afgørelse et solidarisk ansvar for betalingen af de af sagsøgeren afholdte omkostninger i nærværende sag, samt de sagsomkostninger, som denne har afholdt for appelkammeret.

Anbringende

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, henset til, at appelkammeret vurderede den relevante forbrugers opmærksomhedsniveau og ligheden mellem de relevante varemærker fejlagtigt. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, henset til, at appelkammeret vurderede den relevante forbrugers opmærksomhedsniveau og ligheden mellem de relevante varemærker fejlagtigt.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/15 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/15

---

Sag anlagt den 20. juli 2017 — Verband der Deutschen Biokraftindustrie mod Kommissionen

(Sag T-451/17)

(2017/C 318/21)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Verband der Deutschen Biokraftindustrie e.V. (Berlin, Tyskland) (ved advokaterne R. Stein, P. Friton og H.-J. Prieß)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens meddelelse med registernummer BK/abd/ener.c.1(2017)2122195 annulleres, for så vidt som der på side 5 foreskrives en anvendelse af en emissionsværdi på 99,57 g CO2-ækv. pr. MJ methanol til beregningen af drivhusgasemissioner fra biodiesel. |
| --- | --- |

—

Kommissionens meddelelse med registernummer BK/abd/ener.c.1(2017)2122195 annulleres, for så vidt som der på side 5 foreskrives en anvendelse af en emissionsværdi på 99,57 g CO2-ækv. pr. MJ methanol til beregningen af drivhusgasemissioner fra biodiesel.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.

| 1. | Første anbringende om tilsidesættelse af direktiv 2009/28/EF (1) som følge af afvigelsen fra den fastsatte beregningsmetode






  — | Sagsøgeren har gjort gældende, at det følger af artikel 19, stk. 1, litra b), i direktiv 2009/28/EF, at metoden i dette direktivs bilag V, del C, skal anvendes, når der med henblik på beregningen af en emissionsværdi skal anvendes faktiske værdier. I henhold til bilag V, del C, punkt 13, i direktiv 2009/28/EF sættes emissionerne fra selve anvendelsen af brændstoffet, eu, til nul for biobrændstoffer og flydende biobrændsler. Den anfægtede meddelelse pålægger inden for en frist de frivillige certificeringsordninger at anvende en beregning, der afviger fra bilag V, del C, punkt 13, i direktiv 2009/28/EF, hvilken beregning også omfatter netop emissionerne fra brændstofforbrug. |
| --- | --- | --- |

1.

Første anbringende om tilsidesættelse af direktiv 2009/28/EF (1) som følge af afvigelsen fra den fastsatte beregningsmetode

—

Sagsøgeren har gjort gældende, at det følger af artikel 19, stk. 1, litra b), i direktiv 2009/28/EF, at metoden i dette direktivs bilag V, del C, skal anvendes, når der med henblik på beregningen af en emissionsværdi skal anvendes faktiske værdier. I henhold til bilag V, del C, punkt 13, i direktiv 2009/28/EF sættes emissionerne fra selve anvendelsen af brændstoffet, eu, til nul for biobrændstoffer og flydende biobrændsler. Den anfægtede meddelelse pålægger inden for en frist de frivillige certificeringsordninger at anvende en beregning, der afviger fra bilag V, del C, punkt 13, i direktiv 2009/28/EF, hvilken beregning også omfatter netop emissionerne fra brændstofforbrug.

| — | Afvigelsen fra bilag V, del C, punkt 13, i direktiv 2009/28/EF tilsidesætter de proceduremæssige krav i det nævnte direktiv. En tilpasning af metoden i bilag V til direktivet kræver i henhold til direktivets artikel 19, stk. 7, andet punktum, altid, at proceduren i direktivets artikel 25, stk. 4, overholdes. Denne bestemmelse henviser igen til artikel 5a, stk. 1-4, og artikel 7 i afgørelse 1999/468/EF (2), sammenholdt med denne afgørelses artikel 8, hvorefter der skal indkaldes et forskriftsudvalg, og Europa-Parlamentet og Det Europæiske Råd skal foretage en kontrol. Der skulle ikke have været valgt en formløs kortfristet meddelelse. |
| --- | --- |

—

Afvigelsen fra bilag V, del C, punkt 13, i direktiv 2009/28/EF tilsidesætter de proceduremæssige krav i det nævnte direktiv. En tilpasning af metoden i bilag V til direktivet kræver i henhold til direktivets artikel 19, stk. 7, andet punktum, altid, at proceduren i direktivets artikel 25, stk. 4, overholdes. Denne bestemmelse henviser igen til artikel 5a, stk. 1-4, og artikel 7 i afgørelse 1999/468/EF (2), sammenholdt med denne afgørelses artikel 8, hvorefter der skal indkaldes et forskriftsudvalg, og Europa-Parlamentet og Det Europæiske Råd skal foretage en kontrol. Der skulle ikke have været valgt en formløs kortfristet meddelelse.

| 2. | Andet anbringende om tilsidesættelse af de EU-retlige principper om proportionalitet, retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning som følge af, at der blev fastsat en urimelig kort overgangsperiode for certificeringsordningerne til at implementere den direktivstridige beregningsmetode til den 1. september 2017.






  — | Beskyttelsen af den berettigede forventning er ikke sikret, eftersom procedure- og gennemførelsesfristerne var urimeligt korte. |
| --- | --- | --- |

2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af de EU-retlige principper om proportionalitet, retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning som følge af, at der blev fastsat en urimelig kort overgangsperiode for certificeringsordningerne til at implementere den direktivstridige beregningsmetode til den 1. september 2017.

—

Beskyttelsen af den berettigede forventning er ikke sikret, eftersom procedure- og gennemførelsesfristerne var urimeligt korte.

| — | Der foreligger en tilsidesættelse af princippet om retssikkerhed som følge af de urimelige gennemførelsesproblemer. |
| --- | --- |

—

Der foreligger en tilsidesættelse af princippet om retssikkerhed som følge af de urimelige gennemførelsesproblemer.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF af 23.4.2009 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og om ændring og senere ophævelse af direktiv 2001/77/EF og 2003/30/EF (EUT 2009, L 140, s. 16).

(2)  1999/468/EF: Rådets afgørelse af 28.6.1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (EFT 1999, L 184, s. 23).

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/16 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/16

---

Sag anlagt den 27. juli 2017 — Printeos m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-466/17)

(2017/C 318/22)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøgere: Printeos, SA (Alcalá de Henares, Spanien), Printeos Cartera Industrial, SL (Alcalá de Henares), Tompla Scandinavia AB (Stockholm, Sverige), Tompla France (Fleury Mérogis, Frankrig) og Tompla Druckerzeugnisse Vertriebs GmbH (Leonberg, Tyskland) (ved advokaterne H. Brokelmann og P. Martínez-Lage Sobredo)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

| — | Kommissionens afgørelse C(2017) 4112 final af 16. juni 2017 om ændring af Kommissionens afgørelse K(2014) 9295 endelig af 10. december 2014 vedrørende en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 (AT.39780 — Kuverter) annulleres. |
| --- | --- |

—

Kommissionens afgørelse C(2017) 4112 final af 16. juni 2017 om ændring af Kommissionens afgørelse K(2014) 9295 endelig af 10. december 2014 vedrørende en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 (AT.39780 — Kuverter) annulleres.

| — | Subsidiært nedsættes i medfør af Rettens fulde prøvelsesret den bøde, der er pålagt i artikel 1 i den anfægtede afgørelse, ved (i) nedsættelse af bødens grundbeløb med 95,3671 % i henhold til punkt 37 i retningslinjerne for bøder og (ii) desuden ved nedsættelse af bøden med mindst 33 %, efter at denne er blevet nedsat som belønning for samarbejde og forlig. |
| --- | --- |

—

Subsidiært nedsættes i medfør af Rettens fulde prøvelsesret den bøde, der er pålagt i artikel 1 i den anfægtede afgørelse, ved (i) nedsættelse af bødens grundbeløb med 95,3671 % i henhold til punkt 37 i retningslinjerne for bøder og (ii) desuden ved nedsættelse af bøden med mindst 33 %, efter at denne er blevet nedsat som belønning for samarbejde og forlig.

| — | Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ved dom af 13. december 2016 (T-95/15, Printeos mod Kommissionen) annullerede Retten artikel 2, stk. 1, litra e), i Kommissionens afgørelse K(2014) 9295 endelig af 10. december 2014 i sagen AT.39780, som pålagde sagsøgerne en bøde på 4 729 000 EUR.

Den anfægtede afgørelse giver yderligere oplysninger om den metode, som Kommissionen anvendte, og de faktiske omstændigheder, som den lagde til grund, da den fastsatte og tilpassede bødernes grundbeløb i afgørelsen af 2014 og pålagde en bøde på samme beløb som den, der blev pålagt i henhold til afgørelsen af 2014.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tre anbringender.

| 1. | Det første anbringende er baseret på en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, princippet om berettiget forventning og princippet om non bis in idem.






  — | Det anføres i den forbindelse, at den anfægtede afgørelse ændrer afgørelsen af 2014, til trods for at den var endelig, bortset fra dens artikel 2, stk. 1, litra e), der blev annulleret af Retten, og den samme bøde, der allerede blev pålagt ved afgørelsen af 2014 og annulleret af Retten, pålægges på ny. |
| --- | --- | --- |

1.

Det første anbringende er baseret på en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, princippet om berettiget forventning og princippet om non bis in idem.

—

Det anføres i den forbindelse, at den anfægtede afgørelse ændrer afgørelsen af 2014, til trods for at den var endelig, bortset fra dens artikel 2, stk. 1, litra e), der blev annulleret af Retten, og den samme bøde, der allerede blev pålagt ved afgørelsen af 2014 og annulleret af Retten, pålægges på ny.

| 2. | Det andet anbringende er baseret på en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet ved fastsættelsen af bødens størrelse.






  — | Det anføres i den forbindelse, at den anfægtede afgørelse anvender særlige tilpasninger af bødernes grundbeløb i henhold til punkt 37 i retningslinjerne for bøder, der medfører en forskelsbehandling af sagsøgerne. |
| --- | --- | --- |

2.

Det andet anbringende er baseret på en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet ved fastsættelsen af bødens størrelse.

—

Det anføres i den forbindelse, at den anfægtede afgørelse anvender særlige tilpasninger af bødernes grundbeløb i henhold til punkt 37 i retningslinjerne for bøder, der medfører en forskelsbehandling af sagsøgerne.

| 3. | Det tredje anbringende er baseret på en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling ved fastsættelsen af bødens størrelse.






  — | Det anføres i den forbindelse, at den anfægtede afgørelse ikke tager hensyn til den bøde, som den spanske konkurrencemyndighed allerede pålagde den 25. marts 2013 for konkurrencebegrænsende praksis i sektoren for papirkonvolutter, og heller ikke til den omstændighed, at sagsøgerne er de eneste virksomheder blandt dem, som Kommissionen har straffet, der også er blevet straffet af en national konkurrencemyndighed. |
| --- | --- | --- |

3.

Det tredje anbringende er baseret på en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling ved fastsættelsen af bødens størrelse.

—

Det anføres i den forbindelse, at den anfægtede afgørelse ikke tager hensyn til den bøde, som den spanske konkurrencemyndighed allerede pålagde den 25. marts 2013 for konkurrencebegrænsende praksis i sektoren for papirkonvolutter, og heller ikke til den omstændighed, at sagsøgerne er de eneste virksomheder blandt dem, som Kommissionen har straffet, der også er blevet straffet af en national konkurrencemyndighed.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/17 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/17

---

Sag anlagt den 2. august 2017 — Rogesa mod Kommissionen

(Sag T-475/17)

(2017/C 318/23)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH (Dillingen, Tyskland) (ved advokaterne S. Altenschmidt og A. Sitzer)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens afgørelse af 20. juni 2017, subsidiært af 11. juli 2017, hvormed der blev givet afslag på sagsøgerens genfremsatte begæring af 29. maj 2017 (sagsnr. GESTDEM nr. 2017/1788) annulleres. |
| --- | --- |

—

Kommissionens afgørelse af 20. juni 2017, subsidiært af 11. juli 2017, hvormed der blev givet afslag på sagsøgerens genfremsatte begæring af 29. maj 2017 (sagsnr. GESTDEM nr. 2017/1788) annulleres.

| — | Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.

| 1. | Første anbringende om at betingelserne for retten til aktindsigt i dokumenterne var opfyldt.






  — | Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter artikel 3, første punktum, i forordning nr. 1367/2006 (1), sammenholdt med artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1049/2001 (2), da sagsøgeren har ret til aktindsigt i de dokumenter, der er blevet anmodet om. |
| --- | --- | --- |

1.

Første anbringende om at betingelserne for retten til aktindsigt i dokumenterne var opfyldt.

—

Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter artikel 3, første punktum, i forordning nr. 1367/2006 (1), sammenholdt med artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1049/2001 (2), da sagsøgeren har ret til aktindsigt i de dokumenter, der er blevet anmodet om.

| 2. | Andet anbringende om at der ikke forelå nogen udelukkelsesgrunde i henhold til artikel 4 i forordning (EF) nr. 1049/2001.






  — | Sagsøgeren har gjort gældende, at de dokumenter, der er blevet anmodet om, ikke indeholder forretningsfølsomme oplysninger som omhandlet i artikel 4, stk. 2, første led, i forordning (EF) nr. 1049/2001, og at der under alle omstændigheder er en mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelsen af dokumenterne. |
| --- | --- | --- |

2.

Andet anbringende om at der ikke forelå nogen udelukkelsesgrunde i henhold til artikel 4 i forordning (EF) nr. 1049/2001.

—

Sagsøgeren har gjort gældende, at de dokumenter, der er blevet anmodet om, ikke indeholder forretningsfølsomme oplysninger som omhandlet i artikel 4, stk. 2, første led, i forordning (EF) nr. 1049/2001, og at der under alle omstændigheder er en mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelsen af dokumenterne.

| — | Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at begrundelsen for afslag i henhold til artikel 4, stk. 2, andet led, i forordning (EF) nr. 1049/2001, hvorefter der kan gives afslag på aktindsigt i et dokument, hvis udbredelse ville være til skade for beskyttelsen af retslige procedurer og juridisk rådgivning, heller ikke finder anvendelse, da den ved Domstolen verserende sag C-80/16 (ArcelorMittal Atlantique og Lorraine) næsten er afsluttet ved dommen af 26. juli 2017. |
| --- | --- |

—

Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at begrundelsen for afslag i henhold til artikel 4, stk. 2, andet led, i forordning (EF) nr. 1049/2001, hvorefter der kan gives afslag på aktindsigt i et dokument, hvis udbredelse ville være til skade for beskyttelsen af retslige procedurer og juridisk rådgivning, heller ikke finder anvendelse, da den ved Domstolen verserende sag C-80/16 (ArcelorMittal Atlantique og Lorraine) næsten er afsluttet ved dommen af 26. juli 2017.

| — | Sagsøgeren har også gjort gældende, at Kommissionen i hvert fald burde have givet delvis aktindsigt, i påkommende tilfælde med udeladelse af oplysninger, der skulle hemmeligholdes. Kommissionens afgørelse er dermed også i strid med artikel 4, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1049/2001 og med proportionalitetsprincippet, jf. artikel 5, stk. 4, TEU. |
| --- | --- |

—

Sagsøgeren har også gjort gældende, at Kommissionen i hvert fald burde have givet delvis aktindsigt, i påkommende tilfælde med udeladelse af oplysninger, der skulle hemmeligholdes. Kommissionens afgørelse er dermed også i strid med artikel 4, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1049/2001 og med proportionalitetsprincippet, jf. artikel 5, stk. 4, TEU.

| 3. | Tredje anbringende om proceduremæssige fejl begået af Kommissionen






  — | Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 8 i forordning (EF) nr. 1049/2001. På trods af at fristen er blevet forlænget to gange — senest på ubestemt tid — er der indtil sagens anlæggelse ikke blevet truffet nogen afgørelse vedrørende sagsøgerens genfremsatte begæring, der blev fremsat allerede den 29. maj 2017. Artikel 8 i forordning (EF) nr. 1049/2001 fastsætter alene mulighed for at forlænge fristen med 15 arbejdsdage én gang, og ikke på ubestemt tid. |
| --- | --- | --- |

3.

Tredje anbringende om proceduremæssige fejl begået af Kommissionen

—

Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 8 i forordning (EF) nr. 1049/2001. På trods af at fristen er blevet forlænget to gange — senest på ubestemt tid — er der indtil sagens anlæggelse ikke blevet truffet nogen afgørelse vedrørende sagsøgerens genfremsatte begæring, der blev fremsat allerede den 29. maj 2017. Artikel 8 i forordning (EF) nr. 1049/2001 fastsætter alene mulighed for at forlænge fristen med 15 arbejdsdage én gang, og ikke på ubestemt tid.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1367/2006 af 6.9.2006 om anvendelse af Århus-konventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Fællesskabets institutioner og organer (EUT L 264, s. 13).

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/18 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/18

---

Sag anlagt den 2. august 2017 — Mutualidad General de la Abogacía, Mutualidad de Previsión Social a prima fija og Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos, Mutualidad de Previsión Social a prima fija mod SRB

(Sag T-478/17)

(2017/C 318/24)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøgere: La Mutualidad General de la Abogacía, Mutualidad de Previsión Social a prima fija (Madrid, Spanien) og Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos, Mutualidad de Previsión Social a prima fija (Madrid) (ved advokaterne R. Pelayo Jiménez og A. Muñoz Aranguren)

Sagsøgt: Den Fælles Afviklingsinstans

Sagsøgernes påstande

| — | Den Fælles Afviklingsinstans’ afgørelse (SRB/EES/2017/08) truffet den 7. juni 2017 annulleres. |
| --- | --- |

—

Den Fælles Afviklingsinstans’ afgørelse (SRB/EES/2017/08) truffet den 7. juni 2017 annulleres.

| — | Den Fælles Afviklingsinstans tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Den Fælles Afviklingsinstans tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den i nærværende sag anfægtede afgørelse har fastsat en afviklingsprocedure for Banco Popular Español.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat ti anbringender:

| 1. | Det første anbringende er baseret på manglende begrundelse i den anfægtede afgørelse og dermed tilsidesættelse af retten til god forvaltningsskik og adgangen til effektive retsmidler (artikel 41, stk. 2, litra b) og c), og artikel 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder). |
| --- | --- |

1.

Det første anbringende er baseret på manglende begrundelse i den anfægtede afgørelse og dermed tilsidesættelse af retten til god forvaltningsskik og adgangen til effektive retsmidler (artikel 41, stk. 2, litra b) og c), og artikel 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder).

| 2. | Det andet anbringende er baseret på en krænkelse af retten til forsvar (chartrets artikel 41, stk. 2, litra a).






  — | Det anføres med hensyn hertil, at den afviklingsprocedure, der reguleres i artikel 18, artikel 24, stk. 2, litra a), og artikel 27 i forordning (EU) nr. 806/2014 (1) er i strid med retten til forsvar, for så vidt som den ikke på nogen måde tillader dem, der er berørt af den nævnte afvikling, at intervenere i proceduren. Samme ulovlighed gør sig ifølge sagsøgerne gældende for så vidt angår artikel 32, 38 og 43 i direktiv 2014/59/EU (2), idet de ikke fastsætter, at de berørte skal høres. |
| --- | --- | --- |

2.

Det andet anbringende er baseret på en krænkelse af retten til forsvar (chartrets artikel 41, stk. 2, litra a).

—

Det anføres med hensyn hertil, at den afviklingsprocedure, der reguleres i artikel 18, artikel 24, stk. 2, litra a), og artikel 27 i forordning (EU) nr. 806/2014 (1) er i strid med retten til forsvar, for så vidt som den ikke på nogen måde tillader dem, der er berørt af den nævnte afvikling, at intervenere i proceduren. Samme ulovlighed gør sig ifølge sagsøgerne gældende for så vidt angår artikel 32, 38 og 43 i direktiv 2014/59/EU (2), idet de ikke fastsætter, at de berørte skal høres.

| 3. | Det tredje anbringende er baseret på tilsidesættelse af ejendomsretten (chartrets artikel 17, stk. 1) og friheden til at oprette og drive egen virksomhed (chartrets artikel 16).






  — | Det anføres herved, at artikel 21, 22, 24 og 27 i forordning nr. 806/2014, samt artikel 38 og 63 i direktiv (EU) 2014/59 tilsidesætter ejendomsretten og friheden til at oprette og drive egen virksomhed, for så vidt som de tillader salg af et finansieringsinstituts aktier uden at behandle indsigelser eller indhente aktionærernes godkendelse, og de giver afviklingsmyndighederne kompetence til at nedsætte kapitalen til nul og dermed annullation af aktierne uden høring af eller godkendelse fra aktionærerne eller selskabets kompetente organer. |
| --- | --- | --- |

3.

Det tredje anbringende er baseret på tilsidesættelse af ejendomsretten (chartrets artikel 17, stk. 1) og friheden til at oprette og drive egen virksomhed (chartrets artikel 16).

—

Det anføres herved, at artikel 21, 22, 24 og 27 i forordning nr. 806/2014, samt artikel 38 og 63 i direktiv (EU) 2014/59 tilsidesætter ejendomsretten og friheden til at oprette og drive egen virksomhed, for så vidt som de tillader salg af et finansieringsinstituts aktier uden at behandle indsigelser eller indhente aktionærernes godkendelse, og de giver afviklingsmyndighederne kompetence til at nedsætte kapitalen til nul og dermed annullation af aktierne uden høring af eller godkendelse fra aktionærerne eller selskabets kompetente organer.

| 4. | Det fjerde anbringende er baseret på tilsidesættelse af adgangen til effektive retsmidler som anerkendt i chartrets artikel 47 og i artikel 6 i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, idet princippet om processuel ligestilling og dermed retten til en retfærdig rettergang er blevet krænket. |
| --- | --- |

4.

Det fjerde anbringende er baseret på tilsidesættelse af adgangen til effektive retsmidler som anerkendt i chartrets artikel 47 og i artikel 6 i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, idet princippet om processuel ligestilling og dermed retten til en retfærdig rettergang er blevet krænket.

| 5. | Det femte søgsmålsanbringende er baseret på tilsidesættelse af artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 806/2014 og artikel 32 i direktiv 2014/59, idet Den Fælles Afviklingsinstans har begået en åbenbar fejl i forbindelse med vurderingen af de faktiske omstændigheder, henset til, at betingelserne i de nævnte bestemmelser med henblik på vedtagelsen af en afviklingsordning ikke var opfyldt. |
| --- | --- |

5.

Det femte søgsmålsanbringende er baseret på tilsidesættelse af artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 806/2014 og artikel 32 i direktiv 2014/59, idet Den Fælles Afviklingsinstans har begået en åbenbar fejl i forbindelse med vurderingen af de faktiske omstændigheder, henset til, at betingelserne i de nævnte bestemmelser med henblik på vedtagelsen af en afviklingsordning ikke var opfyldt.

| 6. | Det sjette søgsmålsanbringende er baseret på tilsidesættelse af princippet om forsigtighed i forbindelse med bankvirksomhed (forsigtighedsprincippet), idet der eksisterer alternative foranstaltninger til dem, der er anført i den anfægtede afgørelse, herunder tidlig indgriben, der var til hinder for vedtagelsen af afviklingsordningen. |
| --- | --- |

6.

Det sjette søgsmålsanbringende er baseret på tilsidesættelse af princippet om forsigtighed i forbindelse med bankvirksomhed (forsigtighedsprincippet), idet der eksisterer alternative foranstaltninger til dem, der er anført i den anfægtede afgørelse, herunder tidlig indgriben, der var til hinder for vedtagelsen af afviklingsordningen.

| 7. | Det syvende søgsmålsanbringende er baseret på tilsidesættelse af princippet om berettiget forventning. |
| --- | --- |

7.

Det syvende søgsmålsanbringende er baseret på tilsidesættelse af princippet om berettiget forventning.

| 8. | Det ottende søgsmålsanbringende er baseret på tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet i forhold til ejendomsretten. |
| --- | --- |

8.

Det ottende søgsmålsanbringende er baseret på tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet i forhold til ejendomsretten.

| 9. | Det niende søgsmålsanbringende er baseret på tilsidesættelse af artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 806/2014, idet den uafhængige sagkyndiges vurdering ikke kan anses for at være »rimelig, forsigtig og realistisk«. |
| --- | --- |

9.

Det niende søgsmålsanbringende er baseret på tilsidesættelse af artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 806/2014, idet den uafhængige sagkyndiges vurdering ikke kan anses for at være »rimelig, forsigtig og realistisk«.

| 10. | Det tiende anbringende er baseret på, at sagsøgte har tilsidesat artikel 24 i forordning (EU) nr. 806/2004 og artikel 39, stk. 2, litra a), b), d) og f), i direktiv (EU) 2014/59, idet reglerne for det virksomhedssalgsværktøj, der blev fastsat i det udvidede eksekutivmøde den 3. juni 2017, ikke er gennemsigtige, idet den mulige køber (El banco de Santander) blev stillet gunstigere, fordi salgsprisen ikke blev maksimeret. |
| --- | --- |

10.

Det tiende anbringende er baseret på, at sagsøgte har tilsidesat artikel 24 i forordning (EU) nr. 806/2004 og artikel 39, stk. 2, litra a), b), d) og f), i direktiv (EU) 2014/59, idet reglerne for det virksomhedssalgsværktøj, der blev fastsat i det udvidede eksekutivmøde den 3. juni 2017, ikke er gennemsigtige, idet den mulige køber (El banco de Santander) blev stillet gunstigere, fordi salgsprisen ikke blev maksimeret.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15.7.2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT 2014, L 225, s. 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15.5.2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber (EUT 2014, L 173, s. 190).

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/19 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/19

---

Sag anlagt den 2. august 2017 — Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno y SFL mod SRB

(Sag T-481/17)

(2017/C 318/25)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøgere: Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno (Madrid, Spanien) og SFL — Stiftung für Forschung und Lehre (Zürich, Schweiz) (ved advokaterne R. Pelayo Jiménez og A. Muñoz Aranguren)

Sagsøgt: Den Fælles Afviklingsinstans (SRB)

Sagsøgernes påstande

| — | Afgørelsen vedtaget den 7. juni 2017 af Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) (SRB/EES/2017/08) annulleres. |
| --- | --- |

—

Afgørelsen vedtaget den 7. juni 2017 af Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) (SRB/EES/2017/08) annulleres.

| — | Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
| --- | --- |

—

Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er dem, der er blevet påberåbt i sag T-478/17, Mutualidad de la Abogacía y Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos mod SRB.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/20 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/20

---

Sag anlagt den 2. august 2017 — Foodterapia mod EUIPO — Cloetta Italia (DIETOX)

(Sag T-486/17)

(2017/C 318/26)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Foodterapia, SL (Barcelona, Spanien) (ved advokaterne J. Erdozain López og J. Galán López)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Cloetta Italia Srl (Cremona, Italien)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Foodterapia, SL

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »DIETOX« — registreringsansøgning nr. 13 072 798

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 12. maj 2017 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1611/2016-5)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/20 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/20

---

Sag anlagt den 31. juli 2017 — Fleig mod EEAS

(Sag T-492/17)

(2017/C 318/27)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Stephan Fleig (Berlin, Tyskland) (ved advokat H. Tettenborn)

Sagsøgt: Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EEAS)

Sagsøgerens påstande

| — | Annullation af afgørelsen af 19. september 2016, hvorved direktøren for direktoratet for »Menneskelige Ressourcer« i Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EEAS), i hans egenskab af ansættelsesmyndighed, besluttede at bringe sagsøgerens tidsubegrænsede ansættelseskontrakt til ophør med virkning fra den 19. september 2017 (i den version af afgørelsen, som senest blev modtaget ved afslaget på sagsøgerens klage af 19. april 2017). |
| --- | --- |

—

Annullation af afgørelsen af 19. september 2016, hvorved direktøren for direktoratet for »Menneskelige Ressourcer« i Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EEAS), i hans egenskab af ansættelsesmyndighed, besluttede at bringe sagsøgerens tidsubegrænsede ansættelseskontrakt til ophør med virkning fra den 19. september 2017 (i den version af afgørelsen, som senest blev modtaget ved afslaget på sagsøgerens klage af 19. april 2017).

| — | EEAS tilpligtes at betale sagsøgeren et rimeligt beløb, som fastsættes af Retten, i erstatning for det lidte ikke-økonomiske tab. |
| --- | --- |

—

EEAS tilpligtes at betale sagsøgeren et rimeligt beløb, som fastsættes af Retten, i erstatning for det lidte ikke-økonomiske tab.

| — | EEAS tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger. |
| --- | --- |

—

EEAS tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.

| 1. | Første anbringende: Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EEAS) har anlagt et åbenbart urigtigt skøn. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende: Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EEAS) har anlagt et åbenbart urigtigt skøn.

| 2. | Andet anbringende: EEAS har tilsidesat omsorgspligten, princippet om god forvaltning (artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder), proportionalitetsprincippet og retten til beskyttelse i tilfælde af ubegrundet opsigelse (artikel 30 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder). |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende: EEAS har tilsidesat omsorgspligten, princippet om god forvaltning (artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder), proportionalitetsprincippet og retten til beskyttelse i tilfælde af ubegrundet opsigelse (artikel 30 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder).

| 3. | Tredje anbringende: tilsidesættelse af retten til at blive hørt i henhold til artikel 41, stk. 1, og stk. 2, litra a), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende: tilsidesættelse af retten til at blive hørt i henhold til artikel 41, stk. 1, og stk. 2, litra a), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/21 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/21

---

Sag anlagt den 3. august 2017 — Stancu mod ERCEA

(Sag T-493/17)

(2017/C 318/28)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Magdalena Catalina Stancu (Bukarest, Rumænien) (ved advokat F. Elia)

Sagsøgt: Forvaltningsorganet for Det Europæiske Forskningsråd (ERCEA)

Sagsøgerens påstande

| — | A) Det fastslås, at den for sagsøgeren bebyrdende retsakt, som består i den mundtlige opsigelse af sagsøgeren den 10. januar 2017, er ugyldig/ulovlig, og at ansættelsesforholdet øjeblikkeligt skal genoprettes, og sagsøgte tilpligtes at udbetale den i mellemtiden optjente løn. |
| --- | --- |

—

A) Det fastslås, at den for sagsøgeren bebyrdende retsakt, som består i den mundtlige opsigelse af sagsøgeren den 10. januar 2017, er ugyldig/ulovlig, og at ansættelsesforholdet øjeblikkeligt skal genoprettes, og sagsøgte tilpligtes at udbetale den i mellemtiden optjente løn.

| — | B) Den for sagsøgeren bebyrdende retsakt, som består i afgørelsen af 28. oktober 2016 om forlængelse af prøvetiden, annulleres, og det fastslås, at der ikke forelå nogen aftale om prøvetid efter den 1. november 2016. |
| --- | --- |

—

B) Den for sagsøgeren bebyrdende retsakt, som består i afgørelsen af 28. oktober 2016 om forlængelse af prøvetiden, annulleres, og det fastslås, at der ikke forelå nogen aftale om prøvetid efter den 1. november 2016.

| — | C) Det fastslås, at de foranstaltninger, som omfatter den endelige administrative undersøgelsesrapport CMS 16/035 af 7. november 2016 og meddelt den 16. november 2016, er ugyldige/ulovlige, med den begrundelse, der er anført i sagsakterne, og at den administrative undersøgelsesrapport skal slettes fra Sysper og fra alle andre databaser i EU-institutionerne. |
| --- | --- |

—

C) Det fastslås, at de foranstaltninger, som omfatter den endelige administrative undersøgelsesrapport CMS 16/035 af 7. november 2016 og meddelt den 16. november 2016, er ugyldige/ulovlige, med den begrundelse, der er anført i sagsakterne, og at den administrative undersøgelsesrapport skal slettes fra Sysper og fra alle andre databaser i EU-institutionerne.

| — | D) Det fastslås, at den for sagsøgeren bebyrdende retsakt, som består i opsigelsen af 22. december 2016 med overskriften »meddelelse til catalina stancu«, som nåede frem til sagsøgeren den 24. januar 2017, er ugyldig/ulovlig, med den begrundelse, der er anført i sagsakterne, og at ansættelsesforholdet øjeblikkeligt skal genoprettes, og sagsøgte tilpligtes at betale erstatning svarende til den optjente løn i perioden fra datoen for opsigelsen og datoen for domafsigelsen. Subsidiært tilpligtes ERCEA, såfremt sagsøgeren ikke kan blive genansat i stillingen, at betale erstatning for mistet løn indtil kontraktens udløb (januar 2018), i alt 39 000 EUR. |
| --- | --- |

—

D) Det fastslås, at den for sagsøgeren bebyrdende retsakt, som består i opsigelsen af 22. december 2016 med overskriften »meddelelse til catalina stancu«, som nåede frem til sagsøgeren den 24. januar 2017, er ugyldig/ulovlig, med den begrundelse, der er anført i sagsakterne, og at ansættelsesforholdet øjeblikkeligt skal genoprettes, og sagsøgte tilpligtes at betale erstatning svarende til den optjente løn i perioden fra datoen for opsigelsen og datoen for domafsigelsen. Subsidiært tilpligtes ERCEA, såfremt sagsøgeren ikke kan blive genansat i stillingen, at betale erstatning for mistet løn indtil kontraktens udløb (januar 2018), i alt 39 000 EUR.

| — | E) Under alle omstændigheder tilpligtes ERCEA at betale den ansatte et beløb på 300 000 EUR eller et andet større eller mindre beløb, som Retten finder passende, i erstatning for den alvorlige skade på sagsøgerens image og på hendes personlige og professionelle omdømme. |
| --- | --- |

—

E) Under alle omstændigheder tilpligtes ERCEA at betale den ansatte et beløb på 300 000 EUR eller et andet større eller mindre beløb, som Retten finder passende, i erstatning for den alvorlige skade på sagsøgerens image og på hendes personlige og professionelle omdømme.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.

| 1. | Første anbringende er, at opsigelsen, som blev foretaget mundtligt og ikke var ledsaget af en begrundelse, tilsidesætter tjenestemandsvedtægtens artikel 25, hvorefter »[e]nhver afgørelse, der træffes i henhold til denne vedtægt om en bestemt person, skal straks meddeles den pågældende [ansatte] skriftligt. Enhver afgørelse, der indebærer et klagepunkt, skal begrundes«; en skriftlig meddelelse til den ansatte sikrer, at denne er blevet gjort bekendt med afgørelser vedrørende hendes ansættelsesforhold. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende er, at opsigelsen, som blev foretaget mundtligt og ikke var ledsaget af en begrundelse, tilsidesætter tjenestemandsvedtægtens artikel 25, hvorefter »[e]nhver afgørelse, der træffes i henhold til denne vedtægt om en bestemt person, skal straks meddeles den pågældende [ansatte] skriftligt. Enhver afgørelse, der indebærer et klagepunkt, skal begrundes«; en skriftlig meddelelse til den ansatte sikrer, at denne er blevet gjort bekendt med afgørelser vedrørende hendes ansættelsesforhold.

| 2. | Andet anbringende er, at forlængelsen af prøvetiden tilsidesætter artikel 84, stk. 3, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, hvori bestemmes, at prøvetiden kan forlænges i undtagelsestilfælde »i henhold til stk. 1«; dette er en specifik henvisning, som ikke berettiger en forlængelse af ubestemt og usikker varighed. Endvidere tilsidesætter forlængelsen ansættelsesvilkårenes artikel 84, stk. 2, hvori bestemmes, at prøvetiden kan afsluttes på et hvilket som helst tidspunkt inden dens normale udløb, idet der inden for otte dage kan fremsættes bemærkninger til den foreslåede afskedigelse og, under alle omstændigheder, »[...] med en måneds varsel [...]«. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende er, at forlængelsen af prøvetiden tilsidesætter artikel 84, stk. 3, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, hvori bestemmes, at prøvetiden kan forlænges i undtagelsestilfælde »i henhold til stk. 1«; dette er en specifik henvisning, som ikke berettiger en forlængelse af ubestemt og usikker varighed. Endvidere tilsidesætter forlængelsen ansættelsesvilkårenes artikel 84, stk. 2, hvori bestemmes, at prøvetiden kan afsluttes på et hvilket som helst tidspunkt inden dens normale udløb, idet der inden for otte dage kan fremsættes bemærkninger til den foreslåede afskedigelse og, under alle omstændigheder, »[...] med en måneds varsel [...]«.

| 3. | Tredje anbringende er, at den administrative undersøgelsesrapport er ulovlig, idet den er baseret på en e-mail sendt af den ansatte, hvis indhold, således som sagsøgte ikke har bestridt, blev ændret, og idet den blot udtrykker subjektiv tvivl med hensyn til ægtheden af dokumenter sendt af den ansatte, uden at anordne iværksættelse af tekniske undersøgelser. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende er, at den administrative undersøgelsesrapport er ulovlig, idet den er baseret på en e-mail sendt af den ansatte, hvis indhold, således som sagsøgte ikke har bestridt, blev ændret, og idet den blot udtrykker subjektiv tvivl med hensyn til ægtheden af dokumenter sendt af den ansatte, uden at anordne iværksættelse af tekniske undersøgelser.

| 4. | Fjerde anbringende er, at arbejdsgiverens skrivelse af 22. december 2016 er åbenbart ugyldig, idet den havde til formål at bringe et ansættelsesforhold til ophør, som ikke længere eksisterede, eftersom det var ophørt efter den mundtlige opsigelse. Endvidere: A) afskedigelsen af den ansatte på grund af manglende gennemførelse af prøvetiden er ulovlig, eftersom der fra den 1. november 2016 ikke længere forelå nogen aftale om prøvetid; B) den ulovlige karakter af påstandene i den administrative undersøgelsesrapport, som er udfærdiget på grundlag af bedømmelsen af den manglende gennemførelse af prøvetiden, gør den pågældende afskedigelse fuldstændig og aldeles vilkårlig og ulovlig. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende er, at arbejdsgiverens skrivelse af 22. december 2016 er åbenbart ugyldig, idet den havde til formål at bringe et ansættelsesforhold til ophør, som ikke længere eksisterede, eftersom det var ophørt efter den mundtlige opsigelse. Endvidere: A) afskedigelsen af den ansatte på grund af manglende gennemførelse af prøvetiden er ulovlig, eftersom der fra den 1. november 2016 ikke længere forelå nogen aftale om prøvetid; B) den ulovlige karakter af påstandene i den administrative undersøgelsesrapport, som er udfærdiget på grundlag af bedømmelsen af den manglende gennemførelse af prøvetiden, gør den pågældende afskedigelse fuldstændig og aldeles vilkårlig og ulovlig.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/22 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/22

---

Sag anlagt den 28. juli 2017 — Iccrea Banca mod Kommissionen og SRB

(Sag T-494/17)

(2017/C 318/29)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo (Rom, Italien) (ved advokaterne P. Messina, F. Isgrò og A. Dentoni Litta)

Sagsøgte: Europa-Kommissionen og Den Fælles Afviklingsinstans (SRB)

Sagsøgerens påstande

| — | Afgørelse fra Den Fælles Afviklingsinstans nr. SRB/ES/SRF/2016/06 af 15. april 2016 og alle efterfølgende afgørelser fra denne instans, på grundlag af hvilke Banca d’Italia har vedtaget følgende foranstaltninger: nr. 1547337/16 af 29. december 2016, nr. 0333162/17 af 14. marts 2017, nr. 0334520/17 af 14. marts 2017, nr. 1249264/15 af 24. november 2015, nr. 1262091/15 af 26. november 2015, annulleres. |
| --- | --- |

—

Afgørelse fra Den Fælles Afviklingsinstans nr. SRB/ES/SRF/2016/06 af 15. april 2016 og alle efterfølgende afgørelser fra denne instans, på grundlag af hvilke Banca d’Italia har vedtaget følgende foranstaltninger: nr. 1547337/16 af 29. december 2016, nr. 0333162/17 af 14. marts 2017, nr. 0334520/17 af 14. marts 2017, nr. 1249264/15 af 24. november 2015, nr. 1262091/15 af 26. november 2015, annulleres.

| — | Der skal betales erstatning til ICCREA Banca for skade forvoldt af Den Fælles Afviklingsinstans ved fastlæggelsen af de bidrag, som sagsøgeren skyldte i form af højere rater betalt af ICCREA Banca. |
| --- | --- |

—

Der skal betales erstatning til ICCREA Banca for skade forvoldt af Den Fælles Afviklingsinstans ved fastlæggelsen af de bidrag, som sagsøgeren skyldte i form af højere rater betalt af ICCREA Banca.

| — | Subsidiært i tilfælde af at der ikke gives medhold i ovenstående påstande, erklæres artikel 5, stk. 1, litra a) f), [i delegeret forordning (EU) 2015/63] (eller i givet fald forordningen i sin helhed) ugyldig som følge af tilsidesættelse af de grundlæggende principper om ligebehandling, forbud mod forskelsbehandling og proportionalitet. |
| --- | --- |

—

Subsidiært i tilfælde af at der ikke gives medhold i ovenstående påstande, erklæres artikel 5, stk. 1, litra a) f), [i delegeret forordning (EU) 2015/63] (eller i givet fald forordningen i sin helhed) ugyldig som følge af tilsidesættelse af de grundlæggende principper om ligebehandling, forbud mod forskelsbehandling og proportionalitet.

| — | Under alle omstændigheder tilpligtes Den Fælles Afviklingsinstans at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Under alle omstændigheder tilpligtes Den Fælles Afviklingsinstans at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagen er anlagt til prøvelse af afgørelse fra den Fælles Afviklingsinstans SRB/ES/SRF/2016/06 af 15. april 2016 og alle efterfølgende afgørelser fra Den Fælles Afviklingsinstans, på grundlag af hvilke Banca d’Italia har vedtaget afgørelser om betaling af bidrag til den Fælles Afviklingsinstans.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført seks anbringender.

| 1. | Første anbringende vedrørende manglende meddelelse af afgørelserne, tilsidesættelse af princippet om gennemsigtighed, tilsidesættelse og fejlagtig anvendelse af artikel 15 TEUF og tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.






  — | Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at den aldrig er blevet sat i stand til at få kendskab til afgørelserne fra Den Fælles Afviklingsinstans eller at forstå, hvilken rolle Banca d’Italia reelt har spillet i gennemførelsen af disse afgørelser. |
| --- | --- | --- |

1.

Første anbringende vedrørende manglende meddelelse af afgørelserne, tilsidesættelse af princippet om gennemsigtighed, tilsidesættelse og fejlagtig anvendelse af artikel 15 TEUF og tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at den aldrig er blevet sat i stand til at få kendskab til afgørelserne fra Den Fælles Afviklingsinstans eller at forstå, hvilken rolle Banca d’Italia reelt har spillet i gennemførelsen af disse afgørelser.

| 2. | Andet anbringende vedrørende manglende sagsoplysning, fejlagtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder, tilsidesættelse og fejlagtig anvendelse af artikel 5, [stk. 1,] litra a), i forordning 2015/63 (1) og tilsidesættelse af principperne om forbud mod forskelsbehandling og god forvaltning.






  — | Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Den Fælles Afviklingsinstans har anlagt en fejlagtig anvendelse af artikel 5, [stk. 1,] litra a), i forordning 2015/63 ved at foretage beregninger af de bidrag, som sagsøgeren skyldte, uden at tage koncerninterne passiver i betragtning. |
| --- | --- | --- |

2.

Andet anbringende vedrørende manglende sagsoplysning, fejlagtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder, tilsidesættelse og fejlagtig anvendelse af artikel 5, [stk. 1,] litra a), i forordning 2015/63 (1) og tilsidesættelse af principperne om forbud mod forskelsbehandling og god forvaltning.

—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Den Fælles Afviklingsinstans har anlagt en fejlagtig anvendelse af artikel 5, [stk. 1,] litra a), i forordning 2015/63 ved at foretage beregninger af de bidrag, som sagsøgeren skyldte, uden at tage koncerninterne passiver i betragtning.

| 3. | Tredje anbringende vedrørende manglende sagsoplysning, fejlagtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder, tilsidesættelse og fejlagtig anvendelse af artikel 5, [stk. 1,] litra f), i forordning 2015/63 og tilsidesættelse af principperne om forbud mod forskelsbehandling og god forvaltning.






  — | Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Den Fælles Afviklingsinstans har anlagt en fejlagtig anvendelse af artikel 5, [stk. 1,] litra f), i forordning 2015/63 ved at skabe en situation med dobbelt regnskabsføring. |
| --- | --- | --- |

3.

Tredje anbringende vedrørende manglende sagsoplysning, fejlagtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder, tilsidesættelse og fejlagtig anvendelse af artikel 5, [stk. 1,] litra f), i forordning 2015/63 og tilsidesættelse af principperne om forbud mod forskelsbehandling og god forvaltning.

—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Den Fælles Afviklingsinstans har anlagt en fejlagtig anvendelse af artikel 5, [stk. 1,] litra f), i forordning 2015/63 ved at skabe en situation med dobbelt regnskabsføring.

| 4. | Fjerde anbringende vedrørende et EU-retligt organs ulovlige adfærd og vedrørende anmodning om erstatning uden for kontraktforhold i henhold til artikel 268 TEUF.






  — | Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Den Fælles Afviklingsinstans adfærd er udtryk for alle de forhold, der altid har været gældende i henhold til EU-retlig retspraksis for at ifalde sådant ansvar, nemlig en EU-institutions ulovlige adfærd, en reel skade og årsagssammenhæng mellem adfærden og skaden. |
| --- | --- | --- |

4.

Fjerde anbringende vedrørende et EU-retligt organs ulovlige adfærd og vedrørende anmodning om erstatning uden for kontraktforhold i henhold til artikel 268 TEUF.

—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Den Fælles Afviklingsinstans adfærd er udtryk for alle de forhold, der altid har været gældende i henhold til EU-retlig retspraksis for at ifalde sådant ansvar, nemlig en EU-institutions ulovlige adfærd, en reel skade og årsagssammenhæng mellem adfærden og skaden.

| 5. | Femte anbringende, som gøres gældende subsidiært og underordnet, vedrørende tilsidesættelse af effektivitetsprincippet, ækvivalensprincippet og ligebehandlingsprincippet, som medfører at forordning 2015/63 ikke skal finde anvendelse.






  — | Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at en mulig modsætning mellem forordning 2015/63 og sagsøgerens situation ville være i strid med de ovennævnte principper, for så vidt som de personer, der befandt sig i samme faktiske situation som ICCREA ville kunne drage fordel af nedsættelser i bidragene, hvilket ville føre til en ulovlig forværring af sagsøgerens situation, og have den konsekvens, at tilsvarende situationer ville blive behandlet forskelligt. |
| --- | --- | --- |

5.

Femte anbringende, som gøres gældende subsidiært og underordnet, vedrørende tilsidesættelse af effektivitetsprincippet, ækvivalensprincippet og ligebehandlingsprincippet, som medfører at forordning 2015/63 ikke skal finde anvendelse.

—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at en mulig modsætning mellem forordning 2015/63 og sagsøgerens situation ville være i strid med de ovennævnte principper, for så vidt som de personer, der befandt sig i samme faktiske situation som ICCREA ville kunne drage fordel af nedsættelser i bidragene, hvilket ville føre til en ulovlig forværring af sagsøgerens situation, og have den konsekvens, at tilsvarende situationer ville blive behandlet forskelligt.

| 6. | Sjette anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 15 TEUF på grund af sagsøgerens manglende mulighed for at få kendskab til Den Fælles Afviklingsinstans afgørelser og vedrørende en påstand om, at disse bliver fremlagt.






  — | Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at den endnu ikke har været i stand til at få kendskab til afgørelserne vedrørende årene 2015, 2016 og 2017 vedrørende dens situation, hvilket er en adfærd, der åbenlyst er i strid med artikel 15 TEUF og retten til at få adgang til de EU-retlige institutioner, organer og instansers dokumenter, uanset disses form. |
| --- | --- | --- |

6.

Sjette anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 15 TEUF på grund af sagsøgerens manglende mulighed for at få kendskab til Den Fælles Afviklingsinstans afgørelser og vedrørende en påstand om, at disse bliver fremlagt.

—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at den endnu ikke har været i stand til at få kendskab til afgørelserne vedrørende årene 2015, 2016 og 2017 vedrørende dens situation, hvilket er en adfærd, der åbenlyst er i strid med artikel 15 TEUF og retten til at få adgang til de EU-retlige institutioner, organer og instansers dokumenter, uanset disses form.

---

(1)  Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/63 af 21.10.2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU for så vidt angår ex ante -bidrag til afviklingsfinansieringsordninger (EUT 2015, L 11, s. 44).

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/24 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/24

---

Sag anlagt den 26. juli 2017 — Sedes Holding mod EUIPO (gratis)

(Sag T-495/17)

(2017/C 318/30)

Processprog: nederlandsk

Parter

Sagsøger: Sedes Holding AŞ (Istanbul, Tyrkiet) (ved advokaterne K. Ongena og C. Du Jardin)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »gratis« — registreringsansøgning nr. 15 950 637.

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 30. maj 2017 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 507/2017-2)

Påstande

| — | I henhold til Rettens procesreglements artikel 68 forenes nærværende søgsmål og søgsmålet til prøvelse af EUIPO’s afgørelse i sag R 506/2017-2 med henblik på den mundtlige forhandling. |
| --- | --- |

—

I henhold til Rettens procesreglements artikel 68 forenes nærværende søgsmål og søgsmålet til prøvelse af EUIPO’s afgørelse i sag R 506/2017-2 med henblik på den mundtlige forhandling.

| — | De i stævningen nedlagte påstande antages til realitetsbehandling og der gives medhold heri, således at:






  — | Den anfægtede afgørelse annulleres og det pålægges at registrere EU-varemærkeansøgning nr. 15 970 637 af figurmærket GRATIS i varemærkeregistreret for alle de af ansøgningen omfattede varer. |
| --- | --- | --- |

—

De i stævningen nedlagte påstande antages til realitetsbehandling og der gives medhold heri, således at:

—

Den anfægtede afgørelse annulleres og det pålægges at registrere EU-varemærkeansøgning nr. 15 970 637 af figurmærket GRATIS i varemærkeregistreret for alle de af ansøgningen omfattede varer.

| — | Subsidiært, den anfægtede afgørelse annulleres og det pålægges at registrere EU-varemærkeansøgning nr. 15 970 637 af figurmærket GRATIS i varemærkeregistreret for »parfumerivarer, kosmetiske præparater, dufte og deodoranter til personlig brug«. |
| --- | --- |

—

Subsidiært, den anfægtede afgørelse annulleres og det pålægges at registrere EU-varemærkeansøgning nr. 15 970 637 af figurmærket GRATIS i varemærkeregistreret for »parfumerivarer, kosmetiske præparater, dufte og deodoranter til personlig brug«.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 207/2009

| — | Tilsidesættelse af EU-rettens almindelige principper. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af EU-rettens almindelige principper.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/24 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/24

---

Sag anlagt den 28. juli 2017 — Sedes Holding mod EUIPO (gratis)

(Sag T-496/17)

(2017/C 318/31)

Processprog: nederlandsk

Parter

Sagsøger: Sedes Holding AŞ (Istanbul, Tyrkiet) (ved advokaterne K Ongena og C. Du Jardin)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »gratis« — EU-varemærkeansøgning nr. 15 950 603

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 30. maj 2017 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 506/2017-2)

Påstande

| — | Den foreliggende sag og sagen anlagt til prøvelse af EUIPO’s afgørelse i sag R 507/2017-2 forenes med henblik på retsforhandlingernes mundtlige del i henhold til artikel 68 i Rettens procesreglement, fordi de har forbindelse til hinanden. |
| --- | --- |

—

Den foreliggende sag og sagen anlagt til prøvelse af EUIPO’s afgørelse i sag R 507/2017-2 forenes med henblik på retsforhandlingernes mundtlige del i henhold til artikel 68 i Rettens procesreglement, fordi de har forbindelse til hinanden.

| — | Søgsmålet antages som fremlagt i stævningen til realitetsbehandling og erklæres for begrundet, hvorefter






  — | den anfægtede afgørelse annulleres, og EUIPO pålægges at registrere EU-varemærkeansøgning nr. 15 950 603, figurmærket GRATIS, i varemærkeregistret for alle de ansøgte varer. |
| --- | --- | --- |

—

Søgsmålet antages som fremlagt i stævningen til realitetsbehandling og erklæres for begrundet, hvorefter

—

den anfægtede afgørelse annulleres, og EUIPO pålægges at registrere EU-varemærkeansøgning nr. 15 950 603, figurmærket GRATIS, i varemærkeregistret for alle de ansøgte varer.

| — | Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelse, og EUIPO pålægges at registrere EU-varemærkeansøgning nr. 15 950 603, figurmærket GRATIS, i varemærkeregistret for »parfumerivarer, kosmetikprodukter, duftstoffer og deodoranter til personlig brug«. |
| --- | --- |

—

Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelse, og EUIPO pålægges at registrere EU-varemærkeansøgning nr. 15 950 603, figurmærket GRATIS, i varemærkeregistret for »parfumerivarer, kosmetikprodukter, duftstoffer og deodoranter til personlig brug«.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 207/2009

| — | Tilsidesættelse af EU-rettens grundlæggende principper. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af EU-rettens grundlæggende principper.

---

| 25.9.2017 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 318/25 |
| --- | --- | --- | --- |

25.9.2017

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 318/25

---

Sag anlagt den 7. august 2017 — Hubei Xinyegang Special Tube mod Kommissionen

(Sag T-500/17)

(2017/C 318/32)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Hubei Xinyegang Special Tube Co. Ltd (Huangshi, Kina) (ved advokat E. Vermulst og J. Cornelis)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/804 af 11. maj 2017 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse sømløse rør af jern (undtagen af støbejern) eller stål (undtagen af rustfrit stål), med cirkulært tværsnit, med udvendig diameter på over 406,4 mm, med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT 2017, L 121, s. 3) annulleres, i det mindste for så vidt angår sagsøgeren. |
| --- | --- |

—

Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/804 af 11. maj 2017 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse sømløse rør af jern (undtagen af støbejern) eller stål (undtagen af rustfrit stål), med cirkulært tværsnit, med udvendig diameter på over 406,4 mm, med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT 2017, L 121, s. 3) annulleres, i det mindste for så vidt angår sagsøgeren.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.

| 1. | Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat grundforordningens (1) artikel 3, stk. 2 og 3, og artikel 3, stk. 1 og 2, i WTO’s antidumpingaftale ved en prisunderbudsfastsættelse. Ifølge sagsøgeren foretog Kommissionen udelukkende en matematisk sammenligning af priser for 2015 uden at foretage en dynamisk bedømmelse af prisudviklingen og trends i forholdet mellem importpriser og priser på hjemmemarkedet. Sagsøgeren har yderligere gjort gældende, at Kommissionen heller ikke har fastslået et prisunderbud for produktet som helhed. |
| --- | --- |

1.

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat grundforordningens (1) artikel 3, stk. 2 og 3, og artikel 3, stk. 1 og 2, i WTO’s antidumpingaftale ved en prisunderbudsfastsættelse. Ifølge sagsøgeren foretog Kommissionen udelukkende en matematisk sammenligning af priser for 2015 uden at foretage en dynamisk bedømmelse af prisudviklingen og trends i forholdet mellem importpriser og priser på hjemmemarkedet. Sagsøgeren har yderligere gjort gældende, at Kommissionen heller ikke har fastslået et prisunderbud for produktet som helhed.

| 2. | Med det andet anbringende gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat grundforordningens artikel 3, stk. 6 (og artikel 3, stk. 5, i WTO’s antiddumpingaftale) ved at basere sin undersøgelse af årsagssammenhængen på et ulovligt fastsat prisunderbud. |
| --- | --- |

2.

Med det andet anbringende gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat grundforordningens artikel 3, stk. 6 (og artikel 3, stk. 5, i WTO’s antiddumpingaftale) ved at basere sin undersøgelse af årsagssammenhængen på et ulovligt fastsat prisunderbud.

| 3. | Med det tredje anbringende gøres gældende, at Kommissionen ved at fastslå, at der forelå en årsagssammenhæng mellem den dumpingimporten og skaden for EU-erhvervsgrenen, begik en åbenbar fejl ved at finde, (1) at der forelå en sammenhæng mellem den dumpingimporten og skaden for EU-erhvervsgrenen, og (2) at andre faktorer (et fald i eksporten og efterspørgslen og en stigning i importen fra andre lande) heller ikke individuelt eller kollektivt brød denne årsagssammenhæng. |
| --- | --- |

3.

Med det tredje anbringende gøres gældende, at Kommissionen ved at fastslå, at der forelå en årsagssammenhæng mellem den dumpingimporten og skaden for EU-erhvervsgrenen, begik en åbenbar fejl ved at finde, (1) at der forelå en sammenhæng mellem den dumpingimporten og skaden for EU-erhvervsgrenen, og (2) at andre faktorer (et fald i eksporten og efterspørgslen og en stigning i importen fra andre lande) heller ikke individuelt eller kollektivt brød denne årsagssammenhæng.

| 4. | Med det fjerde anbringende gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat sin pligt til at udvise påpasselighed og god forvaltningsskik ved ikke at foretage en undersøgelse af skade og dens årsagssammenhæng efter segmenter og herved har undladt at sikre, at dets konklusioner om skade og årsagssammenhæng ikke blev fordrejet. |
| --- | --- |

4.

Med det fjerde anbringende gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat sin pligt til at udvise påpasselighed og god forvaltningsskik ved ikke at foretage en undersøgelse af skade og dens årsagssammenhæng efter segmenter og herved har undladt at sikre, at dets konklusioner om skade og årsagssammenhæng ikke blev fordrejet.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8.6.2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (EUT 2016, L 176, s. 21).

---