# Europeiska unionens C 128/2010

| | ISSN 1725-2504
  doi:10.3000/17252504.C_2010.128.swe |
| --- | --- |
| Europeiska unionens
  officiella tidning | C 128 |
| | |
| Svensk utgåva | Meddelanden och upplysningar | 53 årgången18 maj 2010 |

ISSN 1725-2504

doi:10.3000/17252504.C_2010.128.swe

Europeiska unionens

officiella tidning

C 128

Svensk utgåva

Meddelanden och upplysningar

53 årgången18 maj 2010

---

| Informationsnummer | Innehållsförteckning | Sida |
| --- | --- | --- |
| | I   Resolutioner, rekommendationer och yttranden |
| | RESOLUTIONER |
| | Europeiska ekonomiska och sociala kommittén |
| | 457:e plenarsessionen den 4 och 5 november 2009 |
| 2010/C 128/01 | Resolution från Europeiska och sociala kommittén om klimatförändringarna – med anledning av FN:s klimatförändringskonferens i Köpenhamn den 7–18 december 2009 | 1 |
| | YTTRANDEN |
| | Europeiska ekonomiska och sociala kommittén |
| | 457:e plenarsessionen den 4 och 5 november 2009 |
| 2010/C 128/02 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Lissabonstrategin efter 2010 (förberedande yttrande) | 3 |
| 2010/C 128/03 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Social integration (förberedande yttrande) | 10 |
| 2010/C 128/04 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Framtidsutsikterna för strategin för hållbar utveckling (förberedande yttrande) | 18 |
| 2010/C 128/05 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om På väg mot en ekologiskt effektiv ekonomi – att se den ekonomiska krisen som en möjlighet att bereda vägen för en ny energiera (förberedande yttrande) | 23 |
| 2010/C 128/06 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Respekten för de grundläggande rättigheterna i EU:s politik och lagstiftning i fråga om invandring (initiativyttrande) | 29 |
| 2010/C 128/07 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Energi och klimat som en viktig del av den förnyade Lissabonstrategin (initiativyttrande) | 36 |
| 2010/C 128/08 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Den förnyade Lissabonstrategins externa dimension (initiativyttrande) | 41 |
| 2010/C 128/09 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Universitet för Europa (initiativyttrande) | 48 |
| 2010/C 128/10 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Private equity-fonders, hedgefonders och statliga investeringsfonders inverkan på den industriella omvandlingen i Europa (yttrande på eget initiativ) | 56 |
| 2010/C 128/11 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Tjänster av allmänt ekonomiskt intresse: Hur bör ansvaret fördelas mellan EU och medlemsstaterna? (initiativyttrande) | 65 |
| 2010/C 128/12 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Konsekvenserna av sociala nätverkssajter (initiativyttrande) | 69 |

Informationsnummer

Innehållsförteckning

Sida

I   Resolutioner, rekommendationer och yttranden

RESOLUTIONER

Europeiska ekonomiska och sociala kommittén

457:e plenarsessionen den 4 och 5 november 2009

2010/C 128/01

Resolution från Europeiska och sociala kommittén om klimatförändringarna – med anledning av FN:s klimatförändringskonferens i Köpenhamn den 7–18 december 2009

1

YTTRANDEN

Europeiska ekonomiska och sociala kommittén

457:e plenarsessionen den 4 och 5 november 2009

2010/C 128/02

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Lissabonstrategin efter 2010 (förberedande yttrande)

3

2010/C 128/03

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Social integration (förberedande yttrande)

10

2010/C 128/04

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Framtidsutsikterna för strategin för hållbar utveckling (förberedande yttrande)

18

2010/C 128/05

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om På väg mot en ekologiskt effektiv ekonomi – att se den ekonomiska krisen som en möjlighet att bereda vägen för en ny energiera (förberedande yttrande)

23

2010/C 128/06

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Respekten för de grundläggande rättigheterna i EU:s politik och lagstiftning i fråga om invandring (initiativyttrande)

29

2010/C 128/07

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Energi och klimat som en viktig del av den förnyade Lissabonstrategin (initiativyttrande)

36

2010/C 128/08

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Den förnyade Lissabonstrategins externa dimension (initiativyttrande)

41

2010/C 128/09

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Universitet för Europa (initiativyttrande)

48

2010/C 128/10

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Private equity-fonders, hedgefonders och statliga investeringsfonders inverkan på den industriella omvandlingen i Europa (yttrande på eget initiativ)

56

2010/C 128/11

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Tjänster av allmänt ekonomiskt intresse: Hur bör ansvaret fördelas mellan EU och medlemsstaterna? (initiativyttrande)

65

2010/C 128/12

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Konsekvenserna av sociala nätverkssajter (initiativyttrande)

69

| | III   Förberedande akter |
| --- | --- |
| | Europeiska ekonomiska och sociala kommittén |
| | 457:e plenarsessionen den 4 och 5 november 2009 |
| 2010/C 128/13 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Ny kompetens för nya arbetstillfällen – Att förutse och matcha kompetensbehoven på arbetsmarknadenKOM(2008) 868 slutlig | 74 |
| 2010/C 128/14 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet – Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänstKOM(2009) 262 slutlig | 80 |
| 2010/C 128/15 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till rådets rekommendation om rökfria miljöerKOM(2009) 328 slutlig – 2009/0088 (CNS) | 89 |
| 2010/C 128/16 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1080/2006 om Europeiska regionala utvecklingsfonden vad gäller stödberättigade bostadsinsatser till förmån för marginaliserade befolkningsgrupperKOM(2009) 382 slutlig – 2009/0105 (COD) | 94 |
| 2010/C 128/17 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1083/2006 om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden med avseende på förenkling av vissa krav och med avseende på vissa bestämmelser om den ekonomiska förvaltningenKOM(2009) 384 slutlig – 2009/0107 (AVC) | 95 |
| 2010/C 128/18 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Grönbok om kollektiva prövningsmöjligheter för konsumenterKOM(2008) 794 slutlig | 97 |
| 2010/C 128/19 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Att förverkliga fördelarna av den inre marknaden genom förstärkt administrativt samarbeteKOM(2008) 703 slutlig | 103 |
| 2010/C 128/20 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Mot en enhetlig strategi för EU:s jordbruksforskningsagendaKOM(2008) 862 slutlig | 107 |
| 2010/C 128/21 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Livsmedelspriser i EuropaKOM(2008) 821 slutlig | 111 |
| 2010/C 128/22 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: På väg mot ett övergripande klimatförändringsavtal i KöpenhamnKOM(2009) 39 slutlig | 116 |
| 2010/C 128/23 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Vitbok – Anpassning till klimatförändring: en europeisk handlingsramKOM(2009) 147 slutlig | 122 |
| 2010/C 128/24 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Ökade internationella medel för klimatfrågan: ett europeiskt utkast till KöpenhamnsförhandlingarnaKOM(2009) 475 slutlig | 127 |
| 2010/C 128/25 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om rapporteringsformaliteter för fartyg som ankommer till och/eller avgår från hamnar i gemenskapens medlemsstater och om upphävande av direktiv 2002/6/EG KOM(2009) 11 slutlig – 2009/0005 (COD) och Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Meddelande och handlingsplan för att inrätta ett europeiskt område för sjötransporter utan hinderKOM(2009) 10 slutlig | 131 |
| 2010/C 128/26 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Lägesrapport om förnybar energi: Kommissionens rapport i enlighet med artikel 3 i direktiv 2001/77/EG, artikel 4.2 i direktiv 2003/30/EG och om genomförandet av EU:s handlingsplan för biomassa, KOM(2005) 628KOM(2009) 192 slutlig | 136 |
| 2010/C 128/27 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om avgifter för luftfartsskyddKOM(2009) 217 slutlig – 2009/0063 (COD) | 142 |
| 2010/C 128/28 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet (omarbetning) KOM(2009) 391 slutlig – 2009/0110 (COD) | 147 |
| 2010/C 128/29 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv .../.../EG av den [...] om enhetliga förfaranden för kontroller av vägtransporter av farligt gods (kodifierad version) KOM(2009) 446 slutlig – 2009/0123 (COD) | 148 |
| 2010/C 128/30 | Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Europeiska året för volontärarbete (2011)KOM(2009) 254 slutlig – 2009/0072 (CNS) (tilläggsyttrande) | 149 |

III   Förberedande akter

Europeiska ekonomiska och sociala kommittén

457:e plenarsessionen den 4 och 5 november 2009

2010/C 128/13

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Ny kompetens för nya arbetstillfällen – Att förutse och matcha kompetensbehoven på arbetsmarknadenKOM(2008) 868 slutlig

KOM(2008) 868 slutlig

74

2010/C 128/14

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet – Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänstKOM(2009) 262 slutlig

KOM(2009) 262 slutlig

80

2010/C 128/15

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till rådets rekommendation om rökfria miljöerKOM(2009) 328 slutlig – 2009/0088 (CNS)

KOM(2009) 328 slutlig – 2009/0088 (CNS)

89

2010/C 128/16

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1080/2006 om Europeiska regionala utvecklingsfonden vad gäller stödberättigade bostadsinsatser till förmån för marginaliserade befolkningsgrupperKOM(2009) 382 slutlig – 2009/0105 (COD)

KOM(2009) 382 slutlig – 2009/0105 (COD)

94

2010/C 128/17

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1083/2006 om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden med avseende på förenkling av vissa krav och med avseende på vissa bestämmelser om den ekonomiska förvaltningenKOM(2009) 384 slutlig – 2009/0107 (AVC)

KOM(2009) 384 slutlig – 2009/0107 (AVC)

95

2010/C 128/18

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Grönbok om kollektiva prövningsmöjligheter för konsumenterKOM(2008) 794 slutlig

KOM(2008) 794 slutlig

97

2010/C 128/19

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Att förverkliga fördelarna av den inre marknaden genom förstärkt administrativt samarbeteKOM(2008) 703 slutlig

KOM(2008) 703 slutlig

103

2010/C 128/20

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Mot en enhetlig strategi för EU:s jordbruksforskningsagendaKOM(2008) 862 slutlig

KOM(2008) 862 slutlig

107

2010/C 128/21

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Livsmedelspriser i EuropaKOM(2008) 821 slutlig

KOM(2008) 821 slutlig

111

2010/C 128/22

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: På väg mot ett övergripande klimatförändringsavtal i KöpenhamnKOM(2009) 39 slutlig

KOM(2009) 39 slutlig

116

2010/C 128/23

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Vitbok – Anpassning till klimatförändring: en europeisk handlingsramKOM(2009) 147 slutlig

KOM(2009) 147 slutlig

122

2010/C 128/24

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Ökade internationella medel för klimatfrågan: ett europeiskt utkast till KöpenhamnsförhandlingarnaKOM(2009) 475 slutlig

KOM(2009) 475 slutlig

127

2010/C 128/25

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om rapporteringsformaliteter för fartyg som ankommer till och/eller avgår från hamnar i gemenskapens medlemsstater och om upphävande av direktiv 2002/6/EG KOM(2009) 11 slutlig – 2009/0005 (COD) och Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Meddelande och handlingsplan för att inrätta ett europeiskt område för sjötransporter utan hinderKOM(2009) 10 slutlig

KOM(2009) 10 slutlig

131

2010/C 128/26

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Lägesrapport om förnybar energi: Kommissionens rapport i enlighet med artikel 3 i direktiv 2001/77/EG, artikel 4.2 i direktiv 2003/30/EG och om genomförandet av EU:s handlingsplan för biomassa, KOM(2005) 628KOM(2009) 192 slutlig

KOM(2009) 192 slutlig

136

2010/C 128/27

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om avgifter för luftfartsskyddKOM(2009) 217 slutlig – 2009/0063 (COD)

KOM(2009) 217 slutlig – 2009/0063 (COD)

142

2010/C 128/28

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet (omarbetning) KOM(2009) 391 slutlig – 2009/0110 (COD)

KOM(2009) 391 slutlig – 2009/0110 (COD)

147

2010/C 128/29

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv .../.../EG av den [...] om enhetliga förfaranden för kontroller av vägtransporter av farligt gods (kodifierad version) KOM(2009) 446 slutlig – 2009/0123 (COD)

KOM(2009) 446 slutlig – 2009/0123 (COD)

148

2010/C 128/30

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om Europeiska året för volontärarbete (2011)KOM(2009) 254 slutlig – 2009/0072 (CNS) (tilläggsyttrande)

KOM(2009) 254 slutlig – 2009/0072 (CNS) (tilläggsyttrande)

149

| SV | |
| --- | --- |

SV

---

I Resolutioner, rekommendationer och yttranden

RESOLUTIONER

Europeiska ekonomiska och sociala kommittén

457:e plenarsessionen den 4 och 5 november 2009

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/1 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/1

---

457:E PLENARSESSIONEN DEN 4 OCH 5 NOVEMBER 2009

Resolution från Europeiska och sociala kommittén om klimatförändringarna – med anledning av FN:s klimatförändringskonferens i Köpenhamn den 7–18 december 2009

(2010/C 128/01)

Vid plenarsessionen den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén denna resolution med 156 röster för, 2 röster emot och 5 nedlagda röster:

Som institutionell representant för det organiserade civila samhället på europeisk nivå ställer sig Europeiska ekonomiska och sociala kommittén bakom följande budskap till regeringar, ledare, förhandlare och andra aktörer som medverkar i klimatförhandlingarna i Köpenhamn och i utformningen och genomförandet av klimatförändringspolitiken.

”Klimatförändringarna har redan fått negativa och eventuellt oåterkalleliga återverkningar i många delar av världen. Problemen kommer att förvärras under kommande år om växthusgasutsläppen i atmosfären fortsätter att växa i nuvarande takt. Den vetenskapliga bedömning som IPCC och andra officiella källor har gjort visar mycket tydligt att industriländerna måste minska sina växthusgasutsläpp med över 80 % fram till år 2050 om temperaturhöjningarna ska kunna hållas inom säkra gränser. För att målet om minskade utsläpp ska kunna uppnås globalt, krävs realistiskt sett en minskning med 25 % – 40 % fram till 2020 och betydande ansträngningar från de nya ekonomiernas och utvecklingsländernas sida.

Konferensen i Köpenhamn är av avgörande betydelse. En framgångsrik konferens kan bana väg för minskade utsläpp under kommande år och för stabiliserade temperaturhöjningar på hanterbara nivåer. Ett misslyckande kan dock leda till en allt farligare utveckling mot stegrade temperaturhöjningar med mänskliga och ekologiska katastrofer som följd.

1.   Vid denna kritiska tidpunkt uppmanar Europeiska ekonomiska och sociala kommittén regeringar, ledare och förhandlare att fördubbla sina ansträngningar att nå ett universellt och bindande avtal som förenar alla länder och deras medborgare i en gemensam ansträngning att minska utsläppsnivåerna under kommande år och skydda miljön i den värld där vi och framtida generationer lever.

2.   Europeiska unionen har avgett ett löfte om en minskning på 30 % fram till 2020, under förutsättning att andra länder gör jämförbara åtaganden. EU har vid upprepade tillfällen uppmanat andra industriländer att göra jämförbara åtaganden, och hävdat att ordentliga ansträngningar bör göras av de framväxande ekonomierna som i snabb takt hinner i kapp och till och med förbi industriländerna som de största utsläpparna av växthusgaser. Vi kräver att denna ståndpunkt vidhålls.

3.   Vi är djupt oroade över att förhandlingarna hittills inte har lett till de avgörande genombrott som krävs. Oavsett hur de sista etapperna i förhandlingarna förlöper, anmodar vi Europeiska unionen att inte frestas att använda ett misslyckande när det gäller att samla tillräckligt stöd från andra som en förevändning för att minska de egna ambitionerna eller begränsa de egna åtagandena till den minsta gemensamma nämnare som växer fram vid toppmötet i Köpenhamn. Det skulle vara negativt både för Europa och för världen. Även om det ännu inte råder universellt samförstånd om EU:s ambitionsnivåer vid mötet i Köpenhamn, anmodar vi unionen att hålla fast vid sitt åtagande och försöka bygga en stark koalition med andra industriländer och utvecklingsländer som är redo att förbinda sig till jämförbara ambitionsnivåer och vidta nödvändiga åtgärder för att uppnå dessa.

4.   Vi bör fortsätta att driva på de industriella och sociala omvandlingsprocesser som krävs för att uppnå målet om 30 % minskade utsläpp fram till 2020 som ett centralt led i strävan att omvandla den europeiska ekonomin till en ny energieffektiv, hållbar modell med låga koldioxidutsläpp. Det krävs en forsknings- och utvecklingsinsats som saknar motstycke inom energisektorn för att erbjuda medborgarna, företagen och de offentliga myndigheterna trovärdiga tekniska alternativ. På realpolitisk nivå kan den ekologiska krisen inte längre betraktas som en separat företeelse skild från den sociala krisen. Detta faktum bör ligga till grund för utformningen av en ny produktions- och konsumtionsmodell. Vi bör inte se denna omvandling som en börda, utan snarare som en utmaning för att skapa en ny våg av teknisk och social innovation som är den bästa garantin för hållbar sysselsättning, konkurrensfördelar och social välfärd i framtiden. Vi yrkar på att denna målsättning ges hög prioritet i Europeiska unionens nya strategi 2020, som bör integrera de främsta målsättningarna i nuvarande strategier för hållbar utveckling, hållbar tillväxt, klimat och energi.

5.   Klimatförändringarnas utveckling har försatt i synnerhet de minst utvecklade länderna och även andra utvecklingsländer i en ytterst svår situation. De fattigaste länderna som har bidragit allra minst till att skapa klimatförändringarna drabbas i många fall hårdast. För att man ska kunna nå framgång i Köpenhamn, måste den utvecklade världen avlägga orubbliga löften om nya och kompletterande finansieringskällor för att bistå utvecklingsländerna i deras kamp med de enorma anpassningsproblemen – och underlätta för dem att själva vidta åtgärder för att minska problemen på sikt. Europeiska kommissionen har nyligen lagt fram viktiga förslag om omfattningen av det stöd

som Europa bör tillhandahålla för detta partnerskap och hur det bör förvaltas. Kommittén uppmanar EU att agera snabbt, så att förslagen kan presenteras som ett bindande erbjudande i förhandlingarna och användas som hävstång för att uppmuntra liknande erbjudanden från andra industriländer.

6.   Hela det civila samhället påverkas av klimatförändringarna. Näringsliv, fackförbund och andra civila samhällsorganisationer måste involveras i alla insatser som görs både för att mildra klimatförändringarna och för att anpassa sig till dem. Som företrädare för det organiserade civila samhället vet vi att det finns en växande insikt runtom i Europa om utmaningens omfattning och en växande vilja att ta itu med alla de förändringar som måste göras i våra produktions- och konsumtionsmönster och i vårt sätt att leva. Vi uppmanar våra ledare och förhandlare att beslutsamt leda oss vidare på denna väg. Det får inte finnas någon återvändo.”

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

YTTRANDEN

Europeiska ekonomiska och sociala kommittén

457:e plenarsessionen den 4 och 5 november 2009

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/3 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/3

---

457:E PLENARSESSIONEN DEN 4 OCH 5 NOVEMBER 2009

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Lissabonstrategin efter 2010”

(förberedande yttrande)

(2010/C 128/02)

Huvudföredragande: Wolfgang GREIF

I en skrivelse av den 23 juli 2009 uppmanade Diego López Garrido, statssekreterare för EU-frågor vid utrikes- och samarbetsministeriet och ledamot av Spaniens regering, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget utarbeta ett förberedande yttrande om

”Lissabonstrategin efter 2010”.

Facksektionen för Ekonomiska och monetära unionen samt ekonomisk och social sammanhållning (observationsgruppen för Lissabonstrategin) fick i uppdrag att utarbeta ett yttrande i ärendet.

Med tanke på ärendets brådskande karaktär utnämnde kommittén vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november) Wolfgang Greif till huvudföredragande och antog följande yttrande med 178 röster för, 6 emot och 15 nedlagda röster:

1.   Inledning

1.1   I detta yttrande presenteras politiska rekommendationer som EESK anser bör prioriteras när en ny europeisk strategi för tiden efter 2010 ska utformas. I samband med detta måste man ta hänsyn till de djupgående ekonomiska, sociala och politiska konsekvenserna av den pågående finansiella och ekonomiska krisen. Man bör identifiera hörnstenarna i den politiska förändring som synes nödvändig för att man ”ur krisen” ska kunna skapa en dynamik för hållbar tillväxt, sysselsättning och social sammanhållning och se till att kriser som den pågående inte kan inträffa igen.

1.2   Detta yttrande har utarbetats av EESK:s observationsgrupp för Lissabonstrategin. De nationella ekonomiska och sociala råden har deltagit aktivt i arbetet. Mängden av – ofta också kontroversiella – bidrag som framförts vid diskussionerna vid de gemensamma sammanträdena understryker den politiska kvaliteten på de rekommendationer som framförs och deras relevans för det civila samhället.

1.3   Utöver det europeiska perspektiv som ges i detta yttrande bifogas också nationella kapitel, som utarbetats av de nationella delegationerna (1) på grundval av ett frågeformulär beträffande a) en analys av den innevarande Lissaboncykeln (2008–2010), och b) Lissabonstrategins framtid efter 2010. Det interaktiva nätverk som EESK byggt upp med de nationella ekonomiska och sociala råden och andra jämförbara partnerorganisationer lägger alltså återigen (2) fram en integrerad rapport i syfte att påverka EU-institutionernas politiska beslutsfattande inför Europeiska rådets vårtoppmöte 2010.

2.   Bedömning av Lissabonstrategin

2.1   Lissabon 2000 – ett helhetsperspektiv med brett stöd

2.1.1   I mars 2000 lade Europeiska rådet fram ett ambitiöst reformprogram för Europa. Målet med denna Lissabondagordning var att senast 2010 göra EU till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi – en ekonomi i stånd att skapa en hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetsplatser och med större sammanhållning.

2.1.2   För ändamålet utarbetade man en omfattande strategi, som kompletterats med aspekten hållbar utveckling (Göteborgsstrategin). På många områden inom politiken formulerade man kvantifierbara mål för att påverka medlemsstaterna genom den öppna samordningsmetoden.

2.1.3   EESK har alltid betraktat detta politiska helhetsperspektiv som den stora fördelen med Lissabonstrategin, har varnat för en snäv tolkning och yrkat på ett balanserat förhållande mellan de tre pelarna.

2.2   Nylanseringen 2005 – fokus på innehåll och nationellt genomförande

2.2.1   På vissa områden har flera EU-länder kunnat förbättra sina prestationer. Sysselsättningsgraden har till exempel generellt stigit. Framsteg har noterats också i fråga om bredbandsutbyggnad, deltagande i vidareutbildning, ungdomars bildningsnivå och på andra områden (3). Trots detta var det många länder som redan ”efter halvtid” låg långt efter målen för ambitionerna på många områden.

2.2.2   Mot denna bakgrund gjordes 2005 en processanalys, där partnerskapet mellan europeiska och nationella aktörer sattes i centrum. Fokus lades på nationella genomförandeåtgärder. I fråga om innehållet fokuserade man på ”tillväxt och sysselsättning”. Delar av den mer omfattande listan över mål, t.ex. den sociala pelaren, hamnade delvis i bakgrunden till förmån för en enklare förmedling av syftena och en mer stringent ekonomisk ansats. Strategin att ge medlemsstaterna ett större ansvar för att formulera landsspecifika planer och mål och på så sätt fokusera på nationella reformer stöttades dock inte med någon lämplig ekonomisk och social ram på europeisk nivå.

2.2.3   Trots framsteg på senare tid (4) har många stater fortfarande inte uppnått de mål som satts. På många områden kommer målen för 2010 i bästa fall att uppnås i EU som genomsnitt men inte i alla medlemsstater. Detta gäller exempelvis treprocentsmålet för forskning och utveckling, där de flesta EU-länder och även EU som helhet inte har gjort några större framsteg, och likaså arbetet med att minska utsläppen av växthusgaser. Också när det gäller sysselsättningsmålen har framstegen varit begränsade, t.ex. i fråga om kvinnors sysselsättning, eftersom antalet (till viss del ofrivilliga) deltidsanställningar (5), tillfälliga och lågavlönade anställningar, ofta med icke-standardiserade anställningsavtal, har ökat betydligt.

2.3   Ska vi fortsätta som tidigare eller behöver Europa en ny dagordning?

2.3.1   Svårigheterna att uppnå Lissabonmålen beror enligt en allmän uppfattning framför allt på att medlemsstaterna inte fört en mer konsekvent politik för att uppnå fastställda mål och på att incitamenten för ett nationellt eller europeiskt engagemang genom den öppna samordningsmetoden varit alltför små. En annan orsak är att det inte funnits någon europeisk ram för den makroekonomiska politiken och för socialpolitiken, en förutsättning för att EU-länderna överhuvud taget ska kunna genomföra rätt reformer på ett samordnat sätt och uppnå de mål som fastställts samt förhindra att de nationella reformerna konkurrerar med varandra. Dessutom har EESK flera gånger konstaterat att det saknas en känsla av gemensamt ansvar. Enligt kommittén beror detta inte minst på att arbetsmarknadens parter och det civila samhället inte involverats i tillräcklig utsträckning.

2.3.2   EESK anser att vi bör gå vidare med en global helhetsstrategi efter 2010. Kommittén anser dock också att varken ett ”tillbaka till Lissabon 2000” eller ”mer av samma sak men eventuellt mer miljövänligt” är rätt svar på de rådande utmaningarna. Dagsläget kräver att vi slår in på hållbara vägar där konkurrenskraft, forskning och utveckling och innovation förenas med den innovativa potentialen hos ett socialt Europa med en hållbar ekonomi samt med begreppet ”bra jobb” (6). Dessutom innebär den rådande krisen i många avseenden en brytpunkt där det krävs nya alternativ, t.ex. en effektiv reglering av finansmarknaderna, en radikal nyorientering mot resurssparande och koldioxidsnål produktion och konsumtion samt investeringar i innovation av offentliga tjänster för att skänka människor trygghet och återställa förtroendet för EU.

2.3.3   Aktuella utmaningar, t.ex. den finansiella och ekonomiska krisen och de sociala problem som den leder till, globaliseringen av ekonomin, arbetet med att förbättra den inre marknadens funktion, energipolitiken och klimatförändringarna, de demografiska utvecklingstendenserna och migrationen, kräver en ny omfattande EU-strategi efter 2010, en strategi som a) antar dessa utmaningar, b) åtgärdar bristerna i genomförandet, c) bärs upp av ett gemensamt europeiskt ansvar och d) förmår knyta samman alla EU-strategier på ett sammanhängande sätt (återhämtningsstrategin, Lissabonstrategin, hållbar utveckling, klimatförändringar). EESK föreslår att man synliggör denna strategiska nyorientering genom att ge denna nya europeiska strategi ett annat namn.

3.   Politiska rekommendationer: Att tänka och agera europeiskt genom europeiska projekt

3.1   : Även om EU-länderna bär huvudansvaret för genomförandet krävs det en lämplig europeisk ram som gör det möjligt att på ett samordnat och konsekvent sätt genomföra de strukturreformer som inleds. Man bör snarast möjligt på europeisk nivå göra en utvärdering av de nationella reformerna och deras effekter på den ekonomiska utvecklingen, på fördelningen av rikedom och inkomster och på den sociala sammanhållningen. Här bör man också grundligt se över ett antal specifika avgöranden från EG-domstolen (Laval/Vaxholm, Viking, Rüffert och Luxemburg) och eventuellt vidta lämpliga och konkreta åtgärder för att skydda arbetstagarna och klargöra att ekonomiska friheter och konkurrensbestämmelser inte innebär att grundläggande sociala rättigheter ifrågasätts.

: Det tillväxtmål på 3 % per år som eftersträvas och ligger till grund för strategin har endast uppnåtts två gånger. Finanskrisen och EU-ekonomins svaga motståndskraft visar att den ekonomiska politiken är i behov av en nyorientering. EESK anser att en välavvägd makroekonomisk mix där utbudsorienterad och efterfrågeorienterad ekonomisk politik knyts samman på ett balanserat sätt måste bli en integrerad del av strategin för tiden efter 2010. Det är också viktigt vilken kvalitet på tillväxten man strävar efter. Huvudmålet är välfärdstillväxt. BNP i sig är inte ett lämpligt mått på välfärd, och en bättre indikator (eller en uppsättning indikatorer) på välfärd bör användas för att fastställa och finjustera ett mer tillfredsställande och sammanhållet tillväxtmål för den nya strategin.

3.2.1   

  : När krisen ska lösas måste EU, framför allt genom nyordningen i det finansiella systemet, agera på ett samordnat och enhälligt sätt och spela en ledande roll. Ett nyordnat globalt finansiellt system (med framför allt en effektiv reglering av banksystemet men också av hedgefonder och private equity-företag) måste göra det möjligt att utveckla och tillhandahålla finansiella instrument till stöd för den reala ekonomin och till nytta för medborgarna. Den nuvarande krisen är dock inte bara resultatet av problem på den finansiella marknaden. Den förorsakades framför allt i USA även av en rad av allt större makro- och mikroekonomiska klyftor, framför allt inkomstklyftor. Vägen ut ur krisen måste därför innebära att man tar avstånd från en tillväxt som delvis bygger på ”spekulativa bubblor” och går tillbaka till en tillväxt som grundar sig på investeringar, framför allt inom den reala ekonomins innovativa sektorer, rättvis fördelning, ny produktiv sysselsättning av hög kvalitet samt hållbar miljö.

3.3   Man måste förbättra den inre marknadens funktion genom att skapa bättre balans mellan dimensionerna ekonomi, samhälle och miljö: För att nå detta mål krävs en korrekt tillämpning och eventuellt en förbättring av de sociala bestämmelserna i regelverket för den inre marknaden samt en bättre lagstiftning. Man måste också skapa en framgångsrik mikroekonomisk miljö och tillräckligt spelrum för privata investeringar. Man måste dock också vidta försiktighetsåtgärder, så att konkurrensen på den gemensamma marknaden blir innovationsinriktad och inte en kontraproduktiv konkurrens mellan EU-länderna på bekostnad av social sammanhållning och en hållbar miljö.

: EESK anser att en väl utvecklad socialpolitik, med en omfattande politik för att skapa arbeten av god kvalitet och med ambitiösa mål för utbildning och vidareutbildning, både allmän och yrkesorienterad, och för livslångt lärande, i stor utsträckning kan bidra till tillväxt och ökad produktivitet. Vägen ut ur krisen kräver understöd av lämpliga investeringar.

3.4.1   

  : Målet var att fram till 2010 kraftigt minska antalet människor som hotas av fattigdom och social uteslutning. Kommissionens rapport om den sociala verkligheten (2007) visar dock att Europa i många länder och regioner fortfarande har allvarliga sociala problem. Strategin för tiden efter 2010 måste därför vara inriktad på sociala framsteg, på att stärka de sociala trygghetssystemen och göra dem hållbara och att bekämpa fattigdom, bl.a. genom att motverka en orättvis fördelning. Europeiska året för fattigdomsbekämpning (2010) är ett ypperligt tillfälle att fastställa effektiva mål, inklusive tidsfrister, för fattigdomsbekämpningen (t.ex. i system för minimiinkomster och ersättning vid inkomstbortfall (7)). Genom ett sådant initiativ för att säkra den sociala sammanhållningen skulle man ta ett viktigt steg för att återställa medborgarnas förtroende för den europeiska integrationen.

: Trots framstegen kommer sysselsättningsmålen för 2010 inte att uppnås i genomsnitt för EU som helhet. Detta måste ge anledning till oro med tanke på den pågående krisen – som visserligen har nått sin kulmen men ännu inte slutgiltigt övervunnits – som har ökat klyftorna och ställt allt fler människor inför existentiella problem. Enligt den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa

   (8)
  måste vi, för att så snabbt som möjligt kunna uppnå tillväxt igen och stabilisera arbetsmarknaden, stärka den inhemska efterfrågan genom strukturförbättrande åtgärder. Det är viktigt med effektiva koncept för utbildning och vidareutbildning, att man skapar sysselsättning framför allt också för dem som bl.a. på grund av brister i utbildningen är utestängda från arbetsmarknaden och att man faktiskt försöker få bukt med diskrimineringen mot dem som vill in på eller redan befinner sig på arbetsmarknaden. Just den sociala ekonomins olika former i medlemsstaterna kan spela en roll som förebilder i krishanteringen, framför allt när det handlar om att skapa sysselsättning bl.a. på området sociala tjänster. EESK anser att sysselsättningen och arbetets produktivitet måste öka parallellt. EU måste också skapa lämpliga bestämmelser för icke-standardiserad sysselsättning och sysselsättning med en låg grad av social trygghet
   (9)
  och i samband med detta involvera arbetsmarknadsparterna på nationell och europeisk nivå med full respekt för deras autonomi.

3.4.2.1   Företagen inom den sociala ekonomin är verksamma inom alla sektorer. De kombinerar ekonomisk lönsamhet med allmänintresse och sociala överväganden och är ett bra exempel på specifika former av företagande och företagsstyrning som kommer att bidra till att målen för den reviderade Lissabonstrategin uppnås. Europeiska ekonomiska och sociala kommittén uppmanar Europeiska rådet, kommissionen och medlemsstaterna att beakta förslag som syftar till att de politiska rekommendationer (10) som Europaparlamentet framfört genomförs för att företagen inom den sociala ekonomin ska kunna konkurrera på samma villkor som andra företag.

3.4.3   

  ”

  ”: Föränderliga ekonomiska ramvillkor kräver en hög grad av innovativ anpassningsförmåga också på arbetsmarknaderna. Man måste på ett intelligent sätt kunna reagera på strukturer som snabbt förändras. I flexicurity-konceptets anda måste man här se till att arbetstagarna är rustade för att möta de nya utmaningarna på arbetsmarknaden. Konceptet flexicurity måste skapa faktisk ”trygghet under omvandling’, där trygghet på arbetsmarknaden, stabila anställningsförhållanden och bibehållen anställbarhet, social trygghet och rörlighet på arbetsmarknaden på vägen mot bra och produktiva jobb (’få övergången att löna sig”)
  i praktiken tillmäts samma vikt. Här måste man framför allt också se till att gemenskapens socialrättsliga regelverk genomförs och tillämpas och byggs ut, så att eventuell orättvis konkurrens i fråga om arbetsnormer förhindras.

3.4.4   

  : I enlighet med EU-fördragen bör man sträva efter en större samordning av medlemsstaternas skattepolitik över hela EU (bl.a. harmoniserade beräkningsunderlag och minimiskattesatser), framför allt på de områden, där skattebasen är internationellt rörlig och risken för skatteflykt och skattekonkurrens mellan medlemsstaterna är som störst. Målet för denna europeiska samordning måste vara att trygga de offentliga budgetarna och att främja rättvisa skattesystem (bl.a. genom att man stärker basen för medlemsstaternas skatteintäkter genom att stänga skatteparadis och genom åtgärder mot skatteundandragande).

3.4.5   

  : När det gäller strategin för perioden efter 2010 måste man lyckas skapa hållbar jämvikt mellan tillväxt- och stabilitetsmålen på ett sätt som beaktar de kommande generationerna. Europeiska centralbanken måste ta sitt fulla ansvar i enlighet med fördragen, och vid sidan av det prioriterade målet om prisstabilitet värna även andra mål, t.ex. hög sysselsättning, socialt skydd och hållbar tillväxt.

3.4.6   
  : Man bör öka det konjunkturpolitiska spelrummet genom omfördelningar i budgeten, och därvid beakta och utnyttja den flexibilitet som stabilitets- och tillväxtpakten innehåller för att kunna klara kristider. Utrymmet bör användas för Lissabonrelevanta offentliga investeringar (bl.a. i effektiva offentliga tjänster, forskning, utbildning och innovation) och ökade produktiva investeringar från den privata sektorn, framför allt i koldioxidsnål produktion. I detta sammanhang borde man också vidareutveckla idén om en europeisk obligation i en europeisk statsfond
   (11).

3.5   : Ekonomisk tillväxt och gynnsamt investeringsklimat är centrala förutsättningar för att nya arbetstillfällen ska skapas och den befintliga sysselsättningen bibehållas, något som inte bara storföretagen utan också i betydande utsträckning små och medelstora företag bidrar till. Just småföretagen är rotade i den lokala ekonomin och gynnas speciellt av en stabil och växande inhemsk efterfrågan. EESK har redan flera gånger pekat på behovet av att lägga särskild vikt vid vidareutvecklingen av den europeiska industripolitiken (bland annat i riktning mot”grön teknik”, nanoteknik och IKT) samt att stärka företagens sociala ansvar och stimulera grundande av företag och företagsutveckling. Särskilt viktigt för ekonomin är en minskning av oproportionerliga byråkratiska utgifter och administrativa hinder samt förbättrade företagsfinansieringsramar. Detta är avgörande både för den europeiska konkurrenskraften och för ett gynnsamt klimat för produktiva investeringar. I det sammanhanget får man inte äventyra ett berättigat skydd av arbetstagare och konsumenter. Eftersom det ekonomiska resultatet, innovationsförmågan och sysselsättningen i ökande utsträckning beror på småföretagen bör man prioritera utvecklingen av företagaranda bland ungdomar.

3.6   : Den viktigaste utgångspunkten när det gäller att möta den utmaning som ett åldrande samhälle innebär är och förblir tillväxt och sysselsättning. Detta gäller för både yngre och äldre generationer. Vid sidan av bekämpningen av arbetslösheten och skapandet av fler och bättre arbetsplatser måste också mer göras för möjligheterna att förena arbetsliv och familj, inte minst med tanke på födelsetalen. Till de stora utmaningarna för tiden efter 2010 hör att finna framgångsrika lösningar på området migration och invandring, lösningar som främjar Europas tillväxtpotential utan att äventyra den sociala sammanhållningen
   (12).

: Europa måste ytterligare stärka sin potential i fråga om kvalificerad arbetskraft, vetenskap, forskning och teknik och därmed innovationsförmågan, som är en avgörande konkurrensfaktor. Kunskapstriangeln måste i alla fall även fortsättningsvis stå i centrum för strategin för perioden efter 2010. I detta sammanhang måste begreppet innovation breddas så att det också omfattar ”social innovation” för att det sociala kapitalet ska öka. Detta är viktigt för både konkurrenskraften och den sociala sammanhållningen

3.7.1   För att säkerställa basen för innovationer i framtiden måste vetenskap och forskning och deras användning i den ekonomiska verkligheten prioriteras. Bolognamålet om inrättandet av ett område för högre utbildning i Europa kräver konkreta steg i genomförandet och en större politisk vilja att samordna olika politikområden. Otillräckliga investeringar i innovation och vidareutbildning ökar de ekonomiska problemen och får återverkningar också på arbetsproduktiviteten. Universitet och inrättningar för högre utbildning måste ta sitt ansvar och beakta den europeiska dimensionen i långt större utsträckning eftersom de har en nyckelroll i kunskapstriangeln av utbildning, forskning och innovation. I det gränsöverskridande arbetet gäller det att främja multilaterala forskningssamarbeten. Europa har också för få högteknologiska företag som investerar i forskning och utveckling. Det måste finnas incitament för företagen att investera mer i FoU och skapa produktiva arbetsplatser.

3.7.2   Välutbildade anställda, framför allt på vetenskaplig-tekniska områden, och innovationsförmåga är väsentliga konkurrensfaktorer och en förutsättning för välstånd. De måste gå hand i hand med nya produktiva, högkvalificerade och välbetalda arbetstillfällen. Också i kristider måste ungdomar som nyss har avslutat sin utbildning kunna finna ett arbete som motsvarar deras kvalifikationer och ger möjligheter till karriärutveckling.

: Främjandet av energieffektivitet och förnybar energi kommer att vara en central beståndsdel i strategin för perioden efter 2010, liksom utnyttjandet av miljösektorns potential. Den förnyade strategin måste innehålla en handlingsplan för en ekonomi med låga koldioxidutsläpp. EU bör nu, när man har skapat en övergripande rättslig ram för energi och klimatförändringar, koncentrera sig på det praktiska genomförandet. Effektiva politiska åtgärder bör införlivas i de integrerade riktlinjerna, landsspecifika rekommendationerna och nationella reformprogrammen i den kommande Lissabonstrategin.

3.8.1   

  : En klimatpolitik som varaktigt minskar växthusgasutsläppen, beroendet av fossila energikällor och energiimporten, måste inriktas på hållbarhet och således på ett adekvat sätt beakta ekonomiska, ekologiska och sociala mål. Dessutom bör i synnerhet alla möjligheter till energibesparingar utnyttjas, varvid lokala, förnybara och regionala strukturer bör beaktas. Att förbättra energi- och resurseffektiviteten kommer att vara en av de viktigaste beståndsdelarna i en ny strategi. Ytterligare ett strategiskt mål för EU bör vara att”som gemenskap bli ett av de ett energi- och resurseffektivaste ekonomiska områdena”. För att klara denna förändring måste Europa ta stort ansvar för att minska koldioxidutsläppen. Inom de olika sektorerna gäller det att i samarbete med de enskilda branscherna fastställa konkreta mål och tidsplaner.

3.8.2   ”

  ”: Inom ramen för ”en ny grön giv” bör miljösektorns potential som motor för tillväxt, sysselsättning och innovation utnyttjas, ledarskap inom grön innovation eftersträvas och kostnader sänkas, utan att man gör avkall på välstånd, livskvalitet och global konkurrenskraft. Ökade satsningar på forskning och teknik samt arbetet med att omsätta forskningen till marknadsmässiga nya produkter och tjänster, och därmed till sysselsättning, kommer att få avsevärd betydelse i denna nödvändiga innovationsprocess.

: Om vi ska kunna möta de kommande utmaningarna krävs också nya strategiska diskussioner om den framtida EU-budgeten.

3.9.1   

  : Rent generellt måste man ompröva anslagen till de enskilda politikområdena med beaktande av deras ”Lissabon-relevans” – med ökade satsningar på forskning och konkurrenskraft, miljö och klimat, investeringar i hållbar energianvändning, produktiva offentliga utgifter för företagsklimatet, aktiv arbetsmarknadspolitik, möjligheter att förena yrkesliv och familj, social sammanhållning, fattigdomsbekämpning och nya och högkvalitativa arbetsplatser. Motsvarande diskussion om Lissabon-relevanta reformer i EU-budgeten bör också tas upp i samband med den kommande finansieringsramen 2014–2020
   (13). Om de europeiska målen ska kunna omsättas effektivt i praktiken krävs också en förstärkning av den regionala dimensionen i diskussionen om finansieringen av struktur- och sammanhållningspolitiken efter 2013.

3.9.2   

  : Det finns flera gränsöverskridande utmaningar som kräver en förstärkning av den europeiska dimensionen i politiken. För europeiska projekt kan man pröva alternativa finansieringsmöjligheter och utsikter till en utvidgad EU-budget, vid sidan av strukturella omfördelningar och besparingar. EESK föreslår att man i detta sammanhang också prövar möjligheterna att införa EU-omfattande finansieringsmekanismer (inbegripet beskattningsmöjligheter). Man kunde till exempel minska risken för spekulation genom att införa en skatt på finansiella transaktioner. Man bör också pröva möjligheten att införa en skatt på utsläpp (carbon tax).

3.10   : Europas välstånd grundar sig bland annat på dess öppenhet gentemot världen. EU är världens största ekonomiska makt, ligger på första plats vad gäller export och import av varor och tjänster, på andra plats som källa till och mottagare av utländska direktinvesteringar och är världens största givare av utvecklingsbistånd. En förstärkning av den internationella dagordningen med klara och långsiktiga mål är därför av avgörande betydelse för Europa. Mot bakgrund av de nya globala ekonomiska stormakternas växande styrka och följderna av den internationella ekonomiska krisen är det viktigare än någonsin att EU skaffar en ny, enhetligare ram med bättre tillämpningsmöjligheter för utrikeshandeln så att en adekvat, rättvis och hållbar marknadsöppning säkerställs, normativt verkande standarder på grundval av rättigheter stärks, multilateralism samt strukturerad dialog med privilegierade partner främjas och ett för båda sidor fördelaktigt område för framsteg skapas som omfattar Medelhavsområdet och Afrika. Under dessa förutsättningar kommer Europa också i framtiden att kunna framstå som en förebild för resten av världen med sin modell av social marknadsekonomi. EU kommer i så fall också att kunna hävda sig på internationell nivå, framför allt med avseende på tillgången till marknaden och råvaror och samtidigt säkerställa att de internationella konkurrensvillkoren är rättvisa, att en hållbar utveckling kommer att äga rum och att alla drar fördel av globaliseringsvinsterna.

4.   Rekommendationer i fråga om Lissabonmålen

4.1   : Trots de nya utmaningar och bakslag som är kopplade till den aktuella krisen får man inte bortse från de hittills gällande målen i dagordningen för perioden efter 2010. EESK föreslår att man inte ger upp de gemensamma målen i den löpande ramstrategin utan formulerar ännu ambitiösare mål som ska uppfyllas före 2015. Den andel som avsätts för forskning bör höjas till 3,5 % (och eventuellt kompletteras med en mer omfattande målsättning för investeringar i innovation) och målen om fler och bättre arbetsplatser samt utbildning bör också höjas.

4.2   : EU-ländernas ekonomiska prestationsförmåga skiljer sig avsevärt åt. EESK föreslår att de enskilda medlemsländernas utgångsläge tas med i beräkningen, liksom fallet var när man ursprungligen fastställde de kvantitativa Lissabonmålen, och att man räknar igenom och diskuterar nationella bidrag på lämplig ambitionsnivå till strategins åtaganden på grundval av EU-27.

4.3   : Dessutom bör den framtida dagordningen också innehålla vissa kvalitativa mål som i stor utsträckning har tappats bort efter nylanseringen av Lissabonstrategin under de senaste åren (t.ex. de så kallade Laeken-indikatorerna för att mäta skapandet av arbetstillfällen av hög kvalitet (14)).

4.4   : Inom ramen för de integrerade riktlinjerna bör nya eller konkretare mål fastställas, särskilt på områden där få framsteg har konstaterats eller där nackdelar med den tidigare reformpolitiken har visat sig. Därför föreslår EESK egna riktlinjer med mätbara mål för jämställdhet mellan könen, kampen mot anställningsförhållanden utan tillräckligt socialt skydd, övergången till en ekonomi med låga koldioxidutsläpp, kampen mot fattigdomen (också bland personer som yrkesarbetar) och kampen mot social marginalisering (till exempel lämpliga stöd i händelse av arbetslöshet eller arbetsoförmåga samt i tillgången till offentliga tjänster).

5.   Rekommendationer i fråga om styrningen

5.1   : Den nya strategin behöver mer skärpa. En förstärkning av EU-institutionernas roll: Den nuvarande krisen gör att det är särskilt viktigt att stärka EU-institutionernas roll. Sedan översynen av Lissabonstrategin 2005 agerar kommissionen på ett mycket tydligare sätt, framför allt när det gäller att offentliggöra och sprida landspecifika riktlinjer samt exempel på goda metoder. Det krävdes en offentlig diskussion i rådet för att hålla processen i gång. I en förnyad strategi bör denna utvecklas och utvidgas. Kommissionen och medlemsstaterna bör med hjälp av elektroniska kommunikationsmedel vidta nya åtgärder för att förbättra genomförandet och främja det gränsöverskridande utbytet av goda metoder. Dessa metoder kräver emellertid att medlemsstaterna erbjuds en adekvat europeisk ram inom vilken de kan uppnå gemenskapsmålen. I vissa fall får man pröva nya, innovativa instrument.

5.2   : Användningen av den öppna samordningsmetoden som Lissabonstrategins ”ryggrad” fastställs genom reformfördraget för fler områden. För EESK är den öppna samordningsmetodens svaga punkt – vid sidan av den bristande synligheten bland allmänheten – dess bristande effektivitet på nationell nivå. Av avgörande betydelse är det därför att målen inte som hittills ofta uppfattas som något önskvärt, utan som konkreta politiska åtaganden. Här bör man finna metoder och instrument som gör åtagandet mer bindande och i högre grad stimulerar medlemsstaterna att effektivare uppfylla de mål man åtagit sig att nå. För att skapa en bättre balans bör vid sidan av ekonomi- och finansministrarna också andra, framför allt arbetsmarknads- och socialministrarna, göras mer delaktiga i genomförandet av den nya strategin. EESK rekommenderar också att de europeiska arbetsmarknadsparternas roll och synlighet ökas, kanske genom att resultaten av den makroekonomiska trepartsdialogen systematiskt bifogas EU-toppmötenas slutsatser.

5.3   : Inom ramen för samrådsförfarandena och arbetsmarknadsparternas behörighet i de enskilda medlemsstaterna bör den särskilda roll som medlemsstaternas ekonomiska och sociala råd eller liknande organisationer i det civila samhället har förstärkas (15). De relevanta rapporter som medlemsstaternas ekonomiska och sociala råd ska utarbeta bör innehålla analyser av genomförandet av Lissabonstrategin, vilka regeringarna och EU-institutionerna ska behandla och dra lämpliga slutsatser av. De ekonomiska och sociala råden och organisationerna i det civila samhället kan i det sammanhanget bjuda in företrädare för kommissionen till debatter om den nationella situationen. Dessutom bör samtliga nationella ekonomiska och sociala råd inkluderas i kommissionens årliga samråd. Det fortsatta utbytet av åsikter och erfarenheter om nationella reformplaner och Lissabondagordningen mellan EESK och de ekonomiska och sociala råden är här av särskild betydelse.

5.4   : EESK har alltid framhållit att ett bättre genomförande av Lissabonstrategin endast kan uppnås om man förutom att göra EU-institutionerna helt ansvariga också lyckas skapa ett omfattande deltagande från alla samhällsintressen och ett närmare samarbete mellan regering och arbetsmarknadsparter samt det civila samhället på nationell och europeisk nivå och även på lokal och regional nivå i medlemsstaterna (16).

| — | De nationella Lissabonsamordnarna bör i samband med utarbetandet, genomförandet och utvärderingen av de nationella reformprogrammen samarbeta systematiskt med alla berörda parter. |
| --- | --- |

—

De nationella Lissabonsamordnarna bör i samband med utarbetandet, genomförandet och utvärderingen av de nationella reformprogrammen samarbeta systematiskt med alla berörda parter.

| — | Ytterligare åtgärder krävs för att främja den befintliga dialogen i medlemsstaterna, inom ramen för nuvarande rådfrågningsförfaranden och arbetsmarknadsparternas behörighet i de enskilda medlemsstaterna, en dialog där också de nationella ekonomiska och sociala råden deltar och som eventuellt även andra intressenter i det civila samhället (icke-statliga organisationer, organisationer inom den sociala ekonomin m.fl.) samt företrädare för högskolor eller tankesmedjor involveras i. |
| --- | --- |

—

Ytterligare åtgärder krävs för att främja den befintliga dialogen i medlemsstaterna, inom ramen för nuvarande rådfrågningsförfaranden och arbetsmarknadsparternas behörighet i de enskilda medlemsstaterna, en dialog där också de nationella ekonomiska och sociala råden deltar och som eventuellt även andra intressenter i det civila samhället (icke-statliga organisationer, organisationer inom den sociala ekonomin m.fl.) samt företrädare för högskolor eller tankesmedjor involveras i.

| — | Varje Lissaboncykel skulle kunna avslutas med en konferens, med deltagande av viktiga aktörer samt organisationer i det civila samhället, där man gör en inventering av framgångar och brister. |
| --- | --- |

—

Varje Lissaboncykel skulle kunna avslutas med en konferens, med deltagande av viktiga aktörer samt organisationer i det civila samhället, där man gör en inventering av framgångar och brister.

| — | Strukturella hinder för ett effektivt deltagande från de nationella parlamentens sida och för en verklig dialog med arbetsmarknadsparterna och organisationerna i det civila samhället måste undanröjas. Till dessa hinder hör de knappa tidsfristerna för utarbetandet av de nationella reformprogrammen under sommarmånaderna, vilket redan har blivit en regel, samt tillsättandet av en Lissabonansvarig, som i många EU-länder inte kan knyta an till den sociala dialogen. |
| --- | --- |

—

Strukturella hinder för ett effektivt deltagande från de nationella parlamentens sida och för en verklig dialog med arbetsmarknadsparterna och organisationerna i det civila samhället måste undanröjas. Till dessa hinder hör de knappa tidsfristerna för utarbetandet av de nationella reformprogrammen under sommarmånaderna, vilket redan har blivit en regel, samt tillsättandet av en Lissabonansvarig, som i många EU-länder inte kan knyta an till den sociala dialogen.

| — | Medlemsstaternas regeringar bör informera mer om resultaten av den civila och sociala dialogen vad avser Lissabonmålen. |
| --- | --- |

—

Medlemsstaternas regeringar bör informera mer om resultaten av den civila och sociala dialogen vad avser Lissabonmålen.

| — | För att säkerställa ett enhetligt arbetssätt för den territoriella, sociala och ekonomiska sammanhållningen bör man till fullo genomföra strukturfondernas partnerskapsprinciper i EU-staterna och öka användningen av den öppna samordningsmetodens instrument även på detta område. |
| --- | --- |

—

För att säkerställa ett enhetligt arbetssätt för den territoriella, sociala och ekonomiska sammanhållningen bör man till fullo genomföra strukturfondernas partnerskapsprinciper i EU-staterna och öka användningen av den öppna samordningsmetodens instrument även på detta område.

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  Det finns stora skillnader i de institutionella ramarna för det civila samhällets medverkan i utformningen av den nationella politiken: I många EU-länder finns det ett ekonomiskt och socialt råd och i de flesta nya medlemsstater s.k. trepartskommissioner (med arbetsmarknadsparter och regeringsföreträdare). Andra länder har inga sådana råd, men vissa har alternativa former för att ta hänsyn till det civila samhällets intressen. Kommittén anser att det är viktigt att sammanföra bidrag från så många sådana representativa organ som möjligt.

1

(2)  Se CESE 1468/2005 rév. ”Genomförandet av Lissabonstrategin – Sammanfattande rapport för Europeiska rådet”, den 23–24 mars 2006; CESE 40/2008 ”Den förnyade Lissabonstrategin 2008–2010: Det organiserade civila samhällets roll”, Sammanfattande rapport för Europeiska rådet, den 13–14 mars 2008.

2

(3)  Angående de relativa framstegen och bristerna i arbetet med att uppnå Lissabonmålen, se översikten i: M.J. Rodrigues, Europe, Globalisation and the Lisbon Agenda (2009), s. 16.

3

Europe, Globalisation and the Lisbon Agenda

(4)  Se fotnot 2 och EESK:s yttrande ”Effektiv förvaltning av den förnyade Lissabonstrategin”, EUT C 175, 28.7.2009, s. 13.

4

(5)  Se http://www.eurofound.europa.eu/ewco/reports/TN0403TR01/TN0403TR01_3.htm, Part-time work in Europe, Dublinstiftelsen, 2004.

5

Part-time work in Europe

(6)  Se den uppsättning indikatorer för kvaliteten i arbetet som rådet i Laeken beslutade om 2001: KOM(2001) 313 slutlig, ”Sysselsättningspolitik och socialpolitik – En ram för investeringar i kvalitet”.

6

(7)  Se också Europaparlamentets resolution P6_TA(2008)0467 av den 9 oktober 2008.

7

(8)  Meddelande från kommissionen till Europeiska rådet, ”En ekonomisk återhämtningsplan för Europa”, KOM(2008) 800 slutlig, 16 november 2008.

8

(9)  För en översikt över sådana europeiska överenskommelser mellan arbetsmarknadens parter, se http://europa.eu/legislation_summaries/employment_and_social_policy/social_dialogue/c10132_de.htm.

9

(10)  Europaparlamentets resolution av den 19 februari 2009 om den sociala ekonomin (2008/2250(INI)).

10

(11)  Se EESK:s yttrande om ”En ekonomisk återhämtningsplan för Europa”, EUT C 182, 4.8.2009, s. 71, punkt 5.4.

11

(12)  I detta sammanhang måste man framför allt välkomna inrättandet av det europeiska integrationsforumet, som under ledning av EESK samlar företrädare för EU-institutionerna, aktörerna och icke-statliga organisationer.

12

(13)  EESK:s yttrande om ”EU:s budgetreform och framtida finansiering”, EUT C 204, 9.8.2008, s. 113.

13

(14)  Se KOM(2001) 313 slutlig: ”Sysselsättningspolitik och socialpolitik – En ram för investeringar i kvalitet”.

14

(15)  EESK vill påpeka att kommittén inte på något vis vill lägga sig i de befintliga samrådsförfarandena eller de behörighetsområden och den legitimitet som arbetsmarknadsparterna har i de enskilda medlemsländerna.

15

(16)  Se EESK:s yttrande ”Effektiv förvaltning av den förnyade Lissabonstrategin”, EUT C 175, 28.7.2009, s. 13.

16

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/10 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/10

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Social integration”

(förberedande yttrande)

(2010/C 128/03)

Föredragande: Brenda KING

I ett brev av den 18 december 2008 bad Cecilia Malmström, Sveriges EU-minister, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget utarbeta ett förberedande yttrande om

”Social integration”.

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 15 oktober 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november 2009) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 130 röster för, ingen röst emot och 4 nedlagda röster.

1.   Slutsatser och rekommendationer

1.1   I framtiden bör man i EU:s strategi för tillväxt och sysselsättning lägga större vikt vid målen om social sammanhållning. Detta krav framfördes i den nya rapport i ämnet som kommissionen lade fram den 29 september 2009. I rapporten från kommittén för socialt skydd konstateras att socialt skydd inte ensamt räcker för att förhindra fattigdom och utestängning och man efterlyser en större tonvikt på mål som kampen mot fattigdom bland barn, och främjande av åtgärder för aktiv integration.

Det är fattiga och lågutbildade personer, invandrare och etniska och kulturella minoriteter, funktionshindrade, människor som lever isolerade eller i dåliga bostäder samt hemlösa som i allmänhet först drabbas av utestängning.

Även om arbete inte automatiskt skyddar mot utestängning eller fattigdom är en anställning alltjämt det bästa sättet att främja social integration.

1.2   Det svenska ordförandeskapet har som ambition att bekämpa den ekonomiska krisens negativa följder för tillväxt och sysselsättning, både på EU-nivå och på medlemsstatsnivå. Man vill prioritera åtgärder för arbetsmarknaden som kommer att minimera arbetslösheten, minska antalet utestängda och underlätta återinträdet på arbetsmarknaden för dem som har förlorat sina jobb. Ordförandeskapet vill samtidigt lägga grundvalen för nya arbetstillfällen som är långsiktiga och hållbara.

1.3   I slutsatserna från G20-toppmötet nyligen fastslås att medlemsländerna, inbegripet EU, har lyckats skapa och behålla arbetstillfällen i år, vilket har inneburit att man har minimerat krisens följder för ett antal medborgare. Medlemsstaternas insatser har i synnerhet inriktats på stöd till att behålla arbetstillfällen och säkra hushållens inkomster.

1.4   Den utmaning som EU står inför är emellertid att många människor i arbetsför ålder inte hittade något jobb ens under den föregående perioden av ekonomisk tillväxt. Vissa tjänar dessutom inte tillräckligt för att komma över fattigdomsgränsen. Trots beslutsamma åtgärder för att stödja återhämtningen har denna grupp ökat under de senaste 18 månaderna, och de sociala konsekvenserna av recessionen är ännu inte fullt synliga.

1.5   EESK anser att man i större utsträckning bör fokusera på dem som befinner sig längst från arbetsmarknaden, bl.a. genom att öka insatserna för att genomföra de gemensamma principer för aktiv integration som rådet ställde sig bakom i december 2008. Det rör sig om lågkvalificerade arbetstagare som har sämre tillgång till livslångt lärande och utbildningsmöjligheter, människor med vårdansvar (mestadels kvinnor), förtidspensionärer, funktionshindrade, minoriteter, invandrare och ungdomar.

1.6   EESK rekommenderar att man använder den öppna samordningsmetoden för att ta fram goda metoder för övergången från utbildning till anställning och övergången från arbete i hemmet eller frivilligarbete till lönearbete, samt för att hantera strukturella hinder för deltagande på arbetsmarknaden eller generellt i samhället.

1.7   Kommittén konstaterar att sociala tjänster och socialt skydd i hög grad är beroende av offentlig finansiering – som ett antal medlemsstater nu avser att minska till följd av den pågående krisen. Kommittén motsätter sig därför alla åtgärder som äventyrar den solidaritet som det sociala skyddet vilar på och som är så gynnsam för Europa. Man måste vidta åtgärder för att bevara skyddet och stödja övergången till arbete och bibehållen sysselsättning.

1.8   EESK vill peka på vikten av livslångt lärande för att öka medborgarnas anställbarhet och noterar paradoxen att det är personer med lägst utbildning som har sämst tillgång till livslångt lärande. Kommittén rekommenderar därför kraftigt att alla medborgare får rätt och tillgång till livslångt lärande i praktiken.

1.9   EESK instämmer i kommissionens åsikt att det är viktigt med samordning och samarbete på nationell och lokal nivå, inbegripet de offentliga myndigheterna, arbetsmarknadsparterna och det civila samhället, inte bara på sysselsättningsområdet utan också när det gäller bostäder, hälsovård och territoriell integration.

2.   Bakgrund och sammanhang

2.1   De europeiska ekonomierna och samhällena står inför ett antal utmaningar, t.ex. klimatförändringarna, tekniska framsteg, globaliseringen och en åldrande befolkning. Det ökade deltagandet på arbetsmarknaden under de senaste årtiondena har visserligen varit positivt, men samtidigt har fattigdomen (generellt och bland människor i arbete) legat kvar på samma nivå, segmenteringen av arbetsmarknaden har varit avsevärd och endast små förbättringar har noterats vad gäller andelen hushåll där ingen har något yrkesarbete. Med tanke på att ett arbete av hög kvalitet är den bästa säkerheten mot fattigdom och utestängning är detta yttrande särskilt inriktat på kopplingen mellan sysselsättning och integration.

2.2   Den globala finanskrisen är den senaste utmaningen för realekonomin, med en arbetsmarknadssituation som har försämrats avsevärt som ett resultat av minskad efterfrågan och kärvare finansieringsvillkor (1). Den säsongsjusterade arbetslösheten i EU-27 i mars 2009 var 8,3 % jämfört med 6,7 % i mars 2008. Detta innebär ett brott i arbetslöshetstrenden eftersom arbetslösheten i EU-25 tidigare gick ner, från 8,9 % i mars 2005 till 8,4 % i mars 2006 och till 7,3 % i mars 2007. Även om bilden varierar mellan olika länder har alla medlemsstater och de flesta sektorer drabbats av den djupa internationella ekonomiska nedgången. De länder som påverkats mest är Spanien, Irland och de baltiska länderna, där arbetslösheten har fördubblats, eller – för de baltiska länderna – nästan trefaldigats. Denna stigande trend förväntas fortsätta.

2.3   Den expansiva penningpolitik och de stimulanspaket som har lanserats i de flesta medlemsstater för att bekämpa krisen syftar främst till att stabilisera det finansiella systemet, mildra negativa sociala konsekvenser och till att bidra till en tillväxtåterhämtning. Inriktningen på medlemsstaternas åtgärder skiljer sig mycket åt, men det man tycks lägga avsevärd vikt vid är åtgärder för att behålla arbetstillfällen, främja återintegrering på arbetsmarknaden, ge inkomststöd, skydda folk med hypotekslån från återtagande, främja tillgången till krediter samt investera i social och hälsovårdsrelaterad infrastruktur i syfte att dels främja sysselsättningen, dels förbättra tillgången till tjänster (2). Det svenska ordförandeskapet anser emellertid att åtgärder för att bekämpa krisen måste kombineras med nödvändiga strukturreformer för att komma till rätta med andra utmaningar som EU står inför (till exempel den åldrande befolkningen och globaliseringen), eftersom alltför många arbetsföra EU-medborgare inte ens före krisen kunde komma in på arbetsmarknaden, trots tämligen gynnsamma ekonomiska resultat.

2.4   Det svenska ordförandeskapet vill fokusera på följande:

2.4.1   Hur EU:s medlemsstater gemensamt ska hantera följderna av den snabba ökning av arbetslösheten som den ekonomiska krisen leder till.

2.4.2   Effektiva reformer som kan öka rörligheten på arbetsmarknaden, inbegripet åtgärder för att underlätta återinträde.

Syftet är att motverka krisens kortsiktiga effekter och att se till att medlemsstaterna når långsiktiga mål i form av höga sysselsättningstal inom ramen för en ny EU-strategi för tillväxt och sysselsättning.

3.   Sysselsättning och social integration

3.1   Främja trygga övergångar

3.1.1   Övergångar och social rörlighet har alltid varit en del av livet i Europa. De förändringar som globaliseringen har lett till understryker behovet av ekonomiska och sociala styrsystem som är aktivt inriktade på övergångar och social rörlighet. Att koppla ihop aktivering, rehabilitering och strategier för återintegrering på arbetsmarknaden med socialt skydd bör betraktas som ett politiskt mål. I litteraturen diskuteras minst fem typer av övergångar (3): från utbildning till arbete; mellan olika former av sysselsättning, inbegripet egenföretagande; mellan lönearbete och arbete i hemmet eller obetalt arbete; mellan sysselsättning och funktionshinder; mellan sysselsättning och pension. Syftet måste vara att göra övergången lönsam – genom att uppmuntra människor att aktivt leta efter sysselsättning samtidigt som de får nödvändigt stöd och skydd mot materiell nöd.

3.1.2   Övergången från utbildning till sysselsättning bör särskilt uppmärksammas eftersom unga människor i oproportionerligt hög grad har utestängts från arbetsmarknaden under tillväxtperioden och de drabbas nu särskilt hårt av den finansiella och ekonomiska krisen (4). Även om kvalifikationsnivåerna är högre hos unga människor i dag än hos tidigare generationer kommer de in på arbetsmarknaden senare, åtnjuter mindre anställningstrygghet och är mer utsatta för segmentering på arbetsmarknaden och arbetslöshet. EESK noterar och välkomnar kommissionens inriktning på Omedelbar hjälp till ungdomar
   (5), men undrar hur utbildning och lärlingsplatser av hög kvalitet ska bedömas och granskas för att fortsätta att vara relevanta. I sitt yttrande om ”Sysselsättning för prioriterade kategorier” (6) presenterade kommittén rekommendationer för kampen mot ungdomsarbetslösheten. EESK påminner om att invandrare, personer som tillhör etniska minoriteter, ensamstående föräldrar och lågkvalificerade löper särskild risk för utestängning, från arbetsmarknaden och socialt.

3.1.3   Övergångar mellan lönearbete och arbete i hemmet eller obetalt arbete påverkar i stor utsträckning kvinnor och deras möjligheter med avseende på typ av anställningsavtal eller tid utanför arbetsmarknaden. EESK rekommenderar därför att man stärker åtgärderna för jämställdhet.

3.2   Att utarbeta och effektivt genomföra en integrerad politik, skräddarsydda åtgärder och förbättrat styresskick

3.2.1   I takt med att politiken för övergångar byggs upp blir vissa kännetecken på ”god övergångspolitik” tydliga. Stimulansåtgärder och stöd framstår som alltmer viktiga. Politiken för arbetsmarknadsövergångar måste diskuteras i samband med strategier för integrering, i synnerhet när det handlar om dem som står längst från arbetsmarknaden och som behöver ytterligare systematiska insatser. Kommittén delar åsikten (7) att krisen gör det än mer brådskande och nödvändigt att genomföra övergripande strategier för aktiv integration som kombinerar och balanserar åtgärder för en integrerad arbetsmarknad, tillgång till högkvalitativa tjänster och en tillräckligt hög minimiinkomst.

3.2.2   För den ganska stora del av befolkningen i arbetsför ålder som behöver klara övergången till sysselsättning välkomnar EESK därför kommissionens rekommendation (8) om större engagemang och bättre samordning på nationell nivå. EESK rekommenderar emellertid en individuell anpassning av åtgärderna. Detta är viktigt eftersom det är av central betydelse att ha rådgivningstjänster som är lokala eller befinner sig nära de berörda människorna och som kan tillhandahålla skräddarsydda lösningar, kanske inte för den enskilda individen, men åtminstone för grupper. Projekt och organisationer inom den sociala ekonomin ligger ofta långt fram när det gäller strategier för att främja människors möjligheter att återgå till arbetet och för att skapa nya arbetstillfällen för dem som befinner sig längst bort från arbetsmarknaden.

3.2.3   EESK rekommenderar också i detta sammanhang att den sociala dialogen kompletteras med civil dialog. Vissa medlemsstater har redan någon form av sådan dialog. Detta kommer att skapa möjligheter för det civila samhällets organisationer med deras erfarenhet och kunskaper och ofta starka band till sårbara grupper (inbegripet människor som lever i fattigdom, barn, ungdomar, familjer i svåra livssituationer, invandrare och etniska minoriteter, funktionshindrade och äldre) att inkluderas som viktiga resurser i arbetet med att utforma en politik som ökar den sociala integrationen i Europa. Forskning visar att denna kvalitet och dessa färdigheter, inbegripet kunskaper och förmåga att hantera missgynnade grupper inom institutioner och bland dem som arbetar där med att yrkesmässigt tillhandahålla tjänster, är en viktig del i god praxis.

3.2.4   EESK ställer sig bakom rekommendationen i kommissionens meddelande (9) att man bör förbättra möjligheterna för dem som har svårt att hävda sig på arbetsmarknaden genom ett bättre samarbete mellan offentliga myndigheter, offentliga och privata arbetsförmedlingar, socialtjänsten, vuxenutbildningen, arbetsmarknadens parter och det civila samhället. EESK rekommenderar dessutom samarbete mellan olika typer av tjänster (t.ex. i fråga om hälsovård, utbildning och bostäder) eftersom detta har visats vara en viktig beståndsdel i god praxis.

3.3   Lissabonstrategin

3.3.1   EU:s Lissabonstrategi lägger större vikt vid social integration inom EU. Den fastställer som allmänt mål behovet av en övergång till en mer övergripande ekonomi, som kan kombinera effektivitet och skapandet av fler och bättre arbetstillfällen med högre grad av socialt skydd och större social och ekonomisk sammanhållning. Detta är själva grundvalen för de europeiska ekonomiska och sociala modellerna. En strategi för EU efter 2010 måste innehålla en tydlig vision för de viktiga utmaningar som samhället står inför, med reviderade instrument vad gäller sysselsättning och social integration. EESK håller på att utarbeta ett yttrande om efterföljaren till Lissabonstrategin.

3.3.2   Lissabonstrategin har understrukit hur starkt nya jobb är beroende av aktiv sysselsättningspolitik, en sund makroekonomisk ram, investeringar i färdigheter, forskning och infrastruktur, bättre lagstiftning och främjande av företagande och innovation. I takt med att arbetsmarknaden försämras som en reaktion på den ekonomiska nedgången krävs ytterligare åtgärder, eftersom de största konsekvenserna av recessionen drabbar människor. Krisen kommer att förändra de europeiska arbetsmarknaderna på djupet. Både arbetstagarna och företagen måste ges möjlighet att anpassa sig till utvecklingen för att bevara arbetstillfällen, stärka kompetensen överlag (särskilt för lågkvalificerade), hjälpa människor att komma tillbaka på arbetsmarknaden och skapa förutsättningar för nya arbetstillfällen.

3.4   Att hantera flexicurity i kristider (10)

När det gäller flexicurity som integrerad strategi för att på samma gång öka flexibiliteten och tryggheten på arbetsmarknaden och för att stödja dem som tillfälligt befinner sig utanför arbetsmarknaden vill kommittén framhålla följande aspekter:

3.4.1   Flexicurity är än viktigare och lämpligare i den nuvarande svåra ekonomiska situationen, som präglas av ökande arbetslöshet, fattigdom, segmentering och den akuta utmaningen att stimulera tillväxten, skapa nya och bättre arbetstillfällen och stärka den sociala sammanhållningen.

3.4.2   Genomförandet av flexicurity kräver för det första stödjande former av socialt skydd och för det andra tydliga arbetsincitament med en öppen och kompetensorienterad arbetsmarknad som stöder de övriga beståndsdelarna. Flexicurity bör kombineras med andra politiska åtgärder för att komma till rätta med strukturella hinder för deltagandet på arbetsmarknaden och för att främja att jobb, också jobb av hög kvalitet, bevaras och skapas. Detta kommer att bidra till att minska den sociala utslagningen och risken för fattigdom genom att öppna arbetsmarknaden för alla medborgare, särskilt sårbara grupper,

3.4.3   De gemensamma principerna för flexicurity, som ett sätt att genomföra den europeiska sysselsättningsstrategin, i kombination med övergripande strategier för aktiv integration för dem som befinner sig längst från arbetsmarknaden, erbjuder en övergripande politisk strategi för att samordna ansträngningarna att hantera krisens effekter på sysselsättningen och på det sociala området, och för att förbereda för den ekonomiska uppgången.

3.4.4   EESK välkomnar de europeiska arbetsmarknadsparternas överenskommelse om att övervaka genomförandet av EU:s gemensamma principer för flexicurity och att dra slutsatser om resultaten. EESK håller på att utarbeta ett yttrande om flexicurity som ett bidrag till arbetet (11). EESK uppmanar också medlemsstaterna att öka insatserna för att genomföra de gemensamma principerna om aktiv integration och vi uppmanar kommissionen att regelbundet övervaka framstegen.

4.   Politiken för social trygghet och social integration

4.1   Sociala skyddssystem kan vara en stor tillgång för den sociala integrationen eftersom de erbjuder en plats i samhället utanför arbetsmarknaden, omfattar positiva åtgärder från statens sida och genom kollektiv solidaritet bekämpar villkor som begränsar individernas och de eftersatta gruppernas möjligheter till ett värdigt liv. Den europeiska välfärdsstatens stora framgångar, i synnerhet i fråga om att bekämpa ojämlikhet, är väldokumenterade och återspeglar den centrala europeiska värderingen solidaritet, som erkänns i stadgan om de grundläggande rättigheterna. Enligt kommittén är de viktigaste utmaningarna för det sociala skyddet att se till att människors grundläggande behov kan tillgodoses för alla, även om de varierar i fråga om tillämpning mellan länderna, och att underlätta övergångar på det sätt som diskuterades ovan. Åtgärder behövs när det gäller att få övergångar att löna sig och förbättra tillgången till sysselsättning för specifika problemgrupper på arbetsmarknaden, samtidigt som nivån på medlemsstaternas budgetintäkter säkras, genom att minska arbetsgivarnas lönebikostnader i samband med anställning genom att minska den administrativa bördan, utforska möjligheterna att skapa nya arbetstillfällen, särskilt för lågkvalificerade, minska de negativa incitamenten till arbete, förbättra skatte- och bidragssystemen för att det ska löna sig att arbeta och i synnerhet minska skattetrycket för låginkomsttagare, skapa incitament för arbetslösa att starta eget (till exempel genom företagarutbildning och mikrokrediter) genom att säkerställa tillgången till de tjänster som krävs för deltagande. De som inte kan arbeta måste få tillräckligt inkomststöd.

4.2   Kommittén vill betona att den stora konkurrens som globaliseringen medför tillsammans med konsekvenserna av den ekonomiska krisen gör det ännu nödvändigare att säkerställa tillräckligt socialt skydd mot sociala risker, inbegripet arbetslöshet, och att stärka det sociala skyddets sätt att fungera som en social investering till förmån för både den ekonomiska konkurrenskraften och den sociala integrationen. Reformer bör inte innebära att man äventyrar de principer om solidaritet som utgör grunden för det sociala skyddet och som har tjänat Europa väl. Förändringar är alltså viktiga, och det sociala skyddssystemet bör inte frukta förändringar, men det måste styras av en sammanhängande, långsiktig och samordnad politik för social reform som kan tillhandahålla skydd och stödja övergångar på kort och lång sikt.

Det är därför viktigt att diskutera hur man ska kunna få de olika beståndsdelarna i det sociala skyddet att bidra på ett mer effektivt sätt till den sociala och ekonomiska integrationen. I det sammanhanget vill EESK rikta uppmärksamheten på följande:

4.3.1   Att beakta den demografiska obalansen och förändringar i familjestrukturen

4.3.1.1   Framtidsutsikterna med en åldrande befolkning i de flesta europeiska länder ger upphov till olika frågor när det gäller den sociala integrationen. I många länder har man redan börjat vidta åtgärder. Den fråga som framträder tydligast, men som man inte alltid hanterar särskilt effektivt, är den ökade andelen personer som är pensionsberättigade och det ökade behovet av hälso- och socialvårdstjänster. Kommittén välkomnar kommissionens rekommendation (9) om att främja förvärvsfrekvensen bland äldre arbetstagare och stimulera efterfrågan och sysselsättningen inom vårdsektorn genom att införa skattelättnader eller andra incitament. EESK anser att kommissionens förslag att motverka förtida pension kräver en ingående diskussion om ramvillkor, räckvidd, politiskt stöd m.m. om man inte vill skapa nya sociala problem för äldre personer. EESK har redan gjort viktiga insatser på detta område.

4.3.1.2   En annan aspekt som bidrar till den demografiska situationen är att politiken på många områden, i synnerhet familjepolitiken, inte gör tillräckligt för att ge folk möjlighet att uppfylla sin önskan att skaffa barn (12). EESK vill i synnerhet rikta de politiska beslutsfattarnas uppmärksamhet på kommitténs yttrande om ”Familjen och den demografiska utvecklingen” (13). Alla länder behöver en familjepolitik som respekterar de enskilda medborgarnas vilja (inbegripet barn), sätter värde på familjelivet, tar hänsyn till de stora konsekvenser som familjesplittring, våld och fattigdom och social utestängning medför (särskilt för barnen), och som befinner sig nära medborgarnas liv och önskemål. En övergripande familjepolitik bör därför vara en prioritering för alla Europas länder, med kopplingar mellan inkomster, barnomsorg, föräldrarnas tillgång till heltidsjobb av hög kvalitet, jämlikhet mellan könen, utbildning, sociala och kulturella tjänster, sysselsättning samt tillhandahållande och planering av infrastruktur.

4.3.2   Att optimera arbetslöshetsförsäkringarna och främja integration

4.3.2.1   Arbetslöshetsförsäkringen är en viktig social förmån som tillhandahåller trygghet för personer som har förlorat sitt arbete eller som är arbetslösa, i synnerhet mot en bakgrund där både den ekonomiska krisen och konkurrensen medför fortlöpande omstruktureringar. En rejäl arbetslöshetsförsäkring kan till och med vara en faktor i det ekonomiska flödet och underlätta arbetskraftens rörlighet. I vissa länder innebär arbetslöshetsförsäkringen emellertid att man endast passivt fördelar förmåner, utan att det finns något adekvat system för återinträde på arbetsmarknaden (dvs. övergång från arbetslöshet till arbete) eller utbildning med inriktning på ett hållbart arbete. Rent generellt bör utgifter för arbetslöshetsförsäkringen ställa krav på aktivitet. Den kan, som redan är fallet i vissa länder, baseras på individuella avtal om återinträde på arbetsmarknaden som en förutsättning för att förmånen ska betalas ut. Myndigheternas ansvar i det sammanhanget är att tillhandahålla lämpligt stöd, integration och utbildningssystem, och tillgång till andra nödvändiga tjänster. Det är också viktigt att det finns förebyggande beståndsdelar. Tidiga förebyggande insatser krävs, med betoning på behovet av att ta itu med fattigdom bland barn, i kombination med en effektiv politik för livslångt lärande, som måste genomföras och som kan innebära att utbildningsmoment flyttas mellan olika skeden i livet.

4.3.2.2   Övergångar och integration är också viktigt för grupper, till exempel olycksoffer eller personer som blivit funktionshindrade i samband med sjukdom (övergång från sysselsättning till arbetslöshet på grund av funktionshinder). Detta ger upphov till för det första frågan om hur inkomsten ska ersättas, och för det andra frågan om hur personen ska kunna återvända eller få tillgång till arbetsmarknaden. En inkomst är en nödvändig förutsättning för ett självständigt liv, men det är inte nödvändigtvis en tillräcklig förutsättning. I många fall läggs fortfarande alltför liten vikt vid integrationen av de berörda personerna i arbetslivet, trots att det finns rättsliga bestämmelser i detta avseende. De praktiska arrangemangen för att få vägledning och stöd för att hitta eller återgå till ett arbete är ofta tungrodda och otillräckliga. Varken stödkriterier eller ersättningens storlek får avskräcka de berörda personerna från funktionell eller sysselsättningsrelaterad rehabilitering eller från att återgå till arbetet. Tvärtom måste de stimuleras till detta. Reformer som flyttar tonvikten från passiva till aktiva åtgärder bör emellertid inte tappa de mål som fastställs i den europeiska balken om social trygghet och dess protokoll ur sikte. Begreppet lämpligt arbete bör definieras så att de arbetslösa vägleds mot arbeten som utnyttjar deras färdigheter och kvalifikationer på det mest produktiva och effektiva sättet och till största fördel för samhället som helhet. Människor som inte kan arbeta bör emellertid garanteras ett inkomststöd som ger dem möjlighet att leva ett värdigt liv.

5.   Att främja livslångt lärande och utbildning

5.1   I medlemsstaterna finns mycket olika system och nivåer när det gäller yrkesutbildning och utbildning för arbetande människor. Det faktum att vidareutbildningen och utbildningen bland EU-medborgarna är mycket ojämnt fördelad – de med bättre utbildning får mycket mer utbildning och vidareutbildning under arbetslivet än de som börjar karriären med lägre utbildning – innebär en stor politisk utmaning i en tid som präglas av globaliseringen och den nuvarande ekonomiska nedgången. Med tanke på att det är de som har lägst utbildning som löper störst risk att drabbas av omlokaliseringen av arbetsplatser är ett av de viktigaste politiska kraven att säkerställa bättre tillgång till – och bredare deltagande i – utbildning av lågutbildade grupper. Följaktligen efterlyser EESK effektiv utbildningsersättning för alla medborgare, särskilt de utestängda grupper som vill förbättra sina möjligheter på arbetsmarknaden.

5.2   Förändringar i omvärlden – socialt, ekonomiskt, politiskt och tekniskt – kommer att resultera i en successiv anpassning av färdigheterna, vilket innebär att man måste tänka igenom innehållet i den allmänna utbildningen i detalj, särskilt om utbildningen ska stämma bättre överens med marknadens behov. Det är därför nödvändigt att ge alla ungdomar en gedigen grundutbildning, identifiera nuvarande och framtida behov av färdigheter som bör analyseras på lokal och regional nivå så att skillnaderna mellan medlemsstaterna beaktas. EESK noterar det nya kommissionsinitiativet ”Ny kompetens för nya arbetstillfällen” och kommer senare att behandla det i detalj (14).

5.3   EESK ställer sig bakom kommissionens rekommendation om att yrkeslivet inte får tillåtas starta med arbetslöshet. Det är därför av största vikt att alla som slutar skolan, och som vill och kan, erbjuds vidareutbildning eller en plats i ett yrkesutbildningssystem, och uppmuntras att utnyttja den möjligheten. För ytterligare detaljer om EESK:s svar, se EESK:s yttrande om ”Sysselsättning för prioriterade kategorier” (15).

6.   Bostäder – en faktor i den sociala integrationen

6.1   Att vara hemlös är en av de värsta formerna av utestängning. Många länder i Europeiska unionen har ratificerat internationella avtal och konventioner som erkänner och skyddar rätten till en bostad: Den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna (artikel 25), den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (artikel 11), konventionen om barnets rättigheter (artikel 27), konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (artiklarna 14 och 15), konventionen för skydd av de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna (artikel 8), Europeiska rådets sociala stadga (artiklarna 15, 16, 19, 30, 31) samt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (artikel 34.3).

6.2   I Europa påverkar bostadskrisen 70 miljoner människor – så många bor under bristfälliga förhållanden. Av dessa hotas cirka 18 miljoner av vräkning och 3 miljoner är hemlösa. Denna siffra stiger ytterligare som ett resultat av den globala finanskrisen som leder till att cirka 2 miljoner familjer i Europa förlorar sina hem eftersom de inte kan betala bostadslånen (16). Medlemsstaterna måste prioritera denna fråga för att minimera följderna för medborgarna, i synnerhet för de mest sårbara grupperna.

6.3   Att förlora bostaden är en mycket negativ faktor för den sociala integrationen. Man räknar med ökad efterfrågan på anständiga bostäder till rimliga priser, försämrad besittningsrätt i hyreskontrakt, ökad risk för utmätning i samband med hypotekslån och ökad risk för vräkning. De som påverkas kommer att vara ungdomar, äldre, arbetslösa, fattiga och invandrare samt medelinkomstfamiljer. EESK rekommenderar att man garanterar likabehandling när det gäller boende, och att man utformar mekanismer för att förhindra vräkning, i synnerhet när det gäller olika sårbara grupper.

Kommittén välkomnar användningen av den öppna samordningsmetoden som en ram för utbyte av goda metoder och ser positivt på valet av hemlöshet och utestängning på bostadsmarknaden som tema för den socialpolitiska öppna samordningsmetoden år 2009. Kommittén rekommenderar att man ytterligare förstärker detta genom att stärka EU:s befintliga ekonomiska instrument med avseende på följande:

6.4.1   Program för anständiga bostäder till ett rimligt pris.

6.4.2   Program som stöder utvecklingen av alternativa bostadslösningar och försöksprojekt för nya typer av sociala bostäder som beaktar solidariteten mellan generationerna, det mångkulturella samhället och frågan om social utestängning, i partnerskap med lokala myndigheter, det civila samhället och sociala investerare.

6.5   EESK ställer sig bakom rådets och kommissionens uttalande (17) om att ekonomisk inkludering är en förutsättning för varaktig tillgång till bostadsmarknaden, och att stöd och rådgivning måste finnas tillgängliga för människor som riskerar att drabbas av vräkning och återtagande.

7.   Regionalpolitiken– en faktor i den sociala integrationen

7.1   Politiken för tillhandahållande av bostäder måste bygga på information från och kompletteras av dem som sysslar med territoriella eller geografiska områden. Allt arbete med social integration handlar i viss mån om regioner och områden som är missgynnade. Att de är missgynnade beror i många fall på infrastrukturen – inbegripet brister i tillhandahållandet av tjänster, allmännyttiga företag och anläggningar – samt en brist på arbetstillfällen, och kan leda till miljöförsämringar och socialt förfall. Nya kunskaper lägger stor vikt vid den lokala nivån och visar hur problem och brister kan förstärka varandra så att det uppstår områden som inte bara består av sårbara människor utan som av detta och andra skäl också är sårbara i sig. Frånvaron av kapitalinvesteringar, oavsett om det rör sig om lokala, nationella eller utländska sådana, förstärker problemen i dessa områden.

7.2   En politisk målsättning bör därför vara att undvika obalans i områden eller regioner och att se till att särskilt missgynnade områden uppmärksammas på lämpligt sätt. I detta avseende har lokala initiativ en viktig roll att spela, liksom initiativ som syftar till social förnyelse av nedgångna och fattiga områden eller kvarter. Det är inte enbart en fråga om att investera i fysisk infrastruktur utan man bör också betona återuppbyggnaden av den sociala och samhälleliga infrastrukturen och det sociala kapitalet i dessa områden.

7.3   Sysselsättning är en särskilt viktig faktor när det gäller att övervinna problem i missgynnade områden. Lokalt tillgänglig sysselsättning bidrar till att minska fattigdomen, främja den sociala integrationen och öka självkänslan, självförtroendet och resurserna hos dem som är utestängda från samhället. Arbetstillfällen bidrar också till att öka lokalt tillgängliga finansiella och andra resurser. Omvänt är tillgång till tjänster en förutsättning för nya arbetstillfällen på lokal nivå. Lokalsamhällenas deltagande i dessa och andra typer av initiativ – till exempel utvecklingen av mikroföretag som drivs lokalt – är mycket viktigt.

7.4   Kommittén är övertygad om att nya politikområden eller dimensioner behövs, utöver de klassiska beståndsdelarna i politiken för social integration. Fokus ligger på att skapa ett aktivt och integrerat samhälle. Ibland överlappar de politiska strukturerna varandra avsevärt (till exempel i fråga om bostäder eller låga kvalifikationer) men detta är en fråga som också kräver en egen politik.

7.5   Kommittén välkomnar kommissionens förslag (18) att mobilisera och påskynda finansieringen med hjälp av ett nytt EU-instrument för mikrokrediter som ska bidra till utvecklingen av mikroföretag och den sociala ekonomin. EESK anser att regionalpolitiken bör vara en prioritering, med deltagande av medlemsstaterna, arbetsmarknadsparterna, relevanta lokala myndigheter och lokalsamhällen, inbegripet den sociala ekonomin.

8.   Att hantera mångfald och integreringen av invandrare

8.1   Den kulturella mångfalden betraktas allmänt som ett kännetecken för Europa, men styresskicket i de europeiska samhällena är inte alltid mångkulturellt. EESK menar att den sociala integrationen kräver att vi ser på hur de europeiska samhällena behandlar minoriteter (till exempel romerna (19)) och invandrare. Problemet kan utforskas och lösas på olika sätt.

8.2   Kommittén anser att en kombination av mångfald och jämlikhet som en förutsättning för den sociala integrationen är något som bör utforskas. Det kan vara svårt för värdsamhället, minoriteterna och invandrarna att uppskatta varandras kulturer och värderingar. EESK rekommenderar ett antal grundläggande åtgärder: Värdlandet bör genomföra åtgärder för att identifiera invandrarnas bidrag liksom faktorer som bidrar till diskriminering, orättvis behandling och utestängning. Minoriteter och invandrare måste visa en vilja att anpassa sig till värdlandets normer och traditioner, utan att ge upp sin egen identitet och sina kulturella rötter. För ytterligare detaljer, se EESK:s yttrande om ”Sysselsättning för prioriterade kategorier” (15).

8.3   Den interkulturella dialogens roll måste också understrykas, antingen som en del av den civila dialogen eller som en självständig företeelse. Bland de möjliga politiska målen för denna typ av verksamhet finns följande:

| — | Skapa förfaranden för att bygga upp ett förtroende inför den gemensamma framtiden och samhällsvärderingar som rättvisa, tolerans, respekt för frihet och demokrati, jämställdhet mellan könen, solidaritet och socialt ansvarstagande, och skapa en känsla av tillhörighet och ömsesidigt erkännande. |
| --- | --- |

—

Skapa förfaranden för att bygga upp ett förtroende inför den gemensamma framtiden och samhällsvärderingar som rättvisa, tolerans, respekt för frihet och demokrati, jämställdhet mellan könen, solidaritet och socialt ansvarstagande, och skapa en känsla av tillhörighet och ömsesidigt erkännande.

| — | Stärka den sociala integrationen genom ekonomisk, social och kulturell integration av invandrare. |
| --- | --- |

—

Stärka den sociala integrationen genom ekonomisk, social och kulturell integration av invandrare.

| — | Se över all politik med avseende på ”rättvisa från kulturell synpunkt”, inbegripet stigmatisering och diskriminering. |
| --- | --- |

—

Se över all politik med avseende på ”rättvisa från kulturell synpunkt”, inbegripet stigmatisering och diskriminering.

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  Se punkt 2.1 i EESK:s yttrande av den 11.6.2009 om ”Resultaten av toppmötet om sysselsättning”, föredragande: Greif. (EUT C 306, 16.12.2009, s. 70.)

1

(2)  Se http://ec.europa.eu/social/keyDocuments.jsp?type=3&policyArea=750&subCategory=758&country=0&year=0&advSearchKey=&mode=advancedSubmit&langId=en: Nästa kompletta uppdatering beräknas komma i november 2009.

2

(3)  Schmid, G. (2002) ”Wege in eine neue Vollbeschäftigung, Übergangsarbeitsmärkte und aktivierende Arbeitsmarktpolitik”, Frankfurt: Campus Verlag.

3

(4)  http://ec.europa.eu/youth/news/news1389_en.htm

4

(5)  Ur ”Ett gemensamt åtagande för sysselsättning” (KOM(2009) 257 slutlig) s. 8.

5

(6)  Se punkt 5 i EESK:s yttrande av den 12 juli 2007 om ”Sysselsättning för prioriterade kategorier (Lissabonstrategin)”, föredragande Wolfgang Greif (EUT C 256, 27.10.2007).

6

(7)  Se: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri= OJ:L:2008:307:0011:0014:SV:PDF.

7

(8)  Se ”Ett gemensamt åtagande för sysselsättning” (KOM(2009) 257 slutlig) s. 13.

8

(9)  Se ”Ett gemensamt åtagande för sysselsättning” (KOM(2009) 257 slutlig) s. 9.

9

(10)  Utkast till rådets slutsatser ”Flexicurity i kristider”, SOC 374 ECOFIN 407, 10388/09.

10

(11)  Se EESK:s yttrande av den 1 oktober 2009”Flexicurity, omstruktureringar och global utveckling”, föredragande: Valerio Salvatore, medföredragande: Enrique Calvet Chambon (EUT C 318, 23.12.2009, s. 1.)

11

(12)  Se EESK:s yttrande av den 30 september 2009”Arbete och fattigdom׃ ett nödvändigt helhetsperspektiv”, föredragande: Nicole Prud'homme. (EUT C 318, 23.12.2009, s. 52.)

12

(13)  Se EESK:s yttrande av den 14 mars 2007 om ”Familjen och den demografiska utvecklingen”, föredragande: Stéphane Buffetaut (EUT C 161, 13.7.2007, s. 66).

13

(14)  Ny kompetens för nya arbetstillfällen – Att förutse och matcha kompetensbehoven på arbetsmarknaden (KOM(2008) 868 slutlig).

14

(15)  Se fotnot 6.

15

(16)  Se: http://www.habitants.org/noticias/inhabitants_of_europe/european_platform_on_the_right_to_housing_2009.

16

(17)  Se kommissionens och rådets gemensamma rapport om social trygghet och social integration 2009, 7309/09, punkt 2. 8.

17

(18)  Se ”Ett gemensamt åtagande för sysselsättning” (KOM(2009) 257 slutlig) s. 11.

18

(19)  EESK:s yttrande om ”Integration av minoriteter – romer”, föredragande: Anne-Marie Sigmund, medföredragande: Madi Sharma. (EUT C 27, 3.2.2009, s. 88).

19

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/18 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/18

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Framtidsutsikterna för strategin för hållbar utveckling”

(förberedande yttrande)

(2010/C 128/04)

Föredragande: Ernst Erik EHNMARK

Den 18 mars 2009 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Framtidsutsikterna för strategin för hållbar utveckling”

(förberedande yttrande).

Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 13 oktober 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november 2009) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 178 röster för, 21 röster emot och 18 nedlagda röster.

1.   Slutsatser och rekommendationer

1.1   Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) välkomnar kommissionens tvåårsrapport om EU:s strategi för hållbar utveckling (1). Kommissionens rapport ger en bas för den fortsatta debatten om hur EU ska genomföra strategin för hållbar utveckling.

1.2   EESK stöder kommissionens förslag om att man inom ramen för strategin bör prioritera åtgärder inom fyra huvudområden, nämligen att minska koldioxidutsläppen, skydda den biologiska mångfalden, vattnet och andra naturresurser, främja social integration samt stärka den hållbara utvecklingens internationella dimension. Kommittén beklagar emellertid att kommissionen inte vidare utvecklat sin analys och lagt fram specifika förslag när det gäller mål, tidsplaner och åtgärder på dessa områden.

1.3   Trots några få positiva tendenser råder det ingen tvekan om att EU:s strategi för hållbar utveckling i sin nuvarande form inte lyckas uppfylla sina mål.

1.4   För att EU:s strategi för hållbar utveckling ska vara effektiv behövs det en helt ny förvaltningsstruktur, inklusive lämpliga personalresurser och finansiella resurser samt mekanismer med vars hjälp man kan kontrollera genomförandet av strategin.

1.5   EESK efterlyser mer samordning också inom kommissionen. Möjligen skulle en samordningskommissionär bidra till detta. Kommittén rekommenderar även att det inrättas en oberoende högnivåkommitté med uppgift att regelbundet granska framstegen mot en hållbar utveckling och komma med offentliga rekommendationer till institutionerna.

1.6   Kommittén uppmanar rådet och kommissionen att göra strategin för hållbar utveckling till en metastrategi för EU:s alla politikområden. Alla andra EU-strategier med ett kortare tidsperspektiv måste bidra till att uppnå målen i en framtida strategi för hållbar utveckling. Många av de politiska åtgärder som antas i dag får konsekvenser för kommande årtionden. Åtgärder med kortvarig verkan får inte försämra kommande generationers utvecklingsmöjligheter.

1.7   EESK tar i sitt yttrande upp behovet av bättre samordning mellan Lissabonstrategins roll och strategin för hållbar utveckling. Vid utarbetandet av den nya Lissabon- eller 2020-strategin bör kommissionen uppmanas att tydligt visa på vilket sätt de åtgärder som föreslås i denna strategi kommer att bidra till den långsiktiga övergångsprocessen mot hållbarare utvecklingsmönster. Även i fråga om den kommande budgetplanen, strukturfonderna, den gemensamma jordbrukspolitiken, ramprogrammen för FoU samt alla övriga viktiga strategier och program på EU-nivå bör det krävas en redovisning av hur de främjar målet om hållbar utveckling.

1.8   BNP i sin nuvarande form bör inte längre användas som ett avgörande kriterium vid utformningen av politiken. Framsteg och människors välbefinnande bör mätas på ett annat sätt än hittills. EESK stöder med eftertryck en vidareutveckling och användning av andra framstegsindikatorer än BNP. I detta sammanhang bör det också diskuteras vilka värderingar EU vill främja.

1.9   Hållbar utveckling förutsätter engagemang och arbete på gräsrotsnivå. Att bygga upp sådant engagemang fordrar aktiv medverkan från både arbetsmarknadens parter och hela det civila samhällets organisationsvärld.

1.10   Ett tydligt politiskt ansvarstagande är väsentligt för att genomföra strategin för hållbar utveckling. Det gäller både för europeisk, nationell och lokal nivå. Det ger också en tydlig roll för Europaparlamentet. Kommittén rekommenderar att man inför en mekanism som kommissionen kan använda vid bedömning av de nationella framstegen med hjälp av överenskomna indikatorer, samt erbjuda varje land särskild vägledning i viktiga frågor som behöver uppmärksammas. Den skulle kunna utgå från den modell som visat sig framgångsrik när det gäller att övervaka framstegen i fråga om Lissabonagendan.

1.11   EESK beklagar att kommissionen inte inhämtade bidrag från EESK och andra organisationer till rapporten innan man lade fram sina förslag, vilket rådets slutsatser från 2006 uppmanar till. Inte minst viktigt hade varit att få in synpunkter från det civila samhällets organisationer. Kommittén har förstärkt sin egen integreringskapacitet på området för hållbar utveckling genom inrättandet av Observationsgruppen för hållbar utveckling för tre år sedan, och detta organ samråder i sin tur regelbundet med de nationella råden för hållbar utveckling. Kommittén rekommenderar att denna mekanism ska användas mer systematiskt, för att säkerställa att det civila samhället på ett kreativt sätt kan bidra till att uppdatera och övervaka framstegen i fråga om hållbar utveckling i Europa.

1.12   Det är särskilt viktigt att EU:s strategi för hållbar utveckling fungerar på ett fullgott sätt inför det kommande världstoppmötet om hållbar utveckling i Rio 2012.

2.   Kommissionens meddelande

Europeiska kommissionens meddelande (KOM(2009) 400 slutlig, 24 juli 2009) om fortsatt utveckling av strategin för hållbar utveckling innebär beklagligt nog endast ett blygsamt steg framåt. Visserligen framhålls bristerna när det gäller att uppnå målen i strategin för hållbar utveckling, men det ges inga förslag till hur man i framtiden effektivt ska kunna åtgärda dessa brister.

2.1.1   EESK vill i sammanhanget erinra om att just frågan om tydliga politiska signaler varit något av ett ”leitmotif” i dialogerna med kommissionen, rådet och parlamentet.

2.1.2   Beslut om politiska signaler fordrar goda förberedelser. EESK beklagar att kommissionen inte haft möjlighet att avsätta mer än marginella resurser till utvecklandet av underlag för årets policyberedning om hållbar utveckling.

2.2   Kommissionens dokument ger en serie snapshots av utvecklingen inom de sju prioriterade områdena och de tvärgående frågorna. Det är en värdefull genomgång, som visar både på vad som behöver prioriteras högre och vad som behöver en fördjupad analys.

2.3   Dokumentet visar att den utveckling som noterats nästan uteslutande är negativ. Det har satsats mycket på klimat- och energifrågorna under de senaste åren, men effekterna är fortfarande till största delen negativa. Transport är ett annat område där politiken inte har lyckats vända trenden med ökade utsläpp. Överhuvudtaget kan man bara finna positiva exempel genom att nämna enskilda aktioner – ett lovande lagförslag eller ett innovativt initiativ, men ingen genomgående trend som vänder en negativ utveckling.

2.4   EESK tänker inte kommentera kommissionens schematiska utvärdering av varje politikområde utan konstaterar bara att kommissionens genomgång inte är någon uppmuntrande läsning. Resultatet understryker behovet av en mer seriös politisk satsning på hållbar utveckling.

2.5   Hållbar produktion och konsumtion har haft hög prioritet under ett antal år. Ett annat exempel är användningen av råmaterial i produktionen. Statistiken visar att EU och USA använder dubbelt så mycket råmaterial per produktenhet än t.ex. Japan. Här finns betydande rationaliseringsvinster att hämta.

2.6   Kommissionen har gett särskild prioritet åt arbetet med att integrera den sociala dimensionen och de sociala frågorna i både hållbarhetsstrategin och i andra aktuella strategier för EU:s utveckling (Lissabonstrategin etc.). Betydelsen av detta arbete illustreras av det faktum att över 70 miljoner européer lever i fattigdom (enligt den definition som används av bland andra EU:s statistikenhet). Kopplingen mellan migrationsfrågorna och utvecklingen av antalet som lever i fattigdom är en viktig fråga.

3.   En strategi i kris?

3.1   Hållbar utveckling lanserades vid Rio-konferensen för snart tjugo år sedan. Dess budskap var tydligt och övertygande: Lev så att du inte inkräktar på dina efterlevandes livsvillkor. Slutsatserna från Johannesburg (FN:s världstoppmöte om hållbar utveckling i Johannesburg 2002) tio år senare fick en stark resonans: här kom äntligen ett samlat paket med förslag till en globalt rättvis samhällsutveckling.

3.2   Som ett led i förberedelserna för toppmötet i Johannesburg antog EU den första europeiska strategin för hållbar utveckling (KOM(2001) 264 slutlig, Hållbar utveckling i Europa för en bättre värld: En strategi för hållbar utveckling i Europeiska unionen).

3.3   EU:s strategi för hållbar utveckling antogs våren 2001 i en euforisk stämning. Det var några år senare som bilden började bli komplicerad.

3.4   Det var knappast något fel på strategin i sig. Det var heller ingen brist på entusiastiska stöttepelare inom det civila samhället och bland politiker och opinionsbildare.

3.5   Problemet var snarare en brist på verklig vilja (eller förmåga) att börja omsätta visionerna i konkreta handlingsprogram.

3.6   2006 reviderades hållbarhetsstrategin genom beslutet om ”Översyn av EU:s strategi för hållbar utveckling – Förnyad strategi”. Översynen gav inte mer ljus åt frågor om prioriteringar och metoder för genomförande. Samtidigt utvecklade EU nya program med inriktning på bland annat ekonomisk tillväxt och jobbskapande.

3.7   Spänningen mellan visionen om hållbar utveckling och programmen för tillväxt och konkurrenskraft har blivit påtaglig under senare år. Det som skiljer är till exempel tidsperspektivet: Medan Lissabonstrategin arbetar i ett medellångt perspektiv arbetar hållbar utveckling i ett längre perspektiv. Detta kan leda till att man inom ramen för Lissabonstrategin prioriterar åtgärder med kortsiktig verkan som står i strid med långsiktiga hållbarhetsmål.

3.8   Ett växande antal röster höjs för en översyn av arbetsfördelningen mellan de båda strategierna. Sammanslagning av strategierna vore en möjlig åtgärd för att uppnå en effektivare användning av anslagna resurser.

3.9   Syftet med denna rapport är emellertid att tydliggöra behovet av en nytändning av strategin för hållbar utveckling, en nytändning som kan vara vägledande både i det europeiska och det globala arbetet.

4.   Vad har vi lärt?

4.1   EESK har under senare år antagit ett drygt tiotal yttranden om olika sidor av strategin, i tillägg till samlande översikter om hur strategin kan drivas vidare. Det gemensamma temat har varit att hållbar utveckling och Lissabonstrategin måste utvecklas i samverkan – även om de står under skilda rubriker (2).

4.2   EESK har uppmärksammat tre faktorer som tillsammans kan sägas förklara varför de båda strategierna kommit att dra ojämnt:

| — | En förklaring är den i de båda strategierna: Lissabonstrategin svarar ju för politiskt omedelbara frågor, medan hållbar utveckling är ett svar på frågan om en långsiktig prioritering. Skillnaden kan också uttryckas i persontermer: Lissabon backas upp av regeringschefer, medan frågan om hållbar utveckling ofta hanteras av miljöministrar. Denna skillnad i politisk tyngd återspeglas också i tilldelningen av resurser: Såväl inom kommissionen som i medlemsstaterna arbetar betydligt färre personer med strategin för hållbar utveckling än med Lissabonstrategin. |
| --- | --- |

—

En förklaring är den i de båda strategierna: Lissabonstrategin svarar ju för politiskt omedelbara frågor, medan hållbar utveckling är ett svar på frågan om en långsiktig prioritering. Skillnaden kan också uttryckas i persontermer: Lissabon backas upp av regeringschefer, medan frågan om hållbar utveckling ofta hanteras av miljöministrar. Denna skillnad i politisk tyngd återspeglas också i tilldelningen av resurser: Såväl inom kommissionen som i medlemsstaterna arbetar betydligt färre personer med strategin för hållbar utveckling än med Lissabonstrategin.

| — | De båda strategierna har fått mycket : Lissabonstrategin är om inte känd så i varje fall på gränsen till att vara känd i något bredare kretsar. Hållbar utveckling uppfattas som teoretiskt och svårt att relatera till praktisk politisk handling. |
| --- | --- |

—

De båda strategierna har fått mycket : Lissabonstrategin är om inte känd så i varje fall på gränsen till att vara känd i något bredare kretsar. Hållbar utveckling uppfattas som teoretiskt och svårt att relatera till praktisk politisk handling.

| — | : För Lissabonstrategin finns ett sorgfälligt system för planering och uppföljning enligt gemensamma normer och tidtabeller. Hållbar utveckling har ett mer vagt system för antagande av gemensamma prioriteringar och gemensam utvärdering. Effekten är att Lissabonstrategin kan utöva starkare påtryckningar på medlemsländerna, medan Hållbar utveckling mer svarar för allmänna intentioner. |
| --- | --- |

—

: För Lissabonstrategin finns ett sorgfälligt system för planering och uppföljning enligt gemensamma normer och tidtabeller. Hållbar utveckling har ett mer vagt system för antagande av gemensamma prioriteringar och gemensam utvärdering. Effekten är att Lissabonstrategin kan utöva starkare påtryckningar på medlemsländerna, medan Hållbar utveckling mer svarar för allmänna intentioner.

4.3   Den senaste breda utvärderingen gjordes inför översynen av strategin 2006. Ministerrådet betonade i de reviderade riktlinjerna för strategin att det var fundamentalt viktigt att stärka samarbete och samordning mellan det nationella och det europeiska arbetet med hållbar utveckling. Särskilt viktigt ansåg man det vara att det utvecklas tydliga prioriteringar för arbetet med hållbar utveckling. I en utvärdering inför kommissionens tvåårsrapport 2008 noterades också att framsteg gjorts inom ”areas of product lifecycle thinking and minimising waste” samt i en mångfald initiativ inom området miljövård (Progress on EU Sustainable Development Strategy, Final Report, ECORYS).

4.4   Ett viktigt påpekande är att samarbetet mellan strukturfonderna och strategin för hållbar utveckling endast är svagt utvecklat. Just på de områden där EU:s finansiella bidrag är stort måste investeringarnas hållbarhet ges högsta prioritet.

5.   En revitalisering av strategin för hållbar utveckling: några utgångspunkter

5.1   EU har spelat en bärande roll i utvecklingen av de globala ansatserna för hållbar utveckling. Många länder och ländergrupper ser EU som en vägvisare i det hållbara arbetet. Om EU kan vara ledande också i en revitalisering av strategin för hållbar utveckling är mycket vunnet.

5.2   En av många svårigheter med nuvarande utformning av strategin är att man arbetar med så många prioriteter: sju huvudområden samt fyra tvärgående teman. Rimligen skulle strategin med tydligare prioriteringar få mer genomslagskraft. För att hållbarhetsstrategin ska få större genomslagskraft krävs det att den har tydliga och mätbara mål.

5.3   Man bör inte heller längre förtiga det faktum att alla åtgärder inte samtidigt kan främja såväl miljö, sociala frågor som ekonomi, även om en hållbar utveckling grundar sig på dessa tre pelare. Alla tre pelare kan inte alltid vara vinnare. Därför måste man i stället göra prioriteringar, vilket ofta är smärtsamt. Tidigare har man alltför ofta prioriterat kortsiktiga ekonomiska intressen. Tyvärr tycks detta nu upprepa sig i fråga om omstruktureringsprogrammen under den rådande finanskrisen.

5.4   När det gäller att främja hållbarheten måste den offentliga sektorn ta på sig en viktig ledande roll. Med hjälp av lagstiftning, skatteincitament och subventioner (och genom avskaffande av skadliga subventioner) samt genom offentlig upphandling kan beslutsfattarna ge viktiga impulser till en utveckling mot större hållbarhet.

5.5   Den nya budgetplanen efter 2014 måste rätta sig efter målen i den framtida hållbarhetsstrategin.

5.6   Problemen med skadliga subventioner måste hanteras inom ramen för strategin för hållbar utveckling. Kommittén uppmanar kommissionen att äntligen lägga fram färdplanen för reformen av statliga subventioner, som egentligen borde ha lagts fram redan år 2008.

5.7   En revitalisering av hållbarhetsstrategin får inte innebära en ökad central kontroll. Hållbar utveckling måste förenas med nya ansatser för delegering och nedlyftning av beslut.

5.8   Hållbar utveckling bygger på engagerade och gräsrotsnära insatser. Under hela nittiotalet har frivilligorganisationerna, inklusive arbetsmarknadens parter, varit pådrivande i utvecklandet av en dynamisk profil för EU:s arbete med hållbar utveckling. I en revitaliserad hållbar utveckling måste de frivilliga organisationerna få en mycket viktig roll.

5.9   En annan viktig aktör i det kommande arbetet är de regionala institutionerna, främst bland dem de kommunala.

5.10   Många talar om behovet av ett ökat engagemang från näringslivets sida. I en revitaliserad strategi för hållbar utveckling har företagen en självklar och tydlig roll. Det är tydligt att det inom näringslivet finns ett växande intresse för frågor som rör klimat och hållbar utveckling.

6.   Argument för nytändning av strategin för hållbar utveckling

6.1   Är det viktigt att strategin för hållbar utveckling revitaliseras? Frågan kan förefalla bisarr. Med det dagliga utbudet av information om klimat- och energifrågor, om jordbruk och biologisk mångfald, med mera med mera, finns hur mycket underlag som helst för ett konkret arbete med hållbarhetsfrågor.

6.2   Det varma klimatet har varit en konkret fråga, med betydande publicitet och ett stort antal larmrapporter, t.ex. Sternrapporten. TEEB-projektet (The Economics of Ecosystems and Biodiversity) har dessutom i fråga om ekosystemen visat på de risker som det medför om vi fortsätter att minska den biologiska mångfalden och överanstränger ekosystemen.

6.3   Jordbruket i vid mening kommer att möta nya problem till följd av ökande temperaturer. Hur jordbruket ska ställa om sig till produktion under nya villkor blir en kärnfråga i det fortsatta jordbrukspolitiska arbetet.

6.4   Listan kan lätt göras mycket längre. De allra flesta av frågorna är kända från den allmänna debatten. Vad som uppmärksammas mindre är att effekterna på vårt dagliga liv förefaller börja komma tidigare än vad som förut aviserats.

6.5   Kommittén uppmanar kommissionen att göra strategin för hållbar utveckling till en metastrategi för EU:s alla politikområden. Alla andra EU-strategier måste bidra till att uppnå målen i en framtida strategi för hållbar utveckling samt öka hållbarheten.

6.6   EESK stöder med eftertryck en vidareutveckling och användning av andra framstegsindikatorer än BNP. Den nyligen offentliggjorda rapporten från Stiglitz-kommissionen visar än en gång tydligt att BNP inte är lämpat som riktlinje för de omfattande beslut som vi nu måste fatta. Det är tvärtom vilseledande eftersom det inte visar på de verkliga problemen utan skjuter dem på framtiden. EESK antog nyligen ett yttrande som belyste konsekvenserna av ett nytt sätt att nalkas BNP-frågorna (3). Diskussionen måste dock omfatta mer än enbart mätningsindikatorer. Huvudfrågan måste vara hur vi ska kunna skapa bestående välstånd och välbefinnande i vårt samhälle och bli en ekonomi med små insatser men stor avkastning.

6.7   EU måste bli bättre på att kommunicera med medborgarna också i frågor som gäller hållbar utveckling.

7.   Det politiska ansvaret och behovet av ledarskap

7.1   EESK har i en rad rapporter om hållbar utveckling understrukit att hållbar utveckling fordrar politiskt ledarskap och en vilja att vara drivande i utvecklingsarbetet. Detta är inte detsamma som ett krav på centralism. Det handlar snarare om att vilja ta initiativ, att skapa nätverk, att vilja ta ansvar.

7.2   EESK upprepar sitt krav från flera tidigare yttranden, nämligen att en framgångsrik insats för hållbar utveckling fordrar ett aktivt politiskt ansvarstagande, och en aktiv insats också på lokal och regional nivå. EESK understryker också att arbetsmarknadens parter, och det civila samhället i vid mening, måste ges möjlighet att aktivt ta del i planering och genomförande.

7.3   I detta perspektiv är det angeläget att lyfta fram behovet av samarbete mellan de båda centrala strategierna för utveckling, nämligen Lissabonstrategin samt strategin för hållbar utveckling. När de båda strategierna eventuellt slås samman är mindre intressant; det viktiga är man arbetar i närkontakt med varandra. Det måste dock tydligt framgå att åtgärder som vidtas inom ramen för Lissabonagendan också ska bidra till den mer omfattande strategin för hållbar utveckling.

7.4   En starkare förvaltningsstruktur är nödvändig om EU:s strategi för hållbar utveckling ska kunna genomföras på ett framgångsrikt sätt. EESK uppmanar rådet att inrätta en liknande förvaltningscykel för strategin för hållbar utveckling som för Lissabonstrategin, med årlig rapportering, benchmarking och den öppna samordningsmetoden, så att medlemsstaterna bättre kan jämföras med varandra och det uppstår konkurrens i riktning mot större hållbarhet. Därtill måste såväl medlemsstaterna som kommissionen ställa mer resurser till förfogande för genomförandet av strategin för hållbar utveckling.

8.   Kunskap och attityder

8.1   Kommissionen ägnar frågor om utbildning viktigt utrymme, och summerar de olika EU-programmen. Vad kommissionen inte gör är att sätta in frågor om utbildning och kunskap i det bredare demokratiska perspektivet. Hållbar utveckling liksom klimatpolitiken kommer att fordra beslut som inte alltid applåderas. Hållbar utveckling liksom klimat- och energipolitiken måste förankras på gräsrotsnivån.

8.2   Hur kan man utveckla förankring och stöd? En nyckel heter utbildning – men utbildning mer i linje med t.ex. de nordiska folkhögskolorna, som har satt den demokratiska dimensionen högt i utbildningsarbetet. Utbildning i ett socialt perspektiv bidrar också kraftigt till byggandet av demokratiska strukturer. I de nordiska länderna har folkhögskolorna spelat en väsentlig roll för rekryteringen till alla former av organisationer i det civila samhället.

8.3   Det innebär inte att skolans roll och ungdomsutbildningen har en mindre viktig roll. Det gäller här att förstärka både ungdoms- och vuxenutbildningen, och att finna nya pedagogiska metoder.

8.4   EESK vill förorda att hållbarhetsstrategin när det gäller utbildningsfrågorna ges en breddad utformning.

9.   Forskning och långsiktig utveckling

9.1   Från de tidiga hållbarhetsbesluten och framåt har forskningens betydelse betonats. Flera särskilda policybeslut har tagits om långsiktig utbyggnad av forskning och forskarutbildning. Ett av de viktigaste besluten är det som togs i Barcelona och som satte målet att EU-ländernas satsning på forskning skulle byggas ut till nivån 3 procent, inom en överblickbar tidsrymd, eller till 2010.

9.2   EESK vill understryka att det är viktigt att alla medlemsländer ser till att möta Barcelonaåtagandet och därmed måste öka forskningsbidragen väsentligt.

9.3   Man måste även på ett tydligare sätt sammankoppla forskningspolitiken och Lissabonstrategin, och därmed uppnå synergieffekter mellan hållbar utveckling och Lissabonstrategin.

9.4   Samarbetet mellan forskningsinstitutioner i frågor om klimatutveckling är rikt utvecklat. Den riktigt långsiktiga forskningen kan dock ha svårt att hävda sig i konkurrensen om resurser. EESK föreslår därför att kommissionen inom ramen för EU:s forskningsprogram gör en aktuell behovsstudie när det gäller forskning om klimat, energifrågorna, samt om hållbar utveckling.

10.   Förstärkt beredningsorganisation

10.1   EESK har i olika sammanhang understrukit behovet av politiskt ledarskap när det gäller beredningen av åtgärder som hör hemma inom hållbar utveckling eller inom klimat- och energipolitiken. EESK har vid ett flertal tillfällen citerat den tidigare franske premiärministern Michel Rocard, som vid en stor EESK-konferens uttalade att hållbar utveckling utan tvivel kommer att aktualisera beslut som inte alltid är lätta eller populära. Luxemburgs premiärminister var inne på samma tema när han häromåret uttalade att ”Vi vet i ministerrådet exakt vad som fordras av åtgärder. Problemet är att vi inte vet hur vi, efter genomförandet, ska kunna bli återvalda till våra parlament”.

10.2   Lösningen ligger i att tidigt och systematiskt bygga upp samråd och dialoger. Framför allt måste det handla om att bygga nedifrån och upp. Delaktighet är ett nyckelbegrepp, men behöver kompletteras av solidaritet.

10.3   EESK har vid flera tillfällen understrukit behovet av en starkare samarbetsstruktur inom kommissionen. Översatt till dagens situation skulle det kunna innebära en särskild kommissionär – med ställning som vice ordförande – för att främja samarbete och samordning mellan de stora aktuella strategierna: hållbarhet, klimat och energifrågor, Lissabonstrategin.

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  KOM(2009) 400 slutlig.

1

(2)  Se t.ex. EUT C 195, 18.8.2006, s. 29 och EUT C 256, 27.10.2007, s. 76.

2

(3)  EUT C 100, 30.4.2009, s. 53.

3

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/23 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/23

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”På väg mot en ekologiskt effektiv ekonomi – att se den ekonomiska krisen som en möjlighet att bereda vägen för en ny energiera”

(förberedande yttrande)

(2010/C 128/05)

Föredragande: Frederic Adrian OSBORN

Den 3 juni 2009 bad det kommande svenska ordförandeskapet Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att utarbeta ett förberedande yttrande om

”På väg mot en ekologiskt effektiv ekonomi – att se den ekonomiska krisen som en möjlighet att bereda vägen för en ny energiera”.

Facksektionen för transporter, energi, infrastruktur och informationssamhället, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 12 oktober 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 164 röster för, 2 röster emot och 8 nedlagda röster.

1.   Slutsatser och rekommendationer

1.1   De mest utvecklade ekonomierna i världen har insett att de måste göra en minst 80-procentig minskning av växthusgasutsläppen fram till 2050 som en del av den globala insats som krävs för att de risker som klimatförändringarna medför ska få hanterbara proportioner. Det krävs därför att man redan nu inleder en omfattande omvandling av de avancerade ekonomiernas energibas.

1.2   EU har inlett denna process med det omfattande klimat- och energiprogram som antogs av rådet och Europaparlamentet i år i syfte att minska utsläppen med mellan 20 och 30 % fram till 2020. Det återstår dock att genomföra detta program, och ytterligare åtgärder behövs snart för att uppnå målet för 2050.

1.3   Den rådande ekonomiska krisen utgör både ett hot och en möjlighet. Hotet innebär att arbetet med de fortlöpande ekonomiska problemen kan komma att uppta all den politiska uppmärksamhet som kan uppbådas och alla tillgängliga resurser, samt att åtgärderna kommer att vara inriktade på att återvända till normalläget och därmed till samma mönster som tidigare med ökande utsläpp. Möjligheten består i att det finns betydande utrymme för att bryta mönstret och anta en miljöeffektivitetsstrategi som kan bidra till att blåsa nytt liv i ekonomin, öka dess konkurrenskraft och skapa nya arbetstillfällen, samtidigt som energibasen omvandlas och utsläppen minskar kraftigt.

1.4   EESK stöder och uppmuntrar helt och hållet alla redan aktuella och planerade insatser i Europa som syftar till att främja miljöeffektiviteten, bl.a. ytterligare åtgärder för att

| — | förstärka insatserna för ökad energieffektivitet i en ny handlingsplan för energieffektivitet, |
| --- | --- |

—

förstärka insatserna för ökad energieffektivitet i en ny handlingsplan för energieffektivitet,

| — | förstärka insatserna för förnybar energi i en ny handlingsplan för förnybar energi, |
| --- | --- |

—

förstärka insatserna för förnybar energi i en ny handlingsplan för förnybar energi,

| — | inkludera krav på miljöeffektivitet i alla offentliga utgiftsprogram, |
| --- | --- |

—

inkludera krav på miljöeffektivitet i alla offentliga utgiftsprogram,

| — | främja och uppmuntra gröna skattereformer, |
| --- | --- |

—

främja och uppmuntra gröna skattereformer,

| — | uppmuntra en grön upphandlingspolitik i alla offentliga organ. |
| --- | --- |

—

uppmuntra en grön upphandlingspolitik i alla offentliga organ.

1.5   I syfte att mobilisera verksamheter och stöd i en större skala och se till att Europa behåller sin ledande position när det gäller konkurrenskraft i världen, föreslår EESK att kommissionen och övriga institutioner även fokuserar nya insatser på ett begränsat antal specifika omvandlingsproblem. Kommittén urskiljer särskilt tre omvandlingar som skulle kunna väcka allmänhetens intresse och stöd när det gäller viktigare europeiska initiativ och program:

| — | Solenergi och annan förnybar energi. |
| --- | --- |

—

Solenergi och annan förnybar energi.

| — | Elbilar. |
| --- | --- |

—

Elbilar.

| — | Bostäder utan koldioxidutsläpp. |
| --- | --- |

—

Bostäder utan koldioxidutsläpp.

En utbredd användning av elbilar måste naturligtvis åtföljas av ytterligare åtgärder för att se till att elproduktionen till större del sker med hjälp av energikällor som inte själva producerar betydande nettoutsläpp av koldioxidekvivalenter, i syfte att undvika att koldioxidutsläppen från bilarna helt enkelt överförs till kraftstationerna.

1.6   EESK föreslår att man bygger upp kraftfulla offentlig-privata partnerskap för att utforma och leda dessa omvandlingsprocesser och få största möjliga stöd från företag, andra relevanta institutioner och allmänheten. Vi föreslår också att det införs en ny form av grön euroobligation för att få fram kompletterande finansiering till några av dessa förändringar.

1.7   EESK skulle vilja att ett nytt miljöeffektivt initiativ i linje med förslagen i detta yttrande står i centrum för den nya Lissabonstrategin, så att framsteg kan göras i riktning mot en mer hållbar framtid.

2.   Inledning

2.1   De generella skälen till att snabbt försöka röra sig i riktning mot en mer miljöeffektiv ekonomi är allmänt kända. Klimatförändringarna, som orsakas av utsläpp av växthusgaser, orsakar redan allvarliga problem i många delar av världen, och dessa problem kommer med största sannolikhet att förvärras under de kommande åren.

2.2   Samtidigt som klimatförändringarna blir alltmer kännbara, ökar också risken för att världens olje- och gastillgångar undan för undan töms, vilket leder till försörjningsbrist i framtiden med högre och mer instabila priser. Regioner som Europa, som till stor del förlitar sig på import för att täcka leveranserna, måste minska sin sårbarhet och öka sin säkerhet genom att minska den totala energiefterfrågan och täcka en större del av energibehovet genom inhemska förnybara energikällor.

2.3   Sammantaget innebär dessa båda långsiktiga strategiska utmaningar att världen behöver uppnå en kraftig minskning av växthusgasutsläppen och en omfattande övergång till miljöeffektivitet. G8-ledarna har i princip accepterat att avancerade ekonomier måste uppnå en 80-procentig minskning av växthusgasutsläppen fram till 2050. En del av de förändringar som krävs i ekonomins energibas för att uppnå detta har redan inletts, men förändringstakten måste öka avsevärt om målet ska kunna uppnås.

2.4   Man har redan kunnat bilda sig en god uppfattning om en stor del av det som måste göras och där resultat kan uppnås med beprövad teknik. Internationella energiorganet gör i sin World Energy Outlook för 2008 bedömningen att över 50 % av åtgärderna för att nå en CO2-koncentrationsnivå på mindre än 450 ppm fram till 2030 skulle kunna genomföras genom införande av existerande energieffektivitetsteknik. Det finns kostnadseffektiva åtgärder som redan nu kan genomföras både på efterfrågesidan (byggnader, industri, transport) och efterfrågesidan (t.ex. kraftvärmeproducerad el och process- eller distriktvärme). Fler insatser behövs dock för att hjälpa marknadsaktörerna att ta dem i bruk snabbare.

2.5   Bortsett från den befintliga tekniken måste ny teknik för ökad energieffektivitet och energiteknik för låga koldioxidutsläpp vara färdiga för introduktion på marknaden under nästa årtionde för att vi ska kunna uppnå de ytterligare minskningar som krävs. I analyserna i IEA Energy Technology Perspective 2008 (ETP 2008) framhävs betydelsen av tidiga insatser för att mobilisera privat FoU-verksamhet och främja ökade kunskaper i hela kedjan från teknikleverantörer till teknikoperatörer och användare, så att ny teknik kan fortskrida längs lärandekurvan och förvandlas från lovande men alltför dyra demonstrationsprojekt till tillförlitliga och kostnadseffektiva standardprodukter. Ny teknik behövs både för att fortlöpande förbättra energieffektiviteten (t.ex. nollutsläppsbyggnader, belysning, industriella processer) och för att minska koldioxidutsläppen från energiförsörjningen (t.ex. solenergi, avskiljning och deponering av koldioxid, icke-fossila transportbränslen).

2.6   Alla dessa förändringar finns inom räckhåll. Förändringstakten måste dock ökas kraftigt. EU och dess medlemsstater måste tillsammans med andra större ekonomier göra en ännu större ansträngning än hittills för att utforma innovationsstrategier och införa omfattande omvandlingsprogram i de nyckelsektorer som berörs.

2.7   Programmen för teknikspridning är mycket viktiga. De kan ge incitament att realisera potentialen i befintliga energieffektivitetsåtgärder och att öka den marknadspenetration som krävs för att stimulera privat FoU-verksamhet och se till att den nya tekniken fortskrider längs lärandekurvan. Dessa program har den största potentialen att ge dubbel utdelning – dvs. skapa arbetstillfällen och bidra till omvandlingen mot miljöeffektiva energisystem i dag och samtidigt investera i lärande för att kunna tillhandahålla effektivare och billigare teknik i morgon. Uppgiften är att utforma teknikspridningsprogram som sporrar konkurrensen och stimulerar investeringarna i FoU-verksamhet inom den privata sektorn samt främjar lärande i producent-användarkedjan.

2.8   Det finns redan flera exempel på framgångsrika europeiska satsningar på förbättrad effektivitet och marknadsföring av teknik för låga koldioxidutsläpp. EU:s energimärkningssystem drev på marknaden för kylanläggningar för att uppnå en avsevärt högre energieffektivitet. Nationella program för retroaktiv anpassning av befintliga byggnader har ökat uppvärmningseffektiviteten. Nationella teknikspridningsprogram för vindkraft har dramatiskt ökat spridningen av denna teknik och reducerat kostnaderna – och dessutom skapat en mångmiljardindustri i länder med dessa program.

2.9   De krav som i framtiden kommer att ställas på effektivitet och ny teknik för låga koldioxidutsläpp är dock enorma. De erfarenheter man kan dra från dessa satsningar måste sammanställas och spridas, så att de kan användas för en ny samordnad och anpassad satsning på lansering och spridning av nästa generation av teknik för låga koldioxidutsläpp i hela Europa så snart som möjligt.

2.10   En del av de förändringar som behövs kan komma att kräva en gradvis förändring av synsättet, och detta bör ges särskild uppmärksamhet. Följande tre exempel förefaller erbjuda särskilda möjligheter, som skulle kunna välkomnas av den europeiska allmänheten och leda till en gradvis förbättring av miljöeffektiviteten:

| — | Inom kraftproduktionen måste övergången till förnybar energi påskyndas ytterligare. Solenergi är fortfarande dyr och marginell, men kostnaderna minskar fortlöpande och en ny stor offensiv behövs nu för att ge mycket större spridning åt denna teknik, både i småskaliga lokala anläggningar och i större anläggningar för kraftproduktion. Vindkraft håller nu på att få en ganska omfattande spridning, men kostnaderna måste sänkas ytterligare. Geotermiska värmepumpar visar redan goda resultat och bör utvecklas snabbt så att de kan utgöra ett standardkrav i alla nya bostäder och andra byggnader. Nät- och infrastrukturstödet och energilagringssystemen måste bli föremål för översyn och omstruktureras, så att man i högre grad kan förlita sig på förnybar energi med användande av intelligenta design- och förvaltningsprinciper. |
| --- | --- |

—

Inom kraftproduktionen måste övergången till förnybar energi påskyndas ytterligare. Solenergi är fortfarande dyr och marginell, men kostnaderna minskar fortlöpande och en ny stor offensiv behövs nu för att ge mycket större spridning åt denna teknik, både i småskaliga lokala anläggningar och i större anläggningar för kraftproduktion. Vindkraft håller nu på att få en ganska omfattande spridning, men kostnaderna måste sänkas ytterligare. Geotermiska värmepumpar visar redan goda resultat och bör utvecklas snabbt så att de kan utgöra ett standardkrav i alla nya bostäder och andra byggnader. Nät- och infrastrukturstödet och energilagringssystemen måste bli föremål för översyn och omstruktureras, så att man i högre grad kan förlita sig på förnybar energi med användande av intelligenta design- och förvaltningsprinciper.

| — | Bilar utan koldioxidutsläpp. Det finns fundamentala fysiska begränsningar för hur mycket koldioxidutsläppen från förbränningsmotorer kan minskas. En dag kommer det att ske en övergång till elbilar eller bränslecellsbilar som laddas med el eller tankas med bränsle producerad med energi där nettoutsläppen av koldioxidekvivalenter är låga eller obefintliga. Kommittén anser att det nu är dags att sätta upp tydliga mål och tidtabeller för denna övergång och att bygga upp den infrastruktur och stödstruktur som krävs. |
| --- | --- |

—

Bilar utan koldioxidutsläpp. Det finns fundamentala fysiska begränsningar för hur mycket koldioxidutsläppen från förbränningsmotorer kan minskas. En dag kommer det att ske en övergång till elbilar eller bränslecellsbilar som laddas med el eller tankas med bränsle producerad med energi där nettoutsläppen av koldioxidekvivalenter är låga eller obefintliga. Kommittén anser att det nu är dags att sätta upp tydliga mål och tidtabeller för denna övergång och att bygga upp den infrastruktur och stödstruktur som krävs.

| — | På byggnadsområdet börjar nollutsläppsbyggnader bli en möjlighet. En storsatsning behövs nu för att omvandla detta koncept och se till att de intressanta prototyperna får storskalig användning i nya och befintliga bostäder och andra byggnader. Därför bör man bygga energisparande modellhus i hela EU, där man i planeringen har beaktat regionens klimat och geografiska särdrag. Den typen av byggnader skulle tjäna som förebilder. |
| --- | --- |

—

På byggnadsområdet börjar nollutsläppsbyggnader bli en möjlighet. En storsatsning behövs nu för att omvandla detta koncept och se till att de intressanta prototyperna får storskalig användning i nya och befintliga bostäder och andra byggnader. Därför bör man bygga energisparande modellhus i hela EU, där man i planeringen har beaktat regionens klimat och geografiska särdrag. Den typen av byggnader skulle tjäna som förebilder.

2.11   Liknande insatser kan också behövas för att ytterligare främja utvecklingen och spridningen av teknik för avskiljning och deponering av koldioxid och för utökad kapacitet när det gäller informationsteknik och intelligenta system som kan bidra till större miljöeffektivitet.

3.   Regeringarnas och EU:s roll

3.1   EU har en särskilt viktig roll på grund av storleken på och omfattningen av en del av de åtgärder som krävs. En omvandling i den skala och takt som är nödvändig kan endast åstadkommas genom en samordnad insats av den offentliga och privata sektorn i hela Europa och i vissa fall i världen som helhet. EU har redan genomfört en rad program och paket för att främja energieffektivitet, förnybar energi och omvandling i riktning mot en koldioxidsnål ekonomi. Dessa ansträngningar måste dock ökas och påskyndas ytterligare. I de följande båda punkterna ges en översikt över några av de centrala områden där nya EU-insatser krävs.

3.2   Forskning och utveckling. FoU i EU har stagnerat på omkring 1,84 % av BNP under en rad år, dvs. långt under den nivå på 3 % som man enats om. En storsatsning behövs för att öka detta i riktning mot 3-procentsmålet och för att ägna en större del av programmet åt stöd för övergången till en koldioxidsnål ekonomi. En del av den mer radikala nya tekniken för låga koldioxidutsläpp behöver mer omfattande offentlig FoU-finansiering, t.ex. avskiljning och deponering av koldioxid, tunn solcellsfilm, djuphavsbaserad vindkraft och andra generationens biobränsle.

3.3   Teknikspridningsprogrammen bör utformas för att utnyttja nischmarknader för den nya tekniken och stimulera marknadsaktörernas investeringar i lärande. Man bör också utnyttja samordningseffekter med skatte- och industripolitiken. EU bör fokusera särskilt på de största omvandlingar som krävs, t.ex. övergången till elbilar och bostäder utan koldioxidutsläpp, som kräver teknisk utveckling på bred front, massiva investeringar, ett vidsträckt infrastrukturstöd och en omfattande mobilisering av allmänhetens och konsumenternas intresse, stöd och incitament. Erfarenheterna av energiteknikplattformar måste expanderas och utvecklas till proaktiva teknikspridningsprogram för de centrala omvandlingar som krävs.

3.4   Fastställande av standarder. Regleringsstandarder för lägsta energieffektivitetskrav på produkter och tjänster spelar en avgörande roll för att driva på framstegen. EU har redan infört standarder för lägsta energieffektivitet när det gäller vissa viktiga produkter, med tidtabeller för ytterligare förbättringar som ska bli obligatoriska i framtiden. Dessa program måste dock fortfarande bli mer omfattande och innehålla ambitiösa kort- och långsiktiga mål.

3.5   Det finns givetvis praktiska begränsningar för framstegstakten, och dessa måste respekteras. Med det är också av avgörande betydelse att pressen bibehålls på den europeiska industrin, så att den även fortsättningsvis kan vara världsledande när det gäller effektivitetsstandarder och bibehålla en stark konkurrensposition i takt med att hela världsmarknaden rör sig i riktning mot större miljöeffektivitet.

3.6   Offentlig upphandling. Program för offentlig upphandling kan utgöra ett mycket kraftfullt verktyg för att driva fram förbättringar när det gäller standarder i centrala industribranscher, om lämpliga villkor ingår i anbudsspecifikationerna och kontraktshandlingarna. Vi anser att EU även fortsättningsvis bör leda vägen genom att göra mer stringenta energieffektivitetsstandarder till obligatoriska standardkrav vid all offentlig upphandling av varor, tjänster och byggnader. Miljöeffektivitetskriterier bör byggas in i alla projektbedömningsprocesser.

3.7   Vissa regionala och lokala myndigheter i EU är ledande när det gäller att inarbeta ett främjande av miljöeffektivitet i allverksamhet. Men många är det inte. Det kan finnas utrymme för ett dubbelt europeiskt initiativ, å ena sidan för att lyfta fram bästa praxis och ge andra aktörer incitament att följa efter, och å andra sidan för att främja systematisering och harmonisering av de krav som ställs på sådana organ att uppfylla miljöeffektivitetsstandarderna.

3.8   Incitament för den privata sektorn. Att fastställa ett adekvat pris på koldioxidutsläppen är av avgörande betydelse här, och kommittén räknar med att kommissionen kommer att fortsätta utveckla systemet för handel med utsläppsrätter för koldioxid för lämpliga sektorer och uppmuntra ytterligare utvidgning av koldioxidrelaterad beskattning på andra områden. De bör också främja ytterligare insatser när det gäller mer specifika incitament, t.ex. användning av inmatningspriser för att stimulera investeringar i förnybar energi. I vissa fall kan den offentliga sektorn också behöva arbeta tillsammans med den privata sektorn för att utveckla lämplig infrastruktur för central ny teknik, t.ex. stöd till decentraliserade former av kraftproduktion och intelligenta nät.

3.9   Konsumentbeteende. Konsumenterna saknar fortfarande i hög grad medvetenhet om och intresse för större effektivitet såväl vad gäller de inköp de gör som i deras livsstilsbeslut. Omvänt finns fortfarande alltför liten medvetenhet bland lagstiftarna om motiven bakom konsumenternas beteende och om hur man bäst främjar efterfrågan på miljöeffektiva varor och tjänster. Stödet till utbildning och ökad medvetenhet samt kommunala insatser måste utvidgas. Märkningen av varor och produkter för att ge information om energiprestanda måste utvidgas och förbättras.

3.10   Utbildning och utveckling inom yrket. Mycket större satsningar krävs för att skapa större förståelse för att man i yrkesutbildning, tekniska utbildning och fortbildning måste beakta behovet av en omfattande energieffektiv produktion och hållbarhet.

4.   Den rådande ekonomiska krisen – möjligheter och hot

4.1   Det finns risk för att de rådande ekonomiska svårigheterna i världen kan göra det svårare att uppnå snabba framsteg i riktning mot miljöeffektivitet. Den finns endast begränsade medel för nya investeringar i såväl den offentliga som den privata sektorn, och en tendens är att dessa medel satsas på kortsiktiga prioriteringar.

4.2   I takt med att världsekonomin börjar återhämta sig skulle nya möjligheter dock kunna skapas för den europeiska ekonomin (och andra större ekonomier) att gå i en mer hållbar riktning. Det är mycket viktigt för EU att unionen tar tag i dessa utmaningar och reagerar positivt på dem, om vi ska kunna växa och frodas i den globala jakt på miljöeffektivitet och hållbarhet som vi har framför oss.

Det är särskilt vissa områden, framför allt de finansiella, ekonomiska och industriella, som bör undersökas närmare i den rådande ekonomiska krisen:

4.3.1   . Den ekonomiska krisen har skapat ett nytt intresse för bristerna med BNP som mått på framsteg generellt, och behovet av ett bredare välfärdsbegrepp som kan beakta såväl sociala och miljörelaterade faktorer som resultaten i den monetära ekonomin. Kommissionens arbete på detta område måste följas upp mot bakgrund av den franska regeringens nyligen publicerade Stiglitz-rapport.

4.3.2   . Flera regeringar och kommissionen har genomfört omfattande offentliga utgiftspaket för att stimulera ekonomin och förhindra att situationen förvärras till en depression. Kommissionens europeiska återhämtningsplan utgör ett bra exempel på hur man kan förena ekonomiska stimulansåtgärder med främjandet av en övergång till en grönare ekonomi, men den begränsades ofrånkomligen av de jämförelsevis små medel som anslogs till den. Det är förmodligen för sent för ytterligare stimulanspaket, men alla offentliga utgiftsprogram måste fortfarande ses över från miljöeffektivitetssynpunkt, för att se till att de ger dubbel nytta. Systematiska hållbarhetsbedömningar av offentliga utgiftsprogram bör bli det normala i budgetförfarandena i EU och dess medlemsstater.

4.3.3   . Alla offentliga utgiftsprogram kommer att granskas ingående under de närmaste åren, när de offentliga myndigheterna försöker genomföra besparing för att återställa sina finanser. När man undersöker olika områden där besparingar kan göras bör man särskilt uppmärksamma utgiftsprogram som medför stor energiförbrukning eller som motverkar miljöeffektiviteten. Snedvridande bidrag som stöder produktion och konsumtion av fossila bränslen (t.ex. bidrag till kolproduktion eller subventionerade bränslepriser för särskilda grupper) och därigenom leder till dubbla nackdelar (tränger undan andra nyttigare offentliga investeringar och snedvrider marknadsvillkoren till nackdel för just den teknik för förnybar energi osv. som vi bör främja) bör bli föremål för särskild granskning i detta sammanhang. Kommissionens länge emotsedda meddelande om en omarbetning av stöden skulle kunna bidra till EU-insatser på detta område.

4.3.4   . Den rådande skattepolitiska obalansen i många länder i Europa kommer sannolikt att kräva justeringar när det gäller skattenivå och skattebalans. I samband med dessa justeringar bör den gröna dimensionen beaktas. Framför allt bör högre skatter på energi (från fossila bränslen) föredras framför skatt på arbete i det rådande klimatet, dock med lämpliga garantier för att skydda de fattigaste och mest utsatta. Kommissionen skulle kunna inleda en ny studie med medlemsstaterna i syfte att uppmuntra till samordnade insatser för att ge skattestrategierna denna inriktning.

4.3.5   . Den rådande ekonomiska krisen har redan medfört en del betydande regeringsingripanden för att stödja och omstrukturera nyckelindustrierna. I samband med sådana insatser bör främjandet av resurseffektiviteten alltid utgöra ett centralt mål. En del av de specifika utmaningarna i anslutning till omvandlingen som nämns i detta yttrande (elbilar, bostäder utan koldioxidutsläpp och solenergi) kan behöva särskilda stödinsatser för att de ska kunna bli en central del i den nya ekonomi kring vilken nya investeringar, nya företag och nya arbetstillfällen skapas.

4.3.6   En ny innovationsstrategi. Vi förutser att EU kan få en ny roll när det gäller att främja utvecklingen av europeiska mästare i världsklass inom de centrala sektorerna för teknik för låga koldioxidutsläpp mot bakgrund av en nya innovationsstrategi för Europa. EESK föreslår framför allt att insatsgrupper med aktörer från offentlig och privat sektor inrättas för att skapa framsteg på EU-nivå när det gäller elbilar, bostäder utan koldioxidutsläpp och solenergi. I varje fall måste åtgärderna bygga vidare på arbetet inom befintliga plattformar för FoU inom energiteknik och innebära att insatserna leder till storskalig lansering och spridning.

4.3.7   I varje enskilt fall bör insatsgrupperna försöka identifiera vilka vägar förändringarna måste ta, och de olika roller som offentlig respektive privat FoU- och investeringsverksamhet måste ha. De bör undersöka vilken typ av infrastrukturstöd som behövs (t.ex. ett nät med laddningsstationer som stöd för en bred introduktion av elbilar, eller ett program för kommunalt stöd till hushållen för att de ska förbättra energieffektiviteten i bostäderna). De skulle också kunna undersöka hur dessa omvandlingar kan göras tillgängliga för utvecklingsländerna (t.ex. solenergi i Afrika) så att de kan få stöd att spela sin roll i övergången till en koldioxidsnål ekonomi.

4.3.8   Nya finansieringsformer – En grön euroobligation? I de rådande ekonomiska omständigheterna är det sannolikt att stränga restriktioner kommer att läggas på de offentliga utgifterna (och möjligen även på de privat investeringsnivåerna) i hela EU under de närmaste åren. Kommittén anser att det behövs innovativa finansieringsformer för stöd till nödvändiga investeringar vid lanseringen av ny miljöeffektiv teknik. Vi föreslår att man överväger att införa en grön euroobligation. Vid marknadsföringen kan en blygsam men säker avkastning framhållas, liksom att den ger utvecklings- och spridningsfinansiering till några av de viktigaste nya teknikformerna, t.ex. bilar utan koldioxidutsläpp och bostäder utan koldioxidutsläpp. Man skulle därigenom använda sig av den allmänt utbredda önskan att kombinera ett tryggt sparande med ett litet bidrag till en bättre framtid.

5.   En ny ansats på EU-nivå

5.1   EU har redan börjat bra genom att lansera insatser för en mer miljöeffektiv ekonomi genom de mål som unionen har ställt upp och de åtgärder som genomförts. Men detta kan naturligtvis endast ses som en början. De fortgående problemen inom världsekonomin visar att det finns ett fortsatt behov av en aktiv styrning för att undvika en återgång till tidigare ineffektiva och skadliga mönster för tillväxt och utveckling. Förnyelsen av parlamentet och kommissionen ger EU ett bra tillfälle att öka takten och ge miljöeffektiviteten och den hållbara utvecklingen i Europa ny kraft.

5.2   På kort sikt uppmanar EESK kommissionen och det svenska och de kommande ordförandeskapen att ta vara på följande möjligheter på ett tidigt stadium:

| — | Översynen och förnyelsen av Lissabonstrategin och strategin för hållbar utveckling. |
| --- | --- |

—

Översynen och förnyelsen av Lissabonstrategin och strategin för hållbar utveckling.

| — | Utformningen av den nya budgetplanen. |
| --- | --- |

—

Utformningen av den nya budgetplanen.

| — | Omarbetningen av direktiv 2002/91/EG om byggnaders energiprestanda. |
| --- | --- |

—

Omarbetningen av direktiv 2002/91/EG om byggnaders energiprestanda.

| — | Uppföljning av kommissionens meddelande ”Undanröjande av hinder för förnybar energi i EU”. |
| --- | --- |

—

Uppföljning av kommissionens meddelande ”Undanröjande av hinder för förnybar energi i EU”.

| — | Främjande av ett initiativ för finansiering av hållbar energi som ett gemensamt projekt mellan kommissionen och Europeiska investeringsbanken. |
| --- | --- |

—

Främjande av ett initiativ för finansiering av hållbar energi som ett gemensamt projekt mellan kommissionen och Europeiska investeringsbanken.

| — | Antagande av en ny energipolitik för EU för 2010, med en dagordning för 2030 och en vision för 2050. |
| --- | --- |

—

Antagande av en ny energipolitik för EU för 2010, med en dagordning för 2030 och en vision för 2050.

5.3   Kommittén är medveten om de möjligheter som de nationella handlingsplanerna för energieffektivitet och de nationella handlingsplanerna för förnybar energi ger. Efter en analys av den första planeringsrundan måste medlemsstaterna snabbt få del av resultatet och feedback, och kommissionen och institutionerna göra en ordentlig uppföljning.

5.4   Om vi blickar framåt anser EESK att främjandet av miljöeffektivitet fortsatt måste ha en framträdande plats, och att detta arbete ska utsträckas till alla följande områden inom pågående eller potentiella EU-insatser som har behandlats i detta yttrande:

| — | Stöd till FoU. |
| --- | --- |

—

Stöd till FoU.

| — | Stöd till fortbildningsprogram inom ingenjörstjänster, byggverksamhet och andra nyckelområden med krav på att de ska innehålla inslag av miljöeffektiv design. |
| --- | --- |

—

Stöd till fortbildningsprogram inom ingenjörstjänster, byggverksamhet och andra nyckelområden med krav på att de ska innehålla inslag av miljöeffektiv design.

| — | Integrering av miljöeffektivitetskrav i alla relevanta redovisningsnormer, regleringspraxis och i finansavdelningarnas utvärderingsregler. |
| --- | --- |

—

Integrering av miljöeffektivitetskrav i alla relevanta redovisningsnormer, regleringspraxis och i finansavdelningarnas utvärderingsregler.

| — | Prioritering av miljöeffektivitet i alla stödprogram och inom all upphandling i EU och medlemsstaterna. |
| --- | --- |

—

Prioritering av miljöeffektivitet i alla stödprogram och inom all upphandling i EU och medlemsstaterna.

| — | Främjande av miljöaspekter i alla offentliga stödprogram i EU och medlemsstaterna genom systematisk användning av hållbarhetsbedömningar som ett centralt verktyg. |
| --- | --- |

—

Främjande av miljöaspekter i alla offentliga stödprogram i EU och medlemsstaterna genom systematisk användning av hållbarhetsbedömningar som ett centralt verktyg.

| — | Upprättande av nya finansieringsformer för stora omställningsprogram. |
| --- | --- |

—

Upprättande av nya finansieringsformer för stora omställningsprogram.

| — | Främjande av miljöeffektiva skattereformer. |
| --- | --- |

—

Främjande av miljöeffektiva skattereformer.

| — | Avskaffande av miljöskadliga subventioner. |
| --- | --- |

—

Avskaffande av miljöskadliga subventioner.

| — | Främjande av en ny innovationsstrategi med arbetsgrupper för specifika viktiga omställningar. |
| --- | --- |

—

Främjande av en ny innovationsstrategi med arbetsgrupper för specifika viktiga omställningar.

| — | Främjande av bästa praxis inom konsumentupplysning och gemensamma åtgärder. |
| --- | --- |

—

Främjande av bästa praxis inom konsumentupplysning och gemensamma åtgärder.

5.5   Vi tror att de ekonomier som snabbast lyckas uppnå miljöeffektivitet kommer att få avsevärda konkurrensfördelar, och de som hamnar på efterkälken allvarliga konkurrensnackdelar. Vi insisterar därför på att målet att bli en av världens mest miljöeffektiva ekonomier ska utgöra kärnan i den förnyade Lissabonstrategin för den europeiska ekonomins framtid, och att det ska upptas i alla europeiska politikområden och program i linje med rekommendationerna i detta yttrande.

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/29 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/29

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Respekten för de grundläggande rättigheterna i EU:s politik och lagstiftning i fråga om invandring”

(initiativyttrande)

(2010/C 128/06)

Föredragande: Luis Miguel PARIZA CASTAÑOS

Den 26 februari 2009 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om

”Respekten för de grundläggande rättigheterna i EU:s politik och lagstiftning i fråga om invandring” (initiativyttrande).

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 15 oktober 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén enhälligt följande yttrande.

1.   Presentation och bakgrund

1.1   EESK har beslutat att utarbeta ett initiativyttrande där det föreslås att EU:s politik och lagstiftning om invandring och gränser till fullo måste respektera de mänskliga rättigheterna och sätta alla människors frihet och säkerhet i främsta rummet.

1.2   Trots stora politiska svårigheter i rådet är EU i färd med att utarbeta en gemensam lagstiftningsram på invandringsområdet med överstatliga rättigheter och garantier som ger ett mer omfattande skydd än medlemsstaternas olikartade (och ibland restriktiva) lagstiftning. Kommittén välkomnar de framsteg som gjorts, eftersom det inte är någon lätt uppgift att utarbeta en gemensam lagstiftning för 27 medlemsstater på ett så känsligt område som invandring.

1.3   Många av dessa bestämmelser är emellertid inte tillräckligt harmoniserade, vilket försvårar och begränsar införandet av fullständiga, tillfredsställande garantier för att skydda de mänskliga rättigheterna. I vissa medlemsstater införlivas dessutom inte EU-direktiven med den nationella lagstiftningen på ett korrekt sätt med avseende på skyddet av de grundläggande rättigheterna.

1.4   EESK har under årens lopp utarbetat en rad yttranden där vi framhållit att den gemensamma invandringspolitiken bör baseras på en övergripande strategi, där man inte bara tar hänsyn till medlemsstaternas behov och samarbetet med ursprungsländerna, utan även respekterar invandrarnas mänskliga rättigheter.

1.5   Den 16 oktober 2008 godkände Europeiska rådet den europeiska pakten för invandring och asyl som är ett uttryck för EU:s kraftfulla politiska åtagande att komma vidare i den gemensamma invandringspolitiken. Under det svenska ordförandeskapet kommer EU att anta Stockholmsprogrammet (1).

1.6   Lissabonfördraget planeras träda i kraft, vilket kan innebära nya impulser när det gäller genomförandet av invandringspolitiken som ska antas via det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och som även innebär att stadgan om de grundläggande rättigheterna blir juridiskt bindande.

1.7   Under de senaste åren har EESK stärkt samarbetet med det civila samhällets organisationer, och upprättat en varaktig länk för deras medverkan genom det europeiska integrationsforumet (2). Kommittén har aktivt engagerat sig för att säkra det civila samhällets medverkan vid genomförandet av integrationspolitiken.

1.8   Kommittén noterar med oro den ökande intolerans, rasism och främlingsfientlighet som Europas invandrare, ”de annorlunda”, utsätts för, och befarar att finanskrisens sociala konsekvenser bidrar till ökningen. Ansvariga politiker och andra som har inflytande i samhället måste, tillsammans med medierna, agera på ett såväl politiskt som socialt mycket ansvarsfullt och pedagogiskt sätt för att förhindra detta beteende. Undervisningen i mänskliga värden, grundläggande rättigheter, jämlikhet och icke-diskriminering i grundskolan och gymnasieskolan måste förstärkas.

2.   De grundläggande mänskliga rättigheterna och invandringspolitiken

2.1   Bland de internationella instrumenten bör nämnas den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna. I denna förklaring fastställs ett gemensamt system för principer och värderingar av allmängiltig karaktär.

2.2   Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen), som undertecknats av samtliga medlemsstater, och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Europadomstolen) utgör en grundval och en garanti för att dessa rättigheter respekteras i hela EU.

2.3   Europeiska gemenskapernas domstol (EG-domstolen) har erkänt att Europakonventionen är en del av gemenskapens rättssystem och utgör generella principer inom detta system.

2.4   Detta bekräftas av artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen, där garantin för de mänskliga rättigheterna i EU:s rättssystem stärks, liksom EG-domstolens behörighet när det gäller att säkra efterlevnaden av dem i EU-institutionernas och medlemsstaternas verksamhet på områden som faller inom gemenskapsrätten.

2.5   Även om medlemsstaterna har suverän bestämmanderätt när det gäller att kontrollera tredjelandsmedborgares inresor och bevilja dem uppehållstillstånd, påminner EESK om att medlemsstaterna måste uppfylla sina skyldigheter i enlighet med internationella och europeiska instrument och konventioner om de grundläggande mänskliga rättigheterna och deras tolkning (och genomförande) av de behöriga domstolarna.

2.6   EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna omfattar nya rättigheter som inte ingår i Europakonventionen (3). Många av dessa rättigheter är dessutom tillämpliga oberoende av personens nationalitet. Stadgan kommer att få en bindande karaktär så snart Lissabonfördraget ratificerats, och rättssäkerheten när det gäller skyddet av de grundläggande rättigheterna kommer att stärkas. Stadgan kommer att vara tillämplig på gemenskapens institutioner och medlemsstaterna, i synnerhet när de tillämpar EU-lagstiftningen, och den kommer att öka respekten för de grundläggande rättigheterna i frågor som rör invandring.

2.7   Då Lissabonfördraget träder i kraft kommer unionen att ha möjlighet att ansluta sig till Europakonventionen, vilket kommer att stärka EU:s engagemang för de mänskliga rättigheterna.

2.8   Kommittén stödde även inrättandet av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (4). Europeiska rådet antog 2008 det fleråriga ramprogrammet för byrån, som omfattar nio tematiska områden, bland annat rasism och främlingsfientlighet, diskriminering, asyl, invandring och integration samt visering och gränskontroller. EESK skulle vilja delta i byråns verksamhet i syfte att stärka det organiserade civila samhällets roll i dess arbete.

2.9   Trots dessa gemenskapsinstrument och -organ har en rad organisationer i det civila samhället och rapporter från såväl oberoende som akademiska forskare visat att de grundläggande rättigheterna inte respekteras på ett tillfredsställande sätt inom viss politik och lagstiftning på nationell och på europeisk nivå.

2.10   Även när det gäller gemenskapens politik finns det en lång rad rapporter som avslöjar kränkningar av invandrares mänskliga rättigheter i olika medlemsstater. Det händer även inom den europeiska politiken att vissa former av nationell praxis som inte är förenliga med de mänskliga rättigheterna och rättsstaten legitimeras.

2.11   Vi har nyligen föreslagit i ett yttrande (5) att ”man i invandringspolitiken och -lagstiftningen till fullo måste respektera mänskliga rättigheter för alla, likabehandling och icke-diskriminering. För att stärka detta mål föreslår EESK att två nya gemensamma principer införs” för EU:s framtida invandringspolitik såsom anges i Stockholmsprogrammet, nämligen ”principen om de grundläggande rättigheterna samt principen om rättsstaten och de grundläggande friheterna”.

2.12   De grundläggande rättigheterna bör tillerkännas alla människor och inte enbart unionsmedborgarna. Asylsökande och invandrare skyddas genom Europakonventionen och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Dessutom erbjuder gemenskapens lagstiftning om invandring och gränsfrågor samt EG-domstolens rättspraxis en rad garantier och rättigheter som sträcker sig längre än medlemsstaternas handlingsutrymme.

2.13   EESK har även föreslagit (6) att EU inom ramen för utrikespolitiken ska främja en internationell rättslig ram för migration, baserad på den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter samt konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Denna internationella rättsliga ram bör omfatta ILO:s viktigaste konventioner och FN:s internationella konvention om skydd av alla migrerande arbetares och deras familjers rättigheter. Denna konvention har ännu inte ratificerats av EU:s medlemsstater, trots att EESK antagit ett initiativyttrande (7) där vi förordar att den ska ratificeras.

2.14   I sitt Program för Europa (8) framhåller kommittén att de grundläggande rättigheterna och de mänskliga rättigheterna måste respekteras i EU:s politik, särskilt i invandrings- och asylpolitiken.

2.15   EESK anser att EU:s värderingar och principer, samt skyddet av de mänskliga rättigheterna och friheterna bör stärkas genom en synlig och stark politisk auktoritet på EU-nivå. Vi stöder därför kommissionens ordförande José Manuel Barrosos förslag att tillsätta en kommissionsledamot med ansvar för rättvisa, grundläggande rättigheter och medborgerliga fri- och rättigheter. Kommittén hoppas att denna enhet kommer att utrustas med såväl de politiska instrument som de organisatoriska och ekonomiska resurser som är nödvändiga för att fullgöra ett så viktigt uppdrag.

2.16   Vi beklagar emellertid att invandring och asyl inte ingår i denna portfölj utan tillhör området för inre säkerhet, som är en annan kommissionsledamots ansvarsområde. Att sammanföra invandringspolitiken med säkerhetsfrågorna och skilja den från skyddet av de grundläggande rättigheterna ger felaktiga politiska signaler.

3.   De mänskliga rättigheternas universella karaktär

3.1   Europa står i dag inför en stor utmaning, nämligen att säkerställa att alla människor kommer i åtnjutande av de mänskliga rättigheterna inom ramen för EU:s och medlemsstaternas rättssystem, som grundar sig på det traditionella medborgarskapsbegreppet, varigenom ”icke-medborgare” förnekas vissa av dessa rättigheter, samt på den rättsliga skillnaden mellan medborgare och utlänningar och mellan lagliga och olagliga invandrare.

3.2   EU:s invandringslagstiftning ger inte tillräckliga garantier för att en invandrare ska behandlas som ett rättssubjekt som har rätt till skydd. Den nära rättsliga kopplingen mellan arbetstillstånd och uppehållstillstånd visar tydligt att invandrarna inte betraktas som personer utan som arbetskraft, ett verktyg som står till arbetsmarknadens förfogande och som förlorar möjligheten att bosätta sig lagligt i landet när de inte längre behövs. Därigenom förlorar de många av sina rättigheter, beroende på en förändring av deras administrativa status; de blir ”papperslösa”.

3.3   De mänskliga rättigheterna är universella och oåterkalleliga och skyddar alla människor, oberoende av omständigheter och rättslig ställning.

4.   De mänskliga rättigheterna och invandringspolitiken: Tio operativa prioriteringar för att Europa ska bli ett område med frihet, säkerhet och rättvisa

4.1   De mänskliga rättigheternas Europa:

4.1.1   Under de senaste åren har försvaret och främjandet av de mänskliga rättigheterna hamnat allt längre ner på EU:s agenda. Man har prioriterat medlemsstaternas säkerhet, som om denna vore oförenlig med ökande frihet och ett ökat skydd av de grundläggande rättigheterna.

4.1.2   Säkerhetspolitiken bör skydda värdena frihet och rättvisa. EESK anser att utgångspunkten för denna politik bör vara skyddet av de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i Europakonventionen och stadgan om de grundläggande rättigheterna.

4.1.3   En förstärkning av säkerheten får inte äventyra de grundläggande värderingarna (de mänskliga fri- och rättigheterna) och de demokratiska principerna (rättsstaten) som gäller i hela unionen. Den personliga friheten får inte begränsas till förmån för den kollektiva och nationella säkerheten. Vissa av de politiska förslagen innebär att man upprepar ett misstag som gjorts i tidigare skeden, nämligen att offra friheten för att förbättra säkerheten.

4.1.4   Därför välkomnar vi kommissionens meddelande ”Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst” från juni 2009, där skyddet av EU-medborgarnas grundläggande rättigheter prioriteras.

4.1.5   EESK stöder kommissionens initiativ att främja ”en kultur där hänsynen till de grundläggande rättigheterna intar en framträdande plats” ända från lagstiftningsförfarandets inledande skeden, vilket även ska gälla invandringspolitiken. Respekten för de grundläggande rättigheterna bör utgöra ett gemensamt mål för alla gemenskapsinstitutioner (9). Detta bör åtföljas av ett gemensamt europeiskt system för periodisk utvärdering i efterhand när det gäller tillämpningen av den gemenskapspolitik som antagits på nationell, regional och lokal nivå med avseende på dess överensstämmelse med de grundläggande rättigheterna och dess effektivitet (10). Även EESK och det organiserade civila samhället borde spela en viktig roll i denna utvärdering.

4.2   Lagstiftningen om invandrarmottagning:

4.2.1   EESK har redan tidigare framhållit att EU bör utveckla en gemensam invandringspolitik och en harmoniserad lagstiftning. EU och medlemsstaterna behöver en öppen lagstiftning som möjliggör arbetskraftsinvandring via lagliga kanaler med insyn, både för högkvalificerat och mindre kvalificerat arbete. Därigenom kommer invandrarnas rättigheter att skyddas på ett lämpligt sätt.

4.2.2   Vi har föreslagit en övergripande lagstiftning, men medlemsstaterna, kommissionen och rådet har beslutat att utarbeta särskilda direktiv för vissa invandrargrupper, vilket kan leda till diskriminering.

4.2.3   I sina yttranden om kommissionens olika lagstiftningsinitiativ försöker kommittén säkra såväl en övergripande enhetlighet och skydd av de grundläggande rättigheterna som likabehandling och icke-diskriminering, oberoende av invandrarens yrkeskategori.

4.3   Rättigheter för invandrade arbetstagare och deras familjer:

4.3.1   Grunden bör vara principen om icke-diskriminering (artikel 21 i stadgan). Arbetstagare från tredjeland bör, oavsett uppehålls- och arbetstillståndets giltighetstid, ha samma ekonomiska, arbetsmässiga och sociala rättigheter som övriga arbetstagare. Detta är även i överensstämmelse med artikel 15.3 i stadgan, där det anges att ”de tredjelandsmedborgare som har tillstånd att arbeta på medlemsstaternas territorium har rätt till samma arbetsvillkor som unionsmedborgarna.”

4.3.2   Likabehandling i arbetslivet avser arbetsförhållanden, löne- och uppsägningsvillkor, hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, organisationsrätt samt strejkrätt.

4.3.3   Vi anser att likabehandling även bör främjas med avseende på andra sociala och grundläggande rättigheter, i likhet med vad vi föreslagit i ett tidigare yttrande: ”EESK föreslår att en samling rättigheter bör ges tredjelandsmedborgare som tillfälligt arbetar och uppehåller sig lagligt i EU” (11), som exempelvis:

| — | Rätt till social trygghet, inklusive hälsovård. |
| --- | --- |

—

Rätt till social trygghet, inklusive hälsovård.

| — | Tillgång till varor och tjänster, inklusive bostäder (artiklarna 34 och 35 i stadgan). |
| --- | --- |

—

Tillgång till varor och tjänster, inklusive bostäder (artiklarna 34 och 35 i stadgan).

| — | Tillgång till allmän utbildning och yrkesutbildning (artikel 14 i stadgan). |
| --- | --- |

—

Tillgång till allmän utbildning och yrkesutbildning (artikel 14 i stadgan).

| — | Erkännande av examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis inom ramen för gemenskapslagstiftningen. |
| --- | --- |

—

Erkännande av examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis inom ramen för gemenskapslagstiftningen.

| — | Erkännande av rättigheter i arbetslivet och sociala rättigheter för migrerande arbetstagare som är utstationerade i EU (12). |
| --- | --- |

—

Erkännande av rättigheter i arbetslivet och sociala rättigheter för migrerande arbetstagare som är utstationerade i EU (12).

| — | Rätt till undervisning för minderåriga, inklusive studiestöd och stipendier. |
| --- | --- |

—

Rätt till undervisning för minderåriga, inklusive studiestöd och stipendier.

| — | Rätt till gratis rättshjälp i händelse av behov (artikel 47 i stadgan). |
| --- | --- |

—

Rätt till gratis rättshjälp i händelse av behov (artikel 47 i stadgan).

| — | Rätt till kostnadsfri arbetsförmedling (allmännyttiga tjänster). |
| --- | --- |

—

Rätt till kostnadsfri arbetsförmedling (allmännyttiga tjänster).

| — | Rätt till undervisning i mottagarlandets språk. |
| --- | --- |

—

Rätt till undervisning i mottagarlandets språk.

| — | Respekt för den kulturella, religiösa och språkliga mångfalden (artikel 22 i stadgan). |
| --- | --- |

—

Respekt för den kulturella, religiösa och språkliga mångfalden (artikel 22 i stadgan).

| — | Rätt att fritt röra sig och uppehålla sig i medlemsstaten. |
| --- | --- |

—

Rätt att fritt röra sig och uppehålla sig i medlemsstaten.

4.3.4   För att de grundläggande rättigheterna ska kunna utövas, krävs det att det finns offentliga tjänster med förutsättningar att respektera rättigheterna (resurser, utbildning av personal) och vars företrädare enligt lag ska vara oberoende och opartiska gentemot alla människor. I denna kristid ställer sig EESK för övrigt tveksam till de budgetmedel som medlemsstaterna förfogar över och till nivån på de medel som medlemsstaterna är beredda att uppbåda på såväl nationell som europeisk nivå för att skyddet av de mänskliga rättigheterna, och i synnerhet invandrarnas rättigheter, ska bli effektivt.

4.3.5   Vi instämmer inte i förslaget till ramdirektiv som ger medlemsstaterna rätt att begränsa rätten till likabehandling i samband med vissa arbetsvillkor (löne- och uppsägningsvillkor, hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, social trygghet) samt mötes- och föreningsfrihet och strejkrätt (13) till att gälla personer som verkligen har en anställning. Dessa begränsningar kan även försvaga principen om icke-diskriminering och artikel 12 i stadgan.

4.3.6   Vi välkomnar kommissionens initiativ att lägga fram en europeisk invandringskodex som ska omfatta de grundläggande rättigheterna och garantierna för alla invandrare i EU.

4.4   Familjeåterförening:

4.4.1   Rätten till familjeliv är en av de mänskliga rättigheter som EU och medlemsstaterna bör skydda och garantera i sin invandringspolitik och -lagstiftning (14).

4.4.2   Direktiv 2003/86/EG om rätten till familjeåterförening innehåller endast minimibestämmelser, vilket gör det möjligt för vissa länder att i sin lagstiftning inte till fullo garantera rätten till familjeåterförening för medborgare i tredjeländer. Detta bekräftas i kommissionens rapport om tillämpningen av direktivet (15), där man uttrycker tvivel om huruvida krav på deltagande i integrationsåtgärder som en förutsättning för inresetillstånd är förenligt med rätten till familjeliv (artikel 7 i stadgan) och proportionalitetsprincipen.

4.4.3   Kommittén anser att direktivet om blått kort inte är lika restriktivt med avseende på familjeåterförening som direktiv 2003/86/EG. Detta synsätt bör utsträckas till alla invandrarkategorier, oberoende av om de är högt kvalificerade eller ej.

4.4.4   Vi föreslår följaktligen att kommissionen under 2010 utarbetar ett förslag till ändring av direktiv 2003/86/EG.

4.5   Gränser och olovlig invandring:

4.5.1   Vi förespråkar en effektiv gränskontroll som respekterar den grundläggande rätten till asyl (artikel 18 i stadgan) och principen om ”non-refoulement”, som förhindrar att en person kan sändas tillbaka till länder där hans eller hennes liv eller frihet är i fara (artikel 19 i stadgan). Många människor som behöver skydd tar sig till EU:s yttre gränser via illegala kanaler. Myndigheterna bör garantera att dessa personer får möjlighet att lämna in sin asylansökan och att den utan undantag behandlas i enlighet med internationella och europeiska avtal samt EU:s och medlemsstaternas lagstiftning.

4.5.2   EESK föreslår att det genomförs en oberoende utvärdering av respekten för de mänskliga rättigheterna i samband med gemensamma gränskontroller innan gränsförvaltningsbyrån Frontex operativa befogenheter utökas, samt att de nationella parlamentens och Europaparlamentets kontrollmöjligheter förstärks. Man bör även utvärdera överensstämmelsen med garantierna i kodexen om Schengengränserna, särskilt artiklarna 6 och 13.

4.5.3   Genom de gemensamma åtgärderna i Afrika håller EU:s kontroll- och övervakningsåtgärder när det gäller den irreguljära invandringen på att utvidgas rent geografiskt, bortom EU:s yttre gränser. UNHCR och en rad icke-statliga organisationer har varnat för avsaknaden av garantier när det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna när gränskontrollerna sker utanför EU:s territorium.

4.5.4   Säkerhetstekniken används intensivt inom EU:s gränskontrollstrategi. Databaser som hanterar stora mängder personuppgifter (Schengens informationssystem (SIS II), informationssystemet för viseringar (VIS), etc.) har emellertid upprättats och används för att fastställa etniska och kulturella/religiösa profiler, vilket skapar problem när det gäller att skydda rätten till icke-diskriminering enligt artikel 21 i stadgan om de grundläggande rättigheterna.

4.5.5   Även det system som kommissionen föreslog 2008 i sitt gränspaket (16) väcker tvivel om dess proportionalitet och rimlighet, något som är av avgörande betydelse för all ny lagstiftning inom EU, och det väcker samma allvarliga oro när det gäller huruvida skyddet av personuppgifter (artikel 8 i stadgan) och principen om icke-diskriminering i artikel 13 i EG-fördraget kommer att säkras till fullo med hjälp av vissa tekniska initiativ (till exempel automatiska gränskontrollsystem).

4.5.6   För att garantera respekten för de grundläggande rättigheterna anser vi att man måste stärka EU:s solidaritet med de medlemsstater som på grund av sitt geografiska läge måste ta hand om ett stort antal människor som fallit offer för människohandel och som anländer via olagliga kanaler. Kommittén föreslår därför att det inrättas en europeisk byrå för stöd till samarbete i asylfrågor.

4.5.7   EU måste även främja samarbetet med ursprungsländerna i syfte att öka respekten för de mänskliga rättigheterna, förhindra irreguljär invandring, främja den lagliga invandringen, samt bekämpa de kriminella nätverk som ägnar sig åt människohandel.

4.6   Återvändande och återtagande:

4.6.1   Vi välkomnar att återvändandedirektivet (17) erbjuder en europeisk ram för rättsliga och förfarandemässiga garantier om skydd (18), såsom rätten att överklaga eller begära omprövning av beslut om återvändande inför en behörig rättslig myndighet eller förvaltningsmyndighet eller ett behörigt oberoende organ, gratis rättshjälp och biträde, vissa garantier i väntan på återvändande, villkor för tillfälligt frihetsberövande, etc.

4.6.2   Kommittén delar emellertid den uppfattning som en rad organisationer i det civila samhället och oberoende sakkunniga vid FN:s råd för mänskliga rättigheter (19) gett uttryck för, nämligen att det finns en bristande överensstämmelse mellan de gemenskapsbestämmelser som anges i direktivet och invandrares grundläggande rättigheter. Det krävs en noggrannare övervakning av införlivandet och genomförandet på nationell nivå i fråga om avvisningsåtgärder, kvarhållande, förfarande för överklagande och behandling av utsatta personer.

4.6.3   Kommittén föreslår att EU:s återvändandepolitik ska uppmuntra den frivilliga aspekten och ta största möjliga hänsyn till humanitära värden. Detta är avgörande för legitimiteten och trovärdigheten hos EU:s invandringspolitik i andra delar av världen. De undantag som anges exempelvis i artikel 7.4 i direktivet (begreppet ”risk för avvikande”) kan underminera ett frivilligt återvändande, på grund av det handlingsutrymme som medlemsstaterna beviljats när det gäller genomförandet och tolkningen av direktivet. Direktivet garanterar inte heller ett adekvat skydd för personer som befinner sig i en oviss rättslig situation i väntan på avvisning, eller med avseende på de villkor som ligger till grund för ett kvarhållande (20), som kan vara i upp till sex månader (och förlängas med ytterligare 12 månader) (21).

4.6.4   I artikel 19 i stadgan anges det uttryckligen att kollektiva utvisningar ska vara förbjudna, och att ingen får avlägsnas, utvisas eller utlämnas till en stat där han eller hon löper en allvarlig risk att utsättas för dödsstraff, tortyr eller andra former av omänsklig eller förnedrande bestraffning eller behandling – principen om ”non-refoulement” (artiklarna 4 och 19 i stadgan). Direktivet stärker respekten för de grundläggande rättigheterna. UNHCR och en rad icke-statliga organisationer har emellertid visat på flera fall av kollektiva utvisningar och avvisning/utvisning av irreguljära invandrare och asylsökande till länder där mänskliga rättigheter kränks.

4.6.5   EESK påminner om att artiklarna 3, 5, 6, 8 och 13 i Europakonventionen och artiklarna 3, 4, 19, 24 och 47 i stadgan innehåller bestämmelser som är tillämpliga på EU:s politik om olovlig invandring, särskilt med avseende på skydd vid avlägsnande, utvisning och utlämning. Många irreguljära invandrare befinner sig i en svår humanitär situation och normer och praxis måste därför respektera mänskliga rättigheter och moraliska principer om solidaritet.

4.6.6   Rättsstaten skyddar alla människors grundläggande rätt till ett effektivt rättsmedel enligh artiklarna 47 och 48 i stadgan. Dessutom fastställs i artikel 6.2 i kodexen om Schengengränserna att gränsvakter inte får diskriminera någon på grund av kön, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Enligt artikel 13 har tredjelandsmedborgare som nekats inresa rätt att överklaga detta beslut, och de har rätt att erhålla ett formulär där skälen till beslutet anges (22).

4.6.7   Enligt Europadomstolens tolkning av artikel 3 i Europakonventionen (23) får personer med allvarliga fysiska eller mentala sjukdomar inte hållas i förvar eller avvisas, eftersom de behöver vård. Även minderårigas situation kräver uppmärksamhet och skydd. Vi stöder kommissionens initiativ beträffande minderåriga utan medföljande vuxen.

4.6.8   Vi anser att respekt för mänskliga rättigheter måste vara en grundförutsättning för att avtal om återtagande ska kunna ingås med tredjeländer, och vi motsätter oss att EU eller medlemsstaterna sluter avtal om återtagande eller gränskontroller med länder som inte har undertecknat de viktigaste internationella rättsliga konventionerna som värnar om de mänskliga rättigheterna, eller där det finns bevis för att dessa rättigheter kränks. Särskild uppmärksamhet bör ägnas skyddet av asylsökandes grundläggande rätt till ett effektivt rättsmedel (24).

4.7   Flyktingförläggningar:

4.7.1   EESK vidhåller sitt motstånd till kvarhållande av asylsökande och irreguljära invandrare, något som endast får ske i undantagsfall (25).

4.7.2   Förhållandena vid långvarig internering i vissa medlemsstater är i dag oacceptabla och bör granskas ingående med utgångspunkt i de grundläggande rättigheterna, inklusive rätten till god förvaltning i enlighet med artikel 41 i stadgan.

4.7.3   Kommittén kräver också större insyn när det gäller förhållandena i dessa anläggningar i och utanför EU, samt att FN:s flyktingkommissariat (UNHCR) informeras om situationen för de personer som kvarhålls i dem, och att dessa kan få lämpligt stöd från icke-statliga organisationer.

4.7.4   Gravida kvinnor och minderåriga bör få särskilt stöd, och de bör inte kvarhållas i sådana anläggningar.

4.8   Papperslösa:

4.8.1   EESK anser inte att papperslösa personer är personer utan rättigheter, och EU och medlemsstaterna bör därför skydda deras grundläggande rättigheter.

4.8.2   Uttrycket ”olaglig invandring” kräver en viss precisering när man talar om personer som utvandrar. Även om det inte är lagligt att resa in i ett land utan giltiga handlingar och tillstånd så är dessa personer inga brottslingar. Den koppling mellan olaglig invandring och brottslighet som förekommer i många medier och i vissa politiska resonemang saknar verklighetsförankring och bidrar till att sprida rädsla och främlingsfientlighet bland befolkningen i mottagarlandet.

4.8.3   Kommittén anser att vissa medlemsstater bör förbättra skyddet av de grundläggande rättigheterna för papperslösa invandrare. EU bör betrakta dem som en av de mest sårbara grupperna, förhindra att de utnyttjas som arbetskraft och säkerställa deras tillgång till hälsovård och andra samhällstjänster liksom tillgången till utbildning för minderåriga.

4.8.4   Med hänvisning till artikel 5.3 i stadgan bör man stärka kampen mot handeln med människor (minderåriga, kvinnor och män) för sexuellt utnyttjande och utnyttjande av arbetskraft. Medlemsstaterna bör på ett effektivt sätt skydda offren och underlätta samarbetet med rättsväsendet och regulariseringen av deras situation.

4.9   Regulariseringar:

4.9.1   Kommittén anser att regeringarna hycklar. Återvändandepolitiken är inte det enda svaret på olaglig invandring. Många medlemsstater har utvecklat förfaranden för att legalisera illegala invandrare, eftersom regularisering under vissa förhållanden är en lämplig lösning för att säkerställa de grundläggande rättigheterna och beakta ekonomiska och sociala behov.

4.9.2   EESK instämmer i att man bör förbättra medlemsstaternas informationsutbyte om olika regulariseringsförfaranden och att det bör utarbetas vissa europeiska riktlinjer för tillämpningen med utgångspunkt i rådets åtagande inom ramen för den europeiska pakten för invandring och asyl (26). I denna enades man om regulariseringar från fall till fall, inom ramen för de nationella lagstiftningarna, av humanitära eller ekonomiska skäl.

4.9.3   Att personer återvänder genom utvisningsbeslut efter att deras lagliga uppehållstillstånd har löpt ut bör betraktas som en mer extrem åtgärd. Innan sådana åtgärder vidtas bör man ta i beaktande om dessa personer har uttryckt avsikt att förnya sitt uppehållstillstånd.

4.9.4   EESK anser att man måste utvärdera nödvändigheten av en utvisning i ett demokratiskt samhälle (proportionalitetsprincipen) med utgångspunkt i tolkningen av rättspraxisen vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (27). Kommittén föreslår att medlemsstaterna utnyttjar möjligheten att regularisera situationen för dessa personer i enlighet med artikel 6.4 i återvändandedirektivet.

4.9.5   Effekterna (och genomförbarheten) av en utvisning måste också beaktas mot bakgrund av de grundläggande rättigheterna till privat- och familjeliv i stadgans artikel 7.

4.10   Integrationspolitiken:

4.10.1   EESK har utarbetat olika initiativyttranden där man förespråkat en proaktiv integrationspolitik inom EU som bygger på ömsesidighet och där fokus ligger både på värdsamhället och på invandrarna. Integration är en social process som tar form i ett samhälle, mellan invandrarna och värdsamhället, och mellan värdsamhället och invandrarna.

4.10.2   EESK förespråkar en europeisk integrationsmodell, som tar hänsyn till att varje medlemsstat har sina egna rättssystem, samhällsinstitutioner och olika kulturella system och modeller.

4.10.3   En gemensam europeisk strategi innebär ett mycket stort mervärde för integrationspolitiken och integrationsförfarandena: kopplingen till övrig EU-politik, (bland annat) till Lissabonstrategin, sysselsättningspolitiken, den sociala agendan och sammanhållningspolitiken. Den kan även stärka banden mellan integrationen och EU:s värden och principer i enlighet med stadgan och Europakonventionen för skydd av de mänskliga rättigheterna.

4.10.4   Kommittén deltog 2008 i aktiviteterna i anslutning till det europeiska året för interkulturell dialog. Syftet var att dialogen skulle underlätta integrationen och främja ett EU-medborgarskap med större inriktning på integration i en miljö präglad av mångfald i de europeiska samhällena. EESK föreslog (28) att handböcker skulle utarbetas.

4.10.5   EESK förespråkar en positiv syn på integration. Vissa regeringar ser emellertid integration ur ett negativt perspektiv, som ett nytt diskrimineringsinstrument, som ett nytt hinder för jämlikhet och tillgång till de grundläggande rättigheterna. EESK anser att en sådan strategi strider mot stadgans artiklar 21 (icke-diskriminering) och 22 (respekten för den kulturella, religiösa och språkliga mångfalden).

4.10.6   Exemplen på goda metoder inbegriper inrättande av rådgivande forum och plattformar där det civila samhället deltar på nationell, regional och lokal nivå och därigenom uppmuntrar medlemsstaterna att inrätta sådana strukturer. Det europeiska integrationsforum som kommissionen och EESK nyligen inrättade är ett mycket viktigt instrument för att stärka integrationen ur ett europeiskt perspektiv.

5.   Ett EU-medborgarskap med större inriktning på integration

5.1   Vissa regeringar som intar en exkluderande, nationalistisk hållning definierar nationell och europeisk identitet på ett sätt som utesluter den mångfald som präglar dagens europeiska samhällen och den mångfald som många personer står för till följd av sitt etniska, nationella, religiösa eller kulturella ursprung.

5.2   Våra demokratiska samhällen är pluralistiska med en berikande mångfald. Varje EU-medborgare är i sig en blandning av olika identiteter. De europeiska demokratierna är fria och öppna samhällen och bör baseras på integrering av samtliga medborgare, oberoende av identitetsreferenser.

5.3   Demokratins kvalitet kan urvattnas om medborgarrättigheterna begränsas av en trångsynt och exkluderande bild av identitet. Integrationspolitiken och invandringslagstiftningen får aldrig användas som politiska förevändningar för att stänga ute invandrare och minoriteter från de medborgerliga rättigheterna.

5.4   EESK anser att man bör bredda basen för våra demokratier och inkludera nya medborgare, med samma rättigheter och skyldigheter. De nationella och europeiska medborgarrättigheterna bör inbegripa alla former av mångfald, utan diskriminering (29).

5.5   EESK utarbetade ett yttrande (30) på eget initiativ riktat till det konvent som författade det konstitutionella fördrag som inte gick igenom. I yttrandet efterlyste man ett EU-medborgarskap för medborgare från tredje land som är varaktigt bosatta inom unionen. Kommittén föreslår kommissionen och Europaparlamentet att man inbegriper detta förslag i målsättningarna för den nya lagstiftningen.

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  KOM(2009) 262 slutlig, 10.6.2009.

1

(2)  Det europeiska integrationsforumet och EU:s webbplats om integrering.

2

(3)  EUT C 303/1, 14.12.2007.

3

(4)  EESK:s yttrande: EUT C 88, 11.4.2006, s. 37.

4

(5)  EESK:s yttrande: EUT C 218, 11.9.2009, s. 78.

5

(6)  EESK:s yttrande, EUT C 44, 16.2.2008, s. 91.

6

(7)  EESK:s yttrande, EUT C 302, 7.12.2004, s. 49.

7

(8)  ”Ett program för Europa”: http://www.eesc.europa.eu/documents/publications/pdf/booklets/EESC-2009-10-SV.pdf.

8

(9)  Rapport från kommissionen om den praktiska tillämpningen av metoderna för en systematisk och strikt kontroll av respekten för stadgan om de grundläggande rättigheterna, KOM(2009) 205 slutlig, 29.4.2009.

9

(10)  I enlighet med artikel 70 i Lissabonfördraget.

10

(11)  EESK:s yttrande, EUT C 286, 17.11.2005, s. 20.

11

(12)  Inom ramen för det förslag till direktiv som kommissionen kommer att anta inom de närmaste månaderna.

12

(13)  KOM(2007) 638 slutlig, artikel 12.2. e) och d) enligt bestämmelserna i förslaget kan medlemsstaterna även tillämpa restriktioner när det gäller utdelande av stipendier för tillträde till studier och yrkesutbildning och begränsa tillgången till allmännyttiga bostäder för personer med uppehållstillstånd som är giltigt i minst tre år.

13

(14)  Detta bekräftades av EG-domstolens dom i mål C-540/03, Europaparlamentet mot rådet.

14

(15)  KOM(2008) 610, 8.10.2008.

15

(16)  KOM(2008) 69 slutlig, 13.2.2008.

16

(17)  Direktiv 2008/115/EG.

17

(18)  T.ex. artiklarna 12.1 och 12.2, 13.1 och 13.2, 13.3 och 13.4, 14.1 och 14.2 i direktivet.

18

(19)  Pressmeddelande, ”United Nations Experts express concern about the proposed European Union Return Directive”, 18 juli 2008.

19

United Nations Experts express concern about the proposed European Union Return Directive

(20)  Artikel 15.1.

20

(21)  Artikel 15.5 och 15.6.

21

(22)  Förordning (EG) nr 562/2006 (kodex om Schengengränserna), EUT L 105, 13.4.2006.

22

(23)  I artikel 19 i stadgan om de grundläggande rättigheterna införlivas Europadomstolens rättspraxis, i synnerhet domen av den 17 december 1996, Ahmed mot Österrike, REG 1996, s. VI-2206, och Soering-målet, dom av den 7 juli 1989.

23

(24)  Detta bekräftades av EG-domstolens dom i mål C-133/06, Europaparlamentet mot rådet.

24

(25)  EESK:s yttrande av den 16 juli 2009 om ”Miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna”, fördragande: An Le Nouail Marlière, antaget under plenarsessionen den 15–16 juli 2009 (EUT C 317, 23.12.2009, s. 110).

25

(26)  Europeiska unionens råd, 13440/08, 24 september 2008.

26

(27)  Exempelvis Boultif mot Schweiz, nr 54273/00, artiklarna 39, 41 och 46, 2 november 2001, ECHR 2001-IX. Üner mot Nederländerna [GC], nr 46419/99, 18 oktober 2006, artikel 58.

27

(28)  EESK:s yttrande, EUT C 185, 8.8.2006, s. 42.

28

(29)  Artikel 13 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

29

(30)  EESK:s yttrande på eget initiativ, EUT C 208, 3.9.2003, s. 76.

30

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/36 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/36

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Energi och klimat som en viktig del av den förnyade Lissabonstrategin”

(initiativyttrande)

(2010/C 128/07)

Huvudföredragande: Ulla SIRKEINEN

Den 17 juni 2008 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett initiativyttrande om

”Energi och klimat som en viktig del av den förnyade Lissabonstrategin”.

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs presidium beslutade att ge facksektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning (Observationsgruppen för Lissabonstrategin) i uppdrag att bereda ärendet.

Med hänsyn till ärendets brådskande karaktär utsåg Europeiska ekonomiska och sociala kommittén vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november) Ulla Sirkeinen till huvudföredragande och antog följande yttrande med 164 röster för, 6 röster emot och 12 nedlagda röster.

1.   Sammanfattning och rekommendationer

1.1   Klimatförändringarna och en tryggad energiförsörjning utgör två av de största utmaningarna under detta århundrade. Konsumtions- och produktionsstrukturerna måste förändras så att både utsläppen av växthusgaser och energiförbrukningen minskar. Vissa typer av produktion kommer att upphöra och andra utvecklas och växa. Befintliga arbetstillfällen kommer att försvinna och nya att skapas, och stödåtgärder kommer att behövas. Kompetens- och kunskapsbehoven kommer att förändras. Det kommer att krävas forskning och massiva investeringar.

1.2   Det är nödvändigt och brådskande att till sist gå från politiska uttalanden till konkreta åtgärder, men det kommer inte att bli lätt. Våra politiska ledare måste klargöra dessa utmaningar och dess konsekvenser för medborgarna. De måste noggrant planera vilka åtgärder som krävs. Utan medborgarnas och det civila samhällets stöd sker ingen förändring. Många frågor om konsekvenserna av EU:s politiska beslut är fortfarande obesvarade och kommissionen måste göra ytterligare studier och tillhandahålla information.

1.3   Konkreta steg i riktning mot ett samhälle med låga koldioxidutsläpp får inte skjutas upp på grund av den rådande ekonomiska krisen, hur allvarlig denna än är. Krisen kan och bör också ses som en möjlighet till en nystart med en ny angreppsmetod när det gäller att skapa tillväxt. EESK vill särskilt framhålla vikten av en ny internationell överenskommelse i Köpenhamn.

1.4   Den förnyade Lissabonstrategin måste innehålla en handlingsplan för en ekonomi med låga koldioxidutsläpp. Detta måste uppnås samtidigt som den hållbara utvecklingens tre pelare – ekonomin, miljön och det sociala området – respekteras och utan att man glömmer bort de övergripande målen om konkurrenskraft, tillväxt och sysselsättning. En konkurrenskraftig ekonomisk ram är en förutsättning för att uppnå klimat- och energimålen, och klimat- och energipolitiken kan med rätt politisk ansats dessutom skapa tillväxt och nya arbetstillfällen.

1.5   De viktigaste insatsområdena är teknisk utveckling och investeringar i ny teknik, medvetenhet och beteende, sociala och utbildningsrelaterade aspekter samt den internationella dimensionen. För att uppnå reella och hållbara resultat krävs både tid och resurser.

1.6   EESK rekommenderar följande:

| — | Efter att ha infört en övergripande rättslig ram vad avser energi och klimatförändringar bör EU nu koncentrera sig på det konkreta genomförandet av lagstiftningen. |
| --- | --- |

—

Efter att ha infört en övergripande rättslig ram vad avser energi och klimatförändringar bör EU nu koncentrera sig på det konkreta genomförandet av lagstiftningen.

| — | Det krävs politiska åtgärder för att främja energieffektivitet och energibesparingar, investeringar i tillräcklig energiproduktion och -transport, inbegripet intelligenta nät, en öppen energimarknad samt en stark position för EU på den internationella scenen för att säkerställa energiförsörjningen och samtidigt stödja klimatmålen. |
| --- | --- |

—

Det krävs politiska åtgärder för att främja energieffektivitet och energibesparingar, investeringar i tillräcklig energiproduktion och -transport, inbegripet intelligenta nät, en öppen energimarknad samt en stark position för EU på den internationella scenen för att säkerställa energiförsörjningen och samtidigt stödja klimatmålen.

| — | Effektiva politiska åtgärder bör ingå i den framtida Lissabonstrategins integrerade riktlinjer, landsspecifika rekommendationer och nationella reformprogram. |
| --- | --- |

—

Effektiva politiska åtgärder bör ingå i den framtida Lissabonstrategins integrerade riktlinjer, landsspecifika rekommendationer och nationella reformprogram.

| — | EU och medlemsstaterna måste fokusera på teknikutveckling och i den hårda internationella konkurrensen göra större investeringar i forskning, utveckling och innovation vad avser ren teknik, med en eventuell reallokering från gemenskapsbudgeten. |
| --- | --- |

—

EU och medlemsstaterna måste fokusera på teknikutveckling och i den hårda internationella konkurrensen göra större investeringar i forskning, utveckling och innovation vad avser ren teknik, med en eventuell reallokering från gemenskapsbudgeten.

| — | Det måste skapas gynnsamma ramvillkor för spridning av och investeringar i ny teknik. |
| --- | --- |

—

Det måste skapas gynnsamma ramvillkor för spridning av och investeringar i ny teknik.

| — | Korrekt information, en förteckning över bästa praxis, konkreta råd och relevanta stödåtgärder måste tillhandahållas av kommissionen och andra relevanta aktörer för att konsumenterna ska anpassa sitt beteende. |
| --- | --- |

—

Korrekt information, en förteckning över bästa praxis, konkreta råd och relevanta stödåtgärder måste tillhandahållas av kommissionen och andra relevanta aktörer för att konsumenterna ska anpassa sitt beteende.

| — | Utbildning och kompetensutveckling, särskilt livslångt lärande, måste erbjudas alla för att en anpassning till förändrade produktions- och konsumtionsmönster ska kunna uppnås. |
| --- | --- |

—

Utbildning och kompetensutveckling, särskilt livslångt lärande, måste erbjudas alla för att en anpassning till förändrade produktions- och konsumtionsmönster ska kunna uppnås.

| — | Man måste rikta särskild uppmärksamhet mot politikens effekter på energipriserna för att undvika riskerna för energifattigdom och försvagad konkurrenskraft samt negativa effekter på systemen för stöd till förnybar energi. |
| --- | --- |

—

Man måste rikta särskild uppmärksamhet mot politikens effekter på energipriserna för att undvika riskerna för energifattigdom och försvagad konkurrenskraft samt negativa effekter på systemen för stöd till förnybar energi.

| — | EU måste i största möjliga mån anstränga sig för att uppnå en internationell klimatöverenskommelse som innebär rättvisa marknadsvillkor globalt, inbegripet ett internationellt handelssystem eller flera kompatibla system. |
| --- | --- |

—

EU måste i största möjliga mån anstränga sig för att uppnå en internationell klimatöverenskommelse som innebär rättvisa marknadsvillkor globalt, inbegripet ett internationellt handelssystem eller flera kompatibla system.

| — | Det civila samhället och arbetsmarknadens parter måste bidra aktivt till den enorma satsningen på att omstrukturera vår ekonomi. Kommittén är beredd att ta sitt ansvar i detta sammanhang. |
| --- | --- |

—

Det civila samhället och arbetsmarknadens parter måste bidra aktivt till den enorma satsningen på att omstrukturera vår ekonomi. Kommittén är beredd att ta sitt ansvar i detta sammanhang.

Bakgrund

2.   Inledning: Nuläget

Energipolitik

2.1   EU:s energipolitik har tre parallella mål: försörjningstrygghet, konkurrenskraft och miljöskydd, inbegripet en begränsning av klimatförändringarna. Om så krävs bör högst prioritet ges till försörjningstryggheten. Energibrist, inbegripet elproduktion, utgör en alltmer reell risk, särskilt när ekonomin börjar återhämta sig.

2.2   Miljö- och klimateffekterna av energiproduktionen och av den storskaliga energianvändningen angrips via bestämmelser på EU-nivå. EU har godkänt nya tak inom systemet för handel med utsläppsrätter som gäller energiproduktion, energiintensiv industri och luftfart. De konkreta effekterna av dessa förslag är ännu inte kända, trots att det genomförts konsekvensanalyser på aggregerad nivå.

2.3   Ökad energieffektivitet och energibesparing på alla energianvändningsområden, även när det gäller energiproduktion, är den centrala byggsten som ger stora möjligheter till tryggad energiförsörjning och lägre utsläpp. EU har redan infört olika former av politik för att uppnå detta, och ytterligare politiska åtgärder planeras. Konkreta åtgärder i medlemsstaterna är dock fortfarande sällsynta.

2.4   Energikällor och försörjningsvägar för europeisk energiförsörjning måste diversifieras och energimixen i högre grad bygga på alternativ med liten förbrukning av fossila bränslen och låga utsläppsnivåer, t.ex. förnybar energi och kärnkraft. Ansvaret för optimering av och beslut om energimixen ligger på medlemsstaterna, men EU:s politik för förnybar energi och unionens miljö- och klimatlagstiftning kan ge riktning åt medlemsstaternas val.

2.5   Europa måste vara en stark aktör när det gäller internationella förbindelser och marknader på energiområdet. De problem med gasleveranser som uppstod på nytt 2009 kan eventuellt leda fram till en sedan länge av behovet påkallad beslutsamhet att agera tillsammans.

Klimatförändringspolitiken

2.6   Energi- och klimatpaketet från 2008 innehåller åtgärder på alla områden i syfte att uppnå de välkända 20-20-20-målen senast 2020. Minskningen av utsläppen av växthusgaser, som utgör ett huvudmål, ska uppgå till 30 %, förutsatt ett tillräckligt ambitiöst och omfattande internationellt avtal.

2.7   En stor del av de åtgärder som krävs för att minska utsläppen ska införas av medlemsstaterna. Beslut om en mängd detaljer i lagstiftningen, särskilt vad avser systemet för handel med utsläppsrätter och problemet med ”koldioxidläckage”, måste alltjämt fattas på EU-nivå.

2.8   Det är fortfarande oklart hur systemet ska fungera i praktiken. Frågor av stor betydelse är t.ex. priset på koldioxid, energiprisernas ökning som ett resultat av en politik för förnybar energi och de kostnader som hushållen får som en följd av åtgärder utanför ETS-sektorerna. Ytterligare studier och mer information behövs från kommissionens sida.

2.9   Förhandlingarna om ett internationellt klimatavtal når sin kulmen i Köpenhamn i december 2009. EESK har framfört sina synpunkter på detta i ett separat yttrande. Europeiska rådet har enats om huvudlinjerna i förberedelserna inför Köpenhamnstoppmötet, inbegripet utformningen av en delning av bördorna mellan medlemsstaterna i syfte att stödja de fattigaste länderna.

3.   Frågor som ska tas upp i den förnyade Lissabonstrategin om energi- och klimatpolitiken

3.1   En ekonomi med låga koldioxidutsläpp innebär omfattande industriella förändringar. Utsläppen måste minska och användningen av energi och naturresurser måste frikopplas från ekonomisk tillväxt. Konsumtions- och produktionsstrukturerna måste förändras. Vissa typer av produktion kommer att upphöra och andra utvecklas och växa. Befintliga arbetstillfällen kommer att försvinna och nya att skapas. Kompetens- och kunskapsbehoven kommer att förändras. Såväl massiva investeringar som sociala stödåtgärder kommer att behövas.

3.2   Våra politiska ledare måste klargöra detta och de konsekvenser det kommer att få i vårt dagliga liv. Regeringarna måste förklara vad som behövs, t.ex. hur stora mängder fossila bränslen som måste ersättas och med vad, eller hur mycket energi som var och en av oss måste spara. Utan medborgarnas stöd och agerande sker ingen förändring. Det civila samhället har en central roll.

3.3   De åtgärder som vidtas för att bekämpa klimatförändringarna och trygga Europas energiförsörjning får inte skjutas upp på grund av den rådande ekonomiska krisen. Den politik som syftar till att mildra den ekonomiska krisen bör innebära ett stöd till en ekonomi med låga koldioxidutsläpp, och vice versa. Krisen kan och bör också ses som en möjlighet till en nystart med en ny angreppsmetod när det gäller att skapa tillväxt.

3.4   Större delen av den politik och lagstiftning som krävs för att hantera energi- och klimatfrågorna under de närmaste åren föreligger redan, med ett mycket viktigt undantag: ett internationellt avtal. Mycket måste nu göras på nationell nivå, och vi vet ännu inte hur allt detta kommer att fungera. Förändringar av målen och reglerna måste dock nu undvikas, så att alla aktörer kan utforma och genomföra sina åtgärder med så mycket framsynthet och tillförsikt som möjligt. Nu måste det konkreta genomförandet stå i centrum för ansträngningarna.

3.5   En handlingsplan för en ekonomi med låga koldioxidutsläpp måste inarbetas i den förnyade Lissabonstrategin. Detta måste uppnås samtidigt som den hållbara utvecklingens tre pelare – ekonomin, miljön och det sociala området – respekteras och utan att man glömmer bort de övergripande målen om konkurrenskraft, tillväxt och sysselsättning.

3.6   Adekvata åtgärder, som är omsorgsfullt planerade och som utvärderas för att ge de mest kostnadseffektiva och reella resultaten bör integreras i den strukturpolitik som omfattas av de integrerade riktlinjerna, landsspecifika rekommendationerna och de nationella reformplanerna. Kommissionen bör förstärka sin kontroll av genomförandet. Vid sidan av BNP måste andra indikatorer användas för att kartlägga framstegen i riktning mot hållbarhet.

3.7   Förändringen drivs fram å ena sidan av den tekniska utvecklingen och å andra sidan av attityd- och beteendeförändringar. Båda tar tid om reella och bestående resultat ska kunna uppnås. Andra viktiga frågor är investeringar, sociala och utbildningsrelaterade aspekter samt den internationella dimensionen.

Teknik

3.8   Det råder en stark teknisk konkurrens på global nivå. USA har allokerat betydande resurser till FoU för att få fram teknik som kan användas till att mildra klimatförändringarna. Samma tendens kan iakttas i andra i-länder och i allt större utsträckning i stora ekonomier som befinner sig i snabb utveckling.

3.9   Europa måste utnyttja fördelarna med att vara föregångare när det gäller ”ren” teknik för förnybar energi och för kamp mot klimatförändringarna. Detta är en mycket brådskande och krävande uppgift, eftersom t.ex. Japan ligger före när det gäller hybrid- och elbilar, och EU kan snart komma att passeras av Kina på det vindkraftstekniska området och av USA vad gäller solenergi. Man kan inte förvänta sig att ett pris på koldioxid på egen hand ska ge tillräckliga incitament till tekniska förändringar.

3.10   Kommissionen har presenterat flera initiativ som syftar till att främja teknik för ren/förnybar energi och för kamp mot klimatförändringarna. En större del av EU:s budget måste anslås till dessa ändamål.

3.11   Den mest effektiva tekniken kommer att utvecklas endast på grundval av mångfald och hälsosam konkurrens mellan olika angreppssätt, innovationer och metoder. Detta innebär att ingen användbar teknik, t.ex. den fjärde generationens fissionsenergi och fusion, får överges i förtid utan målmedvetet måste utvecklas ytterligare.

3.12   Den oerhörda potentialen i utveckling och spridning av IKT-teknik måste utnyttjas.

3.13   Tekniken för förnybar energi, som ännu befinner sig långt från ekonomisk lönsamhet, får inte tvingas in för tidigt på marknaden genom omfattande stöd (eller framtvingade inköpspriser). Pengarna bör i stället satsas på forskning och utveckling av hållbar energiteknik för låga koldioxidutsläpp, tills man befinner sig närmare marknadsmässighet.

3.14   EU:s andel av anslagen till FoU och innovation är liten om man ställer den i relation till medlemsstaternas resurser. I nuläget finns stora variationer mellan medlemsstaternas satsningar. Det är mycket viktigt att medlemsstaterna ökar sina anslag, bl.a. med hjälp av intäkterna från handeln med utsläppsrätter, särskilt till FoU som rör ren teknik, och att man genom effektivt samarbete försöker uppnå en kritisk massa och en internationell ledarställning. Dessa åtgärder måste konkret inarbetas i den reformerade Lissabonstrategins riktlinjer och i de nationella handlingsplanerna.

Investeringar

3.15   Ny teknik och innovationer tas i bruk endast med hjälp av investeringar inom hushåll, företag och den offentliga sektorn. Investeringar är nödvändiga för att skapa ekonomisk utveckling och sysselsättning och för att uppnå klimat- och energimålen.

3.16   Investeringsbehoven i infrastruktur för energiproduktion och energitransport är omfattande och brådskande. För att ersätta föråldrad elproduktionskapacitet krävs t.ex. inom ett årtionde investeringar på omkring 1 000 miljarder euro, även om efterfrågan inte skulle öka. Det krävs en betydande uppgradering av transportnätet, särskilt när det gäller gränsöverskridande nät och möjligheterna att ansluta energi från förnybara energikällor till nätet. Frånvaron av investeringar under lågkonjunkturen och de långsiktiga effekterna av detta ger anledning till allvarlig oro.

3.17   Investeringar kräver vissa rambetingelser. Bland annat krävs en sund ekonomisk ram, marknadsefterfrågan och tillträde till marknader. Regelverket måste också vara stabilt och lättförståeligt och innebära att administrativa och finansiella bördor på företagen undviks. Endast lönsamma företag kan investera i teknisk utveckling och integrering av ny teknik.

3.18   Följaktligen är en konkurrenskraftig ekonomisk ram en förutsättning för att uppnå klimat- och energimålen. Med den rätta politiska ansatsen kan dessutom klimat- och energipolitiken skapa tillväxt och nya arbetstillfällen.

3.19   De finansiella resurserna kommer att komma under press när FoU- och investeringsbehoven inom EU konkurrerar med behovet att finansiera minskning av och anpassning till klimatförändringarna i utvecklingsländer. Medlemsstaterna kommer att förfoga över intäkterna från försäljningen av utsläppsrättigheter, men dessa kan inte täcka alla relevanta behov. Beslutsfattarna måste akta sig för att öka företagens bördor, eftersom detta skulle hota deras investeringar i ny teknik.

Medvetenhet och beteende

3.20   För att människor ska agera och ändra sitt beteende, måste de veta vad som står på spel och vad som måste förändras. Medvetenheten om vad de enskilda själva kan göra måste förstärkas och lämplig utbildning måste erbjudas. Detta är en uppgift både för statsmakterna och civilsamhällesorganisationerna. Ett användbart verktyg skulle vara en förteckning över god praxis, som kommissionen skulle kunna upprätta.

3.21   Det är mycket positivt att energikonsumtionen och utsläppen av växthusgaser nu står i centrum för marknadsföringen och konsumentrådgivningen, men det är samtidigt beklagligt att även vilseledande information sprids. Detta måste motarbetas av berörda aktörer.

3.22   I sin klimatpolitik förlitar sig EU med rätta i hög grad på olika marknadsbaserade instrument. Prissignaler bör förändra både medborgarnas och företagens beteende. På egen hand kommer detta dock inte att förverkliga förändringarnas fulla potential. I vissa fall behövs reglering (t.ex. när det gäller byggbranschen), och för vissa andra ändamål krävs positivt stöd.

3.23   Ökad energieffektivitet leder normalt till ekonomiska besparingar. Det behövs olika incitament, i synnerhet i sådana fall då återbetalningsperioden är relativt lång eller då den person som står för kostnaderna inte kommer att få del av vinsten. Kommittén har tidigare föreslagit att kommissionen borde undersöka om det är möjligt att införa sektorsspecifika mål för energieffektivitet, särskilt i branscher som påverkar den inre marknaden.

3.24   För att undvika en snedvridning av konkurrensen på den inre marknaden tillämpar EU obligatoriska gemensamma regler för offentligt stöd.

Sociala och utbildningsrelaterade aspekter

3.25   Konsumtionsmönstren, och följaktligen även produktionen, förändras över tiden. Enligt en studie utförd av EFS och SDA (1) uppstår en svag positiv nettoeffekt på sysselsättningen av åtgärder som syftar till att minska utsläppen av växthusgaser med omkring 40 % fram till 2030. Andra anser dock att detta resultat och tillvägagångssätt är alltför optimistiskt (2). I studien kommer man dock fram till att det kommer att äga rum avsevärda förändringar av sysselsättningens struktur och av kompetenskraven. Förändringarna kommer att vara större inom branscherna än mellan dem. Exempelvis förväntas en överföring av arbetstillfällen från energiproduktion till verksamhet som rör energieffektivitet och från vägtransporter till järnvägs- och sjötransporter.

3.26   Det behövs stora satsningar på utbildning och kompetensutveckling för att företagen, den offentliga tjänstesektorn och arbetstagarna ska kunna klara av dessa förändringar. Utbildning och kompetensutveckling, inbegripet livslångt lärande, var den viktigaste frågan i ett tidigare EESK-yttrande om klimatförändringarna och Lissabonstrategin.

3.27   Kommissionen har nyligen lagt fram förslag i syfte att förbättra prognoserna om kompetensbehoven, något som är av avgörande betydelse för att genom utbildning och kompetensutveckling möjliggöra insatser i rätt tid. Bättre prognoser, förbättrad överensstämmelse mellan utbud och efterfrågan när det gäller kompetens och förstärkta åtgärder för livslångt lärande är naturliga delar i den förnyade Lissabonstrategin.

3.28   Eftersom nästan alla på arbetsmarknaden kommer att påverkas av förändringarna måste även alla erbjudas utbildning, så att de kan anpassa sig till de ändrade förutsättningarna. För dem som eventuellt fortfarande drabbas av svårigheter måste omfattande sociala trygghetsnät upprätthållas i medlemsstaterna.

3.29   Medborgarna påverkas också av förändrade kostnadsstrukturer till följd av energi- och klimatpolitiken. Noggrann övervakning krävs särskilt när det gäller effekterna av förändrade energipriser. Energipriserna fluktuerar starkt av olika anledningar, och ett av EU:s energipolitiska mål är att i möjligaste mån hämma dessa fluktueringar.

3.30   Energipriserna drivs uppåt av miljöpolitiska, och framför allt klimatpolitiska åtgärder som syftar till att minska energianvändningen. Baksidan av denna politiska ansats är att den försvagar den europeiska industrins konkurrenskraft och innebär en risk för energifattigdom bland medborgarna. Reaktionen på högre priser är minskad energianvändning, men detta kräver vanligen investeringar i ny utrustning, vilket kan ta viss tid. Det behövs ett mycket välavvägt förhållningssätt till energipriserna, som tar hänsyn till dessa tidskrav, för att uppnå goda och hållbara resultat i stället för att skapa ekonomiska och sociala problem.

Det internationella perspektivet

3.31   Åtgärder som innebär att Europa på egen hand mildrar klimatförändringarna får små effekter, med tanke på att Europas utsläpp av växthusgaser utgör 14 % av de globala utsläppen, och att denna andel håller på att minska. Utan insatser från alla större ekonomier kommer utsläppen inte att tyglas i linje med målet att begränsa uppvärmningen till 2 °C, och Europa kommer att tappa konkurrenskraft och därmed riskera medborgarnas välstånd. Därför är det mycket viktigt att komma fram till ett avtal i Köpenhamn, och EU måste även fortsättningsvis ha en ledande roll.

3.32   Som kommissionen själv säger måste målet i Köpenhamn vara ”ett tillräckligt ambitiöst och heltäckande internationellt avtal som omfattar jämförbara minskningar i andra utvecklade länder och lämpliga åtgärder i utvecklingsländerna”. Ett internationellt handelssystem, eller åtminstone kompatibla system, är ett viktigt inslag för att garantera både en effektiv utsläppsminskning och rättvisa marknadsvillkor.

3.33   Det står klart att fattiga utvecklingsländer behöver ekonomiskt stöd för att klara både att mildra klimatförändringarna och att anpassa sig till dem. Viktiga inslag är här ökad tekniköverföring och utformning av tydliga regler för denna, inbegripet ett skydd av den immateriella äganderätten, samt mekanismen för ren utveckling.

3.34   Det internationella avtalet är också nödvändigt för att Europa ska kunna inta en ledarposition när det gäller klimat- och energiteknik. Efterfrågan på dessa former av teknik blir annars mycket svagare.

3.35   EU måste stärka sin ställning och öka sina insatser på internationell nivå för att säkra Europas energiförsörjning. Ett bredare utrikespolitiskt sammanhang, som EU ser fram emot, skulle innebära ett starkt stöd. Som EESK har påpekat redan i tidigare yttranden, måste EU ta ledningen när det gäller att skapa ett ansvarsfullt och hållbart globalt förhållningssätt till energifrågan.

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  Studien om klimatförändringarna och sysselsättningen beställdes av Europeiska kommissionens GD Miljö och genomfördes av ett konsortium lett av Europeiska fackliga samorganisationen (EFS) och byrån för social utveckling (Social Development Agency, SDA), där Syndex, Wuppertalinstitutet och Istas ingår. Studien finns tillgänglig på http://www.etuc.org/a/3676.

1

(2)  Hans Werner Sinn, ”Das Grüne Paradoxon”, Econ-Verlag, ISBN 978-3-430-20062-2.

2

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/41 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/41

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Den förnyade Lissabonstrategins externa dimension”

(initiativyttrande)

(2010/C 128/08)

Föredragande: Luca JAHIER

Den 26 februari 2009 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett initiativyttrande om

”Den förnyade Lissabonstrategins externa dimension”.

Facksektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning (observationsgruppen för Lissabonstrategin) har svarat för kommitténs beredning av ärendet.

Med tanke på ärendets brådskande karaktär utsåg Europeiska ekonomiska och sociala kommittén vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november) Luca JAHIER till huvudföredragande och antog följande yttrande med 177 röster för, 1 röst emot och 7 nedlagda röster.

1.   Slutsatser och rekommendationer

1.1   Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning är föremål för en omfattande översyn inför nästa årtionde, en översyn som också omfattar en diskussion om strategins externa dimension.

1.2   Europa blomstrar framför allt tack vare dess öppenhet gentemot resten av världen. Den ger ekonomiska fördelar men leder också till kultur- och kunskapsutbyte och till att omvärlden erkänner de europeiska värdena. EU är världens främsta exportör och importör av varor och tjänster, är världens näst största källa till och mottagare av direkta utländska investeringar, är världens främsta biståndsgivare och har världens näst största valuta. EU har därför ett geostrategiskt intresse av att utveckla sin externa verksamhet, som främjar och skyddar intressena hos unionens 500 miljoner invånare. Men EU har också ett eget ansvar för att ta tag i globala problem och att bidra till att upprätta strikta normer för att hantera globaliseringen.

1.3   En viktig prioritering under de senaste tio åren har varit att uppnå ett långtgående, välavvägt och rättvist multilateralt avtal om en omfattande liberalisering av handeln och en gradvis öppning av marknaderna inom en reglerad ram. Särskilt initiativet Global Europe från 2007 har varit direkt kopplat till den förnyade Lissabonstrategin.

1.4   De utmaningar som framväxten av nya globala stormakter och den världsomspännande finansiella och ekonomiska krisen medför är än tydligare bevis på globaliseringens geopolitiska natur, varför EU måste skaffa sig en förnyad övergripande, mer enhetlig och kraftfull extern strategi. Europa behöver en ny syn på sin globala roll, som å ena sidan beaktar den geostrategiska situationen vad gäller unionens egen historiska och geografiska placering, råvaru- och energiförsörjning och utveckling av nya, ännu fattiga marknader, och å den andra sidan EU:s egen förmåga att bidra till att lösa globala problem i fråga om säkerhet, klimatförändring, fattigdom och internationell migration genom att ta vara på de framgångsrika värdena i den egna sociala marknadsekonomin, som betraktas med stort intresse världen över.

1.5   En välbetänkt europeisk handlingsplan bör syfta till att bygga upp och stärka EU:s plats och roll i det nya scenario som globaliseringen skapar genom att:

| — | utveckla EU:s utrikespolitik och de externa inslagen i unionens övriga politikområden, enligt ett strukturerat förfaringssätt, där man skapar större samstämmighet mellan alla politikområden och harmoniserar medlemsstaternas insatser, |
| --- | --- |

—

utveckla EU:s utrikespolitik och de externa inslagen i unionens övriga politikområden, enligt ett strukturerat förfaringssätt, där man skapar större samstämmighet mellan alla politikområden och harmoniserar medlemsstaternas insatser,

| — | säkerställa en välavvägd öppning av marknaderna genom avslutning av Doharundan och en strukturerad dialog med de viktigaste partnerna, |
| --- | --- |

—

säkerställa en välavvägd öppning av marknaderna genom avslutning av Doharundan och en strukturerad dialog med de viktigaste partnerna,

| — | stärka EU:s roll som internationell lagstiftare och föra en internationell politik som bygger på främjande av rättigheter, |
| --- | --- |

—

stärka EU:s roll som internationell lagstiftare och föra en internationell politik som bygger på främjande av rättigheter,

| — | stärka eurons internationella dimension, |
| --- | --- |

—

stärka eurons internationella dimension,

| — | anta målet att skapa ett brett område för utveckling och ekonomisk tillväxt som vi kan kalla ”Eur-Afrika; en allians för ömsesidiga framsteg”, som skulle omfatta en snabbt fullbordad utvidgning, grannskapspolitiken, Unionen för Medelhavsområdet samt ett stärkt partnerskap med Afrika. |
| --- | --- |

—

anta målet att skapa ett brett område för utveckling och ekonomisk tillväxt som vi kan kalla ”Eur-Afrika; en allians för ömsesidiga framsteg”, som skulle omfatta en snabbt fullbordad utvidgning, grannskapspolitiken, Unionen för Medelhavsområdet samt ett stärkt partnerskap med Afrika.

1.6   Denna europeiska handlingsplan skulle få en distinktare profil och bli enhetligare om den skulle utvecklas gradvis inom utrikespolitikens bredare ramar, precis som unionen planerar.

1.7   För att skapa ett brett politiskt samförstånd kring ett så krävande och kraftfullt utrikespolitiskt projekt och för att få det att utvecklas maximalt krävs att arbetsmarknadsparternas och det organiserade civila samhällets roll kraftigt stärks, både i Europa och i tredje land.

1.8   Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) besitter alla instrument för att spela en allt viktigare roll vad gäller att befästa och utveckla gemensamma system för övervakning och aktivt deltagande av det civila samhället i så gott som alla delar av världen, något som för övrigt är utmärkande för den europeiska sociala modellen som är respekterad världen över.

2.   Inledning

2.1   Europa är i dag världens starkaste ekonomi, har en integrerad marknad på 500 miljoner invånare, är en handelsmakt utan motstycke och har med euron världens näst största valuta. Att skapa en win-win-situation inom de internationella förbindelserna innebär för EU inte bara att ta på sig det ansvar som följer med unionens tyngd, utan också att säkerställa utvecklingen av de externa intressen – ekonomiska och geostrategiska – som är vitala för framgången med EU:s egen modell, som är världens öppnaste och som har de högsta sociala och miljömässiga normerna.

2.2   För att försäkra sig om en varaktig tillväxt, en kvalitativ sysselsättning och hållbar utveckling, som är Lissabonstrategins mål, är det således allt viktigare att EU stärker sin egen utrikespolitik.

2.3   Efter Lissabondagordningen 2000 och översynen av den 2005, är det först under 2007 som frågan om den externa dimensionen väcks. I slutsatserna från Europeiska rådets vårmöte 2008 kan man läsa: ”EU bör därför fortsätta sitt arbete med att forma globaliseringen genom att stärka den förnyade Lissabonstrategins externa dimension” (1).

2.4   I slutsatserna framhölls följande prioriteringsområden:

| — | Främja frihandel och öppenhet som ett sätt att stödja tillväxt, sysselsättning och utveckling för såväl unionen som dess handelspartner och fortsätta att gå i täten på detta område, |
| --- | --- |

—

Främja frihandel och öppenhet som ett sätt att stödja tillväxt, sysselsättning och utveckling för såväl unionen som dess handelspartner och fortsätta att gå i täten på detta område,

| — | Förbättra det multilaterala handelssystemet, särskilt genom att också fortsättningsvis eftersträva en ambitiös, balanserad och övergripande överenskommelse inom Doha-utvecklingsrundan, |
| --- | --- |

—

Förbättra det multilaterala handelssystemet, särskilt genom att också fortsättningsvis eftersträva en ambitiös, balanserad och övergripande överenskommelse inom Doha-utvecklingsrundan,

| — | Ingå ambitiösa bilaterala avtal med viktiga handelspartner och ytterligare intensifiera insatserna för att integrera grannländer och kandidatländer genom att utveckla ett gemensamt ekonomiskt område, |
| --- | --- |

—

Ingå ambitiösa bilaterala avtal med viktiga handelspartner och ytterligare intensifiera insatserna för att integrera grannländer och kandidatländer genom att utveckla ett gemensamt ekonomiskt område,

| — | Säkerställa tillförlitlig tillgång till energi och strategiska råvaror, |
| --- | --- |

—

Säkerställa tillförlitlig tillgång till energi och strategiska råvaror,

| — | Stärka befintliga ekonomiska förbindelser och utveckla ömsesidigt fördelaktiga strategiska partnerskap med framväxande ekonomiska makter inom ramen för sund konkurrens. |
| --- | --- |

—

Stärka befintliga ekonomiska förbindelser och utveckla ömsesidigt fördelaktiga strategiska partnerskap med framväxande ekonomiska makter inom ramen för sund konkurrens.

| — | Främja samarbete på lagstiftningsområdet, för samstämmiga normer och likvärdiga regler av ömsesidigt intresse för såväl EU som dess partner, samt förbättra effektiviteten i efterlevnaden av immaterialrättssystemet mot plagiat. |
| --- | --- |

—

Främja samarbete på lagstiftningsområdet, för samstämmiga normer och likvärdiga regler av ömsesidigt intresse för såväl EU som dess partner, samt förbättra effektiviteten i efterlevnaden av immaterialrättssystemet mot plagiat.

2.5   I den senaste tidens diskussioner om vilka instrument som EU ska använda för sin utrikespolitik framhålls följande (2):

| — | En bredare strategi för EU:s yttre åtgärder, som knyter samman den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, handeln och samarbetspolitiken med den externa dimensionen inom EU:s interna politik (3). |
| --- | --- |

—

En bredare strategi för EU:s yttre åtgärder, som knyter samman den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, handeln och samarbetspolitiken med den externa dimensionen inom EU:s interna politik (3).

| — | En ny generation av europeiska samarbets- och utvecklingsprogram, som bygger på ett ”europeiskt samförstånd” (4) och på partnerskapet EU–Afrika från november 2007 (5). |
| --- | --- |

—

En ny generation av europeiska samarbets- och utvecklingsprogram, som bygger på ett ”europeiskt samförstånd” (4) och på partnerskapet EU–Afrika från november 2007 (5).

| — | Ett nytt förhållningssätt inom handelspolitiken, där också värdet av de bilaterala och regionala förhandlingarna framhålls. |
| --- | --- |

—

Ett nytt förhållningssätt inom handelspolitiken, där också värdet av de bilaterala och regionala förhandlingarna framhålls.

3.   En redan befintlig extern dimension...

3.1   Strävan efter ett långtgående, balanserat och rättvist multilateralt avtal om en mer omfattande liberalisering av handeln och en gradvis öppning av marknaderna för att utöka de områden där de europeiska företagen kan konkurrera och på så sätt skapa nya möjligheter för tillväxt och utveckling har varit de senaste tio årens viktigaste fråga.

3.2   Världshandelsorganisationen (WHO) har definierats som hörnstenen för ett utökat handelsutbyte inom ett reglerat system och en multilateral ram. Utvecklingsagendan från Doha har varit en viktig prioritering för kommissionen.

3.3   De besvärliga Doha-förhandlingarna och särskilt det faktum att de gick i stå i juli 2006, ledde till att EU med rådets godkännande i april 2007 företog en omfattande översyn av kommissionens meddelande ”Ett konkurrenskraftigt Europa i världen – Ett bidrag till EU:s tillväxt- och sysselsättningsstrategi” (6).

3.4   I den föreslagna strategin, som är knuten till den förnyade Lissabonstrategin från 2005, upprepas och stärks det allmänna målet om en alltmer global och integrerad extern handelspolitik, som både syftar till att locka till sig nya investeringar och partnerskap och säkerställa allt öppnare marknader i hela världen. Vid sidan av det traditionella och viktiga instrument som de multilaterala förhandlingarna utgör innehåller strategin en ny generation av bilaterala och regionala avtal (7) med det fortsatta syftet att undanröja icke-tariffära och andra handelshinder och att uppnå en progressiv och omfattande harmonisering av lagstiftningen.

3.5   I ett meddelande från december 2008 om de externa aspekterna av Lissabonstrategin (8) lanserade kommissionen slutligen målet att avsluta de multilaterala handelsförhandlingarna och att främja regleringssamarbetet och partnerskapet för tillträde till marknaderna.

3.6   EESK har avgett två yttranden om detta ämne (9), där följande underströks:

| — | En avslutning av Doharundan förblir en strategisk prioritering, inom vilken de bilaterala avtalen kan ge ett mervärde. |
| --- | --- |

—

En avslutning av Doharundan förblir en strategisk prioritering, inom vilken de bilaterala avtalen kan ge ett mervärde.

| — | Man måste vara mer uppmärksam på de återverkningar som öppnare marknader kan få på olika områden och befolkningsgrupper, och således fästa större vikt vid social rättvisa och främjande av anständigt arbete. |
| --- | --- |

—

Man måste vara mer uppmärksam på de återverkningar som öppnare marknader kan få på olika områden och befolkningsgrupper, och således fästa större vikt vid social rättvisa och främjande av anständigt arbete.

| — | Man bör i bilaterala avtal också inkludera andra allt viktigare aspekter i världen, som miljö, energi, kultur, migration och globala styresformer. |
| --- | --- |

—

Man bör i bilaterala avtal också inkludera andra allt viktigare aspekter i världen, som miljö, energi, kultur, migration och globala styresformer.

4.   ... men som i dag är fullständigt otillräcklig

4.1   Nya utmaningar

4.1.1   EU står inför nya utmaningar

| — | Den ökande konkurrensen från tillväxtekonomier, och tillväxten inom de asiatiska stormakterna. |
| --- | --- |

—

Den ökande konkurrensen från tillväxtekonomier, och tillväxten inom de asiatiska stormakterna.

| — | Klimatförändringarna och energin. |
| --- | --- |

—

Klimatförändringarna och energin.

| — | Effekterna på EU och dess grannar av utvidgningen till 27 medlemsstater. |
| --- | --- |

—

Effekterna på EU och dess grannar av utvidgningen till 27 medlemsstater.

| — | Livsmedelskrisens återkomst. |
| --- | --- |

—

Livsmedelskrisens återkomst.

| — | Insikten om att globaliseringen, från att ha varit endast ekonomisk, nu har fått en allt större geopolitisk karaktär. |
| --- | --- |

—

Insikten om att globaliseringen, från att ha varit endast ekonomisk, nu har fått en allt större geopolitisk karaktär.

| — | Den internationella finansiella och ekonomiska krisens utbrott. |
| --- | --- |

—

Den internationella finansiella och ekonomiska krisens utbrott.

4.1.2   Dessa utmaningar gör att det krävs en mer sammanhängande och kraftfull extern strategi för att överbrygga den växande diskrepansen mellan EU:s ekonomiska tyngd och unionens alltjämt alltför svaga inflytande på den komplexa och allt omfattande globaliseringsprocessen. Samtidigt måste EU försvara sina egna intressen och få möjlighet att befästa sina egna värden.

4.1.3   Konsekvenserna av den globala finansiella och ekonomiska krisen kommer utan tvekan att vara kännbara även långt efter 2010. Den viktiga internationella dimensionen och dess inriktning kommer att vara avgörande för alla framtida tillväxt- och sysselsättningsstrategier i varje region i världen. Varje regions förhållningssätt till denna process kommer att vara avgörande för dess egen och hela världens framtid. Detta berör framför allt Europa som är världens mest öppna ekonomiska område och därför mer beroende än andra av import och export.

4.1.4   Den pågående krisen gör att tesen om en internationell arbetsdelning definitivt är överspelad. Enligt denna skulle basproduktionen eller bearbetade produkter och den kostnadsbaserade konkurrensen överlåtas på de viktigaste framväxande ekonomierna och verksamheter med ett stort mervärde, som framför allt bygger på forskning, innovation, tjänster och kvalificerad arbetskraft, på de europeiska länderna och på andra viktiga utvecklingsländer.

4.1.5   Den senaste tidens ekonomiska utveckling i BRIK-länderna (Brasilien, Ryssland, Indien och Kina), som det ökade antalet patent, de omfattande utländska direktinvesteringarna från Europa och de framväxande ekonomiernas ökade investeringar i EU, etableringen av statliga fonder, som alla kommer från länder utanför OECD, är alla tecken på snabba förändringar inom den globala ekonomiska strukturen, som EU på lämpligt sätt måste bemöta.

4.1.6   De plattformar som på senare tid har vuxit fram i andra delar av världen, som också de är inriktade på strategier för innovation och kunskap, antyder att vägen ut ur den ekonomiska krisen skulle kunna skapa ett mycket mer komplext scenario med högt integrerade regionala block med ökad inbördes konkurrens, där det i vart och ett av dessa skulle kunna uppstå nya former av arbetsdelning och ekonomisk och social obalans.

4.2   En innovativ och ambitiös utmaning

4.2.1   Unionen har flera gånger visat att den med fredliga medel och med hjälp av ett framförhandlat samförstånd kan påverka den internationella arenan, där andra alltmer diversifierade aktörer verkar, och stundtals på ett avgörande sätt bidra till välfärden i stora delar av världen (det trettioåriga samarbete med AVS-länderna och EU:s utvidgningspolitik).

4.2.2   EU har dessutom bidragit till att skapa en ytterst detaljerad ram av regionala avtal, sektorsavtal och avtal om övergripande samarbete. Tidigare skedde detta inom ramen för WTO-förhandlingarna och i dag sker det i anslutning till den nya process som pågår inom G8/14 och G20 för att upprätta en striktare ram för regler och instrument för den internationella finansvärlden, inklusive IMF:s och Världsbankens roll.

4.2.3   Diskussionen om den externa dimensionen, som från början rörde handelspolitiken och därefter energi- och klimatproblemen, har nu utökats till att omfatta allt bredare områden som migrationspolitiken och globaliseringens effekter på det sociala området (justeringsfonden och grundläggande arbetsnormer), miljö (Kyotoprotokollet, hållbar ekonomi), näringslivsfrågor (immateriell äganderätt, statliga fonder), det politiska området (EU:s utvidgning och grannskapspolitiken) samt på det diplomatiska området. Här ska också nämnas eurons roll, den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikens och försvars- och säkerhetspolitikens inverkan på EU:s växande internationella roll, möjligheten att i den europeiska säkerhetsstrategin inkludera frågan om de varor och intressen som är av strategiskt intresse för Europa, vilket redan andra ekonomiska stormakter i världen gör.

4.2.4   Av ovanstående framgår klart att det blir allt svårare att låta Lissabonstrategin omfatta alla dessa dimensioner utan att den ändrar natur.

4.2.5   Ändå är dessa dimensioner allt viktigare för att det mål för vilket strategin kom till, nämligen att rusta EU för globaliseringsprocessen, helt ska kunna uppnås.

4.2.6   Å andra sidan bygger en stor del av EU:s externa politik huvudsakligen på etablerad praxis och på en hög grad av integration – vare sig det handlar om gemenskapens politik eller en politik som utformats gemensamt av EU och medlemsstaterna. Dessa politiska insatser är kanske ännu inte tillräckligt samordnade sinsemellan eller också saknar de fortfarande en gemensam övergripande strategisk vision, men de kan ändå utvecklas och har en ansenlig genomslagskraft som ändå är helt överlägsen de enskilda medlemsstaternas insatser eller den inverkan som många andra områden av EU:s interna politik har.

4.3   Mot en förnyad extern strategi för Europeiska unionen

4.3.1   Man skulle följaktligen kunna tala om en ”extern komponent inom den europeiska globaliseringsstrategin efter 2010”, som är nära samordnad och integrerad med den mer interna komponent som utvecklingen av den nuvarande Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning utgör, men som har en större autonomi och ett striktare strategiskt syfte
   (10).

4.3.2   Europa behöver en ny syn på sin globala roll och en passande handlingsplan, som kan hantera utmaningarna under detta århundrade och som bygger på EU:s egna värderingar, som kan förmedlas och förstås av medborgarna och de europeiska aktörerna, diskuteras med de viktigaste motparterna i världen och som kan läggas fram vid internationella forum.

4.3.3   Denna vision som är inriktad på framsteg och ”god” sysselsättning ska syfta till hållbar utveckling och kunna främja samhällen där alla får plats, öppna ekonomier och fredliga relationer, men också vara utåtblickande och långsiktig. EU måste i högre grad beakta den geostrategiska aspekten av unionens egen historiska och geografiska roll, av den nödvändiga tryggade råvaru- och energiförsörjningen
   (11)
  och den oundvikliga utvecklingen av nya, ännu fattiga marknader.

4.3.4   Kommissionens korta men kraftfulla dokument inför toppmötet i Hampton Court i oktober 2007 med titeln ”Det europeiska intresset – För framgång i en globaliserad värld” (12) innehöll ett viktigt bidrag till utvecklingen av en sådan vision. Samma år framförde också EESK liknande synpunkter (13).

4.3.5   En förnyad Lissabonstrategi efter 2010 borde åtföljas av en ny och mer strategisk inriktning på EU:s externa verksamhet som syftar till att bygga upp och utveckla EU:s plats och roll i det nya scenario som globaliseringen skapar.

4.3.6   För detta ändamål måste man bygga vidare på tankarna från rådets slutsatser från mars 2008 och utarbeta en detaljerad handlingsplan, som är uppdelad i fyra sinsemellan sammanhängande och samverkande nivåer och som syftar till att

| — | säkerställa en balanserad öppning av marknaderna och utveckling av den internationella handeln med varor och tjänster och dessutom garantera att EU får en säker och hållbar tillgång till resurser som är nödvändiga ur strategisk synpunkt, |
| --- | --- |

—

säkerställa en balanserad öppning av marknaderna och utveckling av den internationella handeln med varor och tjänster och dessutom garantera att EU får en säker och hållbar tillgång till resurser som är nödvändiga ur strategisk synpunkt,

| — | stärka den ekonomiska dialogen med samtliga viktiga partner, inom ramen för en multilateral strategi och fortsätta att stärka eurons internationella roll, |
| --- | --- |

—

stärka den ekonomiska dialogen med samtliga viktiga partner, inom ramen för en multilateral strategi och fortsätta att stärka eurons internationella roll,

| — | presentera EU som ”internationell normgivare” som verkar för högre företags- och miljönormer, sociala normer och normer för ”anständigt” arbete, för offentlig upphandling och immaterialrätt genom att bidra till att fastställa nya regler för finansmarknaderna och förvaltningen av den internationella ekonomin, såväl på multilateral som regional nivå, |
| --- | --- |

—

presentera EU som ”internationell normgivare” som verkar för högre företags- och miljönormer, sociala normer och normer för ”anständigt” arbete, för offentlig upphandling och immaterialrätt genom att bidra till att fastställa nya regler för finansmarknaderna och förvaltningen av den internationella ekonomin, såväl på multilateral som regional nivå,

| — | återlansera EU:s tre viktigaste politikinsatser för extern utveckling, nämligen fullbordad utvidgning, grannskapspolitik och Unionen för Medelhavsområdet, nytt partnerskap med Afrika inom ramen för AVS, för att på detta sätt skapa ett vidsträckt utvecklingsområde för främjande av ömsesidig ekonomisk tillväxt, som redan har benämnts Eur–Afrika
   (14)
  , där EU bör spela en framträdande geostrategisk roll. |
| --- | --- |

—

återlansera EU:s tre viktigaste politikinsatser för extern utveckling, nämligen fullbordad utvidgning, grannskapspolitik och Unionen för Medelhavsområdet, nytt partnerskap med Afrika inom ramen för AVS, för att på detta sätt skapa ett vidsträckt utvecklingsområde för främjande av ömsesidig ekonomisk tillväxt, som redan har benämnts Eur–Afrika
   (14)
  , där EU bör spela en framträdande geostrategisk roll.

4.3.7   Den betydelse som tillmäts den externa dimensionen antyder att EU ämnar inleda en ny politisk fas av sitt eget enande som inriktas på utveckling av systemet för förbindelser med resten av världen, och på så sätt hämta ny kraft och nya resurser för att kunna fullborda den europeiska modellen för social marknadsekonomi och därigenom garantera sin befolkning en framtid präglad av framsteg och fred. Det skulle vara ett sätt att befästa Europeiska unionens grundläggande principer, där de båda aspekterna av det europeiska projektet – den inre och den yttre – alltifrån Schumandeklarationen till Romfördragets inledning var tätt sammanflätade och berikade varandra.

5.   Några mer specifika förslag

5.1   Mer enhetlighet och proaktivitet vad gäller allmänpolitiska åtgärder

| — | EU:s insatser för att reformera det multilaterala systemet och förbättra globaliseringens grundläggande normer kräver en tudelad process för att skapa samstämmighet mellan EU:s inre och yttre politik och ett mycket intensivare samarbete med medlemsstaterna. |
| --- | --- |

—

EU:s insatser för att reformera det multilaterala systemet och förbättra globaliseringens grundläggande normer kräver en tudelad process för att skapa samstämmighet mellan EU:s inre och yttre politik och ett mycket intensivare samarbete med medlemsstaterna.

| — | Främjandet av den sociala lagstiftningen, förhandlingarna mellan arbetsmarknadsparterna och de universella systemen för socialt skydd måste utgöra ett centralt inslag i utvecklingspolitiken och EU:s förhandlingsmandat. |
| --- | --- |

—

Främjandet av den sociala lagstiftningen, förhandlingarna mellan arbetsmarknadsparterna och de universella systemen för socialt skydd måste utgöra ett centralt inslag i utvecklingspolitiken och EU:s förhandlingsmandat.

| — | Utbyggnad av utbildning och fortbildning, grundläggande arbetsnormer, utveckling av det sociala skyddet, jämställdhet och integration av mindre gynnade grupper (funktionshindrade, etniska minoriteter etc.) bör alltid prioriteras i EU:s samtliga yttre åtgärder. |
| --- | --- |

—

Utbyggnad av utbildning och fortbildning, grundläggande arbetsnormer, utveckling av det sociala skyddet, jämställdhet och integration av mindre gynnade grupper (funktionshindrade, etniska minoriteter etc.) bör alltid prioriteras i EU:s samtliga yttre åtgärder.

| — | EU måste utmärka sig genom respekten för sina åtaganden. Detta gäller särskilt målet att 0,7 % av BNP ska avsättas till utvecklingsstöd och EU:s ständigt upprepade utfästelse att låta andra nationer och regioner få del av de egna framstegens resultat och instrument. Ett särskilt åtagande att blåsa nytt liv i partnerskapet Afrika–EU är här av yttersta vikt. |
| --- | --- |

—

EU måste utmärka sig genom respekten för sina åtaganden. Detta gäller särskilt målet att 0,7 % av BNP ska avsättas till utvecklingsstöd och EU:s ständigt upprepade utfästelse att låta andra nationer och regioner få del av de egna framstegens resultat och instrument. Ett särskilt åtagande att blåsa nytt liv i partnerskapet Afrika–EU är här av yttersta vikt.

| — | Väsentligt ökade resurser till och investeringar i utvecklingsländerna inom ramen för det framtida Köpenhamnsavtalet i december 2009 kan utgöra en enastående möjlighet till gemensam utveckling och gemensamma framsteg. Den nya Lissabonstrategin kan på så sätt utgöra en ram för de forsknings-, innovations, investerings- och kunskapsalternativ som kan främja en ny världsomspännande”grön”tillväxt. |
| --- | --- |

—

Väsentligt ökade resurser till och investeringar i utvecklingsländerna inom ramen för det framtida Köpenhamnsavtalet i december 2009 kan utgöra en enastående möjlighet till gemensam utveckling och gemensamma framsteg. Den nya Lissabonstrategin kan på så sätt utgöra en ram för de forsknings-, innovations, investerings- och kunskapsalternativ som kan främja en ny världsomspännande”grön”tillväxt.

| — | Det krävs ökad övervakning av och insyn i handelsförhandlingarna, liksom ett förstärkt deltagande av det civila samhället i detta system av externa förbindelser och förhandlingar. |
| --- | --- |

—

Det krävs ökad övervakning av och insyn i handelsförhandlingarna, liksom ett förstärkt deltagande av det civila samhället i detta system av externa förbindelser och förhandlingar.

| — | EU bör främja regional integration och fortsätta att vara en förebild för andra aktörer. Makroregioner är en företeelse som ska spridas och vidareutvecklas, och EU kan och bör spela en viktig roll också för utvecklingen av det mellanregionala samarbetet, som vid sidan av avregleringen av handeln bör omfatta utvecklingssamarbete, politisk dialog och kulturellt samarbete. |
| --- | --- |

—

EU bör främja regional integration och fortsätta att vara en förebild för andra aktörer. Makroregioner är en företeelse som ska spridas och vidareutvecklas, och EU kan och bör spela en viktig roll också för utvecklingen av det mellanregionala samarbetet, som vid sidan av avregleringen av handeln bör omfatta utvecklingssamarbete, politisk dialog och kulturellt samarbete.

| — | Mot bakgrund av den utmaning som livsmedelsförsörjningen utgör och med sikte på ett fullt förverkligande av den grundläggande mänskliga rätten till sunda, säkra, hållbara livsmedel i tillräcklig mängd (15), bör en översyn av de nuvarande förhandlingsmandaten göras, där man erkänner jordbruksprodukternas särart och vidtar lämpliga åtgärder för att behålla variationerna i fråga om produktions- och marknadsvillkor. På så sätt kan man blåsa nytt liv i de viktigaste handelsavtalen om andra varor med utgångspunkt i de ekonomiska partnerskapsavtalen. |
| --- | --- |

—

Mot bakgrund av den utmaning som livsmedelsförsörjningen utgör och med sikte på ett fullt förverkligande av den grundläggande mänskliga rätten till sunda, säkra, hållbara livsmedel i tillräcklig mängd (15), bör en översyn av de nuvarande förhandlingsmandaten göras, där man erkänner jordbruksprodukternas särart och vidtar lämpliga åtgärder för att behålla variationerna i fråga om produktions- och marknadsvillkor. På så sätt kan man blåsa nytt liv i de viktigaste handelsavtalen om andra varor med utgångspunkt i de ekonomiska partnerskapsavtalen.

| — | Med hänsyn till kriteriet”handelspotential”, som förbinder varje områdes tillväxttakt med storleken på respektive marknad, bör man vid sidan av de regionala avtalen med AVS-länderna vidareutveckla och på nytt ta upp bilaterala och regionala avtal med Sydostasiatiska nationers förbund (Asean), Korea, Indien, Ryssland, Mercosur och länderna i Gulfstaternas samarbetsråd. |
| --- | --- |

—

Med hänsyn till kriteriet”handelspotential”, som förbinder varje områdes tillväxttakt med storleken på respektive marknad, bör man vid sidan av de regionala avtalen med AVS-länderna vidareutveckla och på nytt ta upp bilaterala och regionala avtal med Sydostasiatiska nationers förbund (Asean), Korea, Indien, Ryssland, Mercosur och länderna i Gulfstaternas samarbetsråd.

| — | Kina bör särskilt prioriteras, både på grund av EU:s omfattande offensiva och defensiva intressen i landet, som innebär betydande förhandlingsmarginaler, av den stadigt ökande interaktionen parterna emellan och av allmänt geopolitiska skäl. |
| --- | --- |

—

Kina bör särskilt prioriteras, både på grund av EU:s omfattande offensiva och defensiva intressen i landet, som innebär betydande förhandlingsmarginaler, av den stadigt ökande interaktionen parterna emellan och av allmänt geopolitiska skäl.

| — | Man bör också fästa större vikt vid de bilaterala förbindelserna med USA, Japan och Kanada, som vad gäller handelspotential ligger på 1:a, 3:e respektive 8:e plats. De transatlantiska förbindelserna måste återupptas för att minska friktionsfaktorer och maximera synergieffekterna genom ökad konvergens mellan institutioner och politiska insatser (16). |
| --- | --- |

—

Man bör också fästa större vikt vid de bilaterala förbindelserna med USA, Japan och Kanada, som vad gäller handelspotential ligger på 1:a, 3:e respektive 8:e plats. De transatlantiska förbindelserna måste återupptas för att minska friktionsfaktorer och maximera synergieffekterna genom ökad konvergens mellan institutioner och politiska insatser (16).

| — | Inför en eventuell utvidgning av EMU-området under de närmaste åren skulle euron kunna få spela en viktigare roll som en stark global valuta, vilket oundvikligen kommer att kräva en enhetlig representation i olika internationella ekonomiska och finansiella sammanhang. |
| --- | --- |

—

Inför en eventuell utvidgning av EMU-området under de närmaste åren skulle euron kunna få spela en viktigare roll som en stark global valuta, vilket oundvikligen kommer att kräva en enhetlig representation i olika internationella ekonomiska och finansiella sammanhang.

5.2   Fler instrument för styrning och för sektorspolitiken

| — | I samband med en utökad extern EU-verksamhet är det också nödvändigt att integrera den externa dimensionen av politikområden som forskning, miljö, utbildning och sysselsättning. |
| --- | --- |

—

I samband med en utökad extern EU-verksamhet är det också nödvändigt att integrera den externa dimensionen av politikområden som forskning, miljö, utbildning och sysselsättning.

| — | Man bör i dag kunna utse en liten grupp kommissionsledamöter med det specifika uppdraget att leda EU:s alla yttre politikområden (handel, utveckling, migration, externa aspekter av konkurrenspolitiken och inre marknaden, energidiplomati etc.). Denna grupp ska för omvärlden och vid de viktigaste internationella forumen visa upp en synbart mer enad och samlad bild av EU. Ett snabbt ikraftträdande av Lissabonfördraget och den nya roll som den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken ska spela kommer att borga för en positiv framtida utveckling. |
| --- | --- |

—

Man bör i dag kunna utse en liten grupp kommissionsledamöter med det specifika uppdraget att leda EU:s alla yttre politikområden (handel, utveckling, migration, externa aspekter av konkurrenspolitiken och inre marknaden, energidiplomati etc.). Denna grupp ska för omvärlden och vid de viktigaste internationella forumen visa upp en synbart mer enad och samlad bild av EU. Ett snabbt ikraftträdande av Lissabonfördraget och den nya roll som den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken ska spela kommer att borga för en positiv framtida utveckling.

| — | I väntan på att EU ska få en enad representation inom de viktigaste internationella institutionerna (Bretton Woods, G8/14 och G20) borde EU:s medlemsstater bilda mer samstämmiga grupperingar inom de enskilda institutionerna eller vid toppmöten på hög nivå för att systematiskt samordna sina respektive ståndpunkter och så långt som möjligt tala med en enda röst. |
| --- | --- |

—

I väntan på att EU ska få en enad representation inom de viktigaste internationella institutionerna (Bretton Woods, G8/14 och G20) borde EU:s medlemsstater bilda mer samstämmiga grupperingar inom de enskilda institutionerna eller vid toppmöten på hög nivå för att systematiskt samordna sina respektive ståndpunkter och så långt som möjligt tala med en enda röst.

| — | Det är mycket angeläget att EU visar sig utanför sina egna gränser i form av gemensamma handelsdelegationer som kan stärka den totala europeiska strategiska närvaron, särskilt i förhållande till EU:s främsta handelspartner. |
| --- | --- |

—

Det är mycket angeläget att EU visar sig utanför sina egna gränser i form av gemensamma handelsdelegationer som kan stärka den totala europeiska strategiska närvaron, särskilt i förhållande till EU:s främsta handelspartner.

| — | EU måste öka stödet till de egna företagens internationaliseringsprocess, särskilt vad beträffar deras förmåga att etablera sig i och anpassa sig till förhållandena och utvecklingen på de olika marknaderna. |
| --- | --- |

—

EU måste öka stödet till de egna företagens internationaliseringsprocess, särskilt vad beträffar deras förmåga att etablera sig i och anpassa sig till förhållandena och utvecklingen på de olika marknaderna.

| — | EU bör försöka förmå WTO att i sina mål inkludera arbetstagarrättigheter, industriell utveckling, skapande av värdig sysselsättning och den miljömässiga dimensionen. På samma sätt måste de internationella finansinstitutionerna göra det till en prioritering att verka för anständigt arbete och hållbar utveckling. |
| --- | --- |

—

EU bör försöka förmå WTO att i sina mål inkludera arbetstagarrättigheter, industriell utveckling, skapande av värdig sysselsättning och den miljömässiga dimensionen. På samma sätt måste de internationella finansinstitutionerna göra det till en prioritering att verka för anständigt arbete och hållbar utveckling.

| — | De europeiska multinationella företagen måste uppmuntras att i enlighet med det europeiska begreppet ”företagens sociala ansvar”, främja den sociala dialogen i företag och sektorer i de olika länder där de verkar. Man måste lyfta fram de välfungerande metoder som redan tillämpas vid flera europeiska företag på grundval av OECD:s ”grundprinciper” och ILO:s sociala normer, liksom alla övriga initiativ som genomförts av en lång rad icke-statliga aktörer och aktörer inom den sociala ekonomin inom områdena utbildning, hälso- och sjukvård och främjande av bättre levnads- och arbetsvillkor. |
| --- | --- |

—

De europeiska multinationella företagen måste uppmuntras att i enlighet med det europeiska begreppet ”företagens sociala ansvar”, främja den sociala dialogen i företag och sektorer i de olika länder där de verkar. Man måste lyfta fram de välfungerande metoder som redan tillämpas vid flera europeiska företag på grundval av OECD:s ”grundprinciper” och ILO:s sociala normer, liksom alla övriga initiativ som genomförts av en lång rad icke-statliga aktörer och aktörer inom den sociala ekonomin inom områdena utbildning, hälso- och sjukvård och främjande av bättre levnads- och arbetsvillkor.

| — | EU bör utarbeta en proaktiv och global migrationspolitik som underlättar utvecklingen i såväl migranternas ursprungsländer som i mottagarländerna, med särskild tyngdpunkt på kampen mot människohandel, kompetensflykt och invandrarnas penningöverföringar, som i dag utgör ansenliga finansflöden (17). |
| --- | --- |

—

EU bör utarbeta en proaktiv och global migrationspolitik som underlättar utvecklingen i såväl migranternas ursprungsländer som i mottagarländerna, med särskild tyngdpunkt på kampen mot människohandel, kompetensflykt och invandrarnas penningöverföringar, som i dag utgör ansenliga finansflöden (17).

| — | De statliga fondernas växande betydelse inom den globala ekonomin och den viktiga roll som staten spelar i de framväxande ekonomierna som dessa fonder kommer ifrån utgör tveklöst en stor möjlighet för de viktigaste utvecklade ekonomierna och också för återhämtningen inom den internationella ekonomin, men innebär samtidigt en geopolitisk risk för att EU mister sin dominans inom strategiska sektorer och teknikområden. EU måste utforma en egen samordnad ståndpunkt i frågan utifrån kraven och bestämmelserna i de gällande fördragen, men också en tydligare och mer enad ståndpunkt i fråga om försvaret av de nationella intressena, som i allt högre grad ska förstås som ett ”europeiskt intresse”. |
| --- | --- |

—

De statliga fondernas växande betydelse inom den globala ekonomin och den viktiga roll som staten spelar i de framväxande ekonomierna som dessa fonder kommer ifrån utgör tveklöst en stor möjlighet för de viktigaste utvecklade ekonomierna och också för återhämtningen inom den internationella ekonomin, men innebär samtidigt en geopolitisk risk för att EU mister sin dominans inom strategiska sektorer och teknikområden. EU måste utforma en egen samordnad ståndpunkt i frågan utifrån kraven och bestämmelserna i de gällande fördragen, men också en tydligare och mer enad ståndpunkt i fråga om försvaret av de nationella intressena, som i allt högre grad ska förstås som ett ”europeiskt intresse”.

| — | Den specifika kompetens som Europeiska tekniska institutet besitter inom de olika partnerskapen, särskilt vad gäller en möjlig utvidgning till utomeuropeiska länder av samarbetet inom de s.k. kunskaps- och innovationsgrupperna (expertnätverk mellan institut för högre utbildning, forskningsinstitut företag och andra berörda aktörer). |
| --- | --- |

—

Den specifika kompetens som Europeiska tekniska institutet besitter inom de olika partnerskapen, särskilt vad gäller en möjlig utvidgning till utomeuropeiska länder av samarbetet inom de s.k. kunskaps- och innovationsgrupperna (expertnätverk mellan institut för högre utbildning, forskningsinstitut företag och andra berörda aktörer).

5.3   Ökat deltagande av arbetsmarknadsparterna och organisationerna i det civila samhället

| — | I en dialog med de viktigaste aktörerna inom ekonomi och samhälle i EU bör man på alla vis hjälpa det europeiska civila samhället att sträva efter och utforma gemensamma strategier för att möta de utmaningar och möjligheter som globaliseringen medför. Ett bättre utnyttjande av de nationella ekonomiska och sociala råden och liknande organisationer, av de viktigaste europeiska nätverken och organisationerna för arbetsmarknadsparterna, det organiserade civila samhället och den sociala ekonomin, kan främja ett övergripande egenansvar och spridning av bästa praxis. |
| --- | --- |

—

I en dialog med de viktigaste aktörerna inom ekonomi och samhälle i EU bör man på alla vis hjälpa det europeiska civila samhället att sträva efter och utforma gemensamma strategier för att möta de utmaningar och möjligheter som globaliseringen medför. Ett bättre utnyttjande av de nationella ekonomiska och sociala råden och liknande organisationer, av de viktigaste europeiska nätverken och organisationerna för arbetsmarknadsparterna, det organiserade civila samhället och den sociala ekonomin, kan främja ett övergripande egenansvar och spridning av bästa praxis.

| — | EU bör verka för ett bredare deltagande av och en dialog med arbetsmarknadens parter och med det civila samhället i tredjeländer för att göra EU:s handelspolitik, utvecklingspolitik och politik för yttre förbindelser i allmänhet mer synlig och enhetlig. Det handlar särskilt om att upprätta system för strukturerad och fortgående dialog med de organisationer som verkar för regional och global integration, och också om att verka för att de rådgivande instanser som företräder det organiserade civila samhället ska erkännas i handels- och associeringsavtal. |
| --- | --- |

—

EU bör verka för ett bredare deltagande av och en dialog med arbetsmarknadens parter och med det civila samhället i tredjeländer för att göra EU:s handelspolitik, utvecklingspolitik och politik för yttre förbindelser i allmänhet mer synlig och enhetlig. Det handlar särskilt om att upprätta system för strukturerad och fortgående dialog med de organisationer som verkar för regional och global integration, och också om att verka för att de rådgivande instanser som företräder det organiserade civila samhället ska erkännas i handels- och associeringsavtal.

| — | Den kontaktgrupp för det civila samhället som inrättades för flera år sedan av GD Handel, ett initiativ som föll så väl ut, är ett gott exempel som bör följas av flera. |
| --- | --- |

—

Den kontaktgrupp för det civila samhället som inrättades för flera år sedan av GD Handel, ett initiativ som föll så väl ut, är ett gott exempel som bör följas av flera.

| — | EESK har steg för steg byggt upp ett strukturerat kontaktsystem
   (18)
  som inom den interinstitutionella dialogen utgör en viktig grund för en kontinuerligt ökad aktiv medverkan av det civila samhället i nästan alla delar av världen. På området övervakning anser sig EESK kunna spela en aktiv roll, som kommittén redan skaffat sig i några specifika fall. Det gäller t.ex. de institutionella uppgifter som fastställts i Cotonouavtalet med AVS-länderna, de gemensamma rådgivande kommittéerna med de länder som har påbörjat processen för anslutning till EU och arbetet inom Euromed och Mercosur. De dokument, yttranden och slutdeklarationer som varje år är resultatet av de många möten som EESK anordnar inom detta system utgör en viktig källa för analyser och förslag om deltagardemokrati för hela spektrumet av unionens yttre förbindelser. |
| --- | --- |

—

EESK har steg för steg byggt upp ett strukturerat kontaktsystem
   (18)
  som inom den interinstitutionella dialogen utgör en viktig grund för en kontinuerligt ökad aktiv medverkan av det civila samhället i nästan alla delar av världen. På området övervakning anser sig EESK kunna spela en aktiv roll, som kommittén redan skaffat sig i några specifika fall. Det gäller t.ex. de institutionella uppgifter som fastställts i Cotonouavtalet med AVS-länderna, de gemensamma rådgivande kommittéerna med de länder som har påbörjat processen för anslutning till EU och arbetet inom Euromed och Mercosur. De dokument, yttranden och slutdeklarationer som varje år är resultatet av de många möten som EESK anordnar inom detta system utgör en viktig källa för analyser och förslag om deltagardemokrati för hela spektrumet av unionens yttre förbindelser.

| — | EESK skulle dessutom kunna anordna särskilda seminarier eller andra återkommande möten för att rådfråga ekonomiska och sociala intressegrupper i berörda länder och regioner, där så är lämpligt inom ramen för redan befintliga rundabordssamtal och mötesformer. Syftet skulle vara att jämföra de olika strategier som antagits i varje område och region i världen och att dela med sig av goda metoder och därmed bidra till en bättre definition av EU:s yttre insatser och till den framtida utvecklingen av Lissabonstrategin efter 2010 samt till utvecklingen av de olika parternas strategier. |
| --- | --- |

—

EESK skulle dessutom kunna anordna särskilda seminarier eller andra återkommande möten för att rådfråga ekonomiska och sociala intressegrupper i berörda länder och regioner, där så är lämpligt inom ramen för redan befintliga rundabordssamtal och mötesformer. Syftet skulle vara att jämföra de olika strategier som antagits i varje område och region i världen och att dela med sig av goda metoder och därmed bidra till en bättre definition av EU:s yttre insatser och till den framtida utvecklingen av Lissabonstrategin efter 2010 samt till utvecklingen av de olika parternas strategier.

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  Punkt 12 i ordförandeskapets slutsatser (13–14 mars 2008).

1

(2)  Maria João Rodrigues: Europe, Globalisation and the Lisbon Agenda. Institutet för strategiska och internationella studier, 2009.

2

(3)  KOM(2006) 278 slutlig och KOM(2007) 581 slutlig.

3

(4)  KOM(2005) 311 slutlig.

4

(5)  EUT C 77, 31.3.2009, s. 148.

5

(6)  KOM(2006) 567 slutlig.

6

(7)  Dessa ingick redan i Cotonouavtalet med AVS-länderna, där sex ekonomiska partnerskapsavtal på regional nivå föreslogs.

7

(8)  KOM(2008) 874 slutlig.

8

(9)  EUT C 175, 27.7.2007, s. 57 och EUT C 211, 19.8.2008, s. 82.

9

(10)  Se slutsatserna från Laurent Cohen-Tanugi-gruppen, som utarbetade den förberedande rapporten inför det franska EU-ordförandeskapet under andra halvåret 2008 (www.euromonde2015.eu).

10

(11)  EGT C 27, 3.2.2009, s. 82, EUT C 277, 17.11.2009, s. 92 och EESK:s yttrande om ”Energi och klimat som en viktig del av den förnyade Lissabonstrategin” (se sidan 36 i aktuell utgåva av EUT).

11

(12)  KOM(2007) 581 slutlig.

12

(13)  EUT C 175, 27.7.2007, s. 57.

13

(14)  Senast av A. Riccardi, i samband med utdelningen av Karl den stores pris i Aachen den 21 maj 2009.

14

(15)  Se rapporten om rätten till livsmedel från FN:s särskilde föredragande Olivier De Schutter, Doha Trade Round Will Not Prevent Another Food Crisis, 9 mars 2009.

15

Doha Trade Round Will Not Prevent Another Food Crisis

(16)  EUT C 228, 22.9.2009, s. 32.

16

(17)  EUT C 120, 16.5.2008, s. 82 och EUT C 44, 16.2.2008, s. 91.

17

(18)  Se arbetsprogrammet för EESK:s facksektion för yttre förbindelser, http://eesc.europa.eu/sections/rex/indexfr.asp.

18

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/48 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/48

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Universitet för Europa”

(initiativyttrande)

(2010/C 128/09)

Huvudföredragande: Joost VAN IERSEL

Den 5 mars 2009 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett initiativyttrande om

”Universitet för Europa”.

Facksektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning (observationsgruppen för Lissabonstrategin) fick i uppdrag att utarbeta ett yttrande i ärendet.

Med hänsyn till ärendets karaktär utnämnde kommittén vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november) Joost VAN IERSEL till huvudföredragande. Yttrandet antogs av Europeiska ekonomiska och sociala kommittén med 158 röster för, 8 emot och 12 nedlagda röster.

1.   Slutsatser och rekommendationer

1.1   Enligt EESK har universiteten en mycket viktig roll i kunskapstriangeln – utbildning, forskning och innovation. De bör betraktas som avgörande för en hållbar socioekonomisk utveckling i Europa. I det nuvarande suboptimala universitetssystemet är universitetens stora potential inte tillräckligt utvecklad. I Lissabonstrategin efter 2010 bör utrymme ges åt förbättring.

1.2   Efter Bologna-konferensen 1999, och senare Lissabonstrategin, har universiteten fått en allt högre prioritering på EU-nivå. Trots att medlemsstaterna och universiteten satt upp nya mål, finns en växande känsla av olust bland akademiker och i samhället om fragmentiseringen av den europeiska högre utbildningen och om takten i genomförandet av de reformer som krävs.

1.3   EESK understryker behovet av att reformera de europeiska universiteten, mot bakgrund av den globala ekonomiska, tekniska och pedagogiska utvecklingen och den rådande krisen som medför krav på bättre valuta för pengarna, en bättre miljö och ökade möjligheter för studenter, lärare och forskare.

1.4   De nödvändiga anpassningarna innebär att universiteten ska utföra sin offentliga uppgift med större självstyre och ansvarsskyldighet gentemot samhället. Det krävs också utvidgade (tillräckliga) finansieringsmöjligheter, ökad insyn och öppenhet, samarbete med näringslivet, främjande av framstående utbildning och forskning (i världsklass) samt tillfredsställande metoder för administration av personalresurser.

1.5   EESK vill betona behovet av en gemensam europeisk metod för att bedöma prestanda och för att samla in jämförbar information. En sådan bedömningsmetod bör vara resultatet av en djupgående studie genomförd av oberoende experter och den bör gå vida utöver ”citeringar” och den endimensionella Shanghai-listan, och omfatta ett brett fält av flerdimensionella indikatorer (1).

1.6   Aktuella och jämförbara normer för utbildning och forskning bör, förutom att utgöra en bred bas som underlättar tvärvetenskaplig utveckling och nya kombinationer, gynna mångfald och specialisering bland universitet och på det sättet ersätta homogenitet och likformighet.

1.7   EESK förespråkar en konsekvent integration av universiteten i en omarbetad Lissabonstrategi inom ramen för det europeiska området för högre utbildning och det europeiska forskningsområdet (2).

1.8   Studenter och forskare bör erbjudas ökade möjligheter att ägna sig åt tvärvetenskapliga karriärer inom Europa. Detta innebär bland annat en metod för öppen rekrytering och en forskarstadga som är kopplad till införandet av den femte friheten, d.v.s. fri rörlighet för kunskap, medan mångfalden i synsätt och konkurrens bevaras för att nå bästa resultat.

1.9   Det bör finnas en öppen hållning i hela Europa gentemot akademiska lärare, forskare och studenter från tredjeländer och vetenskapligt ledande universitet.

1.10   EESK förespråkar rådgivande utbildningsplattformar på EU-nivå och nationell nivå som innefattar representanter från det civila samhället. Både internationella och regionala spetsforskningscenter bör engagera sig i sina omliggande samhällen och regioner. Detta kan även utveckla en entreprenörsanda i universiteten och stödja ekonomi- och kunskapsbaserade kluster.

1.11   En självständig roll och ställning för universiteten såsom fallet var för länge sedan, kommer att uppmuntra och stärka dem som intellektuella drivkrafter i Europa. Inriktningen i Europa på utbildning och undervisning, vetenskap och toppforskning bör inte begränsas endast till att utvidga och fördjupa europeisk FoU, nyskapande och undervisning. Den bör även utvidgas till annan kompetens och andra discipliner, till exempel medicinsk forskning och praktik, socioekonomiska vetenskaper och humanistiska ämnen.

1.12   Kommissionen bör ge fortsatt stöd och ha en tydlig och aktiv roll i denna process.

1.13   EESK betraktar inte en intensifierad förbindelse mellan universiteten och EU som en teknisk angelägenhet. Den bör inte heller vara begränsad till den ekonomiska aspekten, hur viktig denna än är. Det som står på spel är en horisont bortom detta, universitetens generella betydelse för livslångt lärande, för utbildning och intellektuellt liv, för samhället och för civilisationen.

1.14   EU:s grundare och deras efterträdare hade sina anledningar till att hålla utbildningen utanför Romfördraget, men vi lever i en annan tid nu. Den nationella suveräniteten och mångfalden måste existera vid sidan av ett erkännande av att EU som sådant måste vara en jämställd partner och konkurrent på världsnivå. Universiteten är livsviktiga samarbetspartner för att uppnå detta.

1.15   Med andra ord bör universiteten som institutioner uppmuntras att utvecklas från outsiders till insiders i den europeiska integrationen. Rådet bör ge uttryck för en tydlig och framtidsorienterad syn på detta.

2.   Bakgrund

2.1   Historiskt sett har universiteten spelat en framträdande roll i det europeiska samhällets utveckling. De brukade stå i centrum för det intellektuella livet och har i många avseenden varit drivkrafter för utvecklingen.

2.2   Forskare och akademiker som flyttade fritt över kontinenten mellan självstyrande universitet hade ett stort inflytande på synen på alla tänkbara företeelser i samhället och vetenskapen. De kunde påverka generationer av olika kretsar och personligheter som var avgörande för den politiska, sociala och ekonomiska utformningen av det europeiska samhället.

2.3   Medan nationalstaten successivt växte fram från 1700-talet och framåt blev universiteten i stor utsträckning institutioner som erbjöd nationell utbildning och tjänade nationella intressen inom vetenskap och forskning. Denna utveckling blev djupt rotad. Trots ökad internationalisering, även inom vetenskapen, är högre utbildning och även vetenskap och teknik inom universiteten till viss del fortfarande en nationell angelägenhet.

2.4   Politisk inblandning blev successivt en del av dagordningen. Utbildningssystem på alla nivåer är nu baserade på och organiserade genom nationellt politiskt beslutsfattande. Högre utbildning har överallt fått en tydlig nationell prägel. Den karaktäriseras av många och komplicerade nationella skillnader i institutionerna, och ofta av likheter i utbildningen.

2.5   Viktiga element i denna mångskiftande europeiska bild är institutionella ramverk, former för finansiering, ledning, graden av självständighet samt professorers och forskares rekrytering och karriärutveckling.

2.6   Eftersom vetenskapen är gränslös blev akademiker och forskare själva alltmer en del av europeiska och globala nätverk. Följaktligen tenderar även forskningsprogram att internationaliseras, dock i begränsad utsträckning. Ett anmärkningsvärt undantag är den privata högre utbildningen – och särskilt handelshögskolor – som per definition är mer internationell både till omfattning och inriktning.

2.7   Romfördraget och efterföljande fördrag har inget kapitel om utbildning. Vid den tidpunkten såg man inget samband mellan ekonomisk integration och utbildning. Utbildningen förblev nationellt baserad och helt inordnad under subsidiariteten. Alla beslut som rör utbildning på europeisk nivå fattas i samarbete mellan regeringarna.

2.8   Trots det kunde delar av utbildningssektorn med tiden inte längre förbli oberoende av integrationsprocessen. Med starkt stöd från arbetsmarknadsparterna började detta med de utbildningsaspekter som hade den mest direkta kopplingen till ekonomin och arbetsmarknaden, till exempel utvecklingen av färdigheter och yrkesutbildning.

2.9   Från och med 1986 bidrog Erasmusprogrammet för studentutbyte till internationaliseringen av studenternas läroplaner. År 2009 utvidgades det med Erasmus Mundus. Särskilda projekt värda att nämna är Comett, ett utbytesprogram mellan universitet och näringsliv inom teknikområdet, Marie Curie, ett utbytesprogram för forskare, och Sokrates, som fokuserar på livslångt lärande.

2.10   En stort steg framåt för universiteten togs 1999, då utbildningsministrarna i 29 länder antog Bolognaförklaringen.

2.11   Bolognaprocessen har nu 46 medlemmar i hela Europa. Det övergripande målet är skapandet av ett europeiskt område för högre utbildning. Under det senaste årtiondet har antalet frågor som diskuteras ökat avsevärt (3). Bolognaprocessens prioriteringar är följande: införandet av utbildningssystem i tre nivåer (grund/magister/doktor – bachelor/master/doctorate) med ökad betoning på doktorandstudier och forskning, kvalitetssäkring, erkännande av meriter och examina, studieperioder, det europeiska systemet för överföring av studiemeriter, livslångt lärande, den högre utbildningens sociala dimension, rörlighet för studenter och personal samt utforskandet av den externa dimensionen av det europeiska området för högre utbildning.

2.12   I Lissabonstrategin läggs stor vikt vid kopplingen mellan kunskap och konkurrenskraft. Den fungerade som katalysator. Den hjälpte till att föra universiteten från periferin till centrum av gemenskapstänkandet. Ett växande antal forsknings- och innovationsprojekt som kommissionen har tagit initiativ till har resulterat i ett bredare samarbete inom Europa.

2.13   Av samma anledning har kommissionen i ett flertal meddelanden fastställt dagordningen för debatter om reformer och modernisering av universiteten (4).

2.14   Universitetsreformer pågår runt om i Europa i varierande takt.

2.15   Den förnyade Lissabonstrategin år 2005 gav också upphov till nya initiativ för att mobilisera universiteten. De viktigaste är rådets beslut om att inrätta det Europeiska forskningsrådet (EFR, 2007) och det Europeiska tekniska institutet (ETI, 2008). Samma anda ligger bakom grönboken ”Europeiska området för forskningsverksamhet: Nya utsikter” (5).

2.16   Något som särskilt bör lyftas fram är den europeiska stadgan och uppförandekoden för rörlighet och fri marknad för forskare från 2005 (6). Stadgan och koden undertecknades av 800 institutioner för högre utbildning. Dock visar genomförandet att många institutioner inte tillämpar avtalet då specifika och framgångsrika traditioner i vissa fall får överhanden.

2.17   Kommissionen arbetar på en europeisk kvalitetsmärkning för att främja genomförandet av stadgan och koden som ska respektera en viss mångfald i synsätt.

2.18   Ett starkt engagemang från de europeiska universiteten i den europeiska integrationen är en långsiktig process. Akademiker, forskare och studenter är allt mer delaktiga i en internationell dynamik, men universiteten som institutioner förblir ofta hindrade av traditioner och nationella strukturer. Utvecklingen bromsas också upp på grund av att ”utbildning” som sådan fortfarande inte ingår i EG-fördraget.

2.19   De världsomspännande nätverken mellan akademiker och forskare utvidgas på grund av samspelet mellan universitet, forskningsinstitut och multinationella företag. Denna trend återspeglas även i gemenskapsprogrammen.

2.20   Detta yttrande är inriktat på nya trender och ramvillkor för ett effektivare och synligare engagemang från universiteten i den europeiska integrationen. Universiteten bör inte bara drivas fram av Lissabondagordningen utan bör själva bli starka pådrivare i processen, i linje med deras långvariga historiska uppgift.

3.   Allmänna kommentarer

3.1   Under de senaste årtiondena har initiativ och program för att främja internationaliseringen av den högre utbildningen i Europa intensifierats.

3.2   Mot bakgrund av nya impulser bör universiteten enligt EESK bli tydligt associerade med den förnyade Lissabonstrategin.

3.3   Internationella analyser visar att – med tanke på teknikens och innovationens hastighet såväl som den ökade konkurrensen – den europeiska akademiska världen i stort sett inte är tillräckligt förberedd för att spela sin roll fullt ut och tenderar i relativa termer även att förlora terräng (7).

3.4   Målet måste vara bästa möjliga kompetensutveckling och lika tillgång i hela Europa, utan all diskriminering, till möjligheten att gå mellan olika nivåer av (högre) utbildning och till livslångt lärande. Ett särskilt problem är antalet studenter som lämnar utbildningen i förtid. Effektivare metoder för handledning bör utvecklas. De europeiska universitetens offentliga uppdrag bör behållas, och detta utgör inte något hinder för att garantera kvalitet och spetskompetens (8).

Trots alla olikheter som kan ge upphov till avsevärda skillnader i de akademiska resultatens kvalitet bör gemensamma drag i Europa granskas. Inom ramen för detta yttrande är det värt att uppmärksamma följande:

3.5.1   Graden av självständighet. Bilden är oerhört komplex. Även om det finns en tendens att ge ökad självständighet till universiteten förblir i allmänhet de offentliga myndigheternas styrning dominerande (9). Brist på tillräcklig självständighet och ansvarsskyldighet tenderar att bekräfta traditionella perspektiv och överreglering. En offentlig struktur som upprätthålls av offentliga myndigheter bör inte fördröja självständighet (10). Målen bör vara att bättre förbereda studenter för arbetsmarknaden och att skapa en mer konstruktiv attityd gentemot forskning och innovation.

3.5.2   Finansieringssätt. Även i detta fall är bilden mycket skiftande men som helhet är offentlig finansiering avgörande (11). Detta gör i regel högre utbildning och forskning starkt beroende av politisk prioritering bland många andra behov, vilket ofta resulterar i otillräcklig finansiering. Dessutom ger det för lite uppmuntran att diversifiera finansieringskällorna, såsom finansiering från stiftelser och företag och införande av studieavgifter med tillskott av stipendier och lån (12).

3.5.3   Avsaknaden av insyn. Avsaknaden av pålitlig och jämförbar information om universiteten gör att studenter och forskare inte kan identifiera relevant kompetens och relevanta kurser i Europa. En europeisk metod för klassificering som ett verktyg för att skapa tydlighet är en avgörande aspekt. Detta skulle uppmuntra delgivning av kunskaper och samarbete i tillgängliga utbildnings- och forskningsprogram i Europa såväl som tillräcklig information och kvalitet. Detta kan stimulera en allmän rörlighet av både studenter och forskare.

3.6   Eftersom utbildning på olika nivåer är exklusivt nationella befogenheter, uppmuntras universiteten inte automatiskt till att se utanför de egna horisonterna och nationella gränserna. Resultatet är ett fragmenterat mönster av högre utbildningsinstitutioner som i ett flertal fall är mer eller mindre stängda för omvärldens dynamik.

3.7   Dessutom bibehålls fragmenteringen av skilda kvalitetskrav (även i tillämpningen av grund/magister-modellen), inte tillräckligt bra arbetsvillkor och ofta svag finansiering, som blockerar öppenhet, gemensamma akademiska värderingar och gränsöverskridande rörlighet, utom för de bästa forskarna.

3.8   En låg självständighetsgrad tenderar att skapa likformighet och homogenitet bland universiteten. Detta främjar i en rad länder ”allmänna” universitetskurser och forskningsinstitut i stället för heterogenitet och kvalificerad specialisering.

3.9   Program för forskning och innovation, som ofta är formade av nationella innovationsplattformar, är huvudsakligen nationsbaserade och i regel inte infogade i bredare perspektiv. Överlappningar och varierande kalendrar och dagordningar bekräftar fragmenteringen och förhindrar följaktligen specialisering.

3.10   Det är inte en bra grogrund för att dra till sig forskare och framstående lärare från utlandet, vare sig från andra medlemsländer eller från resten av världen. Dessutom är kompetensflykten till USA ett ständigt bekymmer. Samtidigt främjar Kina sina egna ytterst specialiserade toppuniversitet. Indien kommer att följa efter.

3.11   Ett flertal europeiska universitetsgrupperingar skapar i allt högre grad en samsyn på behovet av bättre villkor för FoU och potentiell kunskaps- och innovationskapacitet (13). Gemensamma forskningsprogram är lovande verktyg för samarbete och för att bekämpa fragmenteringen (14).

3.12   Bolognaförklaringen från 1999, som syftade till att skapa ett europeiskt område för högre utbildning senast 2010 och göra det mer konkurrenskraftigt genom olika reformer, följdes 2006 av en ny tankeställare från kommissionen (15). Kommissionen konstaterar helt riktigt att ”denna viktiga sektor i ekonomin och samhället måste dock omstruktureras och moderniseras från grunden om Europa ska kunna stå sig i den internationella konkurrensen inom utbildning, forskning och innovation” (16).

3.13   Det sker anpassningar men i för låg takt. Dessutom skiljer sig den nationella politiken vad gäller reglering av universiteten avsevärt mellan medlemsstaterna.

3.14   Tråkigt nog visar även diskussioner i dagens akademiska kretsar att utvecklingstakten mot det europeiska området är alltför tvekande.

3.15   Kostnaden för avsaknad av en europeisk dimension kan bli mycket hög. EESK förespråkar, som avslutning på dessa observationer, att den förnyade Lissabonstrategin av 2010 bör infatta en målinriktad modernisering av och samarbete mellan universiteten, bättre europeiskt samarbete och riktig öppenhet genom olika former av klassificering.

4.   Behovet av nya perspektiv

4.1   Lissabonstrategin syftar till att skapa jämvikt mellan konvergens och samordning på EU-nivå och bevarandet av nationell kompetens genom att fastställa gemensamma mål samt främja jämförbara program och politiska inriktningar runt om i Europa. Enligt EESK bör universiteten som är nyckelaktörer inom utbildning, forskning och innovation få en väl definierad plats i Lissabondagordningen.

4.2   Just nu – under den rådande krisen – behövs det en ökad tonvikt på utbildning och innovation i vidaste mening, vilket bör öppna nya vägar och möjligheter. Pågående FoU och tillämpade tekniska program och ökad rörlighet (17) bland studenter och lärare bör vara garanterad runt om i Europa.

4.3   Mot denna bakgrund betonar EESK att det för att öka öppenheten finns ett brådskande behov att utveckla jämförbar information (18) och en tillförlitlig europeisk metod för att bedöma och jämföra universitetens prestanda i olika dimensioner, till exempel utbildning, forskning och innovation. Det måste göras klart att sådan information inte kan sammanställas på ett enkelt sätt med tanke på den önskade heterogeniteten, specialiseringen och mångfalden. Tillämpning av olika metoder kan förbättra metodiken och utvecklingen av kriterier. Samarbete med OECD är önskvärt.

4.4   De program som nämns i kapitel 2 är ett avsevärt stöd för gränsöverskridande utbyten. Inrättandet av det Europeiska forskningsrådet (EFR) är ett stort steg framåt. EFR som en pådrivare av forskningsprojekt måste stödja internationaliseringen av universiteten. Finansiering respektive genomförande av forskning måste förbli strikt åtskilda verksamheter.

4.5   EFR innebär större gränsöverskridande rörlighet för forskare genom införandet av den så kallade ”femte friheten” som är nära kopplad till stadgan för forskare och koden för rekrytering (19). Med tanke på de önskade resultaten finns det ett stort behov av anpassade resurser på universiteten och bättre administrativa och skattemässiga villkor.

4.6   Inrättandet av det Europeiska tekniska institutet (ETI) är ett annat viktigt steg. ETI bör stödja nätverk och sammanslutningar. Samtidigt bör man genomföra en bättre samordning mellan europeiska universitetsprogram. Kommissionens nya förslag att inrätta ett forum för näringsliv och universitet är nästa viktiga steg.

4.7   De fem partnerskapinitiativ som är fastställda av rådet för att utveckla det europeiska forskningsområdet vänder sig än så länge inte till universitet och forskningsinstitutioner. Faktum är att i de sex verksamhetsområden som föreslogs i grönboken för att utveckla ERA (20) engagerades alla utom universiteten (och rent generellt forskningsinstitutionerna) för att fördjupa samarbetet. Detta motsvarar inte EESK:s syn på universitet i Lissabonstrategin (21).

4.8   Även villkoren för storskaliga forskningsinstitut (t.ex. CERN) runt om i Europa och andra gemensamma forskningscentra som för samman grupper av universitet bör förbättras. Omfattande infrastruktur innebär en kritisk massa och många engagerade forskare som kan dra till sig extra finansiella resurser.

4.9   Enligt EESK bör den nuvarande krisen bli en ny startpunkt med sammanhängande och hållbara perspektiv för att behålla Europa som en värdefull konkurrent och samarbetspartner inom vetenskap och teknik.

5.   Som svar på en dynamisk inramning

5.1   Medlemsstaternas och universitetens åtaganden

5.1.1   De tre pelarna utbildning, vetenskap och innovation kräver ett tydligt åtagande från medlemsstaterna. För det andra kräver de även att universiteten själva deltar fullt ut. Slutligen bör den privata sektorn medverka. Det bästa resultatet kommer att uppnås i en flexibel uppifrån-och-ned- och nedifrån-och-upp-process med många aktörer.

5.1.2   Man bör ta hänsyn till att globalt nätverksamarbete, teknologins och forskningens dynamik, målinriktad specialisering samt frigjord talang skapar en ny spelplan för (nationella) universitet som tillåter dem att leta efter nya perspektiv (22).

5.1.3   Detta innebär inte att den kulturella mångfalden undergrävs. Tvärtom är nationell och regional mångfald en värdefull tillgång i Europa. Men det är tydligt att mångfalden och dess förgreningar kommer att gynnas mer av en övergripande strategi med gemensamma analyser samt gemensamma mål för att öppna upp befintliga barriärer och för att utveckla kvalitet och specialisering.

5.1.4   Framför allt behövs en gemensam inriktning och ett gemensamt tankesätt bland högre utbildningsinstitutioner som omfattar gemensamma akademiska värderingar, kulturell och akademisk öppenhet, mindre administrativ byråkrati, gränsöverskridande kanaler, öppenhet om yrkeskvalifikationer och resultat, gränsöverskridande tekniska projekt och gränsöverskridande rörlighet. Allt detta kan ske samtidigt som man bevarar den kulturella mångfalden.

5.1.5   Ökad självständighet och självstyre, mer flexibel och tillförlitlig finansiering samt öppenhet kommer att förbättra universitetens egna initiativ till modernisering. De kommer att driva en nedifrån-och-upp-process för högre standard, bättre kvalitet och specialisering.

5.1.6   Demografin i Europa bör vara en stark motivation för att anpassa systemet för högre utbildning för både europeiska studenter och för begåvade personer från tredjeländer. Utan justeringar kommer det att uppstå betydande brister i framtiden. Europa är i behov av en större procentandel högt kvalificerade personer för att utveckla forskningsproduktivitet, kunskapsspridning och innovationskapacitet.

5.1.7   Man bör ha i åtanke att till och med USA kan behålla sin ledande position inom ett antal områden endast på grund av att deras universitet har en stark dragningskraft på personer från andra länder.

5.2   Öppenhet och kvalitetsbedömning

5.2.1   För att skapa det kunskapsbaserade samhälle som beskrivs i Lissabonstrategin krävs det att man i större utsträckning bedriver tvärvetenskaplig och sektorsövergripande utbildning och forskning i syfte att ersätta endisciplinära inriktningar.

5.2.2   Öppenhet och insyn i universitetsvärden kommer inte att leda till en likriktning utan i stället skapa förutsättningar för att tillgodose behovet av differentiering och specialisering. Det sistnämnda kommer också att stimulera samfinansiering från den privata sektorn när detta är önskvärt (23).

5.2.3   Mot denna bakgrund ställer sig EESK mycket positiv till det initiativ som kommissionen nyligen lagt fram om att ta fram en europeisk metod för att bedöma universitetens resultat.

5.2.4   En europeisk metod för rangordning bör skapas av utvalda experter med utgångspunkt i en grundlig utvärdering och bör förutom ”citeringar” omfatta kvaliteten på undervisningen och utbildningen, forskning, innovation, kontakter, kartläggning av specialinriktningar, tvärvetenskaplig kompetens, institutionella förbindelser mellan universitet och oberoende forskningsinstitut (24) samt även praktiska tjänster för studenterna. För att bedöma universitetens resultat krävs flerdimensionella europeiska utvärderingsmetoder.

5.2.5   Kartläggningar kommer sannolikt att främja gränsöverskridande rörlighet bland studenter, lektorer, professorer och forskare. Det ligger i linje med tendensen bland studenter att söka efter de bästa kurserna inom sitt speciella område, och kartläggningen kommer således att uppmuntra begåvade studenter.

5.2.6   Kartläggningen kommer också att bidra till att förbättra medioker forskning genom att nya nätverk och ett klimat präglat av samarbetsanda och konkurrens skapas. Dessa nätverk och nya samarbeten mellan spetsforskningscentrum kommer att leda till att många förbindelser av hög kvalitet utvecklas, inklusive gränsöverskridande tvärvetenskaplig forskning, vilket kommer att bana väg för nya lösningar.

5.3   Influenser utifrån och förbindelser

5.3.1   I dagsläget är de offentliga finanserna hårt pressade överallt. EESK hävdar bestämt att nivån på utbildnings- och universitetsbudgetarna inte får sänkas om kunskapsinfrastrukturen och de reformprogram som genomförs ska kunna bevaras.

5.3.2   Den befintliga dynamiken inom forskning och teknik understryker behovet av modernisering och nya lösningar. Utöver de nödvändiga justeringar som universiteten själva gör måste offentlig-offentliga och offentlig-privata partnerskap uppmuntras. Privata anslag kan påskynda utvecklingen mot problemorienterad forskning, vilket är en alltmer framgångsrik metod i USA.

5.3.3   En samordning på EU-nivå av nationella program för innovation där universitet deltar kan vara fördelaktig och produktiv. Än så länge är dessa program, som ofta fastställs av nationella innovationsplattformar, framför allt baserade på nationella specialområden och prioriteringar. Som ett resultat av detta tar de vanligen inte tillräckligt stor hänsyn till den europeiska dagordningen eller kalendern i vidare bemärkelse eller betraktar överlappningar och önskvärda sidoeffekter ur ett europeiskt perspektiv.

Dessutom är gränsöverskridande eller sameuropeiska strategier i vissa fall mycket önskvärda.

5.3.4   De gemensamma teknikinitiativen, offentlig-privata projekt som utformas och samfinansieras av EU, kan säkerligen också få en positiv inverkan i detta avseende.

5.3.5   Ett framgångsrikt nationellt program i detta sammanhang som kan fungera som ett användbart exempel för europeiska tillämpningar och förbättringen av forskningsresultat på EU-nivå är det tyska spetsprojektet från 2005 (25).

5.3.6   En Lissabonstrategi för universitet kommer, tillsammans med de EU-program som redan finns och deras stimulansmekanismer, att i större utsträckning öka universitetsutbildningens konkurrenskraft och få fram spetskompetens.

5.3.7   EESK anser att det kan vara till stor nytta att införa rådgivande utbildningsplattformar på EU-nivå (26) – i likhet med teknikplattformarna – för att diskutera utformning av utbildning och utbildningsagendan för Europa, som till exempel behoven på den europeiska arbetsmarknaden, önskvärd kompetens, ackreditering, praktiska frågor som rör livslångt lärande, kvalifikationer och yrkesprofiler, nya undervisningsmetoder osv.

5.3.8   Dessa rådgivande plattformar bör förutom akademiska kretsar även omfatta icke-statliga aktörer, arbetsmarknadens parter och det civila samhället.

5.4   Underlättande av rörlighet

5.4.1   För de yngre generationerna är ett enat Europa en realitet. Många unga förväntar sig att det ska finnas tillförlitlig och tydlig information på EU-nivå om de bästa kurserna inom varje område samt om universitetens och fakulteternas specialinriktningar. Sådan information skulle också främja gränsöverskridande utbyten. Studenter och forskare bör erbjudas ökade möjligheter att ägna sig åt tvärvetenskapliga karriärer i Europa. En ökad rörlighet bland forskare, även mellan offentliga institutioner och den privata sektorn, kommer att ge positiva resultat.

5.4.2   Hinder för specialisering, som är en bra grogrund för utbyte av unga begåvade forskare, bör granskas på EU-nivå. Genom att öka medvetenheten och inrätta europeiska centrum för forskning och utbildning av mycket hög kvalitet kan man bidra till att skapa gynnsamma förutsättningar för europeiska universitet

5.4.3   En framtidsinriktad EU-övergripande strategi för forskare och studenter från tredjeländer skulle vara mycket önskvärd. Vissa länder har redan kommit långt i detta avseende (27).

5.4.4   Varierande anställningsavtal utgör i sig inte några särskilda problem. Däremot kan varierande indirekta arbetsförhållanden utgöra ett hinder, till exempel särskilda nationella socialförsäkringsregler. Den pågående undersökningen av möjligheten att inrätta en alleuropeisk pensionsfond för forskare är därför mycket välkommen. De principer som framhålls i kommissionens meddelande om ett europeiskt partnerskap för forskare bör stödjas (28).

5.4.5   Ett specialfall utgör budgetprogram och budgetprojekt. Eftersom behörighetsregler och administrativa förfaranden skiljer sig åt från land till land bör dessa granskas för att underlätta internationaliseringen.

5.4.6   Att rörligheten underlättas kommer även att leda till att befintliga, men också nya, kunskapscentrum blir mer attraktiva. Dessa kommer att främja tvärvetenskaplig verksamhet, och de kommer att stärka de ytterst nödvändiga förbindelserna mellan forskningsvärlden och den privata sektorn, vilket har framhållits av kommissionen.

5.5   Den regionala dimensionen

5.5.1   Ekonomiska kluster, som länkar samman universitet, forskningscentrum och den privata sektorn, är vanligtvis regionbaserade spjutspetsverksamheter. Kluster kan även i stor utsträckning bidra till att främja regional utveckling. Regioner och universitet bör uppmuntras att samarbeta mer effektivt.

5.5.2   Praktisk erfarenhet visar att utvidgning av spetsforskningscentrum med forskning och undervisning på högsta nivå leder till att samarbetet med företag i regioner och storstadsområden (29) stärks. En synligare förankring av universiteten och deras specialinriktningar i deras naturliga sammanhang kommer att få en positiv inverkan på tillväxten och sysselsättningen i storstadsområden.

5.5.3   Genom specialisering och mångfald skapas olika vägar till spjutspetskompetens. Vissa universitet konkurrerar och samarbetar med de bästa i världen, medan andra är regionala spetsforskningscentrum.

5.5.4   Alla universitet måste uppmuntras att engagera sig i det omgivande samhället. Utöver huvuduppgifterna utbildning och undervisning måste verksamheter som rör den tredje uppgiften (samverkan med det omgivande samhället) vidareutvecklas, till exempel vad gäller kunskaps- och innovationsutbyte med samhället, samhällsengagemang, livslångt lärande och den lokala och regionala utvecklingen.

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  Se en omfattande förteckning av önskade indikatorer i 5.2.4 nedan.

1

(2)  Se även EESK:s yttrande ”Vägen till det europeiska kunskapsbaserade samhället”, EUT C 65, 17.3.2006, s. 94, där kommittén förespråkar ”ett gemensamt europeiskt område för kunskap baserad på intensifierat samarbete inom lärande, innovation och forskning”.

2

(3)  De vitt skilda akademiska strukturerna och traditionerna ger upphov till en bred diskussion om Bolognaprocessen och dess genomförande. Beträffande Tyskland se till exempel publikationer utgivna av ”Deutscher Hochschulenverband”.

3

(4)  Meddelande från kommissionen – ”Att mobilisera Europas intellektuella resurser: skapa möjligheter för universiteten att lämna sitt fulla bidrag till Lissabonstrategin”, KOM(2005) 152 slutlig. ”Att förverkliga moderniseringsagendan för universiteten – Utbildning, forskning och innovation”, KOM(2006) 208, 10.5.2006. ”Ett nytt partnerskap för modernisering av universiteten: EU-forumet för dialogen mellan universiteten och näringslivet”, KOM(2009) 158 slutlig.

4

(5)  Denna grönbok från april 2007 fokuserar på sex områden som behöver utvecklas inom EFO: forskare, internationellt samarbete, gemensamma forskningsprogram, forskningsstrukturer, kunskapsöverföring och intellektuell egendom. Se även EESK:s kommentarer i yttrandet publicerat i EUT C 44, 16.2.2008, s. 1.

5

(6)  Kommissionens rekommendation av den 11 mars 2005, antagen av rådet.

6

(7)  Se bland annat ”The future of European Universities, Renaissance or Decay” av Richard Lambert and Nick Butler, Centre for European Reform, juni 2006, och ”High Aspirations, Agenda for reforming Universities”, Breugel, augusti 2008. På sidan VII nämner författarna att de inriktar sig på den högre utbildningen och lägger fram en ambitiös agenda för den i övertygelsen om att en uppgradering av universiteten är en av de viktigaste drivkrafterna för europeisk tillväxt. Med bakgrund av detta välkomnar EESK den senaste Pragdeklarationen, av 2009, från de europeiska universitetens sammanslutning, som förutom att sända en stark signal till de politiska ledarna, identifierar tio mycket relevanta framgångsfaktorer för europeiska universitet under nästa årtionde.

7

(8)  I detta sammanhang är det värt att notera att Berkeley-universitetet, som rankas på tredje plats i USA, är en offentlig institution.

8

(9)  Ibland inträffar även tillbakagångar. Ett belysande fall är universitetslagen från 2003 i Danmark som genom att öka det politiska inflytandet minskade forskarnas och universitetens självständighet avsevärt.

9

(10)  Bortsett från universitetens ”självständighet” måste deras ”självstyre” uppmärksammas.

10

(11)  En oönskad sidoeffekt är att endast ett begränsat antal universitet har en tydlig bild av sina kostnader.

11

(12)  EESK hänvisar till kommissionen: studieavgifter kan introduceras, förutsatt att de åtföljs av stipendier och lån för att garantera lika tillträde för alla.

12

(13)  League of European Research Universities, Coimbra Group, IDEA League, RISE.

13

(14)  Sådant gränsöverskridande samarbete kommer även att bära frukt för grundforskning som äger rum inom (stora) EU-projekt.

14

(15)  ”Att förverkliga moderniseringsagendan för universiteten – Utbildning, forskning och innovation”, KOM(2006) 208, 10.5.2006. Meddelande från kommissionen – ”Att mobilisera Europas intellektuella resurser: skapa möjligheter för universiteten att lämna sitt fulla bidrag till Lissabonstrategin”, KOM(2005) 152 slutlig.

15

(16)  KOM(2006) 208 slutlig, s. 11.

16

(17)  Beträffande betydelsen av studenternas rörlighet se rådets meddelande från april 2009 om Bolognaprocessen: senast 2020 bör minst 20 % av alla studenter ha haft en studieperiod utomlands.

17

(18)  Denna information måste omfatta de olika finansierings- och sponsringssystemen och FoU-organen samt den roll samarbete med forskningsorganisationer och företag utanför universiteten har.

18

(19)  Se fotnot 4.

19

(20)  Se fotnot 2.

20

(21)  För medlemsstaternas synpunkter och EESK:s inställning se resultaten från det offentliga samrådet om Grönboken från april 2008, s. 20 och framåt.

21

(22)  Se bland annat prof. H. Wissema ”The Third Generation Universities” en beskrivning av moderna utmaningar och möjligheter för universitet. Den innehåller konkreta exempel såsom universiteten i Cambridge och Leuven.

22

(23)  Situationen i USA visar att öppenhet, differentiering och specialisering leder till att alla forskare världen över vet vilket amerikanskt universitet som är det främsta inom ett visst område. Detta grundläggande förhållande främjar också samfinansiering från den privata sektorn och från stiftelser.

23

(24)  I vissa länder i Europa, i synnerhet i Frankrike och Tyskland, bedrivs den mesta forskningen vid forskningsinstitut som är nära knutna till universitet. Detta bör uppmuntras i ännu högre grad.

24

(25)  Syftet med ”Excellence”-initiativet från 2005 är att marknadsföra Tyskland som ett attraktivare forskningsland och göra det mer konkurrenskraftigt samt att rikta uppmärksamheten mot de framstående resultaten från de tyska universiteten och den tyska forskarvärlden. Initiativet stöder forskning på högsta nivå. Programbudgeten för perioden 2006–2011 uppgår till 1,9 miljarder euro.

25

(26)  ”Utbildningsplattformar” föreslogs av F.A. van Vught, tidigare styrelseordförande vid Twente-universitetet, i samband med forumet för dialogen mellan universiteten och näringslivet den 6 februari 2009. Det är intressant att notera att Finland har en begränsad universitetslagstiftning medan ett trepartssystem för tillsyn i stället spelar en viktig roll.

26

(27)  Ett exempel är Nederländerna. Av omkring 10 000 doktorander kommer 30 % från ett annat land än Nederländerna.

27

(28)  Bättre karriärer och ökad rörlighet: ett europeiskt partnerskap för forskare, KOM(2008) 317.

28

(29)  Bland många exempel kan Cambridge, Eindhoven, Stuttgart och Öresundsregionen nämnas. Se även pågående projekt och publikationer från OECD om högre utbildning i den regionala utvecklingen och stadsutvecklingen. (http://www.oecd.org/document/16/0,3343,en_2649_35961291_34406608_1_1_1_1,00.html).

29

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/56 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/56

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Private equity-fonders, hedgefonders och statliga investeringsfonders inverkan på den industriella omvandlingen i Europa”

(yttrande på eget initiativ)

(2010/C 128/10)

Föredragande: Peter MORGAN

Medföredragande: Ion POP

Den 26 februari 2009 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett initiativyttrande om

”Private equity-fonders, hedgefonders och statliga investeringsfonders inverkan på den industriella omvandlingen i Europa” (initiativyttrande).

Rådgivande utskottet för industriell omvandling, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 10 september 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 167 röster för, 1 röst emot och 3 nedlagda röster.

1.   Slutsatser och rekommendationer

1.1   Syftet med detta yttrande är att granska effekterna på den industriella omvandlingen av statliga investeringsfonder och alternativa investeringsfonder. Alternativa investeringsfonder är private equity-fonder (riskkapitalinvesteringar i företag som inte är börsnoterade) och hedgefonder. EESK gav konsultfirman ”Wilke Maack und Partner” (WMP) i uppdrag att granska frågan, och de har producerat en rapport på 87 sidor. Den som vill ha en mer detaljerad analys av de frågor som behandlas i detta yttrande hänvisas således till rapporten. Ett helt annat perspektiv på alternativa investeringsfonder och statliga investeringsfonder återfinns i ”The New Power Brokers” som publicerats på Mckinsey Global Institutes webbplats.

1.2   De fonder som granskats i detta yttrande påverkar den industriella omvandlingen på olika sätt. Statliga investeringsfonder är konventionella investerare som köper och säljer på marknaden. Hedgefonder köper och säljer aktier, mestadels som handlare, även om vissa hedgefonder är aktiva som ägare. Private equity-fondernas strategi omfattar ett aktivt ägarengagemang. Man kan inte uttala sig generellt om dessa tre investeringssätt eftersom de skiljer sig åt i hög grad. En Swot-analys från WMP för de olika fonderna återfinns i slutet av punkterna 3, 4 respektive 5.

1.3   Såväl erfarenheter som studier visar att alla sociala konsekvenser, inbegripet industriell omvandling, påverkas positivt av förbättrad information, bättre informationsspridning och framför allt öppenhet. EESK ställer sig helt bakom en förbättring av dessa tre aspekter i samtliga fall.

1.4   Private equity har tre viktiga grunddrag. Det har ett positivt inflytande genom att tillhandahålla riskkapital samt i finansieringen av kursomläggningar och omorganisationer samt familjeföretags tillväxt. Å andra sidan kan den senaste tidens aggressiva finansieringslösningar i samband med leveraged buy-outs (LBO, företagsförvärv med stor andel främmande kapital) leda till att många företag gör konkurs eller hamnar i svårigheter, med potentiellt allvarliga konsekvenser för alla aktörer, inbegripet de anställda. Det finns också en viktig social dimension som omfattar både förbättrade och försämrade sysselsättningsnivåer, inkomstnivåer och sociala rättigheter. På grund av svårigheter i samband med hur uppgifterna behandlas påpekar WMP att vi måste vara mycket försiktiga med att dra slutsatserna att företag som finansierats av private equity-fonder behandlats sämre eller drabbats hårdare i samband med den allt snabbare industriella omvandlingen och omstruktureringen under de två senaste årtiondena. Det finns många exempel på försämrade arbetsvillkor och arbetsmarknadsrelationer runt om i Europa där dessa fonder inte har varit inblandade.

1.5   I allmänhet påverkar inte hedgefondernas verksamhet den industriella omvandlingen, men det finns viktiga undantag. Hedgefonder köper i stor utsträckning osäkra fordringar. Det innebär att de är ”köpare i sista hand” (buyer of last resort), och de kan därför spela en viktig roll när det gäller att rädda och omorganisera företag i riskzonen. De engagerar sig också på båda sidor i företagssammanslagningar och företagsförvärv. Detta skapar värden, men konsekvenserna för den industriella omvandlingen är inte alltid positiva. Den kortsiktiga inriktningen betraktas som en negativ faktor. Andra problem är bristande öppenhet och potentiell systemrisk, som förvärras av hävstångseffekter.

1.6   Det finns två viktiga aspekter på statliga investeringsfonders verksamhet. Dessa fonder är positiva eftersom de normalt sett är långsiktiga ägare och beredda att ställa upp som ”köpare i sista hand”. Det negativa är bristen på öppenhet och deras möjlighet att använda sina insatser i strategiska politiska syften.

1.7   Kapitalmarknaderna har internationaliserats i avsevärd utsträckning. De institutionella investerarna har satt samman globala aktieportföljer och främjat internationella företagssammanslagningar och företagsförvärv. Man har utövat påtryckningar på företagen och regleringsorganen om att överföra rösträtten från ledningen till aktieägarna. Hotet om företagssammanslagningar och företagsförvärv och aktieägarnas aktivism har fått företagsledningarna i EU att initiera en omfattande industriell omvandling. Detta har i viss mån underminerat förhållandet mellan företagsledning och aktieägare, och i allmänhet bidragit till att förkorta företagsledningens tidshorisont. Det är mot den bakgrunden som alternativa investeringsfonder och statliga investeringsfonder bedriver sin verksamhet.

1.8   Konventionella institutionella fondförvaltare, sådana som har hand om pensionsfonder, försäkringsfonder och värdepappersfonder, har ständigt att göra med alternativa investeringsfonder. De gör stora investeringar i alternativa investeringsfonder, de säljer sina investeringar till private equity-fonder för lånefinansierade företagsköp (leveraged buy-outs, LBO), de köper portföljföretag när private equity-fonder avyttrar, deras investeringar i företag äventyras när hedgefonder på ett aktivt sätt söker påverka i samband med företagssammanslagningar och företagsförvärv och de är aktieägare som lånar ut aktier till hedgefonder så att dessa kan blanka. De står i slutändan bakom alla eventuella miljömässiga, sociala eller styresmässiga politiska åtgärder som de alternativa investeringsfonderna genomför. Konventionella institutionella fondförvaltare är motsvarigheten till förvaltare av alternativa investeringsfonder.

1.9   Mot bakgrund av diskussionen i WMP-rapporten och de andra synpunkter som detta yttrande omfattar kan EESK:s rekommendationer delas in i tre kategorier: reglering och öppenhet, förslag till ändringar i befintlig sociallagstiftning samt de konventionella institutionella fondförvaltarnas ansvar.

1.10   Regleringen av alternativa investeringsfonder är ämnet för ett förslag till EU-direktiv som EESK kommer att behandla i ett separat yttrande. Från EESK:s perspektiv är det viktigt att notera att alternativa investeringsfonder inte orsakade krisen, men att de har drabbats hårt av den. Det råder fortfarande stor osäkerhet om den roll som dessa fonder spelade och det är helt klart nödvändigt att öka öppenheten genom lämplig lagstiftning.

1.11   EESK ställer sig bakom de sex överordnade principer för regleringen av hedgefonder som den internationella sammanslutningen av börsinspektioner (International Organisation of Securities Commissions, IOSCO) föreslog i juni 2009 och som redovisas i korthet i punkt 4. EESK rekommenderar kommissionen att använda principerna som utgångspunkt och precisera dem ytterligare när det gäller regleringen av alternativa investeringsfonder i direktivförslaget. IOSCO har visserligen färdigställt en analys av riskerna med private equity-fonder för det finansiella systemet, men inga lagstiftningsförslag har ännu utarbetats. EESK rekommenderar kommissionen att anpassa IOSCO:s principer för hedgefonder så att de passar private equity-fonderna.

1.12   Som påpekas i punkt 5 utgör Santiagoprincipen, som de statliga investeringsfonderna enats om, en grundval för ökad öppenhet i och bättre förvaltning av statliga investeringsfonder. Det finns emellertid mycket kvar att göra, och EESK uppmanar kommissionen att fortsätta att utöva påtryckningar på de statliga investeringsfondernas internationella arbetsgrupp (IWG) om att fortsätta den nödvändiga utvecklingen.

1.13   I vissa rättssystem betraktas inte hedgefonder och private equity-fonder som äger och kontrollerar företag som arbetsgivare, och de undantas därför från arbetsgivarnas rättsliga ansvar. EU-direktivet om förvärvade rättigheter, som skyddar arbetstagarnas villkor och förhållanden när ett företag köps upp, tillämpas inte generellt i samband med alternativa investeringsfonders förvärv eftersom de enbart köper aktierna, vilket innebär att arbetsgivarens identitet inte förändras. EESK rekommenderar att direktivet om förvärvade rättigheter 2001/23/EG (1)stärks när det gäller hedgefonders och private equity-fonders uppköp för att

| — | garantera de berörda arbetstagarnas rättigheter, inbegripet rätten till information och samråd, |
| --- | --- |

—

garantera de berörda arbetstagarnas rättigheter, inbegripet rätten till information och samråd,

| — | se till att överlåtelse av företag i form av aktieförsäljning också omfattas av direktivet, |
| --- | --- |

—

se till att överlåtelse av företag i form av aktieförsäljning också omfattas av direktivet,

| — | se till att dessa åtgärder respekterar nationell och europeisk lagstiftning. |
| --- | --- |

—

se till att dessa åtgärder respekterar nationell och europeisk lagstiftning.

1.14   För att den situation som har skapats av hedgefonder och private equity-fonder ska regleras korrekt föreslår EESK att rådets direktiv 94/45/EG (2) om inrättandet av ett europeiskt företagsråd och direktiv 2002/14/EG (3)om inrättande av en allmän ram för information till och samråd med arbetstagare ska ändras för att säkerställa mer effektiva rättigheter vad avser samråd, med respekt för alla parters inställning, innan avtal som inbegriper private equity-fonder slutförts, under eventuella omvandlingsprocesser och före avyttring av företag.

1.15   Ett ökande antal pensionsfonder och försäkringsbolag har ägarandelar i hedgefonder och private equity-fonder, och eventuella konkurser skulle kunna påverka pensionsrättigheterna för dem som omfattas av pensionssystemet. EESK uppmanar kommissionen att se över direktiv 2003/41/EG (4)om verksamhet i och tillsyn över tjänstepensionsinstitut för att se till att

| — | arbetstagare och fackföreningsrepresentanter rådfrågas om investeringar av pensionspengarna och sammanhängande risker och att deras synpunkter respekteras, |
| --- | --- |

—

arbetstagare och fackföreningsrepresentanter rådfrågas om investeringar av pensionspengarna och sammanhängande risker och att deras synpunkter respekteras,

| — | medlemsstaterna använder bästa praxis för att garantera att arbetstagarnas tjänstepensioner skyddas från konkurs. |
| --- | --- |

—

medlemsstaterna använder bästa praxis för att garantera att arbetstagarnas tjänstepensioner skyddas från konkurs.

1.16   EESK uppmanar kommissionen att i nästa direktiv införa tydliga och otvetydiga bestämmelser som garanterar en öppen och insynsvänlig användning av fonder, inte minst genom direkt deltagande av företrädare för arbetstagare och arbetsgivare.

1.17   EESK uppmanar konventionella institutionella fondförvaltare att tillämpa principer för ansvarsfulla investeringar (PRI) i allt samröre med alternativa investeringsfonder. Dessa principer, som berör miljömässiga, sociala och styresmässiga aspekter, utarbetades på initiativ av institutionella investerare i partnerskap med det finansiella initiativet inom FN:s miljöprogram (UNEPFI) och FN:s globala partnerskap. EESK rekommenderar att statliga investeringsfonder följer den norska pensionsfondens exempel och ansluter sig till principerna för ansvarsfulla investeringar.

1.18   Dessutom ställer sig EESK bakom de principer för ansvarsfulla investeringar i private equity-fonder som publicerats av PRI:s styrelse. Principerna syftar till att bistå konventionella institutionella fondförvaltare som investerar i private equity-fonder att vidarebefordra ansvaret för de miljömässiga, sociala och styresmässiga principerna till de portföljföretag som de investerar i. EESK skulle välkomna utarbetandet av en liknande uppsättning principer för hedgefonder.

2.   Ägare, förvaltare och investerare

2.1   De flesta företag i EU:s medlemsländer har privata ägare, ofta familjer. När familjen slutligen släpper kontrollen kan företaget köpas upp av ett annat företag (utförsäljning), säljas till ett private equity-företag (uppköp) eller omvandlas till offentligt företag genom ett första teckningserbjudande på börsen (börsnotering). Grundsynen i det familjeägda företaget präglas i allmänhet av långsiktighet i kombination med ägaransvar för intressenterna, i synnerhet arbetskraften.

2.2   Vissa företag vill ha private equity som stöd i de tidigaste skedena av företagets utveckling. Såddkapital används för att studera, utvärdera och utveckla ursprungskonceptet för varan eller tjänsten. Startkapital ges till företag för produktutveckling och inledande marknadsföring. Entreprenören måste vanligtvis lita till familj och vänner för att få detta spekulationskapital, men företagsänglar och riskkapitalbolag kan också bidra med investeringar. Expansionskapital används för att finansiera ett företags tillväxt. Det är inte ovanligt att riskkapitalföretag går in i detta skede.

2.3   Private equity-fonder investerar i privata företag via företagsförvärv (buy out). Detta kan innebära att den familj som grundat företaget helt avyttrar det (exit), eller att företaget tas från börsen och blir privat. I fråga om företagsuppköp av företagsledningen är det den nuvarande företagsledningen som är köpare, vanligtvis med stöd från private equity-fonder. I detta sammanhang finansieras också företagsuppköp av de anställda av equity-fonder. Ersättningskapital är köp av aktier i ett befintligt privat företag från en annan private equity-fond. Denna typ av transaktion ger den första fonden möjlighet att komma åt värden i tid – de flesta private equity-fonder existerar under en begränsad tid.

2.4   Företagssammanslagningar och företagsförvärv är en viktig faktor i företagsvärlden. Växande företag gör företagsförvärv som de vanligtvis finansierar med lån eller eget kapital. De företag som köps upp har ofta värdefulla tillgångar som ledningen inte utnyttjar på ett optimalt sätt.

2.5   När företag börjar visa tecken på konkurs eller problem kan de räddas. Eventuellt krävs emellertid extrema åtgärder som påskyndar en industriell omvandling som borde ha ägt rum tidigare, med påverkan på aktieägarnas, arbetstagarnas och andra aktörers sociala och ekonomiska intressen. Resultatet kan bli en kursomläggning från den nya ledningens sida, en räddningsaktion via förvärv, private equity-fonders uppköp eller en ombildning i samband med insolvens.

2.6   De flesta kapitalinvesteringar sker genom börsnotering – företagets aktier säljs på en aktiebörs. Kapitalmarknaderna har internationaliserats i avsevärd utsträckning. De som investerar på börsen påverkar den industriella omvandlingen genom börsen när de köper aktier som uppfyller förväntningarna och säljer aktier som inte gör det. Konventionella institutionella fondförvaltare tar ingen aktiv del i företagsförvaltningen. De för fram sina åsikter till företagsledningen och kan be styrelsen att byta ut företagsledningen, men i slutändan påverkar de den industriella omvandlingen genom att avyttra eller köpa aktier, och genom att stödja eller motverka företagsförvärv och företagssammanslagningar och transaktioner med alternativa investeringsfonder.

2.7   Investeringar i aktier är ett ganska riskabelt alternativ när det gäller investeringsmöjligheter. Investerare köper aktier eftersom de förväntar sig att dessa kommer att stiga i värde. Aktieportföljernas genomsnittliga värde stiger också med tiden, men både marknader och enskilda aktier går upp och ned i värde. Konventionella institutionella fondförvaltare köper och säljer i olika konjunkturlägen i en strävan att optimera innehavets värde, men investeringarna är utsatta för börsmarknadens nycker.

2.8   Konventionella institutionella fonder förvaltar pensioner, försäkringsfonder och gemensamma fonder. Dessutom har personer med stor nettoförmögenhet avsevärda tillgångar, varav ca en tredjedel ingår i de andra fonder som förtecknas nedan. Alla konventionella investerare försöker minska nackdelarna med exponeringen på börsen. Ett sätt är att vända sig till förvaltare av alternativa investeringsfonder. Personer med stor nettoförmögenhet har finansierat hedgefondernas stora expansion.

2.9   Uppgifter från International Financial Services, London, gör det lättare att se proportionerna på denna finansieringsform. De globala förvaltade tillgångarna 2007 (i miljarder amerikanska dollar) beräknades till följande:

| Pensionsfonder | 28,2 | Statliga investeringsfonder | 3,3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Försäkringsfonder | 19,9 | | |
| Gemensamma fonder | 26,2 | Hedgefonder | 2,3 |
| Personer med stor nettoförmögenhet | 40,0 | Private equity-fonder | 2,0 |

Pensionsfonder

28,2

Statliga investeringsfonder

3,3

Försäkringsfonder

19,9

Gemensamma fonder

26,2

Hedgefonder

2,3

Personer med stor nettoförmögenhet

40,0

Private equity-fonder

2,0

Hedgefondernas och private equity-fondernas relativa betydelse ökade både vad avser koncentration och hävstångseffekt. Statliga investeringsfonder har i stora drag samma mål som konventionella institutionella fonder, och investerar därför också i private equity-fonder och hedgefonder. Den absolut största andelen av de tillgångar som förvaltas av hedgefonder globalt kommer nu från konventionella institutionella fonder, och en tredjedel av dessa tillgångar härrör från pensionsfonder.

2.10   Avkastningen från alternativa investeringsfonder har konsekvent legat högre än konventionella börsinvesteringar. De har i allmänhet framgång i fråga om högrisk-/högvinststrategier. Många hedgefondförvaltare sysslar t.ex. med blankning. Hedgefonden lånar aktier i målföretaget. Dessa erhålls från aktieägaren av en mäklare mot en avgift. Hedgefonden säljer därefter aktierna eftersom man förväntar sig att priset kommer att falla. Så småningom måste hedgefonden köpa tillbaka aktierna för att återlämna dem till ägaren. Om aktiepriset har fallit gör fonden en vinst, som dock är begränsad till 100 % av den berörda summan. Om priset går upp finns ingen gräns för hur stor förlusten kan bli. Blankning är alltså en högriskinvestering.

2.11   Hedgefonder har också en roll i företagssammanslagningar och företagsförvärv, vanligtvis genom att köpa aktier i målföretaget och sälja köparens aktier. Eftersom det finns en risk för att transaktionen kan blockeras kan hedgefonder aktivt engagera sig i företagsledningen för att minska den risken. Förutom att engagera sig i transaktioner i samband med företagssammanslagningar och företagsförvärv kan hedgefonder också söka påverka företagsförvaltningen i syfte att framkalla en transaktion. Detta innebär stora risker.

2.12   När ett företag hamnar i svårigheter säljer konventionella investeringsfonder sitt innehav. Alternativa investeringsfonder är särskilt intresserade av osäkra fordringar, som ofta är mycket billiga. Dessa ger sedan de alternativa investeringsfonderna stort inflytande i de efterföljande förhandlingarna. Ofta får fonden tillbaka pengarna, och mer därtill, i samband med konkursen. Om företaget ombildas kan fonden byta skulden mot aktiekapital som kan bli lönsamt om aktierna stiger i värde. En ombildning är bra för företagets aktieägare eftersom verksamheten kan fortsätta som tidigare. Investeringar i osäkra fordringar är helt klart riskabla. Fonden kan göra en vinst eftersom den är beredd att kliva in när alla andra försvinner.

2.13   En leveraged buy-out (LBO, lånefinansierat företagsköp) är en private equity-transaktion som präglas av hög risk. Investeringsfonden gör ett förvärv utan att själv stå för särskilt mycket av det kapital som krävs för affären. Transaktionen finansieras vanligen genom banklån och skräpobligationer med målföretagets tillgångar som säkerhet. Allt detta förutsätter att kassaflödet i målföretaget ska täcka räntebetalningar och amorteringar på lånet. I den nuvarande krisen har det visat sig att många sådana transaktioner inte fungerar som det var tänkt.

2.14   I detta avsnitt har bakgrunden till de alternativa investeringsfondernas funktionssätt redovisats. Den verksamhet som normalt sett bedrivs i alternativa investeringsfonder och statliga investeringsfonder beskrivs i följande avsnitt, även om fonderna i praktiken inte håller sig strikt till denna indelning. Private equity-fonder kan bedriva verksamhet på hedgefondernas område och omvänt. Statliga investeringsfonder investerar i båda.

3.   Private equity-fonder

3.1   Private equity-fonder är privat förvaltade kapitalreserver som bildats för att göra investeringar i privata företag. Normalt sett är de kommanditbolag. Investeringsfokus för private equity-fonderna är riskkapital, ersättningskapital, osäkra fordringar och uppköp. En private equity-fond har en levnadstid på 7–10 år. Syftet med fonden är att avyttra innehavet med vinst innan den avslutas. Investeringstiden är normalt sett 3–5 år, men kan vara upp till 10 år. Ersättningskapital innebär att fonden kan avslutas innan alla dess investeringar är mogna.

3.2   Eftersom private equity-fonder har en stark inriktning mot sådd- och riskkapital och mot förvärv av osäkra fordringar och finansiering av uppköp är private equity en viktig drivkraft för industriell omvandling. I ett yttrande från senare tid (5) har EESK ställt sig bakom den roll som riskkapitalet har. Den stora ökningen av det kapital som samlats i private equity-fonder mellan 2004 och 2007 fick också avsevärda konsekvenser för den industriella omvandlingen i Europa, i synnerhet genom att tillhandahålla kapital för leveraged buy-outs, genom att finansiera företagssammanslagningar och företagsförvärv och genom uppköp av osäkra fordringar.

3.3   Uppköp är huvudinriktningen för private equity-fondernas verksamhet. Det finns många metodproblem när det gäller att bedöma konsekvenserna av private equity-fondernas uppköp för den industriella omvandlingen. Som WMP har påpekat finns frågan om ”det kontrafaktiska”. Vad skulle ha hänt med det berörda företaget om private equity-fonderna inte hade trätt in? Vi har uppgifter om företagets resultat, men mot vilka referenspunkter ska det mätas? Hur förklarar vi att de företag som köpts upp av private equity-fonder inte är en slumpmässigt utvald samling?

3.4   Det normala är att jämföra konsekvenserna av uppköp i förhållande till en grupp liknande företag som inte köptes upp. En korrekt jämförelse borde emellertid omfatta en grupp jämförbara företag som genomgått företagsförvärv. Det skulle förvåna om företagsförvärvet ledde till en industriell omvandling som var mindre radikal än den som skedde i samband med private equity-uppköpet, eftersom syftet med ett företagsförvärv alltid är att öka köparens inkomster. På samma sätt kan man också förvänta sig radikal industriell omvandling efter en konventionell kursomläggning till följd av ett utbyte av företagsledningen.

3.5   Åren 2005–2007 präglades av mycket stora leveraged buy-outs. Bankerna lånade ut mycket lättvindigt. Historiskt sett har lånedelen i en leveraged buy-out legat på mellan 60 % och 90 %. Denna belåning hamnade nu på balansräkningarna i private equity-fondens portföljföretag i stället för i själva private equity-fonden. Belåningen är mycket spridd och utgör inte någon systemrisk i sig. IOSCO har emellertid slagit fast att många portföljföretag med hög belåningsgrad i private equity-fonder kan gå omkull, vilket skulle påverka långivare, skuldköpare och private equity-fondens partner som t.ex. pensionsfonder. Med avseende på industriell omvandling riktas det största hotet mot aktörerna i de berörda företagen. Omorganisation och rekonstruktion av dessa företag bör i så hög grad som möjligt ske med berörda parters medgivande.

3.6   WMP har undersökt beläggen i fråga om fem aspekter av private equity-fondernas inflytande på den industriella omvandlingen på bolagsnivå. De lyckades inte komma fram till några definitiva slutsatser på grund av metodologiska problem och andra begränsningar i analysen.

3.7   Om man ser till företagens resultat, vinster och värdeskapande är resultatet helt tydligt positivt. En viktig slutsats när man ser på undersökningsresultaten i fråga om private equity-fondernas inflytande på det genomsnittliga mervärde som tillförs målföretagen är dock att resultaten inte förklarar i vilken mån den värdeökning som observerats beror på att värde verkligen skapats snarare än att värde fångats (”value appropriation”).

3.8   När det gäller sysselsättningen är effekten på antalet anställda i målföretagen den mest omstridda frågan i den pågående debatten om private equity-fonderna. Det finns en mängd motstridiga studier gjorda ur både private equity-branschens och fackföreningarnas perspektiv. Enligt en studie som Harvard gjort för Världsekonomiska forumets räkning och som citeras av WMP, ledde private equity-investeringar till större förluster av arbetstillfällen än i kontrollgruppen. Eftersom private equity-fonder ofta tar över svagare företag, där sysselsättningsnivån förmodligen redan var ohållbar, är det dock möjligt att omstrukturering och friställningar ändå hade varit nödvändiga.

3.9   Harvardstudien visar också att företag som kontrolleras av private equity-fonder är mer benägna till ”kreativ förstörelse” och att det är dubbelt så vanligt med förvärv, försäljning, nya anläggningar och nedläggningar i dessa företag än i andra företag. Under de två första åren efter det att en private equity-fond tagit över ett företag påverkas 24 % av arbetstagarna av detta. Detta är inte förvånande i de fall där det sker en omstrukturering och en omorganisation.

3.10   När det gäller utvecklingen av löner och arbetsvillkor är private equity-fondernas inverkan återigen mycket omstridd. Det finns belägg för båda sidornas argument, men WMP har på grund av bristen på systematisk datainsamling inte lyckats komma fram till någon definitiv slutsats.

3.11   När det gäller dialogen mellan arbetsmarknadsparterna, informationen och samrådet på företagsnivå har det knappast bedrivits någon betydande forskning. Empiriska belägg visar att befintliga arrangemang och förhållandena till fackföreningarna i vissa fall respekteras och i andra inte. Ett stort problem är att relevanta EU-direktiv på arbetsmarknadsområdet inte alltid är tillämpliga när företag köps upp av private equity-fonder.

3.12   När det gäller ledningsmetoder, företagskultur och styrning har Harvard också gjort en insats. WMP drar slutsatsen att private equity-fonderna har som främsta effekt att de ökar uppföljningen av företagens resultat samt friställer arbetstagare och lägger ned anläggningar som inte når upp till prestationskraven. WMP citerar också Europeiska fackföreningsinstitutet, som förklarar att private equity-fonderna med sin snäva inriktning på att uppnå operationella mål inte har vare sig en ideologisk eller sentimental inställning till kollektivförhandlingar och medbestämmande.

3.13   Här följer en swot-analys av private equity-fonderna, med kommentarer av föredraganden:

| Mikrodimension | Starka sidor







  — | Såddkapital, riskkapital i allmänhet |
| --- | --- | --- |

Mikrodimension

Starka sidor

—

Såddkapital, riskkapital i allmänhet

| — | Sakkunskap/nätverkskunskap |
| --- | --- |

—

Sakkunskap/nätverkskunskap

| — | Ledningsstruktur |
| --- | --- |

—

Ledningsstruktur

| — | Finansiella resurser för fusioner och förvärv och tillväxtstrategier |
| --- | --- |

—

Finansiella resurser för fusioner och förvärv och tillväxtstrategier

Svaga sidor

| — | -Ofta överdrivna vinstförväntningar, men i proportion till riskerna |
| --- | --- |

—

-Ofta överdrivna vinstförväntningar, men i proportion till riskerna

| — | Finansiella kostnader / externa effekter

  Vid leveraged buy-outs |
| --- | --- |

—

Finansiella kostnader / externa effekter

Vid leveraged buy-outs

| — | Inriktning endast på medellång sikt |
| --- | --- |

—

Inriktning endast på medellång sikt

| — | Stark inriktning på finanser/aktieägare |
| --- | --- |

—

Stark inriktning på finanser/aktieägare

| — | Ofta högriskstrategi

  Det är ett affärsområde med risker ochbelöningar |
| --- | --- |

—

Ofta högriskstrategi

Det är ett affärsområde med risker ochbelöningar

Bredare dimension

Möjligheter

| — | Värdeskapande |
| --- | --- |

—

Värdeskapande

| — | Ökad konkurrenskraft |
| --- | --- |

—

Ökad konkurrenskraft

| — | Tillväxt och nya arbetstillfällen |
| --- | --- |

—

Tillväxt och nya arbetstillfällen

| — | Ökad flexibilitet |
| --- | --- |

—

Ökad flexibilitet

Hot

| — | Belåningsstrategi – vid mycket stora leveraged buy-outs |
| --- | --- |

—

Belåningsstrategi – vid mycket stora leveraged buy-outs

| — | Finansiell återförsäkring - dito |
| --- | --- |

—

Finansiell återförsäkring - dito

| — | Risk för stabil utveckling – dito |
| --- | --- |

—

Risk för stabil utveckling – dito

| — | Sysselsättning och arbetsvillkor

  kom ihåg det kontrafaktiska |
| --- | --- |

—

Sysselsättning och arbetsvillkor

kom ihåg det kontrafaktiska

| — | Bristande långsiktighet |
| --- | --- |

—

Bristande långsiktighet

| — | Konkurs – vid mycket stora leveraged buy-outs |
| --- | --- |

—

Konkurs – vid mycket stora leveraged buy-outs

4.   Hedgefonder

4.1   Hedgefonderna är kommanditbolag. Portföljen förvaltas av en investeringsförvaltare. Övrig verksamhet delegeras till en prime broker (PB) och en administratör. Många fonder har sitt säte i finansiella centrum i utlandet, t.ex. på Caymanöarna, för att värdeökningen på fonderna inte ska beskattas. Investerarna beskattas på vinsterna i sina hemländer. Investeringsförvaltarna, som för det mesta är baserade i USA eller London, betalar skatter på sina höga avgifter i de länder där de är baserade.

4.2   I en artikel i Sveriges riksbanks tidskrift Penning- och valutapolitik 2009:1 beskrivs tillväxten på hedgefondsmarknaden från 1996, när det fanns 2 000 fonder över hela världen som förvaltade tillgångar till ett värde motsvarande cirka 135 miljarder US-dollar, till slutet av 2007, när det fanns 10 000 fonder som förvaltade 2 000 miljarder US-dollar.

4.3   Prime brokerage är den generiska benämningen på tjänster som tillhandahålls av investeringsbanker och värdepappersföretag och som hedgefonderna inte skulle kunna klara sig utan. Det handlar bland annat om globala depåtjänster för fondens tillgångar, utlåning av värdepapper för blankning, finansiering av belåning och tekniska tjänster. Med tanke på vilken central roll prime brokers spelar på hedgefondsmarknaden anser många iakttagare att de uppgifter som behövs för att övervaka systemrisken borde inhämtas från det begränsade antalet prime brokers och inte från varje enskild hedgefond.

4.4   Cirka 20 prime brokers täcker in 90 % av den sammanlagda hedgefondssektorn. 30–40 % av världens alla prime brokers är baserade i London. Av hedgefonderna befinner sig 60 % i USA, 20 % i London och 20 % i resten av världen. London är hemmabas för mellan 80 och 90 % av hedgefondsmarknaden i EU. Tillsynen över förvaltarna vid de alternativa investeringsfonderna i London utövas av UK Financial Services Authority (FSA).

4.5   Hedgefonderna erbjuder en absolut avkastning på investeringar med förhållandevis låg volatilitet i stort sett oavsett om en enskild investeringsmarknad går upp eller ned. De gör detta genom hedging (riskgardering). De genomför sina strategier med hjälp av derivatkontrakt och brukar öka avkastningen genom att ta ökade lån som sedan investeras.

4.6   De använder sig av ett brett spektrum av färdigheter och strategier, från de mest banala till de mest riskabla. De använder sig av en rad olika strategier för att ta globala positioner när det gäller bland annat marknaders, valutors, råvarors och räntesatsers utveckling. Dessa gör att handeln växer utan att den industriella omvandlingen påverkas direkt. Vissa använder sig av överlägsen forskning och förmåga att välja ut de bästa aktierna för att köpa de bästa idéerna och blankar sedan dem som de tror kommer att prestera mindre bra. Andra använder datasystem för att beräkna det ”verkliga” värdet på en tillgång jämfört med en annan för att därefter blanka den ena och köpa den andra.

4.7   Blankning är alltså ett centralt inslag i hedgefondernas verksamhet. Brittiska FSA förklarade i september 2008 att blankning är ”en laglig investeringsteknik under normala marknadsförhållanden”. Blankarna är ekonomiska aktörer. De pekar ofta på en obehaglig sanning om den finansiella ställningen hos de bolag vilkas aktier de säljer – att de inte är lika värdefulla som människor tror att de är. I detta avseende är de finansmarknadernas motsvarighet till pojken som påpekade att kejsaren inte hade några kläder på sig. Under vissa omständigheter skulle blankning kunna förstärka problem som annars skulle vara kortsiktiga för välmående företag och därför kunna leda till att företaget skulle genomföra industriell omstrukturering. Den kan också komma att fördjupa börskriser med följder för hela börssystemet på grund av effekten av marknadsvärderingsregeln. Myndigheterna införde ett förbud mot blankning av bankaktier när den finansiella krisen började breda ut sig. Att införa ett förbud är fortfarande ett politiskt alternativ för tillsynsmyndigheterna när de anser att marknadsförhållandena är anormala.

4.8   Det är med händelsedrivna strategier som hedgefonderna har eller kan ha ett stort inflytande på industriella omvandlingar. Hedgefonderna söker rätt på investeringsmöjligheter i samband med företagshändelser. Innehavet brukar i sådana situationer ofta vara mellan ett och tre år. Ett exempel är arbitrage vid företagsfusioner. Ibland blir hedgefonderna proaktiva och tar en liten spekulativ risk för att provocera fram en händelse, såsom hände med ABN AMRO. När investeringen är betydande och fonden har ett aktivt ägarengagemang kommer detta oundvikligen att leda till snabbare industriella omvandlingar. Medan det finns viktiga belägg för att hedgefondernas investeringar ökar värdet på målföretagen finns det ingen eller endast begränsad forskning om effekterna på sysselsättningen och de sociala effekterna. Hedgefonderna är de största köparna av värdepapper i krisbolag, ett annat händelsedrivet tillfälle.

4.9   Federal reserves räddning av hedgefonden Long-Term Capital Management (LTCM) 1998 med motiveringen att den var ”för stor för att misslyckas” har lett till att hedgefonderna kommit att betraktas som en potentiell systemrisk, även om räddningen så här i efterhand betraktas som mindre välbetänkt. Sedan dess har prime brokers fått upp ögonen för riskerna i förbindelserna med hedgefonderna, och i slutänden var det Lehman Brothers fallissemang, en reglerad bank, som förorsakade kollapsen. Hedgefonderna var inte på långa vägar så skuldsatta som de reglerade bankerna.

4.10   I artikeln i Penning- och valutapolitik (som nämns ovan) undersöks den roll som hedgefonderna spelar i finansiella kriser och framför allt idén att de skulle agera i samförstånd för att skapa vågor. Man har inte kunnat finna några belägg för detta i den europeiska valutakrisen (1992), Asienkrisen (1997) eller i IT-bubblan (2002). När det gäller den rådande krisen har denna påverkat fonderna mer än vad fonderna påverkat krisen.

4.11   I studien undersöktes också om hedgefonderna utgör ett större hot mot den finansiella stabiliteten än andra investerare. Man kom fram till att enskilda fonders inflytande på marknaden som helhet är begränsat, inte minst eftersom hedgefondernas tillgångar är fördelade på 10 000 fonder. Sannolikt bidrog de dock tillsammans med alla andra institutionella investerare till att framkalla krisen.

4.12   Medan hedgefonderna har ett mindre påtagligt inflytande på den industriella omvandlingen än private equity-fonderna finns det fortfarande anledning att vara orolig över deras potentiella inflytande, inte minst på grund av bristen på insyn i deras strategier, deras investeringar och deras säte. EESK ställer sig därför bakom de sex överordnade principer som nämns i IOSCO:s nyligen (juni 2009) publicerade rapport om regleringen av hedgefonder, som utarbetades som ett stöd till G20-initiativet. Det handlar om följande principer:

| — | Obligatorisk registrering av förvaltare/rådgivare vid hedgefonder. |
| --- | --- |

—

Obligatorisk registrering av förvaltare/rådgivare vid hedgefonder.

| — | Rättsliga krav avseende organisatoriska normer, intressekonflikter, rapportering och tillsynsbestämmelser. |
| --- | --- |

—

Rättsliga krav avseende organisatoriska normer, intressekonflikter, rapportering och tillsynsbestämmelser.

| — | Obligatorisk registrering av, reglering av och tillsyn över prime brokers. |
| --- | --- |

—

Obligatorisk registrering av, reglering av och tillsyn över prime brokers.

| — | Hedgefonderna/Prime brokers ska tillhandahålla relevanta upplysningar för att systemrisken ska kunna bedömas. |
| --- | --- |

—

Hedgefonderna/Prime brokers ska tillhandahålla relevanta upplysningar för att systemrisken ska kunna bedömas.

| — | Tillsynsmyndigheterna ska ge vägledning om bästa praxis. |
| --- | --- |

—

Tillsynsmyndigheterna ska ge vägledning om bästa praxis.

| — | Internationellt samarbete mellan tillsynsmyndigheter. |
| --- | --- |

—

Internationellt samarbete mellan tillsynsmyndigheter.

Fördelen med en internationell överenskommelse är att det motverkar ”tillsynsarbitrage”.

4.13   Här följer en swot-analys för hedgefonderna, med kommentarer av föredraganden:

| Mikrodimension | Starka sidor







  — | Värdeökning för noterade bolag |
| --- | --- | --- |

Mikrodimension

Starka sidor

—

Värdeökning för noterade bolag

| — | Inriktning på effektiva marknader |
| --- | --- |

—

Inriktning på effektiva marknader

| — | Köpare ”i sista hand” |
| --- | --- |

—

Köpare ”i sista hand”

| — | Förvärv av riskabla tillgångar / värdepapper i krisbolag |
| --- | --- |

—

Förvärv av riskabla tillgångar / värdepapper i krisbolag

Svaga sidor

| — | Kortsiktighet

  de har ingen roll på lång sikt |
| --- | --- |

—

Kortsiktighet

de har ingen roll på lång sikt

| — | ”Flockmentalitet”/”flockbeteende”

  har inte bevisats eller konstaterats |
| --- | --- |

—

”Flockmentalitet”/”flockbeteende”

har inte bevisats eller konstaterats

| — | Öppenheten om riskerna |
| --- | --- |

—

Öppenheten om riskerna

| — | Externa effekter |
| --- | --- |

—

Externa effekter

Bredare dimension

Möjligheter

| — | Likviditet på de finansiella marknaderna |
| --- | --- |

—

Likviditet på de finansiella marknaderna

| — | Övervinna marknadsmisslyckanden (i fallet med aktiva investerare) |
| --- | --- |

—

Övervinna marknadsmisslyckanden (i fallet med aktiva investerare)

| — | Finansiella innovationer |
| --- | --- |

—

Finansiella innovationer

Hot

| — | Belåning/systemrisker |
| --- | --- |

—

Belåning/systemrisker

| — | har inte bevisats |
| --- | --- |

—

har inte bevisats

| — | Manipulering av marknader |
| --- | --- |

—

Manipulering av marknader

| — | Absolut inte |
| --- | --- |

—

Absolut inte

| — | De finansiella reserverna uttöms

  Mer ett problem för private equity-fonderna |
| --- | --- |

—

De finansiella reserverna uttöms

Mer ett problem för private equity-fonderna

| — | Fokusering på finansieringslösningar |
| --- | --- |

—

Fokusering på finansieringslösningar

| — | Högriskstrategi – med stor belöning |
| --- | --- |

—

Högriskstrategi – med stor belöning

5.   Statliga investeringsfonder

5.1   En statlig investeringsfond är inte en alternativ investeringsfond. Det är en statligt ägd penningreserv som investeras i en portfölj av finansiella tillgångar. Dess främsta uppgift är att stabilisera landets ekonomi genom diversifiering och att generera välstånd för framtida generationer. Det finns för närvarande 20 större fonder med ett sammanlagt innehav på uppskattningsvis över 3 triljoner US-dollar i tillgångar. De statliga investeringsfonderna finansieras i allmänhet med antingen vinster från försäljning av råvaror, t.ex. olja och gas i Mellanöstern, eller överskott i bytesbalansen, som i Kina. Om man ser på den globala ekonomin ur ett makroperspektiv har de statliga investeringsfonderna helt klart två viktiga uppgifter. De för tillbaka medel till OECD-ländernas ekonomier och rättar på så sätt till globala obalanser, och genom att hålla sina överskott borta från den inhemska ekonomin minskar de risken för inhemsk inflation.

5.2   De största statliga investeringsfonderna är enligt WMP följande:

| Land | Fond | Tillgångar i miljarder US-dollar |
| --- | --- | --- |
| Abu Dhabi | Abu Dhabi Investment Authority | 627 |
| Saudiarabien | SAMA Foreign Holdings | 431 |
| Kina | SAFE Investment Company | 347 |
| Norge | Statens pensjonsfond – Utland | 326 |
| Singapore | Gov’t Investment Corporation | 248 |
| Ryssland | Statliga reservfonden(Gosudarstvennyj rezervnyj nakopitelnyj fond) | 220 |
| Kuwait | Kuwait Investment Authority | 203 |

Land

Fond

Tillgångar i miljarder US-dollar

Abu Dhabi

Abu Dhabi Investment Authority

627

Saudiarabien

SAMA Foreign Holdings

431

Kina

SAFE Investment Company

347

Norge

Statens pensjonsfond – Utland

326

Singapore

Gov’t Investment Corporation

248

Ryssland

Statliga reservfonden(Gosudarstvennyj rezervnyj nakopitelnyj fond)

220

Kuwait

Kuwait Investment Authority

203

5.3   De investerar på lång sikt och i de flesta fall utan belåning. De brukar ha högre risktolerans och förväntar sig större avkastning än de traditionella officiella reserverna, som förvaltas av de monetära myndigheterna. De är i allmänhet passiva investerare men kan ha stort inflytande. Den norska pensionsfondens investeringar underkastas t.ex. en etisk prövning i enlighet med principerna för ansvarsfulla investeringar.

5.4   De statliga investeringsfonderas framväxt är ett tecken på en större förskjutning i strukturen på de globala finansmarknaderna. Enligt prognoser från Internationella valutafonden kommer de statliga investeringsfondernas sammanlagda förmögenhet inom fem år att uppgå till 6–10 triljoner US-dollar. De statliga investeringsfonderna har gjort en rad större investeringar i finansiella institutioner som hamnat i svårigheter under krisen. Dessa fonders framväxt är en central faktor i de internationella investeringarna, och när tillsynsfrågorna lösts kommer fonderna att spela en stor roll vid utformningen av den globala ekonomin.

5.5   Många OECD-länders regeringar har framhållit vikten av att man övervakar och möjligen reglerar de statliga investeringsfonderna. Det finns en oro för att de statliga investeringsfondernas investeringar utgör ett hot mot den nationella säkerheten, och bristen på insyn i dem har underblåst denna debatt. Detta framkallar i sin tur protektionism och ekonomisk nationalism bland mottagarländerna. En annan källa till oro är att det inte finns någon redovisningsskyldighet, vilket kan leda till att de statliga investeringsfonderna snedvrider eller destabiliserar finansmarknaderna. Denna oro skulle minska om mer information spreds om styrningen. Genom att skapa en informationsmekanism som präglas av öppenhet, trovärdighet och pålitlighet skulle den mesta oron minska.

5.6   Det finns inga verkliga belägg för att de statliga investeringsfonderna har politiska eller strategiska skäl för sina investeringar.

Strategiska åtgärder som vidtagits av vissa utvecklingsländer verkar ha vidtagits av statsägda företag snarare än av statliga investeringsfonder. Gazproms förvärv är ett typexempel, liksom Chinalcos misslyckade bud på andelar i Rio Tinto. Kina försöker låsa energireserver över hela världen genom att erbjuda lån till olika länders regeringar genom sina två politiskt viktiga banker – China Development Bank och Export-Import Bank of China.

5.7   2008 inleddes ett dubbelt internationellt initiativ för att reglera förbindelserna mellan fonderna och OECD-länderna. OECD har utarbetat riktlinjer för mottagarländerna, medan Internationella valutafonden har arbetat med den internationella arbetsgruppen (IWG) för att utveckla Santiagoprinciperna, som handlar om

| — | den rättsliga ramen och målen för fonderna, |
| --- | --- |

—

den rättsliga ramen och målen för fonderna,

| — | den institutionella ramen och styrstrukturen, och |
| --- | --- |

—

den institutionella ramen och styrstrukturen, och

| — | ramen för investeringar och riskhantering. |
| --- | --- |

—

ramen för investeringar och riskhantering.

5.8   För att de statliga investeringsfondernas investeringar helt ska kunna bidra till OECD-ländernas ekonomier, måste de öka öppenheten och informationen, framför allt i fråga om styrning, strategier och investeringsmål. De kommer återigen att behöva bekräfta sitt engagemang för marknadsekonomin för att få frihet att investera. Deras regeringar måste vara beredda att godta ömsesidiga investeringar från OECD-länderna.

5.9   Vid den internationella arbetsgruppens möte i Kuwait i april 2009 inrättade de statliga investeringsfonderna ett forum med ständiga representanter som ska fortsätta gruppens arbete. Medan principerna är ett viktigt steg framåt kommer mer att behöva göras när det gäller

| — | förbindelserna med mottagarländerna, |
| --- | --- |

—

förbindelserna med mottagarländerna,

| — | informationskrav och informationsnormer, och |
| --- | --- |

—

informationskrav och informationsnormer, och

| — | normer för efterlevnad, referensvärden och sanktioner. |
| --- | --- |

—

normer för efterlevnad, referensvärden och sanktioner.

Utan denna ökade öppenhet skulle de statliga investeringsfonderna kunna bli en destabiliserande faktor i makroekonomin.

5.10   På företagsnivå är de statliga investeringsfonderna inte direkta aktörer för industriell omvandling även om de indirekt är viktiga investerare i alternativa investeringsfonder. Med sin allt större ekonomiska makt håller de dock på att bli viktiga aktieägare i ledande bolag. EESK anser därför att de statliga investeringsfonderna bör följa den norska pensionsfondens exempel och ansluta sig till principerna för ansvarsfulla investeringar.

5.11   Här följer en swot-analys för de statliga investeringsfonderna, med kommentarer av föredraganden:

| Mikrodimension | Starka sidor







  — | Långsiktighet |
| --- | --- | --- |

Mikrodimension

Starka sidor

—

Långsiktighet

| — | Köpare ”i sista hand” |
| --- | --- |

—

Köpare ”i sista hand”

| — | Ökade finansiella resurser |
| --- | --- |

—

Ökade finansiella resurser

| — | Starkare band till de industriella marknaderna |
| --- | --- |

—

Starkare band till de industriella marknaderna

Svaga sidor

| — | Bristande autonomi hos nationella intressenter |
| --- | --- |

—

Bristande autonomi hos nationella intressenter

| — | Bristande insyn |
| --- | --- |

—

Bristande insyn

| — | Santiagoprinciperna ska tillämpas i båda fallen |
| --- | --- |

—

Santiagoprinciperna ska tillämpas i båda fallen

Bredare dimension

Möjligheter

| — | Inriktning på intressenterna |
| --- | --- |

—

Inriktning på intressenterna

| — | Sunda finansieringslösningar |
| --- | --- |

—

Sunda finansieringslösningar

| — | Inträde på nya marknader |
| --- | --- |

—

Inträde på nya marknader

| — | Potentiellt inflytande på alternativa investeringsfonder |
| --- | --- |

—

Potentiellt inflytande på alternativa investeringsfonder

Hot

| — | Fokusering på politiska mål – osäkra avsikter på lång sikt |
| --- | --- |

—

Fokusering på politiska mål – osäkra avsikter på lång sikt

| — | Rikedom koncentreras som undgår demokratisk kontroll |
| --- | --- |

—

Rikedom koncentreras som undgår demokratisk kontroll

| — | Tas delvis upp i Santiagoprinciperna |
| --- | --- |

—

Tas delvis upp i Santiagoprinciperna

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPi

---

(1)  EGT L 82, 22.3.2001, s. 16.

1

(2)  EGT L 10, 16.1.1998, s. 22.

2

(3)  EGT L 80, 23.3.2002, s. 29.

3

(4)  EUT L 235, 23.9.2003, s. 10.

4

(5)  EUT C 100, 30.4.2009, s. 15: Yttrande från EESK om kommissionens meddelande om avlägsnande av hinder för gränsöverskridande investeringar från riskkapitalfonder (KOM(2007) 853 slutlig).

5

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/65 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/65

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Tjänster av allmänt ekonomiskt intresse: Hur bör ansvaret fördelas mellan EU och medlemsstaterna?”

(initiativyttrande)

(2010/C 128/11)

Föredragande: Raymond HENCKS

Den 26 februari 2009 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om

”Tjänster av allmänt ekonomiskt intresse: Hur bör ansvaret fördelas mellan EU och medlemsstaterna?”.

Facksektionen för transporter, energi, infrastruktur och informationssamhället, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 8 september 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november 2009) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 155 röster för, 1 röst emot och 9 nedlagda röster.

1.   Initiativyttrandets syfte

1.1   I EESK:s handlingsplan ”Ett program för Europa – det civila samhällets förslag” (CESE 593/2009) understryker kommittén vikten av tjänster av allmänt intresse, som är inskrivna i EU:s stadga om grundläggande rättigheter och definieras i det protokoll som fogats till Lissabonfördraget.

1.2   Nämnda protokoll om tjänster av allmänt intresse är en viktig nyhet i Lissabonfördraget eftersom det inbegriper samtliga tjänster av allmänt intresse och för första gången i ett fördrag inför begreppet ”icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse” i motsats till ”tjänster av allmänt ekonomiskt intresse”.

1.3   Protokollet är inte blott och bart en förklaring om hur fördragen och EU:s gemensamma värderingar ska tolkas i fråga om tjänster av allmänt intresse, utan en handledning för unionen och medlemsstaterna. I protokollet placeras användaren och hans eller hennes behov, preferenser och rättigheter i centrum av bestämmelserna. Det innehåller gemensamma principer om en hög nivå av kvalitet, säkerhet och överkomlighet samt principer om likabehandling och främjande av allmän tillgång.

1.4   I ”Ett program för Europa” vill EESK förbereda ett gemenskapsinitiativ i syfte att inleda en reell debatt om hur riktlinjerna för tjänsterna av allmänt intresse bör utformas, med tanke på deras betydelse för den sociala och territoriella sammanhållningen inom EU mot bakgrund av globaliseringen och med hänsyn till Lissabonfördragets mål att främja en allmän tillgång till dessa tjänster och användarnas rättigheter.

1.5   Genom Lissabonfördraget införs nämligen för första gången, genom artikel 14 i fördraget om EU:s funktionssätt, en allmän rättslig grund för gemenskapslagstiftaren i fråga om allmänna tjänster av ekonomiskt intresse. Denna rättsliga grund är en annan än den för inre marknaden som har gett upphov till sektorsdirektiven om liberalisering av allmänna tjänster av ekonomiskt intresse i nätverk (e-kommunikation, el, gas, kollektivtrafik, posttjänster).

1.6   Nämnda artikel 14 inriktas på nödvändiga ekonomiska och finansiella villkor för ett framgångsrikt uppfyllande av de särskilda uppgifter som hänför sig till allmänna tjänster av ekonomiskt intresse, genom att föreskriva att rådet och Europaparlamentet ska lagstifta i frågan genom förordningar.

1.7   I överensstämmelse med ”Ett program för Europa” inriktar sig EESK i föreliggande initiativyttrande på genomförandet av artikel 14 i Lissabonfördraget och åtar sig att analysera det möjliga mervärdet och innehållet i lagstiftningsinitiativ från EU-institutionerna i syfte att klarlägga följande frågor:

| — | Vem definierar vad som är tjänster av allmänt intresse samt deras mål, uppdrag och ansvarsområden? |
| --- | --- |

—

Vem definierar vad som är tjänster av allmänt intresse samt deras mål, uppdrag och ansvarsområden?

| — | Vilka former kan denna definition anta? |
| --- | --- |

—

Vilka former kan denna definition anta?

| — | På vilka områden krävs tjänster av allmänt intresse för gemenskapen för att EU:s mål ska kunna uppnås? |
| --- | --- |

—

På vilka områden krävs tjänster av allmänt intresse för gemenskapen för att EU:s mål ska kunna uppnås?

2.   Tjänster av allmänt intresse: definition, mål, uppdrag och ansvarsområden

2.1   Protokollet till Lissabonfördraget introducerar för första gången begreppet ”tjänster av allmänt intresse som inte är av ekonomisk art”, medan fördragen fram till dess endast har omnämnt ”tjänster av allmänt ekonomiskt intresse”.

2.2   Protokollet om tjänster av allmänt intresse som fogas till Lissabonfördraget bekräftar å ena sidan medlemsstaternas ensamrätt i fråga om icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse (dock under förutsättning att gemenskapsrättens allmänna principer respekteras), och å den andra ”nationella, regionala och lokala myndigheters avgörande roll och stora handlingsutrymme när det gäller att tillhandahålla, beställa och organisera tjänster av allmänt ekonomiskt intresse så nära användarnas behov som möjligt.” I protokollet preciseras dock inte skillnaden mellan ekonomiska och icke-ekonomiska tjänster.

2.3   Sedan Amsterdamfördraget (1997) är det tydligt angivet i EG-fördraget (artikel 16) att då behörighet och ansvar delas av unionen och medlemsstaterna i fråga om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse ”skall gemenskapen och medlemsstaterna, var och en inom ramen för sina respektive befogenheter och inom detta fördrags tillämpningsområde, sörja för att sådana tjänster utförs på grundval av principer och villkor som gör det möjligt för dem att fullgöra sina uppgifter”.

2.4   Behörighetsfördelningen är dock inte alls tydlig i dag, och detta skapar osäkerhet bland samtliga berörda parter (offentliga myndigheter, tjänsteleverantörer, tillsynsmyndigheter, användare, civila samhället) och leder till ett stort antal rättsfrågor och tvister som måste avgöras i EG-domstolen. Eftersom domstolen kommer med avgöranden i varje enskilt fall utgående från gällande lagstiftning (som är knapphändig i fråga om tjänster av allmänt intresse och tjänster av allmänt ekonomiskt intresse) och rättspraxis, förefaller lokala myndigheter och andra offentliga myndigheter att vara alltmer beroende av gemenskapsrättens konkurrensbestämmelser, i synnerhet om de offentliga tjänsterna tillhandahålls i samarbete med andra parter.

2.5   Samtidigt måste hänvisningen till användarnas behov (privata och yrkesmässiga) betraktas som en nyckelfaktor som ska respekteras, eftersom inrättandet av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse kan motiveras endast om dessa fyller sin funktion som allmännyttiga tjänster för de huvudsakliga tjänsteanvändarna.

2.6   Att fastställa innehållet och omfattningen av en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse på särskilda verksamhetsområden som inte hör till gemenskapens ansvarsområde eller som enbart bygger på begränsad eller delad behörighet ankommer i princip även i fortsättningen på medlemsstaterna.

2.7   Gemenskapsinstitutionerna, och i synnerhet Europeiska kommissionen, anmodas i protokollet att beakta mångfalden av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och ”skillnader i användarnas behov och preferenser som olika geografiska, sociala eller kulturella skillnader kan leda till”.

2.8   När kommissionen kontrollerar att fördragets regler på det område som faller inom ramen för tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i medlemsstaterna efterlevs, bör den i framtiden i högre grad beakta sakförhållandena och demokratiskt beslutade lösningar i varje enskild medlemsstat. Verksamhetsområden, innehåll eller funktionssätt som kommissionen bedömer vara uppenbara misstag måste följdriktigt anpassas i syfte att i mån av möjlighet förebygga konflikter och tvister.

2.9   Samtliga tjänster av allmänt intresse och tjänster av allmänt ekonomiskt intresse drabbas för närvarande av en viss osäkerhet i fråga om hur uppdraget ska uppfyllas i följande avseenden:

| — | Vilka är unionens, medlemsstaternas och de lokala myndigheternas behörighets- och ansvarsområden? |
| --- | --- |

—

Vilka är unionens, medlemsstaternas och de lokala myndigheternas behörighets- och ansvarsområden?

| — | Vilka tjänster är av ekonomisk art och vilka är av icke-ekonomisk art? Detta avgör vilken lagstiftning som ska tillämpas på tjänsterna. |
| --- | --- |

—

Vilka tjänster är av ekonomisk art och vilka är av icke-ekonomisk art? Detta avgör vilken lagstiftning som ska tillämpas på tjänsterna.

2.10   Det är därför viktigt att i enlighet med artikel 14 i Lissabonfördraget lägga fram ett eller flera lagstiftningsförslag som kan bringa klarhet och ge nödvändiga garantier samtidigt som man beaktar beskaffenheten och särdragen i varje enskild typ av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (sociala tjänster, åtgärder för integration i arbetslivet, stöd till missgynnade eller rörelsehindrade personer, socialbostäder osv.). Det är inte fråga om att göra tjänster av allmänt ekonomiskt intresse enhetliga i hela EU, utan om att förena enhet och mångfald – enhet i fråga om vissa gemensamma regler på viktiga områden, och mångfald såväl i olika sektorer som i olika medlemsstater.

3.   Definitionens utformning

3.1   Medlemsstaternas vidsträckta bestämmanderätt när det gäller att fastställa vad en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse är undantar dem inte från plikten att garantera tjänsternas överensstämmelse med vissa gemensamma minimikriterier för samtliga fördragsenliga tjänster av allmänt ekonomiskt intresse när de önskar fastställa och skydda en sådan tjänst. Kriterierna utformas genom rättspraxis, och medlemsstaterna ska i varje enskilt fall kunna visa att de respekteras.

3.2   Det behövs framför allt en officiell nationell handling som tilldelar berörda operatörer uppdraget att tillhandahålla en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse och som fastställer verksamhetsområdet och innehållet för detta uppdrag. Den officiella handlingen ska upprättas av en behörig offentlig myndighet och ska ha tvingande rättsverkan i nationell rätt (lagar, förordningar, kontrakt, avtal el. dyl.).

3.3   Medlemsstaten ska utgående från gemenskapsreglerna ange de särskilda uppdrag av allmänt intresse som den anser medföra att ifrågavarande tjänst, genom sin specifika beskaffenhet, förtjänar att betecknas som en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse till skillnad från annan ekonomisk verksamhet på den fria marknaden.

3.4   I motsatt fall, om medlemsstaten inte kan styrka att kriterierna uppfylls, eller att de inte efterlevs eller misstänks vara föremål för uppenbara fel, har kommissionen skyldighet att besluta om sanktioner.

3.5   En medlemsstat kan välja att låta flera olika operatörer i en sektor fullfölja uppdraget för tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse utan att separat tilldela uppdraget till dessa genom en handling eller ett fristående mandat.

3.6   Alla dessa bestämmelser är underkastade EG-domstolens rättspraxis, men är inte klart etablerade eller konsoliderade i sekundärrätten, vilket leder till rättslig osäkerhet för olika deltagande parter eller åtminstone en känsla av rättslig osäkerhet bland många av dem.

3.7   I direktivet om tjänster på inre marknaden har man i fråga om sociala tjänster skilt mellan tjänsteleverantörer med uppdrag från staten och välgörenhetsorganisationer som godkänts av staten å ena sidan, och tjänsteleverantörer som inte har ett officiellt mandat eller godkännande å den andra.

3.8   Enligt arbetsdokumentet SEK(2007) 1516 (endast på engelska) anser kommissionen att mandatet är den officiella handling som uppdrar åt en tjänsteleverantör att tillhandahålla en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse, och som fastställer det ifrågavarande företagets uppdrag av allmänt intresse samt omfattningen och de allmänna villkoren för hur tjänsterna av allmänt ekonomiskt intresse ska tillhandahållas.

3.9   Mandatet innehåller enligt en tolkning från kommissionen ett ytterst viktigt åliggande att utföra eller tillhandahålla tjänsten utan åtskillnad eller hänsyn till tjänstens specifika beskaffenhet. Enligt kommissionen gäller detta åliggande inte de välgörenhetsorganisationer som medlemsstaten erkänner som sådana, men villkoren och formen för ett sådant erkännande preciseras inte.

3.10   Dessutom kan – enligt kommissionen – en offentlig myndighet ge en tjänsteleverantör ett ”samtycke” som innebär tillstånd att utföra vissa tjänster utan att detta betraktas som ett mandat som skulle ålägga operatören att tillhandahålla tjänsten i fråga. Begreppet samtycke finns inte heller, vare sig i primärrätten eller i sekundärrätten.

3.11   Man kan inte heller i detta fall undgå att klargöra situationen från fall till fall utgående från avgöranden i tvister och skiljeförfaranden, varför något slags lagstiftningsinitiativ i samråd med berörda parter skulle kunna bidra till större klarhet och rättssäkerhet.

3.12   Ett dylikt klargörande har efterfrågats av berörda deltagande parter och bör utgå från befintliga situationer i medlemsstaterna med hänsyn till historia, traditioner och olika former av social organisation, samtidigt som man säkerställer varaktigheten så fort man kunnat påvisa allmännyttiga mål och att tjänsterna håller hög nivå.

4.   Gemenskapstjänster av allmänt intresse

4.1   I två nyligen avgivna yttranden (EESK:s yttrande om ”De sociala konsekvenserna av utvecklingen på energi- och transportområdet’, CESE 1293/2008 och om’ Grönbok – Mot ett tryggt, hållbart och konkurrenskraftigt europeiskt energinät”, CESE 1029/2009, föredragande för båda yttrandena: Laure Batut) bedömer EESK att man bör undersöka huruvida det är möjligt att införa europeiska tjänster av allmänt intresse på energiområdet till fromma för den gemensamma energipolitiken.

4.2   I sin grönbok med titeln ”Mot ett tryggt, hållbart och konkurrenskraftigt europeiskt energinät” förespråkar kommissionen inrättandet av en europeisk systemansvarig för gastransportsystem genom att stegvis bygga upp ett oberoende företag som skulle ges i uppdrag att förvalta ett gemensamt nät för transport av gas inom hela EU.

4.3   Det är dock nödvändigt att konstatera att EU-institutionerna och de nationella regeringarna eller medlemsstaterna i ett trängt läge mellan nationella särdrag och ett gemensamt behov av att bygga upp en europeisk inre marknad har svårt att vänja sig vid tanken på gemenskapstjänster av allmänt intresse (ekonomiska eller icke-ekonomiska). Därmed har tanken på att införa europeiska energitjänster ännu inte fått något positivt mottagande bland beslutsfattarna.

4.4   Trots detta är gemenskapstjänster av allmänt intresse nödvändiga för att Europa även i fortsättningen ska kunna byggas tillsammans. Sådana tjänster skulle avspegla europeisk solidaritet i ett läge då unionen står inför utmaningar på viktiga, multinationella och gränsöverskridande områden, till exempel energiförsörjning, tryggade vattenresurser, bevarandet av biologisk mångfald, bibehållen luftkvalitet, intern och yttre säkerhet osv. Det är fråga om tjänster som inte kan begränsas till organisationer på nationell eller lokal nivå, eftersom närhetstjänster såsom de sociala tjänsterna eller rent lokala, regionala eller nationella tjänster av allmänt intresse inte är aktuella i detta sammanhang.

4.5   Mot denna bakgrund välkomnar EESK de offentliga (unionen och medlemsstaterna) och de privata partnerskapen för att öka försörjningstryggheten vad gäller energi och nå fram till en integrerad styrning av de sammankopplade energinäten (gas, el, olja), liksom även utbyggnaden av vindkraftnätet till havs och anslutningen av vindkraftparker till det markbundna nätet, vilket på ett betydande sätt skulle kunna sänka utvinnings- och investeringskostnaderna och uppmuntra till ytterligare investeringar i nya nätprojekt.

4.6   Inom ramen för varje medlemsstats befogenheter, exempelvis på området energimix, överskrider sociala och samhälleliga frågor i samband med förvaltningen och användningen av naturresurser, kärnenergi, klimatförändringen och hållbar förvaltning samt säkerhet staternas traditionella gränser, och de kan inte besvaras på ett tillfredsställande sätt annat än genom ett europeiskt koncept i fråga om allmänt intresse och med hjälp av lämpliga tjänster.

4.7   Det faktum att medlemsstaterna har huvudansvaret för att fastställa vad som är tjänster av allmänt ekonomiskt intresse inverkar på inget sätt på EU:s behörighet att på sin nivå fastställa tjänster av allmänt (ekonomiskt) intresse när detta är nödvändigt för att uppnå unionens mål, och på ett sätt som är avpassat till dessa mål. Såväl primärrätten som sekundärrätten och rättspraxisen ger unionen möjlighet att i egenskap av offentlig myndighet på områden som EU har uttrycklig behörighet på (även begränsad eller delad) tillhandahålla, låta genomföra, organisera och finansiera tjänster på samma villkor och enligt samma regler som medlemsstaterna.

4.8   Artikel 16 i EG-fördraget fastställer tydligt hur behörigheten och ansvaret ska delas av EU och medlemsstaterna. Det preciseras att gemenskapen och medlemsstaterna var och en inom ramen för sina respektive befogenheter ska sörja för att tjänsterna av allmänt ekonomiskt intresse utförs på grundval av principer och villkor som gör det möjligt för att fullgöra uppgifterna.

4.9   Tjänsterna av allmänt ekonomiskt intresse berörs nämligen av en rad EU-mål (respekt för de grundläggande rättigheterna, främjande av medborgarnas välfärd, social rättvisa, social sammanhållning osv.) som är omistliga för samhället. Det innebär att EU, som har ansvar för att främja livskvaliteten inom hela unionen, också har visst ansvar för de instrument som används för att försvara de grundläggande rättigheterna och uppnå social sammanhållning.

4.10   I fördragen fastställs EU:s behörighet tydligt. Vissa av behörighetsområdena kan i enlighet med subsidiaritetsprincipen innebära att tjänster, organ, byråer eller liknande inrättas på gemenskapsnivå (transportpolitiken, transeuropeiska nät, miljöskydd, konsumentskydd, EU:s ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållning, inre och yttre säkerhet, kampen mot klimatförändringen, försörjningstrygghet i fråga om energi osv.).

4.11   Även om det inte alltid ges någon rättslig hänvisning till tjänster av allmänt intresse eller av allmänt ekonomiskt intresse när det gäller vissa tjänster som gemenskapsorgan, bland annat de som ansvarar för sjösäkerhet, livsmedelssäkerhet, järnvägssäkerhet eller för förvaltningen av det operationella samarbetet vid de yttre gränserna eller för det gemensamma europeiska luftrummet eller Galileo, har dessa tjänster på grund av sin beskaffenhet ett allmänt europeiskt intresse.

4.12   I stället för att ha en defensiv inställning bör gemenskapsinstitutionerna utan att inskränka operatörernas ställning erkänna förekomsten och nödvändigheten av gemenskapstjänster av allmänt intresse på områden där EU:s verksamhet är mer effektiv för att uppnå målen än varje enskild medlemsstats separata insatser.

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/69 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/69

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Konsekvenserna av sociala nätverkssajter”

(initiativyttrande)

(2010/C 128/12)

Föredragande: Jorge PEGADO LIZ

Vid sin plenarsession den 26 februari 2009 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om

”Konsekvenserna av sociala nätverkssajter”.

Facksektionen för transporter, energi, infrastruktur och informationssamhället, som svarat för kommitténs beredning av arbetet, antog sitt yttrande den 12 oktober 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 108 röster för, 2 röster emot och 10 nedlagda röster.

1.   Slutsatser och rekommendationer

1.1   EESK erkänner den kulturella, politiska och sociala betydelsen som sociala nätverkssajter på internet har som kommunikationsinstrument och kontaktforum för människor inom ramen för den grundläggande rätten till åsiktsfrihet.

1.2   EESK konstaterar samtidigt att det finns ett ekonomiskt intresse att utveckla dessa sajter, och särskilt deras potential att sprida kommersiella budskap och reklam av olika slag.

1.3   EESK vill betona de positiva aspekterna med att utveckla sociala nätverkssajter, och då särskilt att de ger möjlighet att utöva åsiktsfrihet i vissa politiska sammanhang, att det uppstår intresseforum online eller att man (åter)knyter kontakter med vänner och familj, att de spelar en riskförebyggande roll för minderåriga och ger dem möjlighet att få hjälp via nätverkssajten samt att där sprids information i hälsofrågor.

1.4   Samtidigt instämmer EESK i den oro som organisationer och föreningar i det civila samhället, familjer och vanliga medborgare gett uttryck för när det gäller riskerna för en olaglig användning och missbruk av sociala nätverkssajter när grundläggande mänskliga rättigheter inte respekteras.

1.5   EESK vill särskilt varna för riskerna med att dessa sajter används av minderåriga eller andra sårbara grupper, till exempel människor som inte är vana vid att använda digitala hjälpmedel och som ofta blir utnyttjade av andra som begår brottsliga handlingar som kränker den mänskliga värdigheten och utsätter såväl deras kroppsliga eller mentala hälsa som deras liv för risker.

1.6   EESK välkomnar kommissionens initiativ på senare tid, särskilt dem som GD Informations samhället och medier och GD Rättvisa, frihet och säkerhet har genomfört för att samordna dessa sajter genom uppförandekoder och exempel på bästa praxis.

1.7   EESK anser dock att det är nödvändigt att förstärka EU:s och medlemsstaternas åtaganden för att ge medborgarna i allmänhet bättre information om riskerna med att använda sociala nätverkssajter samt att införa försiktighetsåtgärder.

1.8   EESK anser också att ytterligare ansträngningar bör göras för att ge de unga en grundligare utbildning på området redan från de första skolåren, ge familjerna ökat stöd eftersom det är viktigt att föräldrarna kontrollerar barnens användning av internet, utveckla tekniska instrument som kan blockera och filtrera tillträde samt vidta bättre förebyggande åtgärder och effektivare bekämpa brottsliga och skadliga beteenden i detta sammanhang.

1.9   EESK har uppfattningen att ungdomar måste bli direkt involverade i framtagandet av operativa modeller, i att avgränsa och reglera problem som rör sajterna, med tanke på att det antagligen är de som är snabbast och bäst på att förstå problemen som uppstår där och kan föreslå lämpliga lösningar.

1.10   EESK uppmanar kommissionen att arbeta vidare med sin fördjupade analys av fenomenet sociala nätverkssajter för att samla bred kunskap om denna företeelse, särskilt när det gäller deras kulturella, sociala och ekonomiska konsekvenser och deras potential att få till stånd en utvidgad debatt om sådana viktiga teman som klimatförändringarna eller initiativet ”kommunicera Europa”.

1.11   EESK rekommenderar kommissionen att, som ett komplement till bra exempel på själv reglering, granska möjligheten att inrätta mekanismer för samreglering som möjliggör en effektiv kontroll av de avtal om förhållningsregler som ingås, i syfte att garantera att avvikelser och överträdelser motverkas och att regelbrott straffas effektivt. Med beaktande av att informationstekniken gör det möjligt att begå brott samtidigt i alla medlemsstater, skulle EU kunna överväga ett harmoniserat åtals- och sanktionssystem som på ett samordnat sätt förvaltas av de ansvariga nationella myndigheterna.

1.12   Följaktligen föreslås kommissionen att som en uppföljning av det öppna samråd som slutfördes i juli 2008 utarbeta en grönbok om sociala nätverkssajter som presenterar huvud alternativen i det fortsatta arbetet samt analyser av olika konsekvenser. Under utarbetandet bör berörda organisationer och föreningar i det civila samhället konsulteras.

1.13   EESK rekommenderar att man studerar möjligheten att utvidga och integrera befintliga gemenskapsorgans behörighet och inrätta en ombudsman på gemenskapsnivå för alla frågor som rör skyddet av den mänskliga värdigheten, privatlivet och personliga uppgifter inom sektorn elektronisk och audiovisuell kommunikation, med särskild behörighet på området för sociala nätverkssajter.

1.14   EESK rekommenderar medlemsstaterna att de förbättrar samordningen av sin politik på nationell nivå, i syfte att upprätta en konsekvent lagstiftningsram för att hantera dessa frågor, genom att befintliga nationella regleringsorgan ges behörighet som de tillämpar på ett samordnat sätt eller att adekvata regleringsmekanismer inrättas.

1.15   EESK uppmanar särskilt ledamöterna av Europaparlamentet att föra upp denna prioriterade fråga på sin politiska dagordning och därmed uppmärksamma den allt större oro som den väcker i det civila samhället.

2.   Inledning

2.1   Syftet med initiativyttrandet är att undersöka vilket inflytande de sociala nätverkssajterna har på medborgarna/konsumenterna. Dessa nätverk är huvudsakligen online-tjänster som har som mål att skapa och knyta samman grupper av människor med samma aktiviteter och intressen eller som helt enkelt vill veta mer om andra människors intressen och aktiviteter. Nätverken erbjuder en rad funktioner som ger användarna möjligheter att kommunicera med varandra (http://www.saferinternet.org/ww/en/pub/insafe/safety_issues/faqs/social_networking.htm).

2.2   De sociala nätverkssajterna växer snabbt (cirka 211 miljoner människor, och omkring tre fjärdedelar av internetanvändarna – som uppskattas till 282,7 miljoner – beräknas använda dessa tjänster regelbundet). Användarna är i första hand ungdomar från 16 år och uppåt, men när det gäller vissa av tjänsterna är användarna inte särskilt ”trogna”. Kommissionen (1) beräknar att cirka 40 miljoner människor regelbundet besöker de sociala nätverkssajterna, men det bör noteras att användningen förra året ökade med cirka 35 %. Man förutspår att antalet användare kommer att mer än fördubblas och uppgå till 107,4 miljoner år 2012.

2.3   Samtidigt har de stora multinationella firmorna börjat utnyttja detta nya medium till att göra reklam för sina produkter och tjänster, ibland på ett illojalt sätt. Att döma av Barack Obamas kampanj har även de politiska partierna börjat utnyttja dessa nya tjänster, något som man också kunde se exempel på vid det senaste valet till Europaparlamentet. Självaste Vatikanen finns på Facebook (Pope2you.net).

2.4   Kort sagt kan det fastslås att de sociala nätverkssajterna först och främst kännetecknas av att tjänsterna i princip är gratis, att antalet användare ökar snabbt och exponentiellt, att de erbjuder utomordentligt stora ekonomiska fördelar, att de är lätta att använda, samt att de erbjuder funktioner som ger användarna möjlighet att kommunicera med varandra.

2.5   I detta yttrande granskas de senaste EU-initiativen och de befintliga rättsliga ramarna kartläggs, liksom möjligheter och risker när det gäller användning av sociala nätverkssajter. Slutligen föreslås åtgärder för att förbättra säkerheten och användarnas förtroende för dessa medier.

3.   De sociala nätverkssajternas genomslagskraft och befintliga risker

3.1   De sociala nätverkssajternas tjänster på internet är ett relativt nytt socialt fenomen vars tekniska komponenter hela tiden utvecklas, och det är ett känt faktum att detta har förändrat människors sätt att ta kontakt och interagera på internet.

3.2   För att få en uppfattning om fenomenets utbredning kan det nämnas att en undersökning som genomförts av ComScore visar att Facebook ensamt, som är en social nätverkstjänst och ligger på sjätte plats på listan över världens mest besökta sajter, har cirka 275 miljoner besökare per månad. I februari 2009 loggade cirka 100 miljoner européer in på Facebook. Detta innebär att ungefär fyra av 100 minuter online används på Facebook, vilket utgör över 30 % av all den tid som används till sociala nätverkssajter, i motsats till knappt 12 % året innan.

3.3   Det finns otvivelaktigt positiva aspekter när det gäller utvecklingen av de sociala nätverks sajterna, särskilt deras bidrag till följande faktorer:

| i) | Att säkra yttrandefriheten i vissa bestämda sociala och politiska situationer. |
| --- | --- |

i)

Att säkra yttrandefriheten i vissa bestämda sociala och politiska situationer.

| ii) | Att skapa och knyta samman gemenskaper på nätet. |
| --- | --- |

ii)

Att skapa och knyta samman gemenskaper på nätet.

| iii) | Att (åter)knyta kontakter med vänner och familj och erbjuda möjligheter att kommunicera med varandra. |
| --- | --- |

iii)

Att (åter)knyta kontakter med vänner och familj och erbjuda möjligheter att kommunicera med varandra.

| iv) | Att avvärja situationer som kan innebära en fara för barn och ungdomar och göra det möjligt för dem att söka hjälp via dessa sajter. |
| --- | --- |

iv)

Att avvärja situationer som kan innebära en fara för barn och ungdomar och göra det möjligt för dem att söka hjälp via dessa sajter.

| v) | Att främja varor och tjänster och stimulera den elektroniska handeln. |
| --- | --- |

v)

Att främja varor och tjänster och stimulera den elektroniska handeln.

3.4   Trots ovannämnda positiva aspekter måste man uppmärksamma de risker som är förbundna med användandet av sociala nätverkssajter i olagliga eller skadliga syften, särskilt med avseende på minderårigas sunda uppväxtförhållanden (2), bland annat följande faktorer:

| i) | Psykiska trauman förorsakade av förolämpande tillmälen som skickas via dessa tjänster. |
| --- | --- |

i)

Psykiska trauman förorsakade av förolämpande tillmälen som skickas via dessa tjänster.

| ii) | Sexuella trakasserier gentemot barn och ungdomar. |
| --- | --- |

ii)

Sexuella trakasserier gentemot barn och ungdomar.

| iii) | Foton och videofilmer av nakna eller halvnakna ungdomar som läggs ut på nätet av dem själva eller av andra personer. |
| --- | --- |

iii)

Foton och videofilmer av nakna eller halvnakna ungdomar som läggs ut på nätet av dem själva eller av andra personer.

| iv) | Öppen annonsering av prostitution eller eskortservice. |
| --- | --- |

iv)

Öppen annonsering av prostitution eller eskortservice.

| v) | Kränkande av privatlivet och den personliga hedern och värdigheten. |
| --- | --- |

v)

Kränkande av privatlivet och den personliga hedern och värdigheten.

| vi) | Övergrepp mot brukarnas fysiska och mentala hälsa. |
| --- | --- |

vi)

Övergrepp mot brukarnas fysiska och mentala hälsa.

| vii) | Uppmaning till våld, rasism och främlingsfientlighet. |
| --- | --- |

vii)

Uppmaning till våld, rasism och främlingsfientlighet.

| viii) | Spridande av totalitära ideologier av fascistisk eller nazistisk karaktär. |
| --- | --- |

viii)

Spridande av totalitära ideologier av fascistisk eller nazistisk karaktär.

| ix) | Självmord bland ungdomar som ett resultat av att vissa intima detaljer spridits via dessa nätverk. |
| --- | --- |

ix)

Självmord bland ungdomar som ett resultat av att vissa intima detaljer spridits via dessa nätverk.

3.5   Man måste även uppmärksamma den nya generation webbapplikationer som används på de sociala nätverkssajterna, särskilt applikationer som gör det möjligt att lokalisera användarna av nätverken, teknik för igenkännande av ansikten så att dessa kan knytas till nätverks sajterna, samt nya möjligheter till interaktion med den senaste generationens mobiltelefoner.

3.6   Dessutom kan dessa nätverk lätt användas för att sprida virus, som exempelvis det virus som drabbade Twitter veckoslutet 11–12 april 2009 och automatiskt genererade över 100 000 meddelanden som skadade ett okänt antal användarkonton.

3.7   Inom ramen för initiativet ”Safer Internet Forum 2008” (3) höll kommissionen en offentlig hearing (4) på basis av ett frågeformulär om de sociala nätverkssajterna. Av svaren (5) framgår att nätmobbning, kränkning av den personliga integriteten och ”grooming” anses vara de allvarligaste och oftast förekommande faror som minderåriga kan utsättas för då de använder dessa sajter.

3.8   När det gäller nätmobbning (6) har man konstaterat att 54 % av föräldrarna i Europa oroar sig över att deras barn kan utsättas för detta. Över 80 % av föräldrarna i Frankrike, Grekland och Portugal oroar sig över att deras barn kan bli mobbade då de använder internet eller mobiltelefoner. I vissa länder med en stark tradition när det gäller att skydda barns rättigheter och deras uppfostran, exempelvis Danmark, Sverige och Finland, tycks föräldrarna ha större tilltro till att barnen använder internet på ett säkert sätt och 69 % är inte särskilt oroliga över möjligheten att barnen kan utsättas för nätmobbning.

3.9   I Storbritannien har man på grundval av en nyligen genomförd undersökning bland 2 000 ungdomar mellan 11 och 18 år dragit slutsatsen att var tredje tonåring blivit utsatt för nätmobbning via de sociala nätverkssajterna eller textmeddelanden, och risken att bli offer för denna typ av övergrepp var fyra gånger högre för flickorna än för pojkarna.

3.10   Skyddet av privatlivet är ett av de andra stora problemen i samband med sociala nätverks sajter. Vid den 30:e internationella konferensen om dataskydd och skydd av privatlivet den 15–17 oktober 2008 i Strasbourg antogs en resolution om skydd av personuppgifter och privatliv på sociala nätverkssajter (7), vars rekommendationer förtjänar speciell uppmärksamhet.

3.11   I avtalet om självreglering, ”Safer Social Networking principles for the EU”, som under tecknades den 10 februari 2009 (8) av operatörerna av de viktigaste sociala nätverkssajterna i Europa, och som i dag har 20 underskrifter, framhålls tydligt de potentiella risker som unga människor under 18 år som använder dessa nätverk utsätts för, nämligen trakasserier (trakasserier av barn på internet eller via textmeddelanden), ”grooming” (en vuxen person vinner barnets förtroende i avsikt att utnyttja barnet sexuellt), samt riskbeteenden, exempelvis avslöjande av personuppgifter i olagliga syften.

4.   Den EESK-stödda hearingen

4.1   De sociala nätverkssajternas natur och snabba utveckling innebar att en hearing tycktes lämplig som en del i arbetet med yttrandet. Hearingen ägde rum i EESK:s lokaler med deltagande av de mest representativa aktörerna vad avser driften och användningen av sociala nätverkssajter – icke-statliga organisationer och konsumenter samt företrädare för rådet, kommissionen, Europeiska byrån för nät- och informationssäkerhet (Enisa), Europeiska datatillsynsmannen och berörda nationella myndigheter.

4.2   De skriftliga svaren på det frågeformulär som hade skickats ut på förhand, de olika åsikter som kom till uttryck och det livliga utbytet av idéer och förslag (en sammanfattning återfinns på EESK:s webbsida http://www.eesc.europa.eu/sections/ten/index_en.asp? id =7000tenen) utgjorde ett avgörande och mycket givande bidrag till arbetet med yttrandet och visade tydligt på vikten av denna typ av evenemang, som baseras på direkt samråd med berörda aktörer i det civila samhället, när det gäller att ta fram förslag och rekommendationer till de politiska beslutsfattarna och dessutom – för sociala nätverkssajter – operatörerna och användarna.

4.3   Det är värt att understryka det stöd som företrädare för kommissionen och Europeiska datatillsynsmannen gav de flesta av de förslag som presenterades i kommitténs yttrande, och de avsevärda framsteg som kommissionen redan gjort i fråga om att definiera vissa av målen på ett tydligare sätt och omsätta andra i praktiken, med avseende på initiativ som har inletts eller som befinner sig i planeringsstadiet, vilket innebär goda förutsättningar för ett mycket produktivt samarbete mellan institutionerna i framtiden.

5.   Nödvändiga åtgärder och väntade resultat

5.1   Kommittén erkänner och välkomnar kommissionens arbete i fråga om att skydda barn som använder internet, och påminner på nytt om de centrala punkterna i kommitténs yttrande från 2008 om det förslag som då behandlades om ett flerårigt gemenskapsprogram för att skydda barn som använder internet och annan kommunikationsteknik (9).

5.2   Kommittén konstaterar också att det värdefulla initiativet om självreglering som nämndes ovan kommer i rätt tid, i synnerhet den uppsättning åtgärder som det innehåller och som syftar till att minimera de största riskerna.

5.3   När det gäller genomförandet av programmet för ett säkrare internet (2009–2013) vill EESK understryka behovet av att stärka dialogen med huvudaktörerna i fråga om sociala nätverkssajter, nämligen ungdomarna, och uppmuntra dem att delta när det gäller att diskutera, utforma och ta fram lösningar som gör det säkrare att använda internet.

5.4   Kommittén anser att ungdomar bör vara direkt engagerade i att skapa operativa modeller och att övervaka och delta i beslut i frågor som har samband med sociala nätverkssajter, med tanke på att det antagligen är de som är bäst och snabbast på att förstå problemen som uppstår där.

5.5   Kommittén föreslår också att man studerar möjligheten att inrätta en internationell eller europeisk kurs för att utbilda specialiserade rådgivare och terapeuter som ska kunna ge stöd till personer som blivit utsatta för t.ex. mobbning eller övergrepp i online-miljö. EESK föreslår att programmet för ett säkrare internet inbegriper initiativ för rådgivning i allmänhet, särskilt rådgivning online, och program som är inriktade på barn och ungdomar i syfte att bidra till att förhindra att sådana situationer uppstår.

5.6   EESK understryker också i samband med genomförandet av programmet för ett säkrare internet (2009–2013) vikten av att inleda initiativ för att förbättra de grundläggande datorkunskaperna, i synnerhet säker användning av sociala nätverkssajter, med inriktning inte bara på barn och ungdomar utan också den bredare allmänheten, särskilt föräldrar, som ansvarar för sina barns fostran, och även äldre användare.

5.7   Kommittén anser vidare att operatörer som driver sociala nätverk bör använda självreglering, i synnerhet för att skydda minderåriga, men med kravet att efterlevnaden ska övervakas av oberoende organ. Dessutom bör möjligheten finnas att fastställa miniminormer för skyddet genom lagstiftning.

5.8   Kommittén förespråkar att system för självreglering utvecklas i syfte att säkerställa samreglering på både gemenskapsnivå och nationell nivå, med deltagande av tillsynsmyndigheter för att säkerställa fullständig efterlevnad av eventuella överenskommelser, förhindra missbruk, bestraffa överträdelser och se till att de som bryter mot bestämmelserna bestraffas av de övriga deltagande aktörerna.

5.9   EESK noterar och accepterar de flesta av de rekommendationer som läggs fram i resolutionen om skydd av privatlivet i sociala nätverkstjänster som antogs vid den 30:e internationella konferensen för tillsynsmyndigheter för uppgiftsskydd och skydd av privatlivet (10) den 17 oktober 2008 och som presenterades i yttrandet från arbetsgruppen för tillämpningen av artikel 29 om sociala nätverk online (11), och uppmanar kommissionen att ställa sig bakom dessa rekommendationer och se till att operatörerna antar dem.

5.10   Kommittén anser också att ytterligare insatser behövs för att stärka information och utbildning, från den tidiga skolåldern och uppåt, i syfte att förbättra dels riskförebyggandet, dels det sätt på vilket dessa sociala nätverkssajter används. I detta syfte bör medvetande höjande kampanjer genomföras på gemenskapsnivå och i de olika medlemsstaterna. I detta avseende, och i syfte att komplettera de initiativ som genomförs inom ramen för programmet för säkrare internet, vore det värdefullt att framställa en handledning, en ”eYouGuide”, särskilt inriktad på användare av sociala nätverkssajter: En portal för de rättigheter som användarna av sociala nätverk har, med möjligheter att anmäla missbruk och lösa tvister på alleuropeisk nivå, eller med andra ord en central sajt där man kan hantera användarrättigheter, bedöma samordningen inom gemenskapen, diskutera olika typer av åtgärder och politiska insatser samt utvärdera samarbetet mellan de nationella myndigheterna.

5.11   EESK anser också att programmen för forskning och utveckling på nationell och europeisk nivå och operatörerna själva bör investera mer i utveckling och finslipning av tekniska instrument för filtrering och blockering av tillträde som gör det möjligt för familjerna att förnuftigt men också konsekvent tillämpa försiktighetsprincipen.

5.12   Väl medveten om att detta fenomen är föränderligt och dynamiskt skulle kommittén välkomna en grönbok från kommissionen, som behandlar resultaten från det offentliga samråd som genomfördes i juli 2008 och som fastställer de viktigaste alternativen för den framtida utvecklingen genom en analys av deras respektive inverkan och ett utökat samråd med olika företag, fackfolk, forskare och berörda organisationer och sammanslutningar inom det civila samhället.

5.13   I sammanhanget borde man överväga möjligheten att upprätta en över hela EU enhetlig rättslig ram med utgångspunkt i ett ökat samarbete och en bättre samordning mellan de nationella politikinsatserna. En aspekt som förtjänar särskild uppmärksamhet är avtals villkoren för tillträde till nätverken, där oskäliga villkor tillhör regeln, särskilt vad gäller tillämplig lagstiftning och domstolsbehörighet.

Eftersom det rör sig om ett huvudsakligen globalt fenomen, där de viktigaste sociala nätverkssajterna faller under rättsskipningen i länder utanför EU, anser EESK det viktigt att med kraft vidta följande åtgärder:

5.14.1   Fastställande av internationella principer och uppföranderegler för sociala nätverkssajter, särskilt för tjänster som riktar sig till minderåriga.

5.14.2   Införande av mekanismer för övervakning av att reglerna efterlevs, som med tanke på tjänsternas art med nödvändighet måste vara gränsöverskridande.

5.14.3   Stärkt och flexiblare samarbete mellan EU och tredjeländer, såväl inom som utanför Europa, på politisk och operativ nivå, i syfte att kartlägga risker och problem i samband med användning av sociala nätverkssajter, att finna de bästa lösningarna för att hantera sådana situationer, och att när den internationella lagstiftningen så tillåter effektivt avvärja situationer då medborgarnas/konsumenternas rättigheter kränks.

5.15   EESK understryker också behovet av ett effektivt samarbete och internationell samordning mellan de olika berörda parterna för att uppnå en så god effekt som möjligt av de åtgärder som krävs för en säkrare internetanvändning (12). Det krävs nämligen ett mer proaktivt globalt angreppssätt för att säkerställa spridning och utbyte av kunskap, samordnad utformning och tillämpning av lagstiftningen. Dessutom krävs finansiering för att genomföra de nödvändiga åtgärderna, såväl inom som utanför EU.

5.16   EESK anser vidare att medlemsstaterna måste ratificera Europarådets konventioner om internetbrottslighet och skydd av barn mot sexuellt utnyttjande och sexuella övergrepp (13), vilket skulle innebära ett viktigt steg mot en Europeisk union som kan agera på enad front i internationella sammanhang.

5.17   EESK frågar sig slutligen om man vid sidan av ovannämnda initiativ inte borde överväga möjligheten att utvidga och integrera den behörighet som i dag är utspridd på olika organ och inrätta en ombudsman på gemenskapsnivå för alla frågor som rör det audiovisuella området – privatliv och uppgiftsskydd, den mänskliga värdigheten, rätt till genmäle, yttrandefrihet – och som också skulle omfatta de sociala nätverken. Med utgångspunkt i jämförande rätt skulle förebilden kunna vara Kanadas dataskyddstjänsteman, som inom ramen för sina betydande befogenheter ingrep mot Facebook för påstått orättmätigt innehav av personuppgifter, något som skapade stora rubriker (14).

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  IP/09/232, Bryssel den 10 februari 2009.

1

(2)  Se rapporten från ENISA (European Network and Information Security Agency) ”Security Issues and Recomendations for Online Social Networks”, som finns tillgänglig på www.enisa.europa.eu/doc/pdf/deliverables/enisa_pp_social_networks.pdf.

2

(3)  http://ec.europa.eu/information_society/activities/sip/events/forum/forum_sepet_2008/index_en.htm.

3

(4)  http://ec.europa.eu/information_society/activities/sip/policy/consultations/ageverif_sns/index_en.htm.

4

(5)  http://ec.europa.eu/information_society/activities/sip/docs/pub_consult_age_rating_sns/summaryreport.pdf.

5

(6)  Se Flash Eurobarometer-undersökningen från 2008: ”Towards a Safer Use of the Internet for children in the EU - a parents' perspective”, http://ec.europa.eu/public_opinion/flash/fl_248_en.pdf.

6

(7)  Resolution om ”Privacy Protection in Social Network Services”, http://www.privacyconference2008.org./adopted_resolutions/STRASBOURG2008/resolution_social_networks_en.pdf.

7

(8)  ”Safer Social Networking principles for the EU”, tillgänglig på http://ec.europa.eu/information_society/activities/social_networking/eu_action/selfreg/index_en.htm#self_decl.

8

(9)  EUT C 224, 30.8.2008, s. 61.

9

(10)  Rekommendationerna finns tillgängliga på: http://www.privacyconference2008.org/adopted_resolutions/STRASBOURG2008/resolution_social_networks_en.pdf.

10

(11)  Yttrande (2009 om sociala nätverkssajter online; antogs den 12 juni 2009).

11

(12)  Ståndpunkt framförd av Janos Tóth, ordförande i EESK:s TEN-sektion, vid EESK:s offentliga presentation den 5 maj 2009 av yttrandet om att skydda barn som använder internet (se http://www.eesc.europa.eu/sections/ten/index_en.asp?id=4300003tenen).

12

(13)  http://conventions.coe.int/Treaty/Commun/QueVoulezVous.asp?NT=201&CL=ENG.

13

(14)  Se http://www.priv.gc.ca/aboutUs/mm_e.cfm#contenttop angående den kanadensiske dataskyddsombudsmannen. Vad gäller ingripandet nyligen mot Facebook se http://www.priv.gc.ca/media/nr/-c/2009/nr-c_090716_e.cfm.

14

---

III Förberedande akter

Europeiska ekonomiska och sociala kommittén

457:e plenarsessionen den 4 och 5 november 2009

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/74 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/74

---

457:E PLENARSESSIONEN DEN 4 OCH 5 NOVEMBER 2009

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Ny kompetens för nya arbetstillfällen – Att förutse och matcha kompetensbehoven på arbetsmarknaden”

KOM(2008) 868 slutlig

(2010/C 128/13)

Föredragande: Vladimíra DRBALOVÁ

Den 16 december 2008 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Ny kompetens för nya arbetstillfällen – Att förutse och matcha kompetensbehoven på arbetsmarknaden”

KOM(2008) 868 slutlig.

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 15 oktober 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 141 röster för, 2 röster mot och 2 nedlagda röster.

1.   Slutsatser och rekommendationer

1.1   EESK anser att kommissionens meddelande ”Ny kompetens för nya arbetstillfällen” är ett initiativ som kommer lägligt. EESK håller med om att det finns ett behov av en kapacitetsutveckling och en mekanism för att förutse kompetensbehoven på arbetsmarknaden på nationell nivå och EU-nivå. Ökad kompetens på alla nivåer är en förutsättning för att ekonomin ska kunna återhämta sig på kort sikt. Det är också en förutsättning för långsiktig utveckling, ökad produktivitet, konkurrenskraft, sysselsättning, lika möjligheter och social sammanhållning. Försöken att förutse de framtida behoven på arbetsmarknaden har sina gränser och därför måste mekanismerna och instrumenten förbättras.

1.2   EESK ser positivt på de nya förbättringar som Cedefop föreslagit och som syftar till att man fortlöpande ska kunna förutse kompetensbehoven på europeisk nivå, t.ex. genom att skapa bättre metoder och databaser och göra en parallell uppdatering av prognoserna för utbud och efterfrågan, vilket gör det möjligt att analysera skillnaderna. Kommittén anser samtidigt att definitionen av begreppet ”kompetens” måste utvecklas ytterligare med tanke på skillnaderna i praxis mellan medlemsstaterna.

1.3   Man måste emellertid konstatera att det inte finns några redskap för att säkert fastställa de framtida behoven, och med tanke på globaliseringen bör man också komma ihåg att den globala arbetsfördelningen inte är stabil på medellång sikt, medan utbildningarna sannolikt sker just på ”medellång sikt”.

1.4   EESK anser att kompetensutveckling och en matchning mot nuvarande och framtida kompetensbehov på arbetsmarknaden är rätt steg. Kommittén anser dock att man till fullo bör utnyttja den potential som redan finns på arbetsmarknaden, att man bör stärka arbetstagarnas anpassningsförmåga, höja kvaliteten på befintliga arbetstillfällen, skapa nya produktiva arbetstillfällen och utveckla potentialen på den nya s.k. ”gröna” marknaden.

1.5   Kommittén stöder fullt ut idén om ett partnerskap och samarbete mellan alla berörda parter. Vi erkänner framför allt bidraget från arbetsmarknadsparterna – som de främsta aktörerna på arbetsmarknaden – och från det civila samhället. Kommittén stöder också ett djupare samarbete och samordning av verksamheten på internationell nivå, framför allt när det handlar om ILO och OECD.

1.6   Kommittén framhåller särskilt vikten av ett nära och effektivt samarbete mellan olika utbildningsinstitutioner och företag, ett samarbete som skulle leda till konstruktiva förändringar i utbildningssystemen, till att färre elever avbryter sin skolgång, till att tekniska utbildningar blir mer attraktiva och till att kvaliteten på lärlingssystemet höjs. Det skulle också medföra att man kan förutsäga tendenserna beträffande de kvalifikationer som krävs på de nationella arbetsmarknaderna och därigenom även kompetensbehoven. På så vis skulle man kunna höja den allmänna sysselsättningsnivån i unionen och på ett bättre sätt anpassa behoven till praxis i företagen. Kommittén framhåller också vikten av att den allmänna grundutbildningen för elever och lärarutbildningen är av hög kvalitet samt att systemen för karriärrådgivning måste förbättras. Man bör ta särskild hänsyn till de små och medelstora företagens behov.

1.7   EESK pekar i detta sammanhang på de rekommendationer som antogs vid EU:s särskilda sysselsättningspolitiska toppmöte i Prag i maj 2009. Dessa syftar till att höja kompetensnivån, investera i utbildning, stimulera rörligheten inom EU, förutse efterfrågan på yrkeskompetens och bättre matcha denna mot arbetsmarknadens krav samt öka möjligheterna till lärlingsutbildning och praktikplatser av hög kvalitet.

1.8   Kommittén ställer sig också positiv till medlemsstaternas åtagande vid ministerrådets (utbildning) sammanträde i maj att skapa en fastare ram för ett mer intensivt samarbete på utbildningsområdet och till de fyra strategiska målen, som syftar till att öka anställbarheten och företagarpotentialen hos alla dem som genomgår en utbildning. I detta sammanhang spelar framför allt den europeiska ramen för kvalifikationer en viktig roll (1).

1.9   Kommittén välkomnade också det svenska EU-ordförandeskapets beslut att i sitt handlingsprogram ta med konferensen den 22–23 oktober 2009”Nya kunskaper för nya arbetstillfällen”, som inriktas på arbetsmarknadens framtida behov och de offentliga arbetsförmedlingarnas roll.

2.   Inledning

2.1   EU:s ekonomi har genom den globala finanskrisen hamnat i en lågkonjunktur med stora effekter på den europeiska arbetsmarknaden och sysselsättningen. Arbetslösheten förväntas för närvarande stiga till 9,4 % 2009 och till 10,9 % 2010.

2.2   Europeiska kommissionen har reagerat på situationen genom en ekonomisk återhämtningsplan för Europa
   (2), där vikten av en samordnad strategi understryks, strategiska mål fastställs och en rad åtgärder föreslås inom Lissabonstrategins fyra prioriterade områden.

2.3   EU har bland annat riktat in sina stimulansåtgärder på att bevara arbetstillfällen – och mänskliga resurser – och stimulera företagande. Kommissionen har efterlyst ett omfattande europeiskt initiativ till stöd för sysselsättningen och har dessutom rekommenderat att man håller ett öga på det befintliga och det förväntade utbudet av lediga arbetstillfällen och bättre reagerar på det genom att utveckla och öka kompetensnivån.

2.4   Den viktigaste faktorn för tillväxt och välståndsutveckling är ett lands förmåga att skapa högkvalitativa arbetstillfällen. En politik för sysselsättning och tillväxt måste vila på ett antal grundstenar. En modern, inkluderande, flexibel och konkurrenskraftig arbetsmarknad innefattar ett brett spektrum av aktiviteter och uppgifter. Dessutom är den fria rörligheten för arbetstagare en av EU:s grundpelare. Målet är inte bara att göra det lättare för medborgarna att arbeta i en annan medlemsstat och att förbättra utbudet av arbetstillfällen, utan också att skapa ett bredare och mer flexibelt utbud av arbetskraft för företagen och att förbättra anpassningen till arbetsmarknadens behov.

2.5   Europeiska rådet betonar i slutsatserna från vårtoppmötet 2009 tydligt att man bör rikta in sig på att höja EU:s kapacitet att öka kompetensen på alla nivåer och att förutse och ta hänsyn till behoven på arbetsmarknaden. Rådet riktade också en skarp uppmaning till medlemsstaterna att genomföra integrerad riktlinje nr 24 och anpassa sina utbildningssystem till efterfrågan på ny kompetens.

2.6   Vid EU:s särskilda sysselsättningspolitiska toppmöte, som ägde rum i Prag den 7 maj 2009, antogs tio konkreta åtgärder med inriktning på de långsiktiga och kortsiktiga utmaningarna. Det är meningen att dessa åtgärder ska genomföras på nationell och europeisk nivå i samarbete med arbetsmarknadens parter. Fyra av åtgärderna avser utbildning, livslångt lärande, lärlingsutbildning, stöd till ökad rörlighet och åtgärder för att förutse kompetensbehoven och matcha dem mot arbetsmarknadens behov.

3.   Allmänna kommentarer

3.1   Kommissionen offentliggjorde 2008 meddelandet ”Ny kompetens för nya arbetstillfällen – Att förutse och matcha kompetensbehoven på arbetsmarknaden” (3). I detta framhölls mot bakgrund av den rådande krisen behovet av att stärka det mänskliga kapitalet och anställbarheten genom en höjning av kompetensnivån. Målet med kommissionens förslag är att förbättra EU:s kapacitet att bedöma och förutse kompetensbehoven och att matcha dem bättre mot de nya arbetstillfällen som uppstår.

3.2   Kommissionen gör å ena sidan en första bedömning av kompetensnivån i förhållande till arbetsmarknadens behov fram till 2020, men föreslår å andra sidan också att man systematiskt följer upp, utvärderar och i god tid förutser arbetsmarknadens framtida behov. Genom programmet Progress och programmen för livslångt lärande kommer man också att rikta in sig på nya sätt att mäta kompetensnivån.

3.3   Kommissionen mobiliserar de instrument som finns för att effektivt genomföra dessa processer och skapar nu nya instrument, som ska stärka eller förenkla processen. Kommissionen framhåller vikten av flexicurity och av att man vidtar åtgärder för kompetensutveckling. Till de instrument som nyligen föreslagits hör ett europeiskt övervakningsverktyg för arbetsmarknaden, ett flerspråkigt standardlexikon över yrken och kompetens och s.k. ”Match and Map”, ett instrument som ska göra livet lättare för användarna av Eures. Man nämner också den centrala roll som Europeiska socialfonden (ESF) och Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) spelar. Försöken att förutse de framtida behoven på arbetsmarknaden har sina gränser och därför måste mekanismerna och instrumenten förbättras.

3.4   Kommissionen framhäver också med rätta de övergripande färdigheternas och de ”mjuka färdigheternas” (soft skills) allt större betydelse, t.ex. lagarbete, språkkunskaper och kommunikationsförmåga. Man bör ägna särskild uppmärksamhet åt att höja normerna och kunskapsnivån i fråga om att läsa, skriva och räkna (numeracy) redan i späd ålder.

3.5   Att inrätta branschspecifika råd för kompetens (SSC = Sector Skills Council) på grundval av avtal mellan arbetsgivare, utbildningsinstitutioner och andra berörda parter inom enskilda sektorer verkar vara en bra metod. Verksamheten i dessa råd kan kopplas till strukturen för social dialog inom sektorn, eftersom arbetsmarknadsparterna har en särskilt viktig roll att spela i detta sammanhang (4).

3.6   Vid ministerrådets (utbildning) sammanträde den 12 maj 2009 åtog sig medlemsstaterna att samarbeta mer på utbildningsområdet. De prioriteringar som fastställdes understryker den viktiga roll som utbildningen har att spela i en bredare diskussion om den ekonomiska och sociala politiken. De gemensamma utmaningarna är följande: 1) en arbetskraft som måste ha den kompetens som krävs för morgondagens arbetstillfällen, 2) en anpassning till behoven i ett samhälle som åldras och 3) en mer intensiv global konkurrens.

3.7   Rådet antog också slutsatser om ett stärkt partnerskap mellan utbildningsinstitutioner och arbetsmarknadspartner. Utbildningen spelar en viktig roll för den sociala sammanhållningen, bland annat genom att den kan ge människor kunskaper, kompetens och kvalifikationer som gör det lättare för dem att komma in och stanna kvar på arbetsmarknaden. Därför spelar arbetsmarknadsparterna också en viktig roll som arbetsmarknadens främsta aktörer.

4.   Fakta och siffror

4.1   I sina slutsatser från mötet i juni 2008 bekräftade Europeiska unionens råd sin begäran om en tydlig utvärdering av kompetensbehoven i Europa fram till 2020 – ”Att förutse och matcha arbetsmarknadens behov, med särskild inriktning på ungdomar” (5).

4.2   Cedefop har därför gjort en analys av kompetensbehoven under perioden 2006–2020 (6), som omfattar 25 av EU:s medlemsstater samt Norge och Schweiz. Enligt analysen kommer 20,3 miljoner nya arbetstillfällen att skapas fram till 2020. Ytterligare 85 miljoner arbetstillfällen kommer att uppstå till följd av s.k. ”replacements” (dvs. ersättning – arbetstillfällen som blir lediga genom att arbetstagare går i pension eller lämnar arbetsmarknaden), vilket man dock inte kan se som en nettoökning av antalet arbetstillfällen. Man räknar med att tjänstesektorn 2020 kommer att stå för tre fjärdedelar av alla arbetstillfällen.

4.3   För närvarande har nästan 40 % av arbetstagarna arbeten som kräver en högre kompetens, t.ex. inom ledning, fria yrken (professional work) eller tekniska yrken. Under det närmaste årtiondet kan man förvänta sig att antalet arbetstillfällen som kräver kompetens på hög eller medelhög nivå fortsätter att öka. Sannolikt ökar också vissa typer av arbete som inte kräver någon utbildning eller endast en låg utbildningsnivå.

4.4   Om denna utvecklingstendens fortsätter kommer förändringarna att leda till en polarisering när antalet arbetstillfällen ökar. Denna polarisering kommer att leda till att efterfrågan på arbetstillfällen som kräver en medelhög utbildningsnivå (och kännetecknas av enkla rutinuppgifter) minskar, trots att nya arbetstagare på alla arbetsplatser måste ha en adekvat yrkesutbildning med tanke på de många arbetstagare som går i pension.

4.5   För närvarande ökar kvalifikationskraven inom alla yrkeskategorier – även inom de kategorier som befinner sig längst ned på kvalifikationsskalan. Denna tendens till högre kompetenskrav påverkas av kompetensutbudet. Befolkningens utbildningsnivå har generellt sett ökat under de senaste tio åren, bland annat genom att människor i många medlemsstater utnyttjat möjligheten att skaffa sig högskoleutbildning och genom att äldre arbetstagare – som i genomsnitt har lägre kvalifikationer – gått i pension.

4.6   I Cedefops slutsatser framhävs dock helt tydligt vikten av en allmän och långsiktig höjning av kompetenskraven för många/flertalet arbetstillfällen. Av det sammanlagda antalet lediga arbetstillfällen under perioden 2006–2020 kommer enligt Cedefops prognoser nästan 91 % att kräva en hög eller medelhög utbildningsnivå. Arbetskraftens nuvarande kvalifikationsstruktur kommer under nästa årtionde att behöva ändras, eftersom allt fler lediga arbetstillfällen (uppemot 55 miljoner) kommer att kräva kvalifikationer på medelhög nivå (även inom yrkesutbildningen). Knappt 10 miljoner arbetstillfällen kommer att finnas lediga för sökande som saknar utbildning eller endast har en låg utbildningsnivå.

4.7   Av statistik från Eurostat framgår att EU sedan 2000 lyckats skapa högkvalitativa arbetstillfällen. Det finns också ett positivt samband mellan sysselsättningsgraden hos personer med högskoleutbildning och tillväxt i sysselsättningen. I de flesta av EU:s medlemsstater har sysselsättningsgraden bland personer med högskoleutbildning ökat mer än sysselsättningen i genomsnitt. På Malta har t.ex. sysselsättningsgraden bland personer med högskoleutbildning mer än fördubblats sedan 2000, samtidigt som den totala sysselsättningen ökat med bara 12 %. Nu måste man också iaktta den motsatta utvecklingstendensen, dvs. att det skapas osäkra arbetstillfällen.

4.8   Cedefops undersökning medför alltså en rad implikationer:

| — | Den allmänna efterfrågan på kompetens kommer att öka även i framtiden. |
| --- | --- |

—

Den allmänna efterfrågan på kompetens kommer att öka även i framtiden.

| — | Genom politiken måste man se till att arbetskraften anpassas till dessa krav. Det är bra att veta om en brist på arbetstillfällen på arbetsmarknaden endast är tillfällig eller övergående eller om det handlar om ett långvarigt fenomen som kräver målinriktade åtgärder. |
| --- | --- |

—

Genom politiken måste man se till att arbetskraften anpassas till dessa krav. Det är bra att veta om en brist på arbetstillfällen på arbetsmarknaden endast är tillfällig eller övergående eller om det handlar om ett långvarigt fenomen som kräver målinriktade åtgärder.

| — | Kontinuerlig yrkesutbildning och livslångt lärande måste bidra till att människors kompetensnivå ständigt följer de strukturella förändringarna på arbetsmarknaden. |
| --- | --- |

—

Kontinuerlig yrkesutbildning och livslångt lärande måste bidra till att människors kompetensnivå ständigt följer de strukturella förändringarna på arbetsmarknaden.

| — | Det antal ungdomar som kommer in på arbetsmarknaden under nästa årtionde kommer inte att kunna fullgöra alla arbetsmarknadens krav. Detta kommer att få konsekvenser för utbildningssystemen. Livslångt lärande är av grundläggande vikt. |
| --- | --- |

—

Det antal ungdomar som kommer in på arbetsmarknaden under nästa årtionde kommer inte att kunna fullgöra alla arbetsmarknadens krav. Detta kommer att få konsekvenser för utbildningssystemen. Livslångt lärande är av grundläggande vikt.

| — | Utbildningen kan inte, hur viktig den än är för att man bättre ska kunna anpassa sig till arbetsmarknadens krav, lösa problemet med överkvalificering och underkvalificering. |
| --- | --- |

—

Utbildningen kan inte, hur viktig den än är för att man bättre ska kunna anpassa sig till arbetsmarknadens krav, lösa problemet med överkvalificering och underkvalificering.

| — | Det är viktigt att noga utvärdera den kompetens som finns, att förhindra att kompetens går förlorad och att använda den kompetens vi har. |
| --- | --- |

—

Det är viktigt att noga utvärdera den kompetens som finns, att förhindra att kompetens går förlorad och att använda den kompetens vi har.

5.   Särskilda kommentarer

5.1   Kommissionens mål är att kompetensutbudet ska motsvara arbetsmarknadens behov. Om hindren för den fria rörligheten för arbetstagare i EU (även administrativa sådana) undanröjs och människor får bättre information om utvecklingen på arbetsmarknaden och kompetensbehoven, skulle det bidra till att främja rörlighet över yrkesgränser, sektorsgränser och geografiska gränser (7). Det skulle också möjliggöra en bättre matchning mellan arbetstagarnas kompetens och tillgängliga arbeten. Det är också viktigt att man stärker det som brukar kallas ”transition mobility”, dvs. att man för personer som förlorat sitt arbete underlättar övergången till ett nytt och högkvalitativt arbete samtidigt som deras trygghet garanteras(flexicurity).

5.2   Kommissionen nämner i sitt arbetsdokument (8), som medföljer meddelandet, en definition av sådana begrepp som kvalifikationer, kunskaper och kompetens. Praxis visar dock att de olika medlemsstaterna hanterar dessa begrepp på mycket olika sätt. Kommissionen bör tydligare definiera vad man menar med ”kompetens” i meddelandet.

5.3   Europa hade ett kompetensproblem redan före den nuvarande krisen. Redan för över tio år sedan påpekade EU-institutionerna och näringslivet att Europa inte producerar, attraherar eller håller kvar så många forskare, ingenjörer och IT-specialister som den europeiska industrin behöver. Situationen börjar bli akut, och siffrorna pekar på att den unga generationens intresse för vetenskapliga ämnen blir allt mindre. Bristen på kompetens i förhållande till marknadens behov ökar i Europa och är en tidsinställd bomb på Europas väg mot ökad konkurrenskraft. En lämplig kompetensnivå, ökad tillgång till information och strategiska förbättringar kommer att få positiva effekter framför allt på de små och medelstora företagen.

5.4   Invandrare från tredjeländer kan också bidra till EU:s utveckling, framför allt med tanke på att utbudet av arbetskraft minskar i många länder. EU:s nya strategi för ekonomisk migration från tredjeländer och tillströmningen av begåvade personer från andra delar av världen kan bara vara en tillfällig lösning. Praxis kommer att utvisa om införandet av de s.k. blå korten hjälper Europa att lyckas i kampen om att locka till sig begåvade personer. I Europa kommer för närvarande endast 2 % av de högkvalificerade arbetstagarna från tredjeländer.

5.5   Nu när Europa har hamnat i en turbulent period måste problemet med kompetensbristen ägnas större uppmärksamhet och göras synligare. På medellång och lång sikt har Europa dessutom en ännu större sysselsättningsskapande potential – både när det gäller nya arbetstillfällen och sådana som blir lediga. Nettoprognosen för nya arbetstillfällen pekar icke desto mindre på en polariserad ökning, med en stor ökning av antalet arbetstillfällen med krav på en högre kompetensnivå.

5.6   Att minska antalet anställda i tider av begränsad efterfrågan är en mycket kortsiktig lösning. Kompetensuppbyggnad är en långvarig och kostsam process, oavsett om det handlar om formell utbildning (grundskola, gymnasieskola eller högskola) eller företagsintern utbildning (företagskultur, organisatoriska särdrag, kundkontakter). En ekonomisk återhämtning skulle vara omöjlig om företagen led brist på tillräckligt kvalificerad arbetskraft.

5.7   Ett förutseende och framtidsorienterat scenario förutsätter ett gemensamt agerande från regeringarnas och den privata sektorns sida:

| — | Att man överför medel från Europeiska socialfonden till yrkesutbildning och omskolning under perioden 2007–2013. |
| --- | --- |

—

Att man överför medel från Europeiska socialfonden till yrkesutbildning och omskolning under perioden 2007–2013.

| — | Att man inleder gemensamma aktioner och partnerskap mellan den privata och den offentliga sektorn. |
| --- | --- |

—

Att man inleder gemensamma aktioner och partnerskap mellan den privata och den offentliga sektorn.

| — | Att man genomför en gemensam politik för att begränsa antalet elever som avbryter sin skolgång och för att väcka ungdomars intresse för matematik, vetenskap och en karriär inom ingenjörsvetenskap, informations- och kommunikationsteknik och miljöskydd. |
| --- | --- |

—

Att man genomför en gemensam politik för att begränsa antalet elever som avbryter sin skolgång och för att väcka ungdomars intresse för matematik, vetenskap och en karriär inom ingenjörsvetenskap, informations- och kommunikationsteknik och miljöskydd.

| — | Att man stärker och utvecklar partnerskapet mellan skolor och universitet på hög nivå och detta genom planerad praktiktjänstgöring som gör det möjligt för studenterna att, framför allt under de sista studiemånaderna, få direktkontakt med det arbetsliv som studierna är inriktade på. |
| --- | --- |

—

Att man stärker och utvecklar partnerskapet mellan skolor och universitet på hög nivå och detta genom planerad praktiktjänstgöring som gör det möjligt för studenterna att, framför allt under de sista studiemånaderna, få direktkontakt med det arbetsliv som studierna är inriktade på.

| — | Att man stöder kompetensens rörlighet inom Europa. |
| --- | --- |

—

Att man stöder kompetensens rörlighet inom Europa.

| — | Att man stärker innovationen inom utbildningen, inklusive e-inlärning och distansundervisning. |
| --- | --- |

—

Att man stärker innovationen inom utbildningen, inklusive e-inlärning och distansundervisning.

| — | Att man tar till vara potentialen inom socialt marginaliserade grupper (till följd av fattigdom, arbetslöshet, funktionshinder, diskriminering osv.), som fortfarande har utbildningspotential och för vilka omfattande medel för återanpassning redan har avsatts. |
| --- | --- |

—

Att man tar till vara potentialen inom socialt marginaliserade grupper (till följd av fattigdom, arbetslöshet, funktionshinder, diskriminering osv.), som fortfarande har utbildningspotential och för vilka omfattande medel för återanpassning redan har avsatts.

| — | Att man organiserar utbildning för invandrare. |
| --- | --- |

—

Att man organiserar utbildning för invandrare.

5.8   Europa måste förbättra sin ”kompetenspyramid” (Skills Pyramid) (9) – läs- och skrivkunnighet, baskompetens, yrkeskunskaper, s.k. GKE-talanger (GKE = den globala kunskapsekonomin). Många länder i Europa har för närvarande en lång väg kvar till en kompetenspyramid som motsvarar EU:s ambitioner.

5.9   Om man vill skapa, trygga och behålla den kompetens som krävs, måste Europa, vidta en rad åtgärder för att påverka både utbudet av och efterfrågan på kompetens i Europa. Efterfrågesidan kommer med säkerhet att påverkas av behoven hos de växande sektorerna, av de långsiktiga prioriteringar som utvecklas snabbt på både global och lokal nivå och av andra utvecklingstendenser i fråga om globala resurser eller demografisk utveckling. När det gäller utbudssidan kommer det europeiska arbetskraftsutbudet framför allt att påverkas av den demografiska utvecklingen, den låga rörligheten och Europas förmåga att producera den kompetens som krävs.

5.10   Kommittén understryker återigen vikten av att lärarutbildningen är av hög kvalitet (10). Utbildning och yrkesträning för lärare måste kombineras med centrala politiska åtgärder inom innovation, forskning och företagande. Lärarutbildningen måste innehålla inslag som gör det möjligt för lärarna att bättre reagera på förändringar på arbetsmarknaden och utveckla lämplig kompetens på alla utbildningsnivåer.

5.11   Arbetsmarknadsparterna spelar i detta sammanhang en central roll. Samarbetet mellan företag och skolor måste få mycket konkreta effekter, framför allt när det handlar om att fastställa läroplaner och skapa yrkes- och kvalifikationssystem på nationell nivå. Dessa måste återspegla arbetsgivarnas krav när det handlar om konkreta uppgifter som måste utföras i företagen. Det är viktigt att man utbildar lärlingar, att det finns praktikplatser för unga arbetstagare och att man gör efterfrågade utbildningar mer attraktiva. Kommissionen bör i första hand uppmärksamma de uppgifter som företagen ska utföra och därefter kompetensen. Man bör konsekvent skilja på de små och medelstora företagens behov.

5.12   Europa måste också ta hänsyn till de effekter som anpassningen till klimatförändringarna har på sysselsättningen. Den globala uppvärmningen kommer att påverka produktionsfaktorer och produktionsprocesser. Kommissionen håller redan på att utarbeta en rad analyser med avseende på ett nytt ekonomiskt koncept med låga koldioxidutsläpp och skapande av s.k. gröna jobb och miljöindustrier. De första resultaten visar att mängden tillgängliga data är begränsad, att prognoserna om klimatförändringarnas effekter på arbetsmarknaden är vaga och att det råder stora skillnader mellan dem. Övergången till en ekonomi med låga koldioxidutsläpp måste ses som en långsiktig process, där arbetsmarknaderna gradvis anpassar sig.

5.13   Kommissionen har i sitt meddelande framför allt riktat in sig på åtgärder för att skapa nya arbetstillfällen och höja kompetensnivån för dessa framtida arbetstillfällen. EU måste också effektivt utnyttja den potential som redan finns på arbetsmarknaden och höja kvalifikationerna och anpassningsförmågan hos de arbetstagare som förlorat eller riskerar att förlora sina arbeten. Man bör alltså även ägna uppmärksamhet åt omskolning, kompletterande yrkesutbildning och livslångt lärande. Å andra sidan måste EU kunna skapa förutsättningar för nya produktiva, högkvalitativa och välbetalda arbetstillfällen.

5.14   Initiativ som syftar till en kompetenshöjning måste återspegla de enskilda individernas ambitioner och behov. Utbildningen har en grundläggande betydelse för medborgarnas fria val och deras möjligheter till individuell utveckling. Utbildningen har ur arbetsmarknadens perspektiv också i uppgift att förmedla kunskaper och kompetens till enskilda människor, eftersom dessa kunskaper krävs för att man ska kunna uppfylla ständigt nya krav och på så sätt garantera en hög nivå på sysselsättningen.

5.15   En politik som syftar till att öka arbetskraftens kompetens och anpassningsförmåga måste grunda sig på principerna om jämlikhet mellan alla medborgare och icke-diskriminering. Detta innebär att man avlägsnar alla befintliga hinder i utbildningssystemen, både i de formella systemen och inom företagen. Dessa hinder påverkar framför allt de särskilt utsatta grupperna, t.ex. äldre arbetstagare och funktionshindrade personer.

5.16   Ministerrådet (utbildning) framhåller i sina slutsatser av den 12 maj 2009 också arbetsmarknadsparternas viktiga roll. De europeiska arbetsmarknadsparterna ägnar sig inom ramen för den europeiska sociala dialogen åt frågor rörande utbildning och arbetsmarknadens behov. År 2002 utarbetade de tillsammans en åtgärdsram för livslång utveckling av kompetens och kvalifikationer, och 2006 utarbetade de en analys av centrala element på arbetsmarknaden, som kommer att ligga till grund för den gemensamma verksamheten inom ramen för deras tredje arbetsprogram 2009–2010 – ett självständigt avtal om inkluderande arbetsmarknader och en rapport om sysselsättningen.

5.17   Rådets slutsatser innehåller också en uppmaning om att stärka partnerskapet med det civila samhället och att alla berörda parter bör delta i samarbetet – företag, utbildningsinstitutioner, offentliga arbetsförmedlingar osv.. Samarbetet med berörda icke-statliga organisationer och de sociala initiativen kan fungera som ett komplement till den traditionella sociala dialogen.

5.18   Ett av den öppna samordningsmetodens största bidrag på utbildningsområdet på europeisk nivå är den europeiska ramen för kvalifikationer (EQF – European Qualifications Framework). Den borde bidra till att kvalifikationerna blir mer överskådliga och tydliga och därmed också bidra till större rörlighet i Europa.

5.19   Europeiska socialfonden (ESF) har visat sig vara ett nyttigt instrument för att tillgodose Europas behov inom yrkesutbildningen. Förbättringar för framtiden kan göras genom att man undanröjer byråkratiska förfaranden och överlappningar med initiativ från strukturfonderna och genom att man i högre grad involverar arbetsmarknadsparterna.

5.20   De s.k. referensnivåerna för genomsnittliga resultat i Europa (de europeiska referensnivåerna) kommer att fungera som ett instrument för uppföljningen av framstegen. Medlemsstaterna har kommit överens om följande mål för 2020:

| — | Minst 15 % av alla vuxna bör delta i program för livslångt lärande. |
| --- | --- |

—

Minst 15 % av alla vuxna bör delta i program för livslångt lärande.

| — | Andelen 15-åringar som har problem med läsning, matematik och naturvetenskapliga ämnen bör vara lägre än 15 %. |
| --- | --- |

—

Andelen 15-åringar som har problem med läsning, matematik och naturvetenskapliga ämnen bör vara lägre än 15 %.

| — | Andelen personer i åldern 30–34 år med slutförd högskoleutbildning bör uppgå till minst 40 %. |
| --- | --- |

—

Andelen personer i åldern 30–34 år med slutförd högskoleutbildning bör uppgå till minst 40 %.

| — | Andelen ungdomar som hoppar av skola och utbildning bör vara lägre än 10 %. |
| --- | --- |

—

Andelen ungdomar som hoppar av skola och utbildning bör vara lägre än 10 %.

| — | Åtminstone 95 % av alla barn mellan fyra års ålder och den ålder där skolplikten tar vid bör delta i förskoleutbildning. |
| --- | --- |

—

Åtminstone 95 % av alla barn mellan fyra års ålder och den ålder där skolplikten tar vid bör delta i förskoleutbildning.

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  Europaparlamentets och rådets rekommendation (2008/C 111/01) om en europeisk referensram för kvalifikationer för livslångt lärande.

1

(2)  En ekonomisk återhämtningsplan för Europa, KOM(2008) 800 slutlig, 26.11.2008.

2

(3)  Meddelande från kommissionen: Ny kompetens för nya arbetstillfällen – Att förutse och matcha kompetensbehoven på arbetsmarknaden, KOM(2008) 868 slutlig, 16.12.2008.

3

(4)  EUT C 277, 17.11.2009, s. 15.

4

(5)  CEDEFOP, PANORAMA Series 160, Skill needs in Europe (2008).

5

Skill needs in Europe

(6)  Man bör ta hänsyn till att man utförde analysen innan den finansiella och ekonomiska krisen bröt ut och därför inte beaktade effekterna av denna.

6

(7)  EUT C 228, 22.9.2009, s. 14.

7

(8)  Kommissionens arbetsdokument SEK(2008) 3058 som medföljer meddelande KOM(2008) 868 slutlig.

8

(9)  Diskussionsunderlag för European Business Summit 2009, INSEAD (The Business School for the World) i samarbete med Microsoft och Belgiens företagsförbund (FEB/VBO).

9

European Business Summit 2009

The Business School for the World

(10)  EUT C 151, 17.6.2008, s. 41.

10

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/80 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/80

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet – Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst”

KOM(2009) 262 slutlig

(2010/C 128/14)

Föredragande: Luis Miguel PARIZA CASTAÑOS

Medföredragande: Cristian PÎRVULESCU

Den 10 juni 2009 beslutade Europeiska kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

"Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet – Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst"

KOM(2009) 262 slutlig.

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 15 oktober 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 152 röster för och 1 nedlagd röst:

1.   Rekommendationer

1.1   Under de senaste åren har försvaret och främjandet av de mänskliga rättigheterna hamnat längre ner på EU:s agenda. Man har gett politisk prioritet åt medlemsstaternas säkerhet, och utgått ifrån att denna är oförenlig med utvecklingen av friheten och skyddet av de grundläggande rättigheterna.

1.2   Politiken för säkerhet och rättsliga frågor bör skydda frihetens värden. Utgångspunkten för denna politik bör enligt EESK:s uppfattning vara att skydda de grundläggande rättigheter som garanteras genom Europakonventionen om skyddet av de mänskliga rättigheterna och EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna.

1.3   Säkerhetspolitiken får inte inkräkta på de grundläggande värden (mänskliga rättigheter och friheter) och demokratiska principer (rättsstaten) som är gemensamma för hela unionen. Den personliga friheten får inte komma i andra rummet efter den kollektiva säkerheten och statens säkerhet. Vissa av de politiska förslagen innebär att man upprepar ett misstag som gjorts i tidigare skeden, nämligen att offra friheten för att förbättra säkerheten.

1.4   Skyddet av de grundläggande rättigheterna och friheterna bör stärkas genom en synlig och handlingskraftig politisk auktoritet på EU-nivå, och EESK stöder därför kommissionsordförande José Manuel Barrosos förslag att inrätta en EU-kommissionärspost med ansvar för rättvisa, grundläggande rättigheter och medborgerliga friheter. Kommittén hoppas att denna avdelning ges de politiska styrmedel och organisatoriska och finansiella resurser som krävs för att fylla detta stora ansvar.

1.5   Kommittén beklagar dock att invandrings- och asylfrågor ingår bland inrikes- och säkerhetsfrågorna, som handläggs av en annan kommissionsledamot. Det är ett förfelat politiskt budskap att koppla invandringen till säkerhetspolitiken och skilja den från skyddet av rättigheterna. I den nya Europeiska kommissionen anser EESK att invandrings- och asylpolitiken bör få en stark koppling till skyddet av de grundläggande rättigheterna, under en sammanhållen politisk ledning.

1.6   När Lissabonfördraget träder i kraft kommer den politik som rör området med frihet, säkerhet och rättvisa att få en bredare rättslig grund, och EESK anser därför att Europeiska unionen skulle kunna uppnå mer ambitiösa mål än de som kommissionen föreslår.

1.7   EESK rekommenderar en översyn av lagstiftningen gällande friheten att resa, och följaktligen en ändring av förordning (EG) nr 2252/2004.

2.   Området med frihet, säkerhet och rättvisa

2.1   EU:s område med frihet, säkerhet och rättvisa är nu på väg in i en avgörande fas. Sedan 1999 har två femårsprogram antagits av rådet: Tammerforsprogrammet (1999–2004) och Haagprogrammet (2004–2009).

2.2   Tio år efter Tammerfors har målen inte uppnåtts. EU är fortfarande inte ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Under dessa år har framstegen varit mindre än vad som krävs (1) – och dessutom obalanserade. Europeiska rådets möte i Stockholm kan innebära ett nytt tillfälle att återupprätta den anda som rådde i Tammerfors.

2.3   Den gemensamma invandrings-, asyl- och gränskontrollpolitiken har gjort betydande framsteg, med undantag av den politik som rör laglig invandring och arbetskraftsinvandring, där beslut fortfarande måste fattas med enhällighet i rådet.

2.4   Den politik som rör polisiärt och straffrättsligt samarbete har styrts av en mellanstatlig logik, en hög grad av misstro och av enhällighetsregeln, något som har gjort det oerhört svårt att anta en gemensam lagstiftning på EU-nivå.

2.5   Stockholmsprogrammet kommer förmodligen att genomföras när Lissabonfördraget har trätt i kraft, och en stor del av denna politik kommer följaktligen att antas av rådet genom det ordinarie förfarandet och genom medbeslutandeförfarandet med Europaparlamentet. På så vis kan EU sätta upp mer ambitiösa mål, även om också det nu gällande fördraget möjliggör den utveckling av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa som Europa behöver.

2.6   Olika bidrag har utformats i anslutning till beredningsarbetet inför antagandet av Stockholmsprogrammet, bl.a. den europeiska pakten för invandring och asyl (2), rapporterna från den rådgivande högnivågruppen avseende framtiden för den europeiska politiken för rättsliga frågor (3) och olika bidrag som mottagits av Europeiska kommissionen i anslutning till det offentliga samrådet om ”Hur kan vi utveckla EU:s politik för frihet, säkerhet och rättvisa?”, ett samråd om prioriteringarna för de kommande fem åren som genomfördes mellan september och november 2008 (4).

2.7   Kommissionen offentliggjorde i juni 2009 ett meddelande om ”Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst: Större frihet i en säkrare omvärld” (5), som är föremål för detta yttrande, där EESK lägger fram sina synpunkter och rekommendationer om Stockholmprocessen.

2.8   EESK utarbetar också ett initiativyttrande (6) där det föreslås att Europeiska unionens politik och lagstiftning om invandring och gränser till fullo måste respektera de mänskliga rättigheterna och sätta alla människors frihet och säkerhet i främsta rummet. Det yttrandet är också en del av EESK:s bidrag till beredningen av Stockholmsprogrammet.

3.   Allmänna synpunkter

3.1   Kommittén ser positivt på och ger sitt stöd till att Stockholmsagendan ger politisk prioritet åt utvecklingen av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst. En av de viktigaste utmaningarna under de närmaste fem åren, i synnerhet efter antagandet av Lissabonfördraget, är att bygga ett medborgarnas Europa, och därför måste EU:s politiska prioriteringar anpassas till detta mål (7). Kommittén antog för tre år sedan ett initiativyttrande i syfte att göra EU-medborgarskapet mer synligt och effektivt. Det europeiska medborgarskapets kvalitet måste förbättras, så att det blir öppnare, mer jämlikt och integrerande samt förhindrar all sorts diskriminering.

3.2   EESK välkomnar också att man i meddelandet prioriterar utvecklingen av ett ”Rättigheternas Europa”, med tanke på att skyddet av grundläggande rättigheter och friheter i stadgan om de grundläggande rättigheterna är ett fundamentalt värde i EU (8).

3.3   Trots att det europeiska systemet för skydd av de grundläggande rättigheterna redan är ganska välutbyggt finns det ingen garanti för att dessa rättigheter verkligen respekteras i EU, särskilt när det gäller att genomföra och tillämpa gemenskapsrätten på nationell, regional och lokal nivå. Stockholmsprogrammet bör innefatta en tydlig, ambitiös och fullständig strategi för skydd av och garanti för de grundläggande rättigheterna i området med frihet, säkerhet och rättvisa, och göra det möjligt för alla styrelsenivåer att garantera ett stabilt och övergripande ”rättigheternas Europa”.

3.4   Under de senaste åren har EU prioriterat säkerheten framför mänskliga rättigheter, rättvisa och frihet. Kommittén anser att skapandet av ett verkligt område med frihet, säkerhet och rättvisa kräver en lämplig balans mellan de tre dimensionerna. Säkerhetspolitiken bör skydda de värden som frihet och rättsstatsprincipen utgör. Utgångspunkten för säkerhetspolitiken bör vara att skydda de grundläggande rättigheter som garanteras genom Europakonventionen om skyddet av de mänskliga rättigheterna och EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna.

3.5   De mänskliga rättigheterna som är odelbara och universella bör skyddas och gälla alla människor, inte enbart unionsmedborgarna. ”Rättigheternas och rättvisans Europa” får inte inskränkas till de personer som är medborgare i någon av medlemsstaterna, utan måste omfatta alla personer som är bosatta på EU:s territorium. Annars blir området med frihet, säkerhet och rättvisa på personnivå oförenligt med de värden och principer om icke-diskriminering, rättvis och lika behandling och solidaritet som utgör Europeiska unionens grundval. Stockholmsprogrammet bör beakta att många av de rättigheter och friheter som anges i internationella och europeiska konventioner och fördrag är tillämpliga på alla personer, oberoende av deras nationalitet, medborgarskap eller administrativa invandrarstatus.

3.6   Programmet bör inspireras av Tammerforsprogrammet från 1999, där rådet beslutade att en av grundpelarna skulle vara principen om rättvis behandling av EU-medborgare och tredjelandsmedborgare och ingen diskriminering av tredjelandsmedborgare. Denna princip kan komma att stärkas genom det nya fördraget, varigenom EU:s stadga om grundläggande rättigheter blir rättsligt bindande och unionen får möjlighet att ansluta sig till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

3.7   EESK anser att man från 2011 bör stärka den roll som Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter har, genom att öka dess budget och ge den nya befogenheter när det gäller att genomföra utvärderingar samt förbättra samarbetet med andra europeiska organ, t.ex. Europeiska datatillsynsmannen och Europeiska ombudsmannen. Byråns självständighet måste dessutom ökas gentemot regeringarna, och EESK måste ges möjlighet att delta som det civila samhällets företrädare.

3.8   EESK ställer sig bakom den metod med fem pelare som kommissionen föreslår för att säkerställa att Stockholmsprogrammet blir en framgång: 1. De rättsliga och inrikes frågorna ska integreras på ett adekvat sätt i EU:s övriga politikområden; 2. Problemet med att de normer som man enas om på europeisk nivå i praktiken genomförs bristfälligt i medlemsstaterna ska minskas, och konkreta åtgärder ska utformas; 3. EU-lagstiftningen ska förbättras och dess genomslagskraft ökas; 4. Arbetet med utvärdering av befintliga rättsakter och de organ som inrättats ska vidareutvecklas; och 5. Denna politik ska stödjas av adekvata finansiella instrument.

3.9   EESK är en institution som kommer att fortsätta att samarbeta mycket aktivt när det gäller att bedöma EU-politikens kvalitet och mervärde, dess inverkan på de grundläggande rättigheterna och på proportionalitetsprincipen samt dess effekter på de etiska, sociala och ekonomiska områdena.

3.10   Kommittén kan således även fortsättningsvis samarbeta om en europeisk strategi för bättre lagstiftning och bedömning av kvaliteten i det europeiska rättssystemet och den sunda förvaltningen av detta, samt av genomförandet och konsekvenserna av de antagna bestämmelserna.

3.11   Med Stockholmsprogrammet måste Europeiska unionens åtaganden bli mer seriösa och tydliga när det gäller mål och målsättningar. Kommittén rekommenderar att man utformar en uppsättning nyckelindikatorer och en preliminär förteckning över mål som borde uppnås och som kan möjliggöra en objektiv bedömning av de framsteg som gjorts, både under genomförandet av programmet och i slutet av processen.

3.12   EESK stöder de antagna handlingslinjerna, men rekommenderar att programmets prioriteringar definieras tydligare och kompletteras med åtaganden om ekonomiskt stöd.

3.13   Europarådets talrika resolutioner och rekommendationer om en effektiv och riktig rättsskipning har utgjort ett mycket värdefullt bidrag, och kommissionen uppmanas införliva detta idéinnehåll i framtida förslag på det civil- och straffrättsliga området i Europeiska unionen (9).

4.   Särskilda synpunkter

4.1   Att främja mänskliga rättigheter: ett Europa grundat på rättigheter och rättsstatsprincipen

4.1.1   I den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, som antogs 1948 av FN:s generalförsamling, fastställs ett gemensamt system för principer och värderingar av allmängiltig karaktär. Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom 1950 och som antagits av samtliga medlemsstater, utgör tillsammans med Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna en grundval och en garanti för att dessa rättigheter respekteras i hela EU.

4.1.2   EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna omfattar nya rättigheter som inte ingick i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Stadgan kommer att stärka rättssäkerheten vad gäller skyddet av de grundläggande rättigheterna och vara tillämplig på gemenskapens institutioner och medlemsstaterna, i synnerhet när de tillämpar gemenskapsrätten.

4.1.3   Rätten till fri rörlighet för personer är en av EU-medborgarskapets grundläggande rättigheter. Avskaffandet av kontrollen vid de inre gränserna och rätten till fri rörlighet och vistelse inom Schengen-området är en av den europeiska integrationens viktigaste framsteg under de senaste tio åren.

4.1.4   Samtidigt är kommittén oroad över att utövandet av denna rättighet fortfarande stöter på många hinder och barriärer i stora delar av EU. Kommittén anser att direktiv 2004/38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier inte har införlivats på ett tillfredsställande sätt i nationell lagstiftning. Införlivandet har av kommissionen (10), Europaparlamentet och i ett flertal rapporter från sakkunniga bedömts som otillfredsställande. Dessutom har tidsfristerna för genomförandet inte efterlevts (11).

4.1.5   EESK välkomnar kommissionens meddelande om riktlinjer för ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av detta direktiv. Alla avvikelser och undantag som tillämpas av de nationella myndigheterna i fråga om den grundläggande rätten att röra sig fritt ska tolkas restriktivt och i full överensstämmelse med EG-domstolens rättspraxis (12). Skyddet av gränsarbetarnas arbetsrelaterade och sociala rättigheter måste förbättras, något som kommittén har föreslagit i flera yttranden (13).

4.1.6   Vad gäller ett förbättrat skydd av barns rättigheter har EESK avgivit olika yttranden (14) i syfte att verka för att EU ska iaktta internationella fördrag och lansera en strategi för att medlemsstaterna snarast ska uppfylla sina nuvarande åtaganden på europeisk och internationell nivå i fråga om barns rättigheter, särskilt inom ramen för FN:s barnkonvention.

4.1.7   EESK vill betona vikten av respekt för mångfald och skydd för de mest utsatta. Många olika minoriteter (t.ex. romerna) och många med invandrarbakgrund berörs av utmaningar som har sin grund i mångfalden.

4.1.8   EESK har nyligen antagit flera yttranden för att stärka lagstiftningen mot diskriminering (15), där kommittén föreslagit att instrumenten för att bekämpa diskriminering, rasism, våld, homofobi och främlingsfientlighet ska förbättras. Det civila samhället kan spela en viktig roll för att säkerställa att gemenskapslagstiftningen tillämpas i praktiken.

4.1.9   När stadgan om grundläggande rättigheter träder i kraft kommer EU att förfoga över en ny rättslig grund för skyddet av arbetsrelaterade och sociala rättigheter. Kommittén kommer i framtiden att lansera nya initiativ för att utveckla politiska insatser på EU-nivå som stärker skyddet av dessa rättigheter, och föreslår kommissionen att låta arbetstagarnas arbetsrelaterade och sociala rättigheter ingå i prioriteringarna.

4.1.10   EU håller på att utveckla en politik för säkerhet och gränskontroll som bygger på användning av ny teknik och informationssystem. Man måste beakta denna politiks etiska och rättsliga konsekvenser för skyddet av personuppgifter och privatlivet.

4.1.11   EESK anser att det civila samhället i nära samarbete med de myndigheter på nationell och europeisk nivå som ansvarar för uppgiftsskyddet liksom ombudsmannafunktionen skulle kunna delta i utvärderingen så att principerna om ändamålsenlighet, proportionalitet, legitimitet, säkerhet och sekretess respekteras.

4.1.12   De samråd som förts med det civila samhället i EU har pekat på att den fria rörligheten betraktas som mindre viktig än överdrivna säkerhetsåtgärder, exempelvis införande av biometriska element och teknik för radiofrekvensbaserad identifiering (RFID) i resedokument. EESK preciserade i sitt yttrande (16) att RFID-tekniken ”ännu inte uppnått full mognad” och att den kan inverka menligt på de grundläggande mänskliga friheterna.

4.1.13   Stockholmsprogrammet bör beakta att det på grund av den snabba utvecklingen av denna teknik kan bli nödvändigt att vidta nya politiska och rättsliga åtgärder för att skydda de grundläggande rättigheterna, särskilt vad avser skyddet av personuppgifter. Kommissionen bör lansera kampanjer för information och medvetandegörande om de rättigheter och risker som är förbundna med IT-tekniken.

4.1.14   Det låga deltagandet i de senaste valen till Europaparlamentet visade att många européer var missnöjda med kvaliteten på sitt EU-medborgarskap och med vissa delar av EU-politiken. Kommittén stöder kommissionens mål att stärka det demokratiska livet och EU-medborgarnas aktiva deltagande. För att råda bot på EU-medborgarnas växande ointresse för gemenskapens politik, rekommenderar EESK att en rad åtgärder vidtas för att främja ett aktivt unionsmedborgarskap. Kommittén förordar att man koncentrerar parlamentsvalen till veckan runt 9 maj och att kandidaturerna, kampanjerna och valprogrammen får en mindre nationell och mer europeisk karaktär.

4.1.15   EESK anser att man bör bredda basen för våra demokratier och inkludera nya medborgare, med samma rättigheter och skyldigheter. De nationella och europeiska medborgarrättigheterna bör omfatta alla former av nationellt, etniskt, religiöst och kulturellt ursprung, som delvis är en frukt av invandringen.

4.1.16   EESK utarbetade ett yttrande (17) på eget initiativ riktat till konventet, där man efterlyste ett EU-medborgarskap för medborgare från tredje land som är varaktigt bosatta inom unionen. Kommittén ber EU-institutionerna att beakta detta förslag i Stockholmsprogrammet.

4.2   Att underlätta för medborgarna – rättigheter och rättsligt samarbete i Europa Att säkerställa rättigheter och rättvisa i ett Europa som är öppet mot världen

4.2.1   Ömsesidigt erkännande av domstolsbeslut

4.2.1.1   EESK välkomnar insatserna för ömsesidigt erkännande, som är en hörnsten i arbetet för att bygga upp ett europeiskt rättsligt område. Detta måste existera sida vid sida med rättstraditionerna i varje medlemsstat, och säkerställa stärkandet av ett område med frihet och ansvar. Unionen måste upprätta en gemensam rättslig grund. Hela sanktionssystemet, både vad gäller respekten för gemensamma regler och medlemsstaternas lagstiftning, bör underkastas juridiska restriktioner i syfte att avvärja alla möjligheter till missbruk: Reglerna får under inga omständigheter kränka frihet och mänskliga rättigheter och bör garantera skyddet av medborgerliga och samhälleliga rättigheter.

4.2.1.2   Det ömsesidiga erkännandet skulle kunna utsträckas till områden som ännu inte har reglerats, t.ex. arv och testamenten, förmögenhetsförhållanden och förmögenhetsrättsliga konsekvenser vid skilsmässa samt alla områden som påverkar EU-medborgarnas vardag. Det ömsesidiga erkännandet ska tillämpas på alla former av civilt partnerskap som lagligen erkänns i medlemsstaterna.

4.2.1.3   På civilrättens område bör man avskaffa exekvaturförfarandet, enligt vilket medlemsstaterna verkställer domar på privaträttens område som avkunnats i andra medlemsstater, och det ömsesidiga erkännandet av domar bör utsträckas till sådana områden som ännu inte omfattas av detta. Inom det straffrättsliga samarbetet bör principen om ömsesidigt erkännande alltid tillämpas i alla stadier i förfarandet. Det ömsesidiga erkännandet bör också utsträckas till skydd av vittnen och brottsoffer och till upphävande av rättigheter.

4.2.2   Att stärka det ömsesidiga förtroendet

4.2.2.1   För att stärka det ömsesidiga förtroendet mellan de olika rättssystemen, bör man stärka och stödja utbildningen av domstolspersonal med hjälp av gemensamma instrument. Man bör främja och stödja utbyte mellan tjänstemän inom rättsväsendet, både med hjälp av rättsforumet och verksamheten inom olika nätverk för fackfolk, och genom att upprätta ett system i stil med Erasmus. För att förbättra kommunikationen och överföringen av goda metoder bör det europeiska rättsforumet byggas ut.

4.2.2.2   Det ömsesidiga förtroendet måste även i fortsättningen stärkas genom ett kraftigt ökat stöd, särskilt finansiellt, till programmen för fortbildning av domstolspersonal och till utvecklingen av de professionella nätverken. Dessa åtgärder bör åtföljas av utbyte av bästa praxis och utformning av innovativa projekt för modernisering av rättssystemet.

4.2.3   Tillgången till rättslig prövning: en prioritet

4.2.3.1   Den insats som görs på det straffrättsliga området i EU för att förbättra det ömsesidiga erkännandet av domar får inte enbart inriktas på terrorism, organiserad brottslighet och angrepp på unionens finansiella intressen, utan bör också omfatta brott mot de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. EU-medborgarnas ökade rörlighet inom unionens gränser gör att de utsätts för diskriminering och missbruk såväl i privatlivet som på arbetsplatsen.

4.2.3.2   EU bör arbeta för att stärka befintliga system för rättshjälp, utnyttja elektroniska medel (e-juridik) (18) i de fall då detta är nödvändigt, och därvid i synnerhet underlätta tillgången till översättning och tolkning i samband med rättsliga förfaranden. Likaså bör EU sträva efter att förenkla kraven när det gäller legalisering av handlingar. Stödet till brottsoffer måste också förbättras, i synnerhet när det gäller gränsöverskridande fall.

4.2.4   De juridiska aktörernas roll när det gäller stödet till den ekonomiska aktiviteten

4.2.4.1   Deras roll är att se till att verkställandet av domar förbättras, särskilt genom ett europeiskt system för kvarstad på bankmedel. Arbetet med att skapa en gemensam referensram för avtalsrätt skulle kunna utnyttjas i samband med framtida lagförslag, och mallar för avtal skulle kunna utformas. Vidare skulle man kunna införa frivilliga europeiska ordningar på klart definierade områden som omfattas av den inre marknaden (”den 28:e ordningen”). Harmoniseringen av den lagstiftning som ska tillämpas när det gäller försäkringsavtal och bolagsrätt bör fortsätta.

4.2.4.2   Det europeiska rättsliga området borde – särskilt i kristider – inte bara stödja en väl fungerande ekonomisk verksamhet på den inre marknaden utan också öka de ekonomiska aktörernas ansvarskänsla inför samhället och sina egna anställda. Mot bakgrund av den finansiella och ekonomiska krisen är det viktigt att stärka solidariteten mellan medlemsstaterna, de ekonomiska aktörerna och medborgarna, och att respektera medborgarnas värdighet och deras rättigheter.

4.2.5   Förstärkning av unionens internationella närvaro på det rättsliga området

Prioritet bör ges till insatser för att främja rättsstatsprincipen runt om i världen och särskilt i grannländer och de länder med vilka EU har ett gemensamt ekonomiskt, socialt och säkerhetspolitiskt program. Det är också mycket viktigt att avsevärt stärka de instrument som unionen använder för rättsligt samarbete med och bistånd till tredjeländer.

4.3   Att skydda medborgarna
  Regelverk och principer för en öppen union som skyddar sina medborgare

EESK välkomnar utarbetandet av en intern säkerhetsstrategi för unionen. En lång rad offentliga och privata aktörer bör delta i denna process (19). Det civila samhällets deltagande kommer att göra det möjligt att prioritera ett perspektiv baserat på tolerans, dialog och samarbete och inte på utslagning, rädsla och misstroende när det gäller medborgare i andra medlemsstater och tredjeländer. Detta kommer även att säkra skyddet av de grundläggande fri- och rättigheter som påverkas mest negativt om det införs sådana kontrollåtgärder och tvingande åtgärder som skulle kunna användas på ett diskriminerande och oegentligt sätt i avsaknad av ett demokratiskt civilt samhälle. Den interna säkerhetsstrategin bör kompletteras med en EU-strategi i syfte att utvärdera hur de europeiska rättssystemen fungerar.

4.3.1   Ökade resurser

4.3.1.1   I polissamarbetet bör ingå omfattande utbildning och instruktioner för polispersonalen. Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter har konstaterat att polisstyrkornas tuffa och aggressiva uppträdande är en viktig orsak till diskriminering. Det är nödvändigt att vidta åtgärder för att begränsa och bekämpa denna attityd och återvinna allmänhetens förtroende för polisens integritet (20).

4.3.1.2   De tekniska resurser som krävs för att garantera den inre säkerheten kan inte mobiliseras utan att man säkrar att de används på ett öppet och ansvarsfullt sätt i förhållande till medborgarna och det civila samhället.

4.3.2   En effektiv politik

4.3.2.1   Prioriteringarna i samband med gränsöverskridande brottslighet måste även omfatta en förstärkning av rätten till försvar genom gemensamma minimigarantier i fråga om oskuldspresumtionen samt häktning (tid och översyn av häktningsgrunderna). Åtgärderna för att bekämpa brottslighet måste vara i överensstämmelse med proportionalitetsprincipen. Dessa initiativ bör utarbetas och stödjas på lämpligt sätt, exempelvis inom ramen för en handlingsplan, samt följas upp, särskilt i sådana situationer som hittills visat sig vara problematiska (behandling av personer som misstänks för terrorism).

4.3.2.1.1   När det gäller kontroll och övervakning av gränserna, särskilt skydd av människor och utsatta grupper, bör medlemsstaternas grundläggande skyldighet att genomföra sjöräddningsinsatser prioriteras framför kontroll och övervakning till havs.

4.3.2.1.2   Den gemensamma europeiska Schengenviseringen, som kan utställas av en gemensam konsulär myndighet, skulle kunna säkra att alla asylsökande behandlas lika. Man bör gradvis överge riskpresumtion kopplad till nationaliteten och bygga mer på en bedömning av risken i det enskilda fallet. Detta skulle vara en positiv utveckling som skulle kunna förhindra kränkningar och diskriminering av de asylsökande.

4.3.3   Gemensamma mål

4.3.3.1   Den interna säkerhetsstrategin bör fokusera på hot som inte uppmärksammats tillräckligt. Åtgärder för att tackla hatbrott, rasism, främlingsfientlighet och antisemitism måste prioriteras. De metoder som används bör inte utarbetas enkom för säkerhetsändamål, utan de bör även kunna användas på de ekonomiska, sociala, kulturella och utbildningsmässiga områdena, samt i preventivt syfte.

Den interna säkerhetsstrategin bör prioritera insyn och kampen mot korruptionen, eftersom detta fenomen undergräver medborgarnas förtroende för de offentliga institutionerna och den demokratiska processen såväl på nationell nivå som på EU-nivå.

4.3.3.2   I syfte att minska terroristhotet bör EU intensifiera sina ansträngningar att främja europeiska modeller och därigenom bidra till en dialog mellan olika kulturer och religioner som gör det möjligt att motverka isoleringen och radikaliseringen hos olika samfund, grupper och organisationer såväl inom EU:s gränser som utanför. Hur effektiva de interna säkerhetsåtgärderna än är åtgärdar man därigenom bara följderna av terrorismen, inte orsakerna. Därför är det absolut nödvändigt att inleda en paneuropeisk dialog som gör det möjligt att utveckla dessa modeller så att EU aktivt kan främja dem i samarbete med medlemsstaterna.

4.4   En dynamisk invandringspolitik

4.4.1   Att utveckla en gemensam invandrings- och asylpolitik kommer att vara en av de viktigaste prioriteringarna under de närmaste åren, med utgångspunkt i fastställda mål inom ramen för den europeiska pakten för invandring och asyl. Bland kommissionens prioriteringar återfinns också en konsolidering av den globala invandringsstrategin.

4.4.2   EU måste förbättra dialogen och samarbetet med ursprungsländerna. EESK har föreslagit (21) att EU inom ramen för utrikespolitiken ska främja en internationell rättslig ram för migration, baserad på den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Den internationella rättsliga ramen bör omfatta ILO:s viktigaste konventioner och FN:s internationella konvention om skydd av alla migrerande arbetares och deras familjers rättigheter. Denna har ännu inte ratificerats av EU:s medlemsstater, även om att EESK antagit ett initiativyttrande (22) där vi förordar att den ska ratificeras.

4.4.3   För att den europeiska invandringspolitiken ska kunna bidra till ursprungsländernas utveckling, bör avtalen mellan EU och ursprungsländerna baseras på ömsesidigt intresse och på respekt för invandrarnas rättigheter. Kommittén anser att avtalen om rörlighet bör motverka och kompensera för kunskapsflykt. För att skapa ett positivt samband mellan ”cirkulär migration” och utveckling, måste man göra de olika lagstiftningarna mer flexibla i fråga om inresetillstånd och ställning som varaktigt bosatt. I detta syfte kan man främja frivilligt återvändande utan att invandrarna för den skull förlorar sin vistelserätt.

4.4.4   Samarbetet med tredjeländer får inte enbart avse olovlig invandring, återvändande och gränskontroll, hur viktigt detta än må vara. De ovannämnda avtalen måste ta hänsyn till alla parters intressen: invandrarnas intressen, så att deras grundläggande rättigheter respekteras och de får en rättvis behandling; ursprungsländernas intressen, så att emigrationen kan få positiva effekter på deras ekonomiska och sociala utveckling; samt de mottagande europeiska samhällenas intressen.

4.4.5   Enligt EESK är en av de svaga punkterna i den övergripande strategin i immigrationsfrågor EU:s svårigheter när det gäller att ta steget från allmänna politiska diskussioner till att anta konkreta lagstiftningsinitiativ, med hänsyn tagen till gemenskapsmetoden och de behörighetsområden som fastställs i fördragen.

4.4.6   Kommittén delar inte åsikten att den europeiska invandringspolitiken bör baseras på cirkulär migration. En del av migrationsprojekten kommer utan tvekan att bli tidsbegränsade och i vissa fall av ”cirkulär” karaktär, men erfarenheten visar att en stor del av projekten är permanenta eller långvariga, och därför måste den europeiska politiken och lagstiftningen ständigt främja respekten för mänskliga rättigheter, en säker rättslig ställning för invandrarna samt integration och familjeåterförening.

4.4.7   I ett av våra yttranden (23) har vi nyligen framhållit att ”man i invandringspolitiken och lagstiftningen till fullo måste respektera mänskliga rättigheter för alla, lika behandling och icke-diskriminering”.

4.4.8   EESK ställer sig inte bakom användningen av termen ”olaglig invandring”. Vi instämmer med andra europeiska aktörer, bl.a. Europarådets parlamentariska församling och Europaparlamentet, som föredrar att använda termerna ”olovlig invandring” och ”papperslösa invandrare”, för att undvika felaktiga kopplingar mellan invandring och kriminalitet.

4.4.9   Även om det inte är lagligt att resa in i ett land utan giltiga handlingar och tillstånd så är dessa personer inga brottslingar. Den koppling mellan olaglig invandring och brottslighet som förekommer i många medier och i vissa politiska resonemang saknar verklighetsförankring och bidrar till att sprida rädsla och främlingsfientlighet bland befolkningen i mottagarlandet.

4.4.10   EESK ser positivt på att kommissionen prioriterar att övervaka tillämpningen på nationell nivå av de garantier och rättigheter som anges i återvändandedirektivet (2008/115), som träder i kraft i december 2010.

4.4.11   Kommittén stöder kommissionens förslag att unionen ska införa ”gemensamma normer rörande ansvaret för illegala invandrare som inte kan återsändas”. Vi stöder också förslaget om regularisering: ”När det gäller regularisering måste utbytet av information mellan medlemsstaterna förbättras. Riktlinjer för hur regulariseringar ska genomföras skulle kunna utarbetas.” Vid legalisering av de berörda personernas situation måste man ta hänsyn till graden av etablering i samhället och på arbetsmarknaden, i enlighet med den europeiska pakten för invandring och asyl.

4.4.12   Underåriga utan medföljande vuxen som befinner sig i en oreglerad situation måste skyddas av en särskild EU-politik.

4.4.13   Kommittén delar kommissionens åsikt att EU behöver en gemensam ram i form av ett flexibelt system för invandring som är anpassat till behoven på de nationella arbetsmarknaderna. Vi anser dock att man i EU-lagstiftningen bör undvika politiska åtgärder som enbart bygger på arbetsmarknadernas behov under en viss konjunktur eller tidsperiod där en invandrare bara ses som en ekonomisk enhet – och inte som en person med rättigheter och behov av skydd och trygghet.

4.4.14   Kommittén stöder kommissionens förslag att upprätta en europeisk plattform för dialog, i syfte att kunna hantera arbetskraftsinvandringen bättre. Denna plattform skulle kunna samla arbetsgivare, fackföreningar, medlemsstaternas arbetsförmedlingar, rekryteringsföretag och andra berörda parter. EESK skulle kunna vara den europeiska institution som härbärgerar verksamheterna i plattformen, på liknande sätt som i fråga om det europeiska integrationsforumet.

4.4.15   EESK har vid flera tillfällen framhållit att den gemensamma lagstiftningen om rätt till inresa och vistelse borde ha försetts med en samlad och övergripande rättslig ram i stället för sektorsspecifika bestämmelser (24).

4.4.16   Kommissionen är emellertid i färd med att utarbeta diverse förslag till sektorsspecifika direktiv. Europeiska unionens råd har nyligen antagit ”Blue Card-direktivet” (25), som erbjuder ett snabbare och mer flexibelt förfarande för inresa och vistelse enbart för de arbetstagare som betraktas som ”högkvalificerade” och deras familjemedlemmar, vilket kan leda till diskriminering mellan dessa arbetstagare och andra grupper (som kommer att bli föremål för särdirektiv). Dessutom ger direktivet större utrymme för medlemsstaterna att själva fastställa och specificera de villkor och rättigheter som ”det blå kortet” innebär.

4.4.17   EESK anser att den sektorsspecifika inriktningen på EU-lagstiftningen om invandring bör åtföljas av en övergripande gemensam rättighetsram (europeisk stadga), som garanterar respekten och skyddet för invandrarnas rättigheter och friheter i Europa, oberoende av yrkeskategori, rättslig ställning eller administrativ situation.

4.4.18   Kommissionen har utarbetat ett förslag till direktiv om invandrarnas rättigheter, men detta har ännu inte antagits av rådet. Vidare har kommittén utarbetat ett yttrande (26) om det direktivförslaget, och rådet förväntas ta hänsyn till EESK:s yttrande i sitt arbete.

4.4.19   EESK kommer att analysera kommissionens förslag om att anta en invandringskodex i syfte att garantera en uppsättning enhetliga och jämförbara rättigheter för invandrarna i Europa. Vi beklagar dock att detta också innebär att förslaget till ramdirektiv dras tillbaka, och därför föreslår vi att rådets kommande ordförandeskap ska fortsätta arbetet med sikte på att det direktivet ska antas.

När det gäller familjeåterförening ställer sig kommittén bakom kommissionens förslag att ”en översyn av direktivet [skulle] kunna göras, efter ett brett samråd”.

4.4.20   EESK hoppas att kommissionen inom kort ska utarbeta en grönbok i syfte att diskutera de förändringar som behövs i det ovannämnda direktivet, mot bakgrund av att den minimalistiska utformningen av direktiv 2003/86 tillåter att vissa nationella lagstiftningar inte fullt ut garanterar rätten till familjeåterförening för tredjelandsmedborgare. Detta bekräftas i kommissionens rapport om direktivets tillämpning på nationell nivå (27).

4.4.21   Integrationsfrågan är en mycket viktig angelägenhet för EESK, och vi har utarbetat olika initiativyttranden där vi förespråkat en proaktiv integrationspolitik inom EU som bygger på ömsesidighet och där fokus ligger både på värdsamhället och på invandrarna. Detta är ett positivt synsätt på integration. Vissa personer i ledande ställning ser emellertid integration ur ett negativt perspektiv, som ett nytt hinder för jämlikhet och som ett nytt diskrimineringsinstrument.

4.4.22   Som kommissionen bekräftar krävs det ökade ansträngningar från EU:s, medlemsstaternas och de regionala och lokala myndigheternas sida, samt ett mer aktivt deltagande från det mottagande samhället och invandrarna själva. Det europeiska integrationsforumet har nyläggen inrättats i samarbete mellan Europeiska kommissionen och EESK. Denna plattform gör det möjligt för det civila samhället och invandrarorganisationerna att delta i utformningen av EU:s politik för att främja integrationen.

4.4.23   EESK har uttryckt sitt stöd för förslaget att skapa en öppen samordningsmetod för integration, och vi åtar oss att genom nya yttranden delta i samarbetet för att förverkliga denna metod. Kommissionen väcker tanken att ”en gemensam samordningsmekanism genom vilken medlemsstaternas insatser kan stödjas med hjälp av en gemensam referensram skulle kunna utvecklas”, genom att man identifierar framgångsrika metoder, utvecklar indikatorer, finner kopplingar till andra politikområden och involverar det civila samhället via portalen och det europeiska integrationsforumet.

4.4.24   Även forumet kan bidra till att utvärdera metoder, utveckla indikatorer och finna kopplingar mellan integrationen och andra EU-politikområden.

4.5   Asyl: ett gemensamt och solidariskt område

4.5.1   Europa måste vara berett att på ett värdigt sätt ta emot asylsökande personer med hjälp av en skyddande lagstiftning och en mer solidaritetsinriktad politik. Många personer i behov av internationellt skydd tar sig till EU:s yttre gränser via illegala kanaler. Myndigheterna måste garantera att dessa personer kan lämna in sin asylansökan, och att denna utreds i enlighet med internationella avtal och lagstiftningen i EU och medlemsstaterna.

4.5.2   Kommittén har under de senaste åren utarbetat diverse yttranden om utformningen av ett gemensamt asylsystem (28). Arbetet med det gemensamma europeiska asylsystemet bör slutföras på ett sätt som garanterar en hög kvalitet, utan att detta medför att de internationella skyddsnormerna sänks. Harmoniseringen får aldrig användas för att sänka de nuvarande skyddsnivåerna i medlemsstaterna. Den bör i stället tjäna till att förbättra lagstiftningen i de medlemsstater där skyddet är otillräckligt.

4.5.3   För att det gemensamma europeiska asylsystemet ska kunna inrättas måste den rättsliga harmoniseringen åtföljas av ett omfattande samarbete mellan medlemsstaterna. Samarbetet och solidariteten kommer att fördjupas genom inrättandet av den europeiska byrå för samarbete i asylfrågor som föreslagits av kommissionen, och som EESK stöder.

4.5.4   Den nya lagstiftningen måste ge de asylsökande tillgång till arbetsmarknaden och till utbildning. Den måste också erkänna de icke-statliga organisationernas roll när det gäller asyl och flyktingskydd och ge dem fullt tillträde till alla förfaranden och forum som rör deras verksamhet.

4.5.5   Förfarandena enligt Dublinförordningen måste ändras för att göra det möjligt för den asylsökande att välja i vilket land han eller hon vill lämna in sin ansökan, med hänsyn tagen till humanitära skäl, familjeband samt kulturella och sociala band.

4.5.6   Det kommer att bli möjligt att överklaga de beslut som fattas om asylansökningar, och överklagandet kommer att få en suspensiv verkan, i enlighet med praxis i Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.

4.5.7   I många EU-medlemsstater hålls personer som invandrat på olovlig väg i förvar i särskilda interneringscentrum. EESK motsätter sig denna praxis, eftersom vi anser att internering i sådana anläggningar måste utgöra en exceptionell åtgärd.

4.5.8   Vi anser att respekt för mänskliga rättigheter är en grundförutsättning för att avtal om återtagande ska kunna ingås med tredjeländer, och vi motsätter oss att EU eller medlems staterna sluter avtal om återvändande eller gränskontroller med länder som inte har undertecknat de viktigaste internationella rättsliga konventionerna om skydd för de mänskliga rättigheterna.

4.5.9   Kommittén anser slutligen att den finansiella solidariteten inom Europa i asylfrågor måste förstärkas. Därför blir det nödvändigt att utvidga och förändra Europeiska flyktingfonden.

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  Den förre vice ordföranden Franco Frattini har sagt att endast 53 % av målen uppnåtts.

1

(2)  Den europeiska pakten för invandring och asyl, Europeiska unionens råd, Bryssel, 13440/08, 24 september 2008.

2

(3)  Rapport från den rådgivande högnivågruppen avseende framtiden för den europeiska politiken för rättsliga frågor (framtidsgruppen för rättsliga frågor), ”Freedom, Security, Privacy: European Home Affairs in an Open World”, juni 2008.

3

framtidsgruppen för rättsliga frågor

Freedom, Security, Privacy: European Home Affairs in an Open World

(4)  http://ec.europa.eu/justice_home/news/consulting_public/news_consulting_0001_en.htm.

4

(5)  KOM(2009) 262 slutlig.

5

(6)  EESK:s yttrande av den 4 september 2009”Respekten för de grundläggande rättigheterna i EU:s politik och lagstiftning i fråga om invandring”, föredragande: Luis Miguel Pariza Castaños (se sidan 29 i aktuell utgåva av EUT).

6

(7)  EUT C 318, 23.12.2006, s. 163.

7

(8)  EUT C 218, 11.9.2009, s. 60.

8

(9)  Se ”Relevant Council of Europe Resolutions and Reccommendations in the field of efficiency and fairness of justice” (CEPEJ(2003)7 rév. av den 13 november 2003).

9

(10)  KOM(2008) 840 slutlig.

10

(11)  30 april 2006.

11

(12)  KOM(2009) 313 slutlig.

12

(13)  EUT C 228, 22.9.2009, s. 14 och EUT C 325, 30.12.2006, s. 43.

13

(14)  EUT C 325, 30.12.2006, s. 65.

14

(15)  EUT C 182, 4.8.2009, s. 19 och EUT C 77, 31.3.2009, s. 102.

15

(16)  EUT C 256, 27.10.2007, s. 66.

16

(17)  EUT C 208, 3.9.2003, s. 76.

17

(18)  EESK:s yttrande av den 30 september 2009 om ”Kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén: Mot en europeisk strategi för e-juridik”, föredragande: Jorge Pegado Liz (EUT C 318, 23.12.2009, s. 69).

18

(19)  EUT C 318, 23.12.2006, s. 147 och EUT C 211, 19.8.2008, s. 61.

19

(20)  Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, 2009. ”The Stockholm Programme: A chance to put fundamental rights protection right in the centre of the European Agenda”, s. 6–7.

20

The Stockholm Programme: A chance to put fundamental rights protection right in the centre of the European Agenda

(21)  EUT C 44, 16.2.2008, s. 91.

21

(22)  EUT C 302, 7.12.2004, s. 49.

22

(23)  EUT C 218, 11.9.2009, s. 69.

23

(24)  EUT C 286, 17.11.2005, s. 20.

24

(25)  Direktiv 2009/50/EG.

25

(26)  EUT C 27, 3.2.2009, s. 114.

26

(27)  KOM(2008) 610 slutlig.

27

(28)  EUT C 204, 9.8.2008, s. 77; EUT C 218, 11.9.2009, s. 78; EESK:s yttrande av den 16 juli 2009 om ”Förslag till rådets direktiv om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna (omarbetning)”, föredragande: An Le Nouail Marlière (EUT C 317, 23.12.2009, s. 110); samt yttrandet av den 16 juli 2009 om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har gett in i någon medlemsstat (omarbetning)”, föredragande: An Le Nouail Marlière (EUT C 317, 23.12.2009, s. 115).

28

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/89 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/89

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Förslag till rådets rekommendation om rökfria miljöer”

KOM(2009) 328 slutlig – 2009/0088 (CNS)

(2010/C 128/15)

Föredragande: Eugen LUCAN

Den 8 juli 2009 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget r begära ett icke-obligatoriskt yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om:

”Förslag till rådets rekommendation om rökfria miljöer”

KOM(2009) 328 slutlig – 2009/0088 (CNS).

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 15 oktober 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 81 röster för, 68 röster mot och 9 nedlagda röster.

1.   Särskilda rekommendationer

Beträffande punkt 1 i rekommendationerna till medlemsstaterna.

1.1.1   Ett effektivt skydd mot exponering för tobaksrök ska gälla samtliga arbetsplatser, framför allt inomhuslokaler utan särskilda utrymmen för rökare.

1.1.2   EESK rekommenderar att ordalydelsen ”där så är lämpligt även andra offentliga miljöer” i artikel 8.2 i WHO:s ramkonvention om tobakskontroll även ska omfatta samtliga offentliga miljöer där det rör sig barn eller unga upp till 18 år.

1.1.3   EESK uppmanar rådet att överväga en kortare antagningsfrist än de tre år som föreslås av kommissionen. I annat fall riskerar man att förlora den nuvarande tonårsgenerationen i högstadie- och gymnasieålder (14–18 år) som utsätts för risken att övergå från passivt till aktivt rökande.

Beträffande punkt 2 i rekommendationerna till medlemsstaterna

1.2.1   ”Upplysnings- och rådgivningsstrategier på EU-nivå i samtliga läroanstalter spelar en viktig roll.” EESK rekommenderar att punkten kompletteras genom att man tydligt understryker vikten av att upplysnings- och rådgivningsstrategierna i grundskolan och gymnasiet sker på EU-nivå för att alla barn och unga ska ges korrekta, uttömmande och regelbundna fakta om tobaken och dess skadliga effekter, samt information om cancerrisken, vid exponering för tobak i omgivningen.

Beträffande punkt 3 i rekommendationerna till medlemsstaterna

1.3.1   Politiken mot tobaksrökning bör utvidgas med kompletterande åtgärder, bland annat genom att

| c) | utöka tillämpningsområdet för direktiv 2004/37 om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för carcinogener eller mutagena ämnen i arbetet, så att direktivet även omfattar miljötobaksrök, |
| --- | --- |

c)

utöka tillämpningsområdet för direktiv 2004/37 om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för carcinogener eller mutagena ämnen i arbetet, så att direktivet även omfattar miljötobaksrök,

| d) | skärpa kraven om skydd av arbetstagare mot tobaksrök i direktiv 89/654/EEG genom att ålägga samtliga arbetsgivare att säkerställa en rökfri arbetsplats, |
| --- | --- |

d)

skärpa kraven om skydd av arbetstagare mot tobaksrök i direktiv 89/654/EEG genom att ålägga samtliga arbetsgivare att säkerställa en rökfri arbetsplats,

| e) | ändra direktivet om farliga ämnen (67/548/EEG) från 1991 i syfte att införa miljötobaksrök i klassificeringen av cancerframkallande ämnen. Därmed skulle miljötobaksrök automatiskt falla inom tillämpningsområdet för direktivet om exponering för carcinogener eller mutagena ämnen i arbetet vad gäller minimikraven på säkerhet och hälsa på arbetsplatsen, |
| --- | --- |

e)

ändra direktivet om farliga ämnen (67/548/EEG) från 1991 i syfte att införa miljötobaksrök i klassificeringen av cancerframkallande ämnen. Därmed skulle miljötobaksrök automatiskt falla inom tillämpningsområdet för direktivet om exponering för carcinogener eller mutagena ämnen i arbetet vad gäller minimikraven på säkerhet och hälsa på arbetsplatsen,

| f) | uppmana medlemsstaterna och kommissionen att officiellt ändra begreppet ”miljötobaksrök” till ”cancerframkallande miljötobaksrök”, |
| --- | --- |

f)

uppmana medlemsstaterna och kommissionen att officiellt ändra begreppet ”miljötobaksrök” till ”cancerframkallande miljötobaksrök”,

| g) | anmoda generaldirektoraten ”Utbildning och kultur ’samt’ Hälsa och konsumentskydd” att utarbeta upplysningsstrategier för att nå ut till samtliga barn och unga i alla utbildningsnätverk med korrekta, uttömmande och regelbundna fakta om följderna av tobaksrökning och miljötobaksrök. |
| --- | --- |

g)

anmoda generaldirektoraten ”Utbildning och kultur ’samt’ Hälsa och konsumentskydd” att utarbeta upplysningsstrategier för att nå ut till samtliga barn och unga i alla utbildningsnätverk med korrekta, uttömmande och regelbundna fakta om följderna av tobaksrökning och miljötobaksrök.

Beträffande punkt 4 i rekommendationerna till medlemsstaterna

1.4.1   Det finns skäl att i slutet av punkten lägga till ”och skydd mot tobaksrök i miljöer där det rör sig barn och unga” (lekplatser utomhus för barn, fritidsutrymmen, diskotek utomhus och inomhus, klubbar och kaféer som besöks av barn eller unga under 18 år samt andra utrymmen för barn och unga).

Beträffande punkt 6 i rekommendationerna till medlemsstaterna

1.5.1   I definitionen av nationella kontaktpunkter för tobakskontroll bör man tillägga ”och att kontrollera eller undanröja exponering av befolkningen för miljötobaksrök”.

2.   Slutsatser

2.1   EESK ställer sig bakom initiativet att säkerställa ett effektivt genomförande av artikel 8 i WHO:s ramkonvention om tobakskontroll, som innebär att en fullständigt rökfri miljö skapas, i enlighet med princip 1 (punkt 6), som tjänar som riktlinje vid genomförandet av artikel 8 i konventionen och som återges i bilagan till KOM(2009) 328 (1). Kommittén anser att EU-rekommendationen utgör ett värdefullt instrument för att slå in på denna väg även om den inte kan erbjuda några garantier. Om instrumentets genomförande och effektivitet visar sig vara otillfredsställande, bör kommissionen snarast föreslå ett tvingande instrument.

2.2   EESK anser att det är nödvändigt med forskning på EU-nivå om kampen mot tobaksrökningens skadliga effekter bland barn och unga, samt om deras exponering för miljötobaksrök. I syfte att utarbeta effektiva strategier och program inför framtiden bör forskarna även studera rökarna för att utröna vid vilken ålder de rökt sin första cigarett samt orsakerna till att de gjort detta val i sin barndom eller ungdom.

2.3   Med tanke på att Europaparlamentet har uppmanat medlemsstaterna att åta sig att arbeta för att minska rökningen bland unga med minst hälften fram till 2025, anser EESK det vara nödvändigt att räkna ut skadorna bland unga rökare i syfte att därefter utforma europeiska mål för medlemsstaterna med målet att minska tobaksrökning bland unga. Kommittén framhåller att detta inte innebär att åtgärder mot tobaksrökning ska införas stegvis fram till 2025, utan betonar tvärtom att sådana åtgärder måste vidtas så fort som möjligt, med tanke på tobakens allvarliga följder för människornas hälsa och de enorma kostnader som detta medför.

2.4   EESK anser det vara absolut nödvändigt att förbjuda tobaksrökning och därmed även exponering för miljötobaksrök på platser där det rör sig barn och unga mellan 0 och 18 år, till exempel fritidsanläggningar, klubbar, diskotek (inomhus), kaféer, idrottsplatser och fritidsutrymmen för barn. Denna åtgärd kunde rädda en del av den nuvarande barn- och ungdomsgenerationen mellan 15 och 18 år som löper den största risken att röka och utsättas för miljötobaksrök. Det är vanligen i 15–18-årsåldern som en del av dem bestämmer sig för att röka sin första cigarett och övergår från passiv till aktiv rökning.

2.5   EESK anser att det är mycket viktigt med program i grundskolan och gymnasiet som syftar till upplysning och främjande av en frisk och harmonisk livsstil. För att barn och unga ska bli medvetna om risker och fatta välinformerade och ansvarsfulla beslut i anslutning till tobak och exponering för miljötobaksrök bör de i hela EU få tillgång till regelbundna, korrekta och uttömmande fakta i frågan. Dessa fakta kan spridas i samarbete med frivilligorganisationer, men förutsättningen är att de är tillgängliga, återkommande, anpassade till barns och ungas strävanden, interaktiva och innovativa för att barn och unga ska själva ska kunna ta sitt ansvar fritt och med full kännedom om fakta.

2.6   EESK anser det vara nödvändigt att inleda informations- och upplysningskampanjer i alla ålders- och socialgrupper om sunda levnadsvanor för att människor ska kunna ta ansvar för sina val genom att de är fullständigt medvetna om följdverkningarna både för sig själva och för barnen.

2.7   EESK uppmuntrar frivilligorganisationer och det civila samhället att vidta och stödja åtgärder samt själva engagera sig för skydd mot exponering för tobaksrökning och miljötobaksrök, särskilt i fråga om missgynnade grupper som riskerar sämre hälsa och stegvis förlust av livsviktiga funktioner som kan leda till förlust av deras sociala och personliga oberoende. I fråga om skydd mot exponering för miljötobaksrök bör man säkerställa ett särskilt skydd av missgynnade barn från miljöer där de i hög grad utsätts för andras rökning samt gatubarn och -unga och andra grupper som lever på gatan.

3.   Bakgrund och allmänna kommentarer

3.1   Medicinska och sociala argument gällande tobaksrökning och exponering för miljötobaksrök

3.1.1   Som det konstateras i en studie, kan varje cigarett förkorta rökarens liv med 8 minuter. (2) Tobak är den största orsaken i EU till dödsfall, sjukdom och arbetsoförmåga med 650 000 tobaksrelaterade dödsfall årligen (3).

3.1.2   Tobaksrök är en komplex giftig blandning bestående av 4 000 ämnen, bl.a. gifter som vätecyanid, ammoniak och kolmonoxid samt ett femtiotal andra (69 för att vara exakt (4)). Deras cancerframkallande effekt är klarlagd och konstateras vara en vanlig orsak till sjukdomar och dödsfall i EU. Det är vetenskapligt motiverat att ändra begreppet miljötobaksrök till cancerframkallande miljötobaksrök.

3.1.3   Det finns belägg för att långvarig passiv rökning förorsakar samma sjukdomar som aktiv rökning, bl.a. lungcancer, hjärt- och kärlsjukdomar och barnsjukdomar.

3.1.4   Exponering för miljötobaksrök kan hos vuxna framkalla sjukdomar i hjärtats kranskärl samt lungcancer. Miljötobaksrök kan också orsaka stroke, astma och kronisk obstruktiv lungsjukdom (KOL) hos vuxna (5) och förvärra befintliga sjukdomar som astma och KOL (6).

3.1.5   Forskningen och definitionerna avseende risker vid exponering för miljötobaksrök har utvecklats över tiden. Man bör undvika uttryck som ”passiv rökning” och ”ofrivillig exponering för tobaksrök”, eftersom erfarenheterna i Frankrike och andra länder visar att användningen av dessa uttryck i vissa situationer kan ges undermeningen att exponeringen skulle vara ”frivillig ’och därmed godtagbar. De nya vetenskapliga rönen motiverar att man överger’ miljötobaksrök” till förmån för ”cancerframkallande miljötobaksrök”.

3.1.6   Miljötobaksrök är särskilt skadlig för barn, och kan ge upphov till astma, lunginflammation och bronkit, luftvägssjukdomar, mellanöroninflammation och plötslig spädbarnsdöd (5).

3.1.7   Enligt en försiktig uppskattning avled 7 300 vuxna, varav 2 800 icke-rökare, till följd av exponering för miljötobaksrök på arbetsplatsen i EU-25 under 2002. Ytterligare 72 000 personer, varav 16 400 själva inte rökte, avled till följd av exponering för miljötobaksrök i hemmet (7).

3.1.8   Det har visat sig att risken för lungcancer ökar kraftigt vid exponering för tobaksrök i allmänhet, och på arbetsplatserna och exempelvis bland personalen i restaurangnäringen där rökning är tillåten är denna risk 50 % högre (8) än bland arbetstagare som inte utsätts för tobaksrök.

3.1.9   Exponering för tobaksrök under graviditeten kan leda till ökad fara för missbildningar, missfall, fosterdödlighet och för tidiga förlossningar.

3.2   Sociologiska argument (från Eurobarometer) om politiken mot tobaksrökning och exponering för miljötobaksrök

3.2.1   Eurobarometer understryker att politiken mot tobaksrökning har tagits väl emot av allmänheten. 84 % av EU-medborgarna stöder rökförbud på kontor och andra arbetsplatser inomhus, 77 % är för rökförbud i restauranger och 61 % för rökförbud i kaféer och barer och samlingslokaler.

3.2.2   Ungefär 70 % av européerna är icke-rökare (9), och studier visar att de flesta rökare önskar sluta röka (10).

3.2.3   Enligt en nyligen genomförd Eurobarometerundersökning om européernas inställning till tobak är tre fjärdedelar av befolkningen i EU medvetna om att tobaksrök utgör en hälsofara för icke-rökare, medan 95 % känner till att rökning i närheten av en gravid kvinna kan vara mycket farligt för barnet.

3.2.4   I slutet av 2006 bedömdes 28 % av de kontorsanställda vara utsatta för tobaksrök dagligen, medan ungefär 39 % av personalen i barer och restauranger befann sig i samma situation i slutet av 2008. En annan färsk undersökning (2006) visade att ungefär 7,5 miljoner arbetstagare i EU utsätts för tobaksrök på arbetsplatsen (11).

3.2.5   Samhällsekonomin i Europas länder belastas årligen av hundratals miljarder euro för vård av skador förorsakade av rökning. Dessa utgifter betalas inte endast av personer som är ansvariga för att skadorna uppstått, utan av befolkningen som helhet. Man uppskattar att bara exponeringen för miljötobaksrök på arbetsplatserna i EU-27 förorsakar kostnader på 2,46 miljarder euro årligen (12), av vilka 1,3 miljarder för vård av sjukdomar som sammanhänger med rökning (560 miljoner för icke-rökande anställda), medan 1,1 miljarder ligger utanför hälsovården i form av produktivitetsförluster (480 miljoner för icke-rökare).

3.3   Åliggandet att skydda befolkningen mot exponering för miljötobaksrök bygger på de grundläggande mänskliga rättigheterna och friheterna (rätt till liv och hälsa)

3.3.1   Den skyldighet att skydda mot tobaksrök enligt artikel 8 i WHO:s ramkonvention om tobakskontroll följer av de grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna. Eftersom det är skadligt att andas in miljötobaksrök ligger skyldigheten att skydda mot tobaksrök implicit i bl.a. rätten till liv och till bästa uppnåeliga hälsonivå, vilket bekräftas i ett stort antal internationella rättsliga instrument (t.ex. WHO:s stadgar, konventionen om barnets rättigheter, konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor och den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter), som tas upp i ingressen till WHO:s ramkonvention och som erkänns i många nationella grundlagar.

3.3.2   Skyldigheten att skydda enskilda mot tobaksrök hänger samman med regeringarnas skyldighet att se till att det stiftas lagar som skyddar enskilda från hot mot deras grundläggande fri- och rättigheter. Detta ansvar är inte begränsat till vissa befolkningsgrupper, utan gäller alla människor.

3.4   Internationellt och europeiskt plan

3.4.1   I Förenta staterna har byrån för miljöskydd 1993 och departementet för hälsofrågor och sociala frågor 2000 fastställt att tobaksrök kan framkalla cancer hos mänskan, och WHO:s internationella centrum för cancerforskning fastslog detsamma 2002.

3.4.2   På internationell nivå erkänner Världshälsoorganisationen (WHO) i sin ramkonvention om tobakskontroll, som undertecknats av 168 parter och ratificerats av 141, däribland Europeiska gemenskapen, att vetenskaplig bevisning otvetydigt har slagit fast att tobaksbruk och exponering för tobaksrök orsakar död, sjukdomar och funktionshinder. Enligt konventionen är gemenskapen och dess medlemsstater skyldiga att genomföra åtgärder som ger skydd mot exponering för tobaksrök på arbetsplatser inomhus, allmänna transportmedel och offentliga platser inomhus. Genom artikel 8 görs skyddet mot exponering för tobaksrök obligatoriskt.

3.4.3   WHO:s europeiska strategi från 2004 om politiken för minskad rökning har visat att de bästa resultaten i fråga om avhållsamhet på längre sikt uppnås genom intensiva rådgivningssamtal av en läkare under mer än tio minuter.

3.5   Konsekvensanalys av det mest gynnsamma policyalternativet av fem möjliga inom EU-politiken

3.5.1   Den 30 januari 2007 lanserade kommissionen sin grönbok om ”Mot ett rökfritt Europa: policyalternativ på EU-nivå” (KOM(2007) 27 slutlig) som grund för debatten i offentligheten. De fem alternativen för EU:s policy är: 1) bevara status quo, 2) frivilliga åtgärder, 3) den öppna samordningsmetoden, 4) rekommendation från kommissionen eller rådet och 5) bindande lagstiftning.

3.5.2   I sin konsekvensanalys fastslår kommissionen att alternativ 5 (bindande lagstiftning) genom sin tvingande karaktär bäst kunde leda till så stor minskning som möjligt av skador till följd av miljötobaksrök, eftersom exponering för miljötobaksrök på arbetsplatserna därmed kunde undanröjas helt. Genomförandet av detta alternativ skulle dock kräva betydligt mer tid än alternativ 4 (rekommendation från rådet). Det är alternativ 1 (ingen ändring i förhållande till nuläget) som skulle uppvisa de svagaste resultaten i fråga om minskning av miljötobaksrök och därmed sammanhängande hälsoproblem. Man räknar med att den nuvarande kampen mot rökning skulle fortsätta i detta fall, men i en långsammare takt. Konsekvenserna av alternativen 2 och 3 är liknande, och i jämförelse med alternativ 1 (status quo) skulle de endast resultera i en blygsam minskning av miljötobaksrök. Alternativ 3 (den öppna samordningsmetoden) kunde visa sig vara långsam och olämplig när det gäller ett problem som miljötobaksrök. I fråga om alternativ 4 (rekommendation från kommissionen) skulle effekterna vara begränsade eftersom medlemsstaterna inte skulle känna sig involverade. Man förväntar sig att de gynnsammaste hälsoresultaten kan uppnås i alternativ 4 tack vare det engagemang som skulle uppstå (ownership effect). Man tror att resultaten kan visa sig relativt snabbt.

4.   Målgrupper som är mest sårbara vid exponering för miljötobaksrök, och strategier för lösning av problemet

4.1   De grupper som är mest sårbara vid exponering för miljötobaksrök är barn, unga, arbetslösa, missgynnade grupper samt arbetstagare i hotell- och restaurangbranschen.

4.2   Om man ser till orsakerna bör problemet med exponering för miljötobaksrök angripas mot bakgrund av de enskilda målgruppernas tobaksrökning och särdrag. 80 % av rökarna i EU uppger att de även röker hemma. Strategier för minskad rökning och exponering för miljötobaksrök bör i synnerhet gälla barn, unga och föräldrar.

4.3   Bland EU-medborgare som är 15 år eller äldre uppgav 31 % att de röker (26 % gör det dagligen och 5 % ibland) (13). Bland barnen stiger antalet rökare kraftigt från 11 års ålder. De synnerligen höga siffrorna när det gäller rökande bland unga under 18 förstärker bilden av att unga börjar röka medan de ännu är omyndiga (14). Eurobarometerundersökningen innehåller ingen fingervisning om när man börjar röka, men vissa länder har nationell statistik (15) som visar på att de flesta rökare (53 %) börjat röka i barndomen: 5,5 % rökte första gången när de var under 15 år, 47 % rökte den första cigaretten mellan 15 och 19 års ålder. Mer än hälften av de rökande männen (51,4 %) hade börjat mellan 15 och 19 års ålder. Bland de mest utsatta grupperna i samhället märks gatubarnen, som rökt sin första cigarett innan de fyllt 15 år (16). Livet på gatan går hand i hand med hög tobakskonsumtion och exponering för miljötobaksrök, särskilt i fråga om barn, unga och vuxna i missgynnade befolkningsgrupper.

4.4   Fritidslokaler (klubbar, barer, diskotek utomhus och inomhus osv.) utgör utrymmen där exponeringen för miljötobaksrök är hög och farlig såväl för kunderna (tonåringar, unga och andra grupper) som för personalen (anställda i underhållningsbranschen eller hotell- och restaurangbranschen). Att under fyra timmar utsättas för miljötobaksrök i ett diskotek svarar mot att leva vid sidan av en rökare under en månad (17).

4.5   Det behövs inte bara upplysningsstrategier i medierna, utan det är ännu viktigare med undervisningsinsatser i förebyggande syfte. När det gäller risker i anslutning till rökning och miljötobaksrök har frivilligorganisationerna lanserat nydanande informations-, utbildnings- och vidareutbildningstjänster för barn och unga. På EU-nivå är en lösning att göra dessa modeller för goda metoder allmänna genom att införa upplysningsprogram i undervisningen och genom att erbjuda stödtjänster via europeiska nätverk av rådgivningsorgan för medborgarna samt via centrum för studievägledning för föräldrar och barn. Klubbar för barn och vuxna som är öppna för alla samt upplysningsprogram såsom Föräldraskolan eller Föräldrahögskolan utgör förebilder för goda metoder som kan bidra till att förebygga tobaksrökning och minska exponeringen för miljötobaksrök i skolan, men i synnerhet i hemmet (i fråga om det senare respekterar EU-lagstiftningen privatlivet).

5.   Positiva kampanjer i medierna med ingående information om hälsofrämjande minskar på ett naturligt sätt rökningen och exponeringen för miljötobaksrök

5.1   På EU-nivå har två kampanjer mot tobaksrökning ägt rum: ”Feel free to say no ’(2001–2004) och’ HELP – för ett liv utan tobak” (2005–2008). Kampanjerna hade som mål att lyfta fram den passiva rökningens skadliga effekter och att främja en livsstil utan tobak, i synnerhet bland unga.

5.2   I fråga om ändringen av kommissionens beslut 2003/641/EG av den 5 september 2003, anser EESK att alla varningstexter även bör innehålla tydliga detaljer om innehållet i cigaretterna, de giftiga cancerframkallande ämnenas egenskaper (i synnerhet konserveringsämnen och ämnen som används vid tillverkningen) samt andra detaljer, t.ex. ett gratisnummer eller en webbplats som har som mål att hjälpa rökare att bli kvitt tobaksberoendet.

5.3   Även om 80 % av rökarna eller tidigare rökare i EU kommer i håg någon kampanj mot rökning, uppger 68 % av dem samtidigt att insatser av detta slag inte har fått dem att sluta röka (18). EESK anser att det är nödvändigt att inleda informations- och upplysningskampanjer utgående från följande principer:

| — | att tyngdpunkten läggs vid andningen som en livsviktig funktion hos människan, och därmed även vid sambandet mellan kvaliteten i den luft som inandas och livskvaliteten (”Vi är det vi andas!”), |
| --- | --- |

—

att tyngdpunkten läggs vid andningen som en livsviktig funktion hos människan, och därmed även vid sambandet mellan kvaliteten i den luft som inandas och livskvaliteten (”Vi är det vi andas!”),

| — | att korrekta och uttömmande fakta främjas, |
| --- | --- |

—

att korrekta och uttömmande fakta främjas,

| — | att principerna för positiv påverkan används för att denna ska inriktas på sunda levnadsvanor som tränger undan tanken på cigaretter, och på områden med förekomst av miljötobaksrök, |
| --- | --- |

—

att principerna för positiv påverkan används för att denna ska inriktas på sunda levnadsvanor som tränger undan tanken på cigaretter, och på områden med förekomst av miljötobaksrök,

| — | att anpassa budskapet även till olika målgrupper och enligt de särskilda motivationsfaktorerna i olika åldersgrupper (för unga är exempelvis prestationer och självbilden viktiga), |
| --- | --- |

—

att anpassa budskapet även till olika målgrupper och enligt de särskilda motivationsfaktorerna i olika åldersgrupper (för unga är exempelvis prestationer och självbilden viktiga),

| — | att främja idrott, utbildning och kultur som automatiskt utesluter rökning: prestationsidrott (simning, fotboll, cyklism, handboll), träningsmetoder, självförsvar eller självkännedom (karate, tai-chi, yoga (19), qi gong osv.) samt tänkesätt som utesluter rökning; nivån av exponering för miljötobaksrök i berörda offentliga utrymmen inom dessa utbildningsprogram måste fortsätta att ha nolltolerans som mål, |
| --- | --- |

—

att främja idrott, utbildning och kultur som automatiskt utesluter rökning: prestationsidrott (simning, fotboll, cyklism, handboll), träningsmetoder, självförsvar eller självkännedom (karate, tai-chi, yoga (19), qi gong osv.) samt tänkesätt som utesluter rökning; nivån av exponering för miljötobaksrök i berörda offentliga utrymmen inom dessa utbildningsprogram måste fortsätta att ha nolltolerans som mål,

| — | att medierna lyfter fram förebilder med ett balanserat rökfritt liv, exempelvis framstående personer inom idrott, kultur och politik. |
| --- | --- |

—

att medierna lyfter fram förebilder med ett balanserat rökfritt liv, exempelvis framstående personer inom idrott, kultur och politik.

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  Effektiva åtgärder för att skydda mot exponering för tobaksrök i enlighet med artikel 8 i WHO:s ramkonvention innebär att rökning och tobaksrök helt måste elimineras från en specifik plats, så att en fullständigt rökfri miljö skapas. Det finns ingen säker exponeringsnivå för tobaksrök, och idéer som exempelvis tröskelvärden för giftnivåerna i miljötobaksröken måste avvisas eftersom de går stick i stäv mot vetenskapliga belägg. (KOM(2009) 328 slutlig, Bilaga, Princip 1, s. 9).

1

(2)  Tobaksrökning, Soros-fonden, 888 Seventh Avenue, NY 10106, 1992.

2

(3)  Tobacco or health in the European Union: Past, present and future, ASPECT Consortium, oktober 2004.

3

Tobacco or health in the European Union: Past, present and future, ASPECT Consortium, oktober 2004.

(4)  Rand Impact Assessment, RAND Corporation.

4

(5)  Surgeon General (2006). ibid.

5

ibid

(6)  Foreman, M. G., D. L. DeMeo, m.fl. ”Clinical determinants of exacerbations in severe, early-onset COPD”European Respiratory Journal 30(6): 1124-1130.

6

European Respiratory Journal

(7)  The Smoke free Partnership (2006). Lifting the smokescreen: 10 reasons for a smoke free Europe, European Respiratory Society, Bryssel, Belgien.

7

Lifting the smokescreen

10 reasons for a smoke free Europe

(8)  Siegel M. Involuntary smoking in the restaurant workplace. A review of employee exposure and health effects. JAMA. 1993 Jul 28;270(4):490-3.

8

(9)  The European Community Health Indicator no 23, ”Regular Smokers”: http://europa.eu.int/comm/health/ph_information/dissemination/echi/echi_en.htm.

9

(10)  Fong GT, Hammond D, Laux FL, Zanna MP, Cummings KM, Borland R, Ross H. The near-universal experience of regret among smokers in four countries: findings from the International Tobacco ControlPolicy Evaluation Survey. Nicotine Tob Res. 2004 Dec; 6 Suppl 3:S341-51.

10

(11)  Jaakkola M., Jaakkola J. (2006) Impact of smoke-free workplace legislation on exposure and health: possibilities for prevention. Eur Resp J; 28: 397-408.

11

(12)  SEK(2009) 895, s. 3, punkt 2.1.2.

12

(13)  Eurobarometer 253, mars 2009, Survey on tobacco, autor: The Gallup Organisation, Ungern, s. 7, punkt 1.

13

mars 2009, Survey on tobacco, autor

(14)  Tobacco Free Policy Review Group. (2000) Towards a tobacco free society: report of the Tobacco Free Policy Review Group. Government Publication. Stationery Office, Dublin, http://www.drugsandalcohol.ie/5337/, s. 29, punkt 1.

14

Towards a tobacco free society: report of the Tobacco Free Policy Review Group

(15)  Rumäniens nationella statistikinstitut.

15

(16)  Terapii Asociate pentru Integrarea Copiilor Străzii, Eugen Lucan, Cercetare Diploma de Licenţă, 1996.

16

Terapii Asociate pentru Integrarea Copiilor Străzii

(17)  SK. Environmental tobacco smoke exposure in public places of European cities. Tob Control. 2005 Feb; 14(1): 60-3.

17

(18)  Eurobaraometer 239/2005, januari 2006, s. 58–59.

18

(19)  En studie som publicerats på Internet visar att 37 % av dem som svarade på enkäten var rökare innan de började med yoga, men att de därefter hade slutat röka. Ingen av dem använder heller droger. http://yogaesoteric.net/content.aspx?item=3869&lang=EN.

19

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/94 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/94

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1080/2006 om Europeiska regionala utvecklingsfonden vad gäller stödberättigade bostadsinsatser till förmån för marginaliserade befolkningsgrupper”

KOM(2009) 382 slutlig – 2009/0105 (COD)

(2010/C 128/16)

Föredragande: Angelo GRASSO

Den 11 september 2009 beslutade rådet att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1080/2006 om Europeiska regionala utvecklingsfonden vad gäller stödberättigade bostadsinsatser till förmån för marginaliserade befolkningsgrupper”

KOM(2009) 382 slutlig – 2009/0105 (COD).

Den 29 september 2009 gav presidiet facksektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning i uppdrag att svara för kommitténs beredning av ärendet.

Med hänsyn till ärendets brådskande karaktär utsåg Europeiska ekonomiska och sociala kommittén Angelo Grasso till huvudföredragande vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november 2009), och antog följande yttrande med 70 röster för, 2 röster emot och 1 nedlagd röst.

1.   Sammanfattning

1.1   EESK noterar kommissionens förslag om en ändring av artikel 7.2 i Eruf-förordningen (1) på grund av att erfarenheterna har visat att de villkor för stödberättigande som där anges inte fullt ut motsvarar behoven ute på fältet.

1.2   Kommittén är positiv till förslaget.

2.   Motivering och rekommendationer

2.1   EESK hoppas att bestämmelserna i detta förslag tillämpas på alla marginaliserade befolkningsgrupper, och inte endast på dem som uttryckligen anges i skälen till förslaget. Principiellt sett borde dessa bestämmelser också tillämpas i unionens alla medlemsstater.

2.2   EESK anser det lämpligt att utvidga bestämmelserna i förslaget, vilka bör tillämpas på såväl ersättning av redan existerande bostäder med nya bostäder som renovering av existerande bostäder. Därvid måste man också säkerställaenergibesparingar och långsiktig hållbarhet.

2.3   Kommittén välkomnar de förenklingar som införs, men varnar generellt sett för alltför många ändringar av gällande lagstiftning under en och samma programperiod, eftersom ändringar av de regler som gäller under perioden kan leda till ökad administrativ osäkerhet för berörda aktörer.

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1080/2006 av den 5 juli 2006, ändrad genom förordning (EG) nr 397/2009, EUT L 210/1, 31.7.2006.

1

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/95 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/95

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1083/2006 om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden med avseende på förenkling av vissa krav och med avseende på vissa bestämmelser om den ekonomiska förvaltningen”

KOM(2009) 384 slutlig – 2009/0107 (AVC)

(2010/C 128/17)

Huvudföredragande: Carmelo CEDRONE

Den 11 september 2009 beslutade rådet att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1083/2006 om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden med avseende på förenkling av vissa krav och med avseende på vissa bestämmelser om den ekonomiska förvaltningen”

KOM(2009) 384 slutlig – 2009/0107 (AVC).

Den 29 september 2009 beslutade kommitténs presidium att ge facksektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning i uppdrag att bereda ärendet.

Med hänsyn till ärendets brådskande karaktär utsåg kommittén Carmelo Cedrone till huvudföredragande vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november) och antog följande yttrande med 82 röster för, inga röster emot och 1 nedlagd röst.

1.   Sammanfattning och rekommendationer

1.1   EESK har tagit del av det ovannämnda kommissionsförslaget.

1.2   EESK välkomnar generellt förslaget, men vill göra följande kommentarer.

2.   Motivering

2.1   Förenkling av vissa bestämmelser

2.1.1   I likhet med Europaparlamentet och Regionkommittén efterlyser EESK sedan många år en förenkling av gemenskapstexterna och en anpassning av dem till de verkliga förhållandena (1). De ändringarna som syftar till att förenkla bestämmelserna, i enlighet med kommissionens förslag till artiklarna 39, 41.1 och 41.2, 44, 48.3, 55.3 och 55.4, 65.3, 57.1 och 57.5 samt 67.2 i förordning (EG) nr 1083/2006, får oreserverat stöd av EESK.

2.1.2   EESK vill dock framhålla att man måste se till att dessa ändringar inte leder till administrativ osäkerhet för de berörda parterna och aktörerna, som alltför ofta, under en pågående programperiod, utsätts för ändringar av de regler som ska följas.

2.1.3   Kommittén anser att dessa förslag utgör ett absolut minimum för att bidra till att lösa den ekonomiska och sysselsättningsrelaterade kris som Europa genomgår till följd av finanskrisen.

2.1.4   Därför uppmanar kommittén kommissionen att med större kraft fortsätta på den inslagna vägen mot ökad förenkling. Nästa nivå bör uppnås med en radikalt förändrad förordning, för att säkerställa enklare, tydligare och kraftfullare förfaranden.

2.2   Bestämmelser om den ekonomiska förvaltningen

2.2.1   EESK ställer sig bakom de förändringar som kommissionen föreslår när det gäller artiklarna 77, 78, 88.3 och 94.1 i förordning (EG) nr 1083/2006.

2.2.2   EESK uppmanar enträget medlemsstaterna att inte motsätta sig kommissionens förslag när det gäller medfinansiering.

2.2.3   Kommittén anser dock att de föreslagna ändringarna av artikel 77 inte bör tillämpas generellt, utan begränsas till speciella projekt (innovation, hållbar utveckling osv.) och till projekt som syftar till att lösa krisen.

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  Se EESK:s yttrande om ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén om resultatet av samrådet beträffande sammanhållningspolitikens strategier och program för programperioden 2007–2013”, EUT C 228/141, 22.09.2009, och yttrandet om Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1083/2006 om Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden i fråga om vissa bestämmelser om den ekonomiska förvaltningen, EUT C 218/107, 11.9.2009.

1

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/97 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/97

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Grönbok om kollektiva prövningsmöjligheter för konsumenter”

KOM(2008) 794 slutlig

(2010/C 128/18)

Föredragande: Edwin CALLEJA

Den 27 november 2008 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Grönbok om kollektiva prövningsmöjligheter för konsumenter”

KOM(2008) 794 slutlig.

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som berett ärendet, antog sitt yttrande den 9 september 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 123 röster för, 4 emot och 13 nedlagda röster.

1.   Sammanfattning av rekommendationerna

1.1   I princip är tillgång till effektivt juridiskt skydd en grundläggande rättighet som konsumenter ska ha när det gäller kollektiv prövning. Särskild omsorg bör dock ägnas åt att se till att de begränsningar som fördraget innebär och de juridiska skillnader som finns mellan de olika medlemsstaternas processrätt och författningar respekteras.

1.2   Lagstiftningsåtgärder om kollektiv prövning från EU:s sida skulle stärka konsumentskyddet, särskilt vid gränsöverskridande transaktioner.

1.3   I systemet måste det finnas tillräckliga skyddsåtgärder mot överdrivna krav och missbruk som främst beror på ekonomiska skäl eller vinstintressen från andra parter än konsumenter.

1.4   Som en allmän princip måste alla EU-åtgärder som vidtas innehålla ett lämpligt skydd mot att man inför regler som i andra rättssystem har visat sig underlätta missbruk. I synnerhet bör alla system för kollektiv prövning som införs inkludera befogenheter för domaren vid bedömning av preliminära framställanden i ett grupptalemål att förhindra missbruk och säkerställa att de ställda anspråken är berättigade.

1.5   Ett antagande av en mekanism för kollektiv rättslig prövning utesluter inte att man använder system utanför domstolarna för att lösa konsumenttvister.

1.6   EESK rekommenderar kommissionen att vidta ytterligare åtgärder för att uppmuntra företagen att utveckla interna system för klagomålshantering samt för att utveckla de befintliga alternativa tvistlösningssystemen och den offentliga tillsynen. Dessa alternativa verktyg skulle konsumenterna kunna använda innan de vänder sig till rättssystemet.

1.7   EESK påminner kommissionen om att frågan om grupptalan har diskuterats sedan 1985 och att det är dags att man utan ytterligare dröjsmål fattar beslut och inför system som är tillfredsställande för konsumenterna.

2.   Bakgrund

2.1   Kommissionens strategi för konsumentpolitiken (1) har som mål att den inre detaljhandelsmarknaden ska främjas genom att man verkar för att konsumenterna och detaljhandlarna senast 2013 ska ha samma förtroende för gränsöverskridande handel som för inhemsk. Kommissionen underströk i sin strategi att det är viktigt att konsumenterna har effektiva prövningsmöjligheter och tillkännagav att man planerade att överväga åtgärder när det gäller kollektiva prövningsmöjligheter för konsumenter.

2.2   Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén välkomnade kommissionens avsikt att förbättra prövningsmöjligheterna för konsumenterna och särskilt att överväga åtgärder avseende kollektiva prövningsmöjligheter (2). Även Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) har i en rekommendation om tvistlösning och prövningsmöjligheter för konsumenter (3) framhållit att organisationens medlemsländer bör ge sina konsumenter tillgång till olika former av prövningsmöjligheter, inklusive kollektiva sådana.

2.3   I kommissionens grönbok om kollektiva prövningsmöjligheter för konsumenter från november 2008 (4) har man nu sökt finna vägar för att underlätta prövning i fall där ett stort antal konsumenter har drabbats av en enda näringsidkares brott mot konsumentlagstiftningen. Fyra alternativ presenteras i grönboken.

2.4   Kommissionen anordnade också en offentlig hearing den 29 maj 2009 för att diskutera grönboken och man utformade därefter ett dokument som sändes ut för allmänna kommentarer. Detta innefattade även ett femte alternativ till åtgärder för kollektiva prövningsmöjligheter, förutom de fyra som ingick i grönboken. EESK kan inte behandla det senaste förslaget från kommissionen i detta sena stadium av överläggningarna, i synnerhet eftersom konsekvensanalyserna återstår att göra. Och i ännu högre grad eftersom EESK redan nu har på känn att det skulle innebära väsentliga svårigheter att genomföra det femte alternativet.

2.5   Man kan inte förneka att konsumenternas förtroende för marknaderna ökar om de har tillgång till prövningsmöjligheter när deras rättigheter kränks av näringsidkare, och det förbättrar även marknadernas funktion. Detta mål kan dock bara uppnås om konsumenterna vet att deras rättigheter tillvaratas och att de får skälig gottgörelse om de får problem.

2.6   För att säkerställa att alla berörda parter är jämställda måste det finnas en rättvis balans mellan alla inblandade intressen.

3.   Sammanfattning av grönboken

3.1   Syftet med grönboken är att ”bedöma den nuvarande situationen för prövningsmöjligheter, särskilt i sådana fall där många konsumenter kan beröras av samma överträdelse av lagstiftningen, och att redogöra för åtgärdsalternativ som kan avhjälpa brister som förhindrar att rättelse kommer till stånd i sådana fall” (5). Kommissionen har ansett att man inte ska skilja mellan gränsöverskridande mekanismer för grupptalan och rent nationella mekanismer. En annan fråga som grönboken försöker besvara är om vissa instrument skulle kunna användas bara för gränsöverskridande fall eller också för nationella.

3.2   Grönboken inriktas på lösning av gruppanspråk och syftar till att garantera effektiva kollektiva prövningsmöjligheter för EU-medborgare som drabbats av en enda näringsidkares affärsmetoder, oberoende av var transaktionen ägt rum. I den redogörs också för vilka hinder som i dagsläget är störst för att konsumenter ska få effektiva prövningsmöjligheter och vilka faktorer som medverkar till att ett system för kollektiva prövningsmöjligheter blir effektivt.

3.3   Kommissionen anger att befintliga europeiska instrument (6) inte är tillräckliga och visar på fyra alternativ, där man strävar efter att ta upp de aktuella frågorna och förse konsumenterna med väl utformade och effektiva sätt till prövning, i synnerhet via verktyget kollektiv prövning:

| — | Alternativ 1 – Tilltro till att de befintliga nationella bestämmelserna och EU-bestämmelserna ska garantera adekvata prövningsmöjligheter för konsumenter. |
| --- | --- |

—

Alternativ 1 – Tilltro till att de befintliga nationella bestämmelserna och EU-bestämmelserna ska garantera adekvata prövningsmöjligheter för konsumenter.

| — | Alternativ 2 – Utveckling av samarbetet mellan medlemsstaterna i syfte att se till att konsumenterna i hela EU kan utnyttja de kollektiva prövningsmöjligheter som är tillgängliga i andra medlemsstater. |
| --- | --- |

—

Alternativ 2 – Utveckling av samarbetet mellan medlemsstaterna i syfte att se till att konsumenterna i hela EU kan utnyttja de kollektiva prövningsmöjligheter som är tillgängliga i andra medlemsstater.

| — | Alternativ 3 – En blandning av icke bindande och bindande instrument som tillsammans kan förbättra konsumenternas prövningsmöjligheter genom att man inriktar sig på huvudproblemen. |
| --- | --- |

—

Alternativ 3 – En blandning av icke bindande och bindande instrument som tillsammans kan förbättra konsumenternas prövningsmöjligheter genom att man inriktar sig på huvudproblemen.

| — | Alternativ 4 – En möjlighet till kollektiv domstolsprövning som består av en bindande eller icke bindande EU-åtgärd. |
| --- | --- |

—

Alternativ 4 – En möjlighet till kollektiv domstolsprövning som består av en bindande eller icke bindande EU-åtgärd.

4.   Allmänna kommentarer

4.1   Under många år har EESK förespråkat att det behövs en definition på gemenskapsnivå av en grupptalan som är avsedd att säkerställa effektiv kompensation när det gäller en överträdelse av kollektiva rättigheter.

4.2   Redan 1992 fäste EESK genom två initiativyttranden kommissionens uppmärksamhet på behovet av att fastställa vilka handlingsmöjligheter det finns i samband med regleringen av gränsöverskridande tvister och av att fastställa konsumentorganisationernas representativa befogenheter i både nationella och gränsöverskridande tvister (7). I ett yttrande som antogs enhälligt vid plenarsessionen den 1 juni 1994 uppmanade EESK också uttryckligen kommissionen att inrätta ett enhetligt förfarande för grupptalan och gemensam representation, inte bara för att få stopp på olagliga affärsmetoder, utan också för att underlätta talan som rör skadeståndskrav (8). Denna fråga har senare tagits upp av EESK i ett flertal yttranden (9). I sitt yttrande av den 26 oktober 2006 (10) instämde EESK i den oro som kommissionen lät komma till uttryck i sin ”Grönbok – Skadeståndstalan vid brott mot EG:s antitrustregler” och i sitt yttrande av den 25 mars 2009 (11) bekräftade kommittén hur viktigt det är att det finns effektiva sätt att väcka talan för offer för brott mot antitrustreglerna.

4.3   Eftersom EU vill ha harmoniserade materiella rättigheter för konsumenter, instämmer EESK i att EU på samma sätt bör se till att konsumenterna har lämpliga förfaranden att tillgå för att värna om dessa rättigheter. Konsumenterna bör alltså ha tillgång till ett domstolsbaserat förfarande för kollektiv prövning om rättvisan ska ha sin gång på samma sätt som i andra fall av affärstransaktioner. Som EESK redan har hävdat i tidigare yttranden är konsumenters möjligheter till prövning en grundläggande rättighet som ger ett rättsligt skydd för kollektiva och individuella liknande intressen. EU-åtgärder krävs eftersom de kollektiva och individuella likalydande rättigheterna i EU saknar ett rättsligt verktyg som gör dem effektiva och genomförbara. Mekanismer för kollektiv prövning behövs för att ge konsumenter realistiska och effektiva möjligheter att få kompensation i fall av skador som är specifika, många och av liknande art.

4.4   Dessutom är stärkande av konkurrenskraften en av EU:s högst prioriterade frågor. När det gäller konsumentskydd har EU byggt upp en solid och materiell lagstiftning. Det som nu behövs är att se till att bestämmelserna tillämpas, så att vi kan få fart på det ekonomiska maskineriet genom en ökad gränsöverskridande handel, baserad på tilltron till att eventuella tvister kan lösas snabbt, billigt och enligt liknande regler och förfaranden överallt på den inre marknaden. Det är möjligt att konsumenterna i ökande grad är föremål för otillbörliga affärsmetoder och det krävs därför förfaranden för att förhindra och stoppa sådana överträdelser. Genomförande, skydd, rättelse och kompensation är viktiga faktorer. Kompensationsbeloppen är vanligtvis små för enskilda personer, men sammantaget kan de uppgå till stora belopp.

4.5   EESK anser att det bör finnas möjligheter till rättslig prövning och att den måste vara effektiv. Reglering av konsumenttvister utanför domstol bör dock vara ett komplement till domstolsförhandlingar och kan erbjuda ett mindre formellt och billigare förfarande. Detta kräver dock att båda parter i tvisten är uppriktigt villiga att samarbeta. Dessa åtgärder för tvistlösning utanför domstol skulle kunna göra det möjligt att nå en rättvis lösning och samtidigt bidra till att eftersläpningen när det gäller mål inför domstol inte ökar.

4.6   EESK vill emellertid understryka att det är viktigt att inrätta lämpliga mekanismer och att då ta hänsyn till EU-medlemsstaternas kulturella och rättsliga traditioner.

4.7   EESK anser också att ett sådant rättsligt EU-instrument främst bör användas för att värna om kollektiva rättigheter i fall av brott mot konsumentlagstiftningen eller konkurrensreglerna.

5.   Särskilda kommentarer om grönboken

5.1   Kollektiva prövningsmöjligheter i domstol

5.1.1   EESK anser att man bör inrätta en europeisk mekanism för prövning av gruppanspråk vid domstol i linje med vad som föreslås i alternativ 4 i grönboken, om rättvisa ska råda både för konsumenter och näringsidkare. Genom en sådan mekanism skulle alla konsumenter få möjlighet att väcka talan, oberoende av nationalitet, ekonomisk situation eller skadeståndsbelopp. Dessutom skulle man genom en sådan mekanism hantera det problem som OECD:s ministerråd tagit upp i sin rekommendation om tvistlösning och prövningsmöjligheter för konsumenter (12), dvs. att de flesta av de befintliga ramverken för tvistlösning och prövningsmöjligheter för konsumenter i medlemsstaterna har tagits fram för att hantera inhemska fall, vilket innebär att de inte alltid är lämpliga för att erbjuda gottgörelse till konsumenter från en annan medlemsstat.

5.1.2   EESK medger dock att det kan ha sina egna svårigheter och nackdelar att fastställa ett harmoniserat domstolsbaserat kollektivt förfarande, beroende på den inneboende komplexiteten, kostnaderna, omfattningen och andra utmaningar. En sådan utmaning är att minimera den stora risk för missbruk som kan uppstå på grund av processen och även hur talan ska finansieras. Man måste också bestämma huruvida man ska använda ett anmälningsförfarande (opt-in) eller en automatisk anslutning (opt-out). Båda alternativen har sina nackdelar, vilket EESK redan har konstaterat (13).

5.2   Viktiga faktorer i en europeisk grupptalan

5.2.1   Som kommissionen anger i sin grönbok är det endast tretton medlemsstater som för närvarande har rättsliga mekanismer för kollektiv prövning. Dessutom finns det tre olika former av mekanismer som kan klassificeras som ”kollektiv” rättslig prövning i de medlemsstater som för närvarande har ett sådant system.

5.2.2   ”Kollektiv prövning” är verkligen ett brett koncept, som snarare fokuserar på resultaten än på systemet (eller ett system). Det innefattar alla mekanismer som kan leda till stopp för eller förhindrande av att man bryter mot gällande regler och/eller erbjudande av gottgörelse i dess vidaste bemärkelse, vare sig det innebär rättelse eller kompensation. Med tanke på att en uppsättning möjliga förfaranden har växt fram eller håller på att växa fram i ett antal medlemsstater och att de flesta förfarandena är nyskapande och experimentella, så går det knappast att fastställa att en modell är bättre än någon annan.

5.2.3   Med tanke på skillnaderna mellan rättssystemen samt med beaktande av de olika vägar som utretts och de förslag som lagts fram i tidigare yttranden i frågan (14), förespråkar EESK:

| — | Ett EU-direktiv för att garantera en grundnivå på harmoniseringen och på samma gång lämna tillräckligt stort spelrum för de länder som ännu inte har några system för kollektiv rättslig prövning. Detta direktiv skulle dessutom bli en förlängning av direktivet om förbudsföreläggande. |
| --- | --- |

—

Ett EU-direktiv för att garantera en grundnivå på harmoniseringen och på samma gång lämna tillräckligt stort spelrum för de länder som ännu inte har några system för kollektiv rättslig prövning. Detta direktiv skulle dessutom bli en förlängning av direktivet om förbudsföreläggande.

| — | Skyddsåtgärder för att se till att grupptalan inte tar formen av en s.k. amerikansk grupptalan (”class action”) som används i USA. Alla rättsliga åtgärder som antas av EU bör avspegla de kulturella och rättsliga traditionerna i Europa, ha ersättningsanspråk som enda syfte och upprätthålla en rättvis balans mellan parterna, så att vi får ett system som skyddar samhällets intressen som helhet. Kommittén stöder till fullo kommissionens förslag om att oavsett vilket alternativ man väljer för att inrätta en mekanism för kollektiv rättslig prövning i alla medlemsstater så bör man ”undvika aspekter som sägs uppmuntra till en sådan rättegångskultur som sägs existera i vissa utomeuropeiska länder, t.ex. straffskadestånd, resultatberoende arvoden och andra aspekter”. |
| --- | --- |

—

Skyddsåtgärder för att se till att grupptalan inte tar formen av en s.k. amerikansk grupptalan (”class action”) som används i USA. Alla rättsliga åtgärder som antas av EU bör avspegla de kulturella och rättsliga traditionerna i Europa, ha ersättningsanspråk som enda syfte och upprätthålla en rättvis balans mellan parterna, så att vi får ett system som skyddar samhällets intressen som helhet. Kommittén stöder till fullo kommissionens förslag om att oavsett vilket alternativ man väljer för att inrätta en mekanism för kollektiv rättslig prövning i alla medlemsstater så bör man ”undvika aspekter som sägs uppmuntra till en sådan rättegångskultur som sägs existera i vissa utomeuropeiska länder, t.ex. straffskadestånd, resultatberoende arvoden och andra aspekter”.

| — | Ett blandat system för grupptalan som innehåller fördelarna med båda modellerna, dvs. grupptalan (opt-in) och representativ talan (opt-out), beroende på vilka intressen som står på spel, om gruppmedlemmarna kan avgränsas eller ej och omfattningen av den individuella skadan. När det gäller grupptalan (opt-in) åligger det de drabbade att komma överens om att sammanföra sina enskilda anspråk för uppstådd skada i en enda talan. När det gäller representativ talan (opt-out) ska talan väckas av representativa eller behöriga organ. |
| --- | --- |

—

Ett blandat system för grupptalan som innehåller fördelarna med båda modellerna, dvs. grupptalan (opt-in) och representativ talan (opt-out), beroende på vilka intressen som står på spel, om gruppmedlemmarna kan avgränsas eller ej och omfattningen av den individuella skadan. När det gäller grupptalan (opt-in) åligger det de drabbade att komma överens om att sammanföra sina enskilda anspråk för uppstådd skada i en enda talan. När det gäller representativ talan (opt-out) ska talan väckas av representativa eller behöriga organ.

| — | Rätt för enskilda personer att anmäla sig för att ansluta sig till rättegångsförhandlingarna, i stället för att förutsätta att de är en part i dem om de inte avsäger sig det. EESK hänvisar till de fördelar och nackdelar med dessa mekanismer som beskrevs i kommitténs yttrande av den 13 februari 2008 (15). Detta alternativ bör föredras om man vill mildra effekten av en sådan grupptalan, i synnerhet i de medlemsstater som ännu inte har ett sådant förfarande. |
| --- | --- |

—

Rätt för enskilda personer att anmäla sig för att ansluta sig till rättegångsförhandlingarna, i stället för att förutsätta att de är en part i dem om de inte avsäger sig det. EESK hänvisar till de fördelar och nackdelar med dessa mekanismer som beskrevs i kommitténs yttrande av den 13 februari 2008 (15). Detta alternativ bör föredras om man vill mildra effekten av en sådan grupptalan, i synnerhet i de medlemsstater som ännu inte har ett sådant förfarande.

| — | Kommissionens påpekande att en EU-mekanism måste förhindra oberättigade anspråk och att domaren kan spela en viktig roll när det gäller att fastställa huruvida ett gruppanspråk är oberättigat eller godtagbart. EESK hänvisar till de rekommendationer om domarens viktiga roll som kommittén lämnat i tidigare yttranden. Domaren måste ha befogenhet att på ett tidigt stadium i rättegångsförhandlingarna kunna stoppa oberättigade anspråk. Domstolarna ska utreda den kärandes anspråk och huruvida det är lämpligt att lösa anspråket i fråga kollektivt. I synnerhet måste domaren se till att gruppens identitet fastställs, grundat på ett antal liknande fall, och att den gottgörelse som krävs har ett liknande ursprung i och med att den kommer sig av att en näringsidkare inte har uppfyllt sina avtalsenliga åtaganden. |
| --- | --- |

—

Kommissionens påpekande att en EU-mekanism måste förhindra oberättigade anspråk och att domaren kan spela en viktig roll när det gäller att fastställa huruvida ett gruppanspråk är oberättigat eller godtagbart. EESK hänvisar till de rekommendationer om domarens viktiga roll som kommittén lämnat i tidigare yttranden. Domaren måste ha befogenhet att på ett tidigt stadium i rättegångsförhandlingarna kunna stoppa oberättigade anspråk. Domstolarna ska utreda den kärandes anspråk och huruvida det är lämpligt att lösa anspråket i fråga kollektivt. I synnerhet måste domaren se till att gruppens identitet fastställs, grundat på ett antal liknande fall, och att den gottgörelse som krävs har ett liknande ursprung i och med att den kommer sig av att en näringsidkare inte har uppfyllt sina avtalsenliga åtaganden.

| — | Full ersättning till de skadelidande för det verkliga värdet av den förlust som lidits. Rätten till full ersättning inskränker sig därmed inte till den faktiska förlusten eller den materiella och ideella skadan utan omfattar även intäktsförluster samt eventuell dröjsmålsränta. Syftet med en skadeståndstalan ska vara att ge full ersättning för den skada som uppstått, medan den offentliga tillsynen är inriktad på efterlevnad av reglerna och avskräckande åtgärder. Denna fulla ersättning måste därför täcka också verklig förlust, utebliven vinst och ränta. |
| --- | --- |

—

Full ersättning till de skadelidande för det verkliga värdet av den förlust som lidits. Rätten till full ersättning inskränker sig därmed inte till den faktiska förlusten eller den materiella och ideella skadan utan omfattar även intäktsförluster samt eventuell dröjsmålsränta. Syftet med en skadeståndstalan ska vara att ge full ersättning för den skada som uppstått, medan den offentliga tillsynen är inriktad på efterlevnad av reglerna och avskräckande åtgärder. Denna fulla ersättning måste därför täcka också verklig förlust, utebliven vinst och ränta.

| — | En mekanism för kollektiv rättslig prövning måste vara långsiktigt hållbar genom att det anslås lämplig finansiering. |
| --- | --- |

—

En mekanism för kollektiv rättslig prövning måste vara långsiktigt hållbar genom att det anslås lämplig finansiering.

| — | Systemet måste också innehålla ett system för överklagande. |
| --- | --- |

—

Systemet måste också innehålla ett system för överklagande.

5.2.4   Alla andra aspekter av denna rättsliga mekanism bör i enlighet med subsidiaritetsprincipen överlämnas till medlemsstaterna själva. Under alla omständigheter måste bestämmelserna för en grupptalan som lämnas in på EU-nivå respektera subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna och man får aldrig gå längre än vad som bedöms nödvändigt för att värna målen i fördraget, såvida målen inte på ett tillfredsställande sätt kan uppnås av medlemsstaterna utan det krävs åtgärder på gemenskapsnivå. Det finns olika nationella, rättsliga och författningsrelaterade krav som kan bli hinder för eller skapa motstånd mot en harmonisering av lagstiftningen, inte minst artikel 5 i EG-fördraget.

5.3   Skydd av konsumenters rätt till prövning på andra befintliga sätt

5.3.1   EESK har redan deklarerat att ett antagande av en mekanism för kollektiv rättslig prövning på EU-nivå inte på något sätt får utesluta användning av system utanför domstolarna för att lösa konsumenttvister. De senare åtgärderna har fått EESK:s reservationslösa stöd och vilken potential de har bör ytterligare utredas i detalj och ytterligare utvecklas (15), vilket föreslås i alternativ 3 i kommissionens grönbok. De åtgärder som kommissionen föreslår i alternativ 3 är kompletterande, och ersätter inte antagandet av ett rättsligt EU-verktyg som det beskrivs ovan.

5.3.2   Mycket stor vikt har lagts vid mekanismer för tvistlösning utanför domstol. GD Hälso- och konsumtionsfrågor har utfört en studie om mekanismer för att göra upp i godo i konsumenttvister. Det finns också nyligen antagna bestämmelser om småmålsförfarande (16), medling (17) och ett europeiskt rättsligt nätverk (18). Gemenskapslagstiftningen om genomförande av konsumentskyddet har behövt ta hänsyn till både offentliga och privata system. Ett policyskifte som kan få viktiga konsekvenser inträffade 2004, genom kravet att alla medlemsstater måste ha en central offentlig myndighet för att samordna tillsynen över gränserna (19).

5.3.3   Interna förfaranden för klagomålshantering

EESK anser att en effektiv hantering av klagomål från näringsidkarnas sida kan vara ett avgörande steg mot ökat konsumentförtroende för den inre marknaden. Kommittén bedömer det vara av yttersta vikt att kommissionen stöder de initiativ som krävs – och att det civila samhället och i synnerhet representativa företagarorganisationer ovillkorligen ska delta – i syfte att garantera en konsekvent rättslig ram som reglerar näringsidkarnas utveckling av interna system för klagomålshantering, vars främsta syfte är en effektiv behandling av konsumentklagomål.

5.3.4   Offentlig tillsyn

EESK instämmer i kommissionens förslag om att utvidga och stärka de behöriga myndigheternas, bl.a. de nationella ombudsmännens, genomförandebefogenheter i förordningen om konsumentskyddssamarbete. Kommittén rekommenderar starkt att det detaljerade arbetssättet för en sådan mekanism behandlas i ett direktiv i syfte att garantera en miniminivå på harmoniseringen i alla EU-medlemsstater. Alla sådana förslag bör begränsa de tillgängliga formerna av gottgörelse till kompensatorisk skadeersättning och inbegripa ett starkt processuellt skydd för dem som undergår tillsynsförfarandet. EESK tror att den offentliga tillsynen skulle kunna utvecklas till ett kompatibelt arbetsnätverk för alla medlemsstater och att den kan bli ett mycket effektivt sätt att spåra aktörer inom EU som befaras kunna begå brott mot konsumenternas rättigheter. Lämpliga kampanjer riktade till allmänheten i syfte att öka medvetenheten och sprida information skulle kunna uppmuntra konsumenterna att anmäla brott mot deras rättigheter.

5.3.5   Alternativ tvistlösning

Kommissionen säger att de befintliga alternativa systemen för lösning av konsumenttvister varierar mycket inom och mellan medlemsstaterna och att det även i de rättssystem som har sådana mekanismer förekommer avsevärda skillnader av sektorsspecifik karaktär och i geografisk täckning. Dessutom tar de flesta system för alternativ tvistlösning inom EU främst upp enskilda personers anspråk. Vad gäller befintliga EU-instrument (20) visas i kommissionens rapport An analysis and evaluation of alternative means of consumer redress other than redress through ordinary judicial proceedings att principerna om oberoende och opartiskhet hos tredje part som är inblandad i medling eller skiljeförfarande som fastställs i nämnda instrument inte ens uppfylls inom nätverket av europeiska konsumentcentrum (EEC-Net). EESK anser därför att de befintliga rekommendationerna gällande alternativa system för tvistlösning bör bli bindande rättsliga verktyg. Ökad konsumenttillgång till alternativa tvistlösningar och småmålsförfaranden kan leda till snabba, rättvisa, effektiva och relativt billiga lösningar på frågor om konsumentskydd.

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  KOM(2007) 99 slutlig.

1

(2)  I sin resolution om strategin för konsumentpolitiken uppmanade Europaparlamentet kommissionen att, efter en noggrann utredning av frågan om prövningsmöjligheter för konsumenterna i medlemsstaterna, ”när så är lämpligt lägga fram en övergripande lösning på EU-nivå som ger alla konsumenter tillgång till ett system med kollektiva rättsmedel för att lösa gränsöverskridande tvister.” (A6-0155/2008). Rådet uppmanade kommissionen att ”noga överväga kollektiva mekanismer för prövning och lägga fram resultatet av de pågående relevanta undersökningarna med tanke på ett eventuellt förslag eller en eventuell åtgärd” (EUT C 166, 20.7.2007, s. 1–3).

2

Europaparlamentet upprepade sin begäran i resolutionen om grönboken om finansiella tjänster till privatpersoner och mindre företag på den inre marknaden (A6-0187/2008). Europaparlamentets kommitté för undersökning av krisen i bolaget Equitable Life Assurance Society uppmanade också kommissionen att vidare undersöka ”upprättandet av en rättslig ram med enhetliga civilprocessrättsliga krav för gränsöverskridande europeisk grupptalan ...” (A6-0203/2007). I sitt yttrande på eget initiativ (EUT C 162, 25.6.2008, s. 1) lade EESK fram förslag till lagstiftning om möjligheter till kollektiv rättslig prövning.

(3)  http://www.oecd.org/dataoecd/43/50/38960101.pdf

3

(4)  KOM(2008) 794 slutlig.

4

(5)  KOM(2008) 794 slutlig, punkt 3.

5

(6)  Kommissionens rekommendation 98/257/EG om principer som skall tillämpas på de instanser som är ansvariga för förfaranden för reglering av konsumenttvister utanför domstol (EGT L 115, 17.4.1998, s. 31) och kommissionens rekommendation 2001/310/EG om principer som skall tillämpas på extrajudiciella organ som deltar i reglering av konsumenttvister som görs upp i godo (EGT L 109, 19.4.2001, s. 56). Europaparlamentets och rådets direktiv 98/27/EG av den 19 maj 1998 om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen (EGT L 166, 11.6.1998, s. 51). Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 av den 27 oktober 2004 om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftningen (EUT L 364, 9.12.2004, s. 1).

6

(7)  EGT C 339, 31.12.1991, s. 16, punkt 5.4.2 och EGT C 19, 25.1.1993, s. 22, punkt 4.12 och avsnitt 4 i den intressanta studie som bilagts yttrandet och som utförts av Eric Balate, Pierre Dejemeppe och Monique Goyens och publicerats av ESK, s. 103 ff.

7

(8)  EGT C 295, 22.10.1994, s. 1.

8

(9)  Det viktigaste av dessa yttranden var initiativyttrandet om ”Den inre marknaden och konsumentskyddet: möjligheter och svårigheter på den inre marknaden” (EGT C 39, 12.2.1996, s. 55), i vilket man noterade att det vid denna tidpunkt inte hade gjorts någon uppföljning av de förslag som EESK lagt fram i sina tidigare yttranden om grönboken. Yttrandet om ”Rapport från kommissionen till Europaparlamentet och rådet – Den inre marknaden 1994” (KOM(1995) 238 slutlig), som pekade på förseningar i det effektiva genomförandet av den inre marknaden, i synnerhet vad gällde konsumentlagstiftningen och gränsöverskridande förbindelser (EGT C 39, 12.2.1996, s. 70). Yttrandet om ”Meddelande från kommissionen: Konsumentpolitiska prioriteringar 1996–1998” i vilket kommittén, samtidigt som den välkomnade förslaget till direktiv om förbudsföreläggande och den handlingsplan om konsumenters möjligheter att väcka talan som kommissionen lade fram, sade att den med intresse väntade på utvecklingen på området, eftersom den inre marknaden på detta område var långt ifrån fullbordad och att ett ”medvetet vidmakthållande av konsumenternas rättigheter” är ett grundvillkor för att vinna konsumenternas förtroende (EGT C 295, 7.10.1996, s. 64). Samma typ av invändningar framfördes även i EESK:s yttrande om ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet – Den inre marknadens följder och effektivitet”, (KOM(1996) 520 slutlig av den 23 april 1997) (EGT C 206, 7.7.1997). Vi hänvisar även till följande yttranden från EESK: Initiativyttrande om ”Konsumentpolitiken efter EU:s utvidgning” (punkt 11.6) (EUT C 221, 8.9.2005), yttrande om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om inrättande av ett gemenskapsprogram för hälso- och konsumentskyddsåtgärder 2007–2013”, punkt 3.2.2.2.1 (EUT C 88, 11.4.2006) och yttrande om ”Rättslig ram för konsumentpolitiken” (EUT C 185, 8.8.2006).

9

(10)  EUT C 324, 30.12.2006. EESK stödde kommissionens initiativ och bekräftade behovet av grupptalan då den är ”ett perfekt exempel på vissa centrala målsättningar: a) att det kan utgå verksam kompensation för skada som vållats när det blir lättare för organisationer att yrka skadestånd på drabbade konsumenters vägnar, samtidigt som tillgången till rättsliga förfaranden blir reell, samt b) att antitrustmetoder förebyggs och förhindras genom att denna typ av yrkanden får starkare socialt genomslag”.

10

(11)  EUT C 228, 22.9.2009, s. 40.

11

(12)  C(2007) 74 av den 12 juli 2007.

12

(13)  EUT C 162, 25.6.2008.

13

(14)  EUT C 162, 25.6.2008, s. 31 och EUT C 228, 22.9.2009, s. 40.

14

(15)  EUT C 162, 25.6.2008, s. 1.

15

(16)  Förordning (EG) nr 861/2007, EUT L 199, 31.7.2007, s. 1.

16

(17)  Direktiv 2008/52/EG, EUT L 136, 24.5.2008, s. 3.

17

(18)  KOM(2008) 380 slutlig, EESK:s yttrande: EUT C 175, 28.7.2009, s. 84.

18

(19)  Förordning (EG) nr 2006/2004, EUT L 364, 9.12.2004, s. 1.

19

(20)  Rekommendation 1998/257 och rekommendation 2001/310.

20

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/103 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/103

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Att förverkliga fördelarna av den inre marknaden genom förstärkt administrativt samarbete”

KOM(2008) 703 slutlig

(2010/C 128/19)

Föredragande: Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER

Den 6 november 2008 beslutade Europeiska kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Att förverkliga fördelarna av den inre marknaden genom förstärkt administrativt samarbete”

KOM(2008) 703 slutlig.

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 9 september 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 128 röster för och 2 nedlagda röster.

1.   Slutsatser

1.1   EESK stöder det mer decentraliserade, nätverksbaserade arbetssätt för gränsöverskridande samarbete på inre marknaden som informationssystemet för den inre marknaden (IMI) innebär. EESK anser att systemet kommer att bidra till att reglerna för den inre marknaden kan efterlevas effektivt och till att lämpliga lösningar kan utformas när det gäller sådana problem som medborgare och företag stöter på.

1.2   Civilsamhällesorganisationerna i de olika medlemsstaterna kan spela en aktiv och framskjuten roll när det gäller informationssystemets funktion, och de kan också bidra till att sprida kunskap om systemet och om hur det fungerar.

1.3   Eftersom IMI kommer att identifiera nationella hinder för en korrekt tillämpning av tjänstedirektivet och direktivet om yrkeskvalifikationer, och kan komma att utsträckas till att omfatta även andra sektorer, skulle det vara lämpligt att kommissionen eventuellt utformar ett särskilt varnings- och/eller påföljdssystem för att undanröja sådana hinder.

1.4   I den utsträckning som överföringen av data inom IMI-systemet omfattas av gemenskapsrättens bestämmelser om skydd av privatlivet och skydd av personliga uppgifter, rekommenderar EESK att de som uppgifterna berör ska underrättas, så att de kan utöva de rättigheter som bestämmelserna ger dem, i enlighet med EG-domstolens rättspraxis.

2.   Inledning

2.1   I EG-fördragets artikel 10 anges i generella termer ”principen om solidaritet inom gemenskapen” mellan medlemsstaterna och gemenskapen, som avsevärt har vidgats genom EG-domstolens rättspraxis (1), enligt vilken medlemsstaterna ska

| — | vidta de åtgärder enligt nationell lagstiftning som krävs för genomförande av gemenskapens regler och rättsakter, |
| --- | --- |

—

vidta de åtgärder enligt nationell lagstiftning som krävs för genomförande av gemenskapens regler och rättsakter,

| — | samarbete med varandra och med gemenskapen för att fullgöra fördragets mål och följa rättspraxis. |
| --- | --- |

—

samarbete med varandra och med gemenskapen för att fullgöra fördragets mål och följa rättspraxis.

2.2   Administrativt samarbete mellan medlemsstaterna och gemenskapen har hittills ägt rum på specifika områden, t.ex. när det gäller skatter (2) (inrättande av centrala kontor i varje medlemsstat och skyldighet för medlemsstaterna att bistå varandra), tullar, konkurrens (nätverk av nationella myndigheter) och även när det gäller asyl-, invandrings- och utrikespolitik (se Argoprogrammet från 2002).

2.3   EESK har behandlat frågan om administrativt samarbete mellan nationella myndigheter och EU i ett initiativyttrande (3), där slutsatsen var att väl definierade och effektiva nationella politiska och administrativa förfaranden i kombination med bättre lagstiftning, genomförande och efterlevnad är avgörande för att säkerställa goda styrelseformer i EU.

2.4   Genom beslut 2004/387/EG (4) av den 21 april 2004 inrättades ett program för interoperabelt tillhandahållande av alleuropeiska e-förvaltningstjänster för offentliga förvaltningar, företag och medborgare (IDABC). I beslutet föreskrivs genomförande av projekt av ”gemensamt intresse” och horisontella åtgärder, där gemenskapen ska bära kostnader för genomförandet i förhållande till sina intressen (artikel 10).

2.5   Den 17 mars 2006 godkände medlemsstaternas representanter i rådgivande samordningskommittén för den inre marknaden den övergripande genomförandeplanen för informationssystemet för den inre marknaden. Utvecklingen av detta system syftar till att förbättra kommunikationen mellan medlemsstaternas förvaltningar. Kommissionens beslut 2008/49/EG (5) om genomförandet av informationssystemet för den inre marknaden med avseende på skyddet av personuppgifter innebär att detta system ska utgöra ett projekt av gemensamt intresse inom ramen för IDABC.

2.6   IMI har utformats som ett verktyg som underlättar tillämpningen av de rättsakter i fråga om den inre marknaden som förutsätter ett utbyte av information mellan medlemsstaternas förvaltningar.

3.   Kommissionens meddelande

Bristande förtroende för den rättsliga ramen och tillsynen i andra medlemsstater har lett till en mångdubbling av regler och fördubblade kontroller för gränsöverskridande verksamhet. Detta har hittills utgjort en av de största svårigheterna när det gäller att få den inre marknaden att fungera smidigt. Myndigheterna i medlemsstaterna måste ha ett nära samarbete och bygga upp ett förtroende för varandras system.

3.1.1   IMI kommer att ge medlemsstaterna möjlighet att uppfylla sin rättsliga skyldighet att utbyta information. Det kommer också att möjliggöra nya former av administrativt samarbete som inte skulle vara möjliga utan ett sådant elektroniskt informationssystem.

IMI ger medlemsstaternas behöriga myndigheter tillgång till ett enkelt redskap för att finna myndigheter i andra medlemsstater och skicka dem en förfrågan genom en strukturerad serie frågor som grundas på olika specifika områden i EU-lagstiftningen.

3.2.1   IMI är ett system som effektivt sänker kostnaderna per enhet för den kommunikation mellan medlemsstaterna som krävs för ett korrekt genomförande av lagstiftningen för den inre marknaden. Trots detta har man ansett det lämpligt att till en början begränsa tillämpningen av systemet till två områden: direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer, som redan börjat tillämpas, och tjänstedirektivet. De erfarenheter man skaffat sig på dessa båda områden kommer att användas senare när systemet utvidgas till andra sektorer som är viktiga för den inre marknadens funktion.

3.2.2   IMI kommer därför att öka den tillit och det förtroende mellan myndigheterna som krävs för att den inre marknaden ska kunna fungera smidigt och ge önskade resultat.

3.3   IMI är ett flerspråkigt hjälpmedel konstruerat för ett EU med 27 medlemsstater och 23 språk, även om det kommer att användas av alla de 30 EES-länderna. Flerspråkigheten är mycket berikande. IMI använder ny teknik med stöd av översättningstjänster, även maskinöversättning, och är ett bra exempel på konkreta åtgärder som från EU:s sida kan minimera språkhindren och överbrygga kommunikationsgapet mellan förvaltningarna i Europa.

3.4   Förvaltningen av den inre marknaden måste moderniseras, och IMI kommer att främja en mer effektiv, decentraliserad, nätverksbaserad metod i sitt gränsöverskridande samarbete.

3.5   IMI ger medlemsstaterna möjlighet att samarbeta effektivare när de tillämpar lagstiftningen för den inre marknaden, och stöder de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna genom att hjälpa dem att överbrygga stora kommunikationshinder som beror på att olika språk används och att oklarhet råder när det gäller vem man ska kontakta. Syftet är att göra det dagliga samarbetet mellan medlemsstaterna effektivare.

3.6   Utvecklingen av IMI baseras på följande tre huvudprinciper:

| — | IMI skapar inte några ytterligare skyldigheter för medlemsstaterna i fråga om administrativt samarbete, utöver dem som redan ingår i lagstiftningen för den inre marknaden. |
| --- | --- |

—

IMI skapar inte några ytterligare skyldigheter för medlemsstaterna i fråga om administrativt samarbete, utöver dem som redan ingår i lagstiftningen för den inre marknaden.

| — | Det är ett flexibelt system som respekterar de olika administrativa strukturerna och kulturella särdragen i Europa. |
| --- | --- |

—

Det är ett flexibelt system som respekterar de olika administrativa strukturerna och kulturella särdragen i Europa.

| — | Det är ett enda system som består av återanvändbara byggstenar. Det är utformat för att kunna stödja flera delar av lagstiftningen för den inre marknaden och motverkar på så sätt att det uppstår en uppsjö av olika informationssystem. |
| --- | --- |

—

Det är ett enda system som består av återanvändbara byggstenar. Det är utformat för att kunna stödja flera delar av lagstiftningen för den inre marknaden och motverkar på så sätt att det uppstår en uppsjö av olika informationssystem.

Kommissionen understryker med rätta i sitt meddelande kopplingen mellan IMI-systemet och skyddet av personuppgifter och förklarar att det helt och hållet omfattas av relevanta bestämmelser på området, framför allt direktiv 95/46/EG och förordning (EG) nr 45/2001.

3.7.1   Tillgången till informationen i IMI-systemet är nämligen förbehållen de myndigheter och nationella enheter som fastställts vara ”behöriga myndigheter” i de direktiv på vilka systemet för närvarande tillämpas.

3.8   Kommissionen anser slutligen att de hittills gjorda satsningarna på utbildning och information behöver intensifieras för att uppnå de önskade resultaten. Kommissionen kommer att undersöka de olika alternativen och om så krävs bedöma värdet av ett utbildnings- och utbytesprogram.

3.9   Kommissionen offentliggjorde den 29 juni 2009 (6) en rekommendation om åtgärder för att förbättra den inre marknadens funktion. Kommissionen förklarar i denna att det är viktigt med ett samordnat och samarbetsinriktat tillvägagångssätt – i samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna – vars gemensamma mål är förbättrad införlivning, tillämpning och efterlevnad av den inre marknadens regler. Detta innebär att medlemsstaterna tar på sig ett delat ansvar och därigenom en mer proaktiv roll i förvaltningen av den inre marknaden.

4.   Allmänna kommentarer

Det mer decentraliserade, nätverksbaserade arbetssätt för gränsöverskridande samarbete som informationssystemet för den inre marknaden innebär kommer att stärka medborgarnas, institutionernas och företagens rätt till en god förvaltning. Man måste hålla fast vid de grundläggande principerna om flexibilitet, återanvändning och om att medlemsstaterna inte ska åläggas några ytterligare skyldigheter.

4.1.1   Rätten till god förvaltning innebär här att medborgarna på ett smidigt sätt får tillgång till exakta och konkreta uppgifter om kraven i de medlemsstater där de ska slå sig ned, tillhandahålla en tjänst eller arbeta, samt om de behöriga myndigheter som de ska vända sig till med sina ansökningar. Systemet kommer dessutom indirekt att tillhandahålla information om omotiverade nationella hinder för de friheter som garanteras i gemenskapens lagstiftning, och på så sätt göra det möjligt för kommissionen att reagera.

4.2   För att den inre marknaden ska fungera ordentligt måste myndigheterna i medlemsstaterna bedriva ett nära samarbete och bygga upp varandras förtroende för IMI, och på så sätt bidra till att stärka insyn, öppenhet och god förvaltning. För att de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna ska kunna bedriva ett nära gränsöverskridande samarbete i frågor rörande den inre marknaden, måste medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att de gränsöverskridande näten eller de elektroniska informationssystem som kommissionen skapat, t.ex. IMI, ska fungera.

4.3   Enligt beslut 2004/387/EG (IDABC) ska det upprättas en plan som fastställer en rättvis fördelning mellan gemenskapen och medlemsstaterna av drifts och underhållskostnaderna för de alleuropeiska e-förvaltnings- och infrastrukturtjänsterna (artikel 7.3). Myndigheterna i medlemsstaterna måste därför genomföra de investeringar som krävs för att IMI ska fungera väl. EESK anser att också medlemsstaterna bör anstränga sig ytterligare, eftersom det handlar om en delad behörighet och därmed ett delat ansvar.

För att systemet ska kunna införas på ett effektivt sätt måste det administrativa samarbetet mellan myndigheterna i medlemsstaterna och kommissionen stärkas. I framtiden måste tillämpningsområdet för IMI utvidgas. I dag omfattas endast direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer och direktivet om tjänster på den inre marknaden.

4.4.1   För det administrativa samarbetet har man genom beslut 2008/49/EG fastställt ett system för informationsutbyte och informationsbehandling som på grund av sin känslighet är avsett för de olika administrativa enheter som deltar på ett fragmenterat sätt, där var och en av dem tilldelats ansvar för en specifik del av systemet. IMI kräver på så sätt att inte bara kommissionen utan även följande nationella aktörer deltar: å ena sidan samordnaren och å andra sidan systemanvändarna. De senare ska under antingen den nationella myndighetens eller samordnarens kontroll fastställas på grundval av de olika funktioner som de tilldelas av förfrågningshandläggaren, den fördelningsansvarige, den hänvisningsansvarige och databasförvaltaren.

4.4.2   Detta system måste absolut samordnas med de mekanismer för administrativt samarbete som anges i de direktiv som de ska tillämpas för, dvs. med mekanismerna för informationsutbyte och de nationella myndigheter som i tjänstedirektivet och direktivet om yrkeskvalifikationer anges vara ansvariga för detta utbyte. I detta sammanhang måste man ta hänsyn till de eventuella direkta eller indirekta kopplingarna mellan användarna av IMI och de nationella myndigheter som utses i dessa direktiv, särskilt som direkt eller indirekt påverkar den inre marknaden.

4.4.3   Följande aspekter i tjänstedirektivet bör tas upp för samordning med IMI:

| a) | Den breda definitionen av behörig myndighet (artikel 4). |
| --- | --- |

a)

Den breda definitionen av behörig myndighet (artikel 4).

| b) | Inrättandet av gemensamma kontaktpunkter (artikel 6) och kontaktpunkter (artikel 28). |
| --- | --- |

b)

Inrättandet av gemensamma kontaktpunkter (artikel 6) och kontaktpunkter (artikel 28).

| c) | Inrättandet av i hög grad harmoniserade tillståndsförfaranden och förfaranden för kommunikation med den sökande (artikel 13). |
| --- | --- |

c)

Inrättandet av i hög grad harmoniserade tillståndsförfaranden och förfaranden för kommunikation med den sökande (artikel 13).

| d) | Inrättande av varningsmekanismer (artikel 32) som kan leda till att ett europeiskt nätverk av myndigheter i medlemsstaterna skapas. |
| --- | --- |

d)

Inrättande av varningsmekanismer (artikel 32) som kan leda till att ett europeiskt nätverk av myndigheter i medlemsstaterna skapas.

4.4.4   När det gäller direktivet om yrkeskvalifikationer bör man slutligen ta upp följande samarbetsmekanismer:

| a) | Definitionen av ”behörig myndighet” i breda termer och jämställande av tillstånd att utöva yrke som avgetts av yrkesorganisationer (artikel 3). |
| --- | --- |

a)

Definitionen av ”behörig myndighet” i breda termer och jämställande av tillstånd att utöva yrke som avgetts av yrkesorganisationer (artikel 3).

| b) | Det administrativa samarbetet mellan medlemsstater för att garantera friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 8). |
| --- | --- |

b)

Det administrativa samarbetet mellan medlemsstater för att garantera friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 8).

| c) | Harmonisering av förfarandet för erkännande av yrkeskvalifikationer i etableringssyfte (artikel 51). |
| --- | --- |

c)

Harmonisering av förfarandet för erkännande av yrkeskvalifikationer i etableringssyfte (artikel 51).

| d) | Det specifika system för administrativt samarbete där följande fastställs: villkoren för utbyte av information om disciplinära åtgärder eller straffrättsliga påföljder, en förteckning över behöriga myndigheter och deras samordnare (artikel 56) och slutligen inrättandet av nationella kontaktpunkter med uppgift att tillhandahålla information av betydelse för tillämpningen av direktivet (artikel 57). |
| --- | --- |

d)

Det specifika system för administrativt samarbete där följande fastställs: villkoren för utbyte av information om disciplinära åtgärder eller straffrättsliga påföljder, en förteckning över behöriga myndigheter och deras samordnare (artikel 56) och slutligen inrättandet av nationella kontaktpunkter med uppgift att tillhandahålla information av betydelse för tillämpningen av direktivet (artikel 57).

4.4.5   Kommittén anser att IMI för att kunna tillämpas så snart som möjligt måste innefatta de sociala aspekter (perioder under vilka sociala avgifter betalats, pensionsrättigheter m.m.) som har en koppling till de områden som omfattas av denna första fas. Detta arbetssätt ligger inte bara i linje med den politiska ståndpunkt som kommittén vanligen intar, utan framtvingas dessutom av den direkta och nödvändiga kopplingen mellan den ekonomiska och sociala aspekten i yrkesutövning och arbete.

4.4.6   Kommittén har hänvisat till denna koppling vid upprepade tillfällen: Nyligen, i ett yttrande av den 14 januari 2009 (7) om den inre marknadens sociala och miljömässiga dimension, påpekade kommittén att de europeiska institutionerna måste beakta både företagens legitima intressen och den omständigheten att de ekonomiska friheterna måste regleras på ett sådant sätt att de inte skadar de sociala rättigheter som erkänns i EU-lagstiftningen, internationella arbetsnormer och lagstiftningen i de enskilda medlemsstaterna, inklusive rätten att förhandla om, ingå och tillämpa kollektivavtal.

4.4.7   Kommittén har bland annat uttryckt sitt stöd för en harmonisering på detta område, både i fråga om samordning av de sociala säkerhetssystemen och om initiativ för att pensionsrättigheter ska kunna överföras (8).

4.5   Kommittén ställer sig positiv till målsättningen att all gemenskapslagstiftning ska fungera effektivt och att den inre marknadens potential ska utvecklas till fullo samt att lämpliga åtgärder ska vidtas för att informera och utbilda de behöriga myndigheterna.

4.6   För att stärka det administrativa samarbetet måste å ena sidan IMI-systemets funktion och de organisationer som samarbetar för detta ändamål konsolideras. Å andra sidan måste EESK och det civila samhällets organisationer spela en viktig roll, genom kampanjer för att sprida information om systemets existens och dess betydelse för den inre marknadens funktion.

4.7   EESK anser att man mot bakgrund av de erfarenheter man skaffat sig av IMI-systemet och av att utveckla gemenskapens lagstiftning bör kunna härleda de allmänna principer som i framtiden kommer att behövas för mer heltäckande och detaljerade gemenskapsbestämmelser om det administrativa samarbetet genom att man antar en förordning som omfattar de mest allmänna aspekterna.

4.8   IMI är på så sätt den första fasen i denna process: På det sätt som det regleras här kommer medlemsstaternas system för administrativt samarbete att rationalisera både samarbetet mellan medlemsstaterna och mellan medlemsstaterna och kommissionen på de områden som, på grundval av principerna om ömsesidigt erkännande och icke-diskriminering, är nödvändiga för den inre marknadens funktion. Samtidigt bibehålls uppgiftsskyddet, ett område som är av stor betydelse för EU:s medborgare med tanke på den detaljerade uppgiftsfördelning mellan dem som förvaltar IMI som etablerats genom kommissionens verksamhet på detta område.

4.9   När det gäller kopplingen mellan IMI-systemet och systemet för skydd av personuppgifter bör man slutligen notera de slutsatser från generaladvokaten Dámaso Ruiz-Jarabo Colomer (9) som nyligen offentliggjordes och som innehåller en tolkning av några av bestämmelserna i lagstiftningen om detta system som här ska tillämpas till fullo. Denna tolkning bekräftades i EG-domstolens dom av den 7 maj 2009 om skydd av rätten till fri tillgång till uppgifter om de mottagare eller mottagarkategorier till vilka uppgifterna utlämnas, inte endast vad avser den aktuella situationen utan även tidigare förhållanden, samt om införande av en tidsfrist för lagring av dessa uppgifter för att uppnå en lämplig avvägning mellan den registrerades intresse av att skydda sitt privatliv och den börda som skyldigheten att lagra denna information utgör för den person som ansvarar för databehandlingen.

4.10   Tolkningen handlar framför allt om två olika rättigheter, som erkänns i direktiv 95/46 och regleras på ett sådant sätt att tillämpningen av den ena (att uppgifterna ska utplånas inom ett år) verkar försvåra tillämpningen av den andra (berörda parters rätt till insyn i databehandlingen): Genom att uppgifter utplånas i enlighet med direktiv 95/46 omöjliggörs rätten till insyn eftersom man inte kan begära uppgifter som inte längre finns. Det framstår som klokt att man godtar generaladvokatens och EG-domstolens tolkning så att båda rättigheterna, som erkänns i gemenskapens lagstiftning, kan samexistera: Enligt denna tolkning måste berörda parter när uppgifter överförs underrättas bl.a. om mottagarnas identitet och om att rätten till insyn endast kan utövas under ett år, samt om att uppgifterna därefter utplånas och därmed inte längre kommer att finnas tillgängliga.

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  Mål C-392/02, dom av den 15 november 2005, och slutsatserna framlagda av generaladvokat Geelhoed.

1

(2)  EUT L 264, 15.10.2003.

2

(3)  EUT C 325, 30.12.2006.

3

(4)  EUT L 181, 18.5.2004.

4

(5)  EUT L 13, 16.1.2008.

5

(6)  EUT L 176, 7.7.2009, s. 17.

6

(7)  EUT C 182, 4.8.2009, s. 1.

7

(8)  EUT C 228, 22.9.2009.

8

(9)  Slutsatser av den 22 december 2008, mål C-553/07.

9

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/107 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/107

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Mot en enhetlig strategi för EU:s jordbruksforskningsagenda”

KOM(2008) 862 slutlig

(2010/C 128/20)

Föredragande: Franco CHIRIACO

Den 15 december 2008 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Mot en enhetlig strategi för EU:s jordbruksforskningsagenda”

KOM(2008) 862 slutlig.

Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 13 oktober 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 155 röster för, inga röster emot och 3 nedlagda röster.

1.   Slutsatser och rekommendationer

1.1   Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) välkomnar kommissionens initiativ, som är upptakten till utarbetandet av ett nytt program för jordbruksforskning med syftet att inrätta ett europeiskt område för jordbruksforskning. För att utbudet av jordbruksprodukter ska kunna hålla jämna steg med de internationella trenderna vad gäller efterfrågan bör man intensifiera forskning och innovation inom denna sektor (1).

1.2   EESK ställer sig bakom det angreppssätt som kommissionen föreslår. Det bygger på konceptet om gemensam programplanering, som med beaktande av de olika nationella programmens specifika förhållanden och behov syftar till att säkerställa en samordning på gemenskapsnivå av initiativen och en tydlig och effektiv resursdelning (2). Mer specifikt uppmanar EESK kommissionen att intensifiera samarbetet, både mellan de nationella jordbruksprogrammen och mellan de initiativ som främjas av de olika generaldirektoraten (t.ex. GD Miljö, GD Jordbruk och landsbygdsutveckling, GD Näringsliv). I sammanhanget uppmanar EESK kommissionen att lämna ytterligare information om vilka instrument och metoder som används, däribland de finansiella resurserna, för de initiativ som föreslås i ett kommande meddelande, där alla berörda operatörer involveras i en samrådsprocess och där man beaktar resultaten från pilotförsöket med gemensam programplanering.

1.3   Syftet med den gemensamma programplaneringen inom jordbruksforskningen är att undersöka samhällets potential för att möta de utmaningar som utvecklingen på EU-nivå av s.k. biobased commodities innebär. Det handlar om klimatförändring, folkhälsoskydd och livsmedelssäkerhetsfrågor. Också mot bakgrund av resultaten från den workshop om gemensam programplanering som anordnades av kommissionen den 4 juni i år har dessa frågor varit föremål för djupgående diskussioner och analyser inom den ständiga kommittén för jordbruksforskning (SCAR-kommittén) (3) som sammanfattas i ståndpunktsdokument om gemensam programplanering från juni 2009. Den gemensamma programplaneringen innebär att de länder som är involverade måste delta på bred front och göra ordentliga satsningar som leder till mervärde och fördelar för medborgarna och EU:s konkurrenskraft. EESK föreslår därför att man redan nu inrättar lämpliga mekanismer för att se till att samtliga berörda parter medverkar, också den privata sektorn, och framför allt företag, till att i första hand fastställa forskningsmålen, och att man beräknar vilka resurser som krävs och noga fastställer vilka instrument som behövs för att systemet ska fungera, och därmed säkrar en effektiv tillgång till finansiering. EESK rekommenderar särskilt att kommissionen och rådet utarbetar ett förslag till förordning som ska utgöra den rättsliga grunden för organisationen och arbetet inom den nya SCAR-kommittén i linje med den politiska process som inleddes 2004, och som ska ersätta förordning (EEG) nr 1728/74.

1.4   I den nya styresmodell som kommissionen föreslår har Ständiga kommittén för jordbruks forskning en samordnande roll för att främja gemensamma initiativ på EU-nivå och för att kartlägga kompetensen inom de forskningsinitiativ som främjas. EESK anser att SCAR-kommittén bör utgå från en princip om grundläggande flexibilitet för att följa de reformer som genomförts (4), och som kommer att genomföras, inom den ständigt föränderliga rättsliga ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken.

1.5   Inom den gemensamma programplaneringen är framförhållnings- och analysprocessen tätt förbunden med kartläggningen, som genom att tillhandahålla siffror och viktiga statistiska uppgifter om brister, tendenser och krav vad gäller strukturen på den nationella jordbruks forskningen, bidrar till att ge en samlad bild av jordbruksforskningens utveckling i EU. Hittills har dessa uppgifter kommit från projektet EU-AGRI-MAPPING, ett initiativ som ingår i EU:s sjätte ramprogram för forskning. Med tanke på de problem som man mött under detta projekt anser EESK att kartläggningen inte får bygga på improviserade initiativ utan att den bör vara en fortgående process som ständigt uppdateras.

2.   Sammanfattning av meddelandet

2.1   Ett nytt sammanhang för jordbruksforskningen i Europa

2.1.1   Det europeiska jordbruket står inför nya utmaningar som exempelvis den förändrade demografin och strukturen inom jordbruket, det moderna jordbrukets inverkan på sysselsättningen, den gemensamma jordbrukspolitikens utveckling och de globala faktorer som påverkar denna sektor.

2.1.2   Det är en allmän uppfattning att Europa behöver ett starkt jordbruksforskningsområde för att kunna hantera dessa frågor. Jordbruksforskningen bör tillhandahålla den kunskap som krävs för en grundlig förståelse av landsbygdsutvecklingen samt drivkrafterna bakom och hindren för hållbarhet. Den bör också kunna erbjuda den teknik och innovation som jordbrukssektorn behöver för att kunna utvecklas, och bör göra det möjligt att förvärva den kunskap som krävs för att bättre förstå marknadsdynamiken. Forskningsverksamheten är emellertid ofta fragmenterad och föga samordnad, investeringarna är otillräckliga och det saknas en kritisk massa. I Europa har det införts flera mekanismer, särskilt inom EU:s ramprogram, som stöder utvecklingen av ett alleuropeiskt samarbete mellan forskare. ERA-NET erbjuder finansiering för arbete i nätverk mellan nationella program, departement eller finansieringsorgan inom alla vetenskapliga områden. Europeiska rådet enades i november 2004 om att samarbetet på det här området skulle vinna på en mer strukturerad strategi. Här går det nyligen framtagna konceptet gemensam programplanering ett steg längre än ERA-NET. Det leder till ett direkt samarbete mellan medlemsstaternas offentliga program för att definiera gemensamma visioner och strategiska forskningsagendor och slå ihop resurser för att gemensamt tackla vissa frågor. SCAR-kommittén nämndes som ett gott exempel på en möjlig nätverksstruktur för nya processer för gemensam programplanering.

2.2   SCAR-kommitténs styrande roll

2.2.1   Efter att ha varit vilande i flera år fick Ständiga kommittén för jordbruksforskning år 2005 förnyat mandat av rådet att spela en framträdande roll i samordningen av jordbruks forskningen i Europa. Den nya SCAR-kommittén består av de 27 medlemsstaterna och av företrädare för kandidatländerna och de associerade länderna som deltar som observatörer. Förutom gemensam programplanering omfattar de initiativ som stöds av SCAR-kommittén för att främja ett europeiskt område för jordbruksforskning: framförhållning för att utarbeta alternativa scenarier för det europeiska jordbruket på lång sikt och en kartläggningsprocess för att identifiera behov och trender inom EU:s jordbruksforskning.

2.2.2   SCAR-kommittén har använt sig av en strukturerad metod för prioritering av de ämnen som ska bli föremål för vidare samarbete. Detta skedde genom tillsättning av ett antal samarbets grupper för medlemsstater/associerade stater. Samarbetsgrupperna arbetar på liknande sätt som ERA-NET, då de följer samma stegvisa strategi. Man fokuserar på informationsutbyte i de tidigare stadierna, försöker ringa in luckor i forskningen och de prioriterade samarbetsområdena och när så är lämpligt inleder man gemensam verksamhet och/eller gemensamma ansökningsomgångar.

2.3   Viktiga insatser på vägen mot en enhetlig forskningsagenda för Europa

2.3.1   Man bör snabbt skaffa sig bättre kunskaper om drivkrafterna bakom klimatförändrings processen i syfte att mildra de negativa effekterna och bevara resurserna jord, vatten och biologisk mångfald med sikte på att stödja och främja ett mer hållbart jordbruk såväl i Europa som globalt. De viktigaste forskningsområdena är i detta sammanhang klimatförändringen och energiresurserna.

2.3.2   Forskningen skulle på detta område kunna spela en viktigare roll om olika aktörer kunde involveras bättre när dagordningen utarbetas och kunde bli en del av processen genom åtgärder som t.ex. innovationsnätverk. Kommissionen ämnar därför förbättra produktionen och spridningen av kunskaper om jordbruk i Europa genom SCAR-kommittén och det europeiska nätverket för landsbygdsutveckling (5). I syfte att konsolidera planeringen av gemensam forskning för bättre styrning av jordbrukets livsmedelsindustri i Europa skulle SCAR-kommitténs strategiska roll kunna stärkas ytterligare så att den kan bli det strategiska tillsynsorgan som övervakar de olika jordbruksrelaterade insatser som vidtas av alla europeiska offentliga forskningsorgan.

2.3.3   För att utveckla långsiktiga forskningsagendor baserade på gemensamma visioner och mål måste man utveckla övervakningsmekanismer som innefattar en kombination av verktyg för framtidsanalyser och för kartläggning av forskningskapacitet.

2.3.4   Man kan inte bortse från Europas ansvar i en globaliserad värld: Hållbarhet inom jordbruket är en fråga som kommer att få både direkta effekter (t.ex. genom matpriser) och indirekta effekter (t.ex. genom migration) i EU liksom i alla andra regioner i världen. Därför måste de politiska samverkanseffekterna inom jordbruksforskningen generellt stärkas, både inom och utanför Europa, och i synnerhet synergierna mellan EU:s och medlemsstaternas forsknings politik å ena sidan, och den externa politiken som t.ex. utvecklingsstöd och grannskapspolitik å den andra.

3.   Allmänna kommentarer

3.1   Ett nytt sammanhang för jordbruksforskningen i Europa

3.1.1   Under de senaste 50 åren har det europeiska jordbrukets roll och funktion förändrats radikalt i takt med samhällsutvecklingen och den ekonomiska utvecklingen i EU, vilket har involverat medborgarna och konsumenterna. Man har gått från ett ”lantligt” jordbruk till ett ”postindustriellt”. Det är därför en allmän uppfattning att jordbrukssektorn i linje med den europeiska jordbruksmodellen bör inriktas på multifunktionalitet och en territoriell dimension, dvs. inte enbart vara inriktad på produktion. Följaktligen bör samma kriterium gälla för definitionen av ”jordbruksforskning”. Detta bekräftar hur som helst att produktion av jordbruksprodukter är jordbrukets främsta uppgift, vilket också tydligt framgått i samband med den globala livsmedelskrisen. Frågan om konkurrenskraften och en tryggad livsmedelsförsörjning kommer att utgöra en utmaning inom en nära framtid.

3.1.2   I detta sammanhang välkomnar EESK beslutet att skapa en bredare definition av ”jordbruks forskning” som beaktar de nya utmaningar som väntar det europeiska jordbruket, särskilt anpassning till och begränsning av klimatförändringen, utveckling av förnybar energi från jordbruket, bevarande av den biologiska mångfalden, hållbar förvaltning av vattenresurser, men även främjande av IKT-teknik och produktionskvalitet.

3.2   Mot gemensamma forskningsagendor

3.2.1   I kommissionens meddelande ses det nya begreppet gemensam programplanering (2) som en ny strategi för jordbruksforskningen som syftar till att på bästa sätt använda de begränsade finansiella resurserna genom ökat samarbete. Den gemensamma programplaneringen håller för närvarande på att prövas i ett pilotprojekt för forskning om Alzheimers sjukdom. Rådet förväntas också lansera ytterligare initiativ inom andra viktiga forskningssektorer fram till 2010. Om dessa leder till positiva resultat skulle den gemensamma programplaneringen kunna få en avgörande inverkan på framtida samordnade forskningsmekanismer på EU-nivå.

3.2.2   Den gemensamma programplaneringen innebär att medlemsstaterna på frivillig basis och enligt principen om variabel geometri tillsammans sätter upp, utvecklar och genomför strategiska forskningsagendor utifrån en gemensam vision av hur man ska hantera de stora samhälleliga utmaningarna. Det kan innebära ett strategiskt samarbete mellan existerande nationella program eller att man gemensamt planerar och inrättar helt nya program. I båda fallen handlar det om att sammanföra resurser, att välja ut eller utveckla de lämpligaste instrumenten, att tillämpa dem och tillsammans övervaka och granska framstegen.

3.2.3   Med tanke på att jordbruksforskningsverksamheten ofta är fragmenterad och föga samordnad, att investeringarna är otillräckliga, att det råder brister i spridningen av riktad information om resultaten och att det saknas en kritisk massa ser EESK positivt på tanken om gemensam programplanering och ser det som ett ambitiöst mål som tillsammans med en pragmatisk och flexibel strategi kan leda till en strategisk och strukturerad jordbruksforskning.

3.3   SCAR-kommitténs styrande roll

3.3.1   I kommissionens meddelande och i det åtföljande arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar beskrivs detaljerat de olika funktionerna analys, kontroll, utvärdering och samråd samt de organisatoriska och operativa arbetsmetoderna i SCAR-kommittén i enighet med anvisningarna från rådet (jordbruk och fiske) av den 19 juli 2004. SCAR-kommittén skulle särskilt få i uppdrag att övervaka de nationella forskningsinitiativen inom jordbruks- och livsmedelssektorn, samordna dessa initiativ på gemenskapsnivå och utarbeta rimliga prognoser för den långsiktiga utvecklingen av forskningsprioriteringarna i denna sektor.

3.3.2   EESK anser att samordningen på EU-nivå är avgörande för att möta de gemensamma utmaningarna och för att EU ska kunna tala med en röst vid internationella forum, undvika dubbelarbete, vidareutveckla programmen, öka konkurrensen om finansieringen och således höja kvaliteten på forskningsförslagen. Man bör dock beakta att villkoren för forskningen skiljer sig kraftigt åt mellan de olika medlemsstaterna och att man i den nationella program planeringen måste ta hänsyn till specifika behov och prioriteringar där ett samarbete på europeisk nivå inte skulle skapa några betydande fördelar. Därför bör SCAR-kommittén förfoga över instrument som gör det möjligt att förvalta en fortgående och aktualiserad övervakning.

4.   Särskilda kommentarer

4.1   Bland de viktiga insatser som ska göras för ett enhetligt europeiskt program för jordbruksforskning prioriteras i kommissionens meddelande mildrande av de negativa effekterna av klimatförändringarna, bevarande av vatten- och markresurser och skydd av den biologiska mångfalden. EESK anser att man också bör väga in den sociala effekten, vilket också betonades i FAO-rapporten Gender and Equity Issues in Liquid Biofuels Production från 2008 som omfattar alla samband mellan näringsliv, sysselsättning och regioner.

4.2   När de nya prioriterade områdena för framtidens jordbruksforskningsagenda ska fastställas bör man utöver klimatförändringarna och de energifrågor som hör ihop med jordbruket beakta strävan att bevara den biologiska mångfalden, hållbar användning av vattenresurser, utvärdering av effekterna på miljön och på folkhälsan av odling och försäljning av GMO-produkter, frågor som rör livsmedelssektorn, särskilt bearbetning av produkter och bioteknik, samt alla innovationer som kan hjälpa till att tackla dessa frågor som utgör de nya utmaningarna, vilket nyligen påpekats i hälsokontrollen av reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken (november 2008).

4.3   Forskningen skulle på detta område kunna spela en ännu viktigare roll om olika aktörer kunde involveras bättre när dagordningen utarbetas, och kunde bli en del av forskningsprocessen. Det är särskilt viktigt att involvera företagen, framför allt de små och medelstora företagen, när forskningsmålen ska fastställas. Man måste därvid beakta företagens verkliga behov, samt främja tillämpad forskning och tekniköverföring genom att säkerställa en effektiv tillgång till finansiering. EESK välkomnar därför kommissionens förslag att stärka sambandet mellan kunskap och innovation för att förena företagens och allmänhetens intressen, och uppmanar kommissionen att för detta ändamål inrätta lämpliga utbildningsprogram.

4.4   Vad gäller det europeiska nätverket för landsbygdsutveckling (5) vore det lämpligt att, i stället för att vidta specifika åtgärder som skulle kunna skapa samordningsproblem med nätverkets reguljära funktion, inrätta mekanismer för uppmuntran till utbyte av goda metoder. Det europeiska nätverket för landsbygdsutveckling och de europeiska teknikplattformarna utgör tillsammans med de övriga instrumenten för kunskapsspridning strategiska lösningar för att på EU-nivå sprida och utveckla goda idéer, tillförlitlig information och praktiska erfarenheter, och strukturerar och stärker därmed produktionen och kunskapsutbytet.

4.5   För att skapa nätverk mellan den europeiska forskningen och den internationella, särskilt i utvecklingsländerna, måste man inrätta lämpliga mekanismer som kan göra att de åtgärder som får stöd blir effektiva och ändamålsenliga, särskilt genom att stärka den lokala styres kapaciteten och förbättra kvaliteten på de mänskliga resurserna.

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  Yttrande från EESK om ”Livsmedelspriser i Europa”. (Se sidan 00 i aktuell utgåva av EUT.)

1

(2)  EUT C 228, 22.9.2009, s. 56.

2

(3)  Artikel 7 i förordning (EG) nr 1728/74.

3

(4)  Förordning (EG) nr 72/2009, förordning (EG) nr 73/2009, förordning (EG) nr 74/2009 och rådets beslut 2009/61/EG av den 19 januari 2009.

4

(5)  Artikel 67 i förordning (EG) nr 1698/2005.

5

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/111 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/111

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Livsmedelspriser i Europa”

KOM(2008) 821 slutlig

(2010/C 128/21)

Föredragande: József KAPUVÁRI

Den 9 december 2008 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Livsmedelspriser i Europa”

KOM(2008) 821 slutlig.

Sektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 2 september 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november 2009) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 75 röster för, 5 röster emot och 3 nedlagda röster.

1.   Sammanfattning och slutsatser

1.1   Syftet med arbetet för att förbättra livsmedelskedjan och göra den effektivare och mer konkurrenskraftig bör inte vara att sträva efter låga priser på livsmedel. Detta skulle innebära att livsmedelskedjan fortfarande vore på fel spår, precis som den är i dag. Vi behöver se till att förhållandet mellan pris och kvalitet ligger kvar på en realistisk nivå. Om man förväntar sig låga priser i produktionskedjan begränsar detta i slutändan livsmedelsleverantörernas investerings- och innovationsförmåga och även konsumenternas valmöjligheter. Kommissionen måste beakta dessa faktorer och deras sidoeffekter på medellång och lång sikt och inte bara fokusera på de omedelbara fördelarna av låga priser. Det skulle vara fel att påstå att låga livsmedelspriser ligger i konsumenternas intresse. Snarare är det så att konsumenterna gagnas av realistiska priser som garanterar den kvalitet, kvantitet och service som de förväntar sig. Det är däremot lämpligt att använda sig av ett tillvägagångssätt som syftar till att begränsa prisvolatiliteten, eftersom detta skapar större tillförlitlighet och förutsägbarhet i livsmedelskedjan.

1.2   Det ligger i Europeiska unionens intresse att se till att konsumenterna har tillgång till säkra livsmedel på lång sikt. I detta syfte är det nödvändigt med en hög grad av självförsörjning. Hållbart jordbruk kan i sin tur bara garanteras genom forskning och utveckling samt innovation och teknisk utveckling, och detta kräver medel från den gemensamma jordbrukspolitiken. Tillgången till dessa medel måste dock vara ordnad på ett sådant sätt att man uppmuntrar anpassning till marknadsvillkoren, samtidigt som man gör det obligatoriskt att erbjuda information och att samarbeta, och att noga överväga frågor om landsbygdens utveckling.

1.3   Handlingsutrymmet kan bara utvidgas om ett samråd äger rum på bredast möjliga bas i samhället. För vart och ett av de områden där man vill göra insatser, måste man utföra bakgrundsanalyser, upprätta en exakt handlingsplan och tydligt definiera vilka befogenheter och vilken ansvarsfördelning som gäller. Allt detta är viktigt, med tanke på att åtgärder som rör livsmedelspriser får effekter för ett komplext samspel mellan olika faktorer. Livsmedel är den kraft som mest av allt håller ihop samhället. Livsmedel är av strategisk betydelse och konsumentförtroendet är högt. Mot bakgrund av detta måste produktionsvillkoren utformas på ett sätt som gör att de inte hotar den långsiktiga hållbarheten.

1.4   Det är inte möjligt att begränsa investeringarna i råvaror, som vanligen äger rum via börserna. Man måste dock finna ett sätt att minska effekterna av de faktorer som inte avspeglar den faktiska efterfrågan, eftersom dessa stör försörjningskedjan för jordbruksprodukter. Även om unionen är medveten om sitt ansvar när det gäller livsmedelsförsörjningen i utvecklingsländerna, så får man inte glömma att unionens främsta uppgift är att garantera medborgarnas försörjning av en komplett uppsättning säkra livsmedel genom att minska beroendet av världsmarknaderna och bevara EU:s oberoende.

1.5   EESK stöder initiativet till högnivågruppen för livsmedelsindustrins konkurrenskraft, som inrättades genom kommissionens beslut av den 28 april 2008 (2008/359/EG). Kommittén ser fram emot att få ta del av resultaten av högnivågruppens arbete. Att uppnå så hög stabilitet som möjligt på livsmedelsmarknaderna bör vara ett av de viktigaste målen för högnivågruppens arbete.

2.   Kommissionens meddelande

2.1   På grund av de snabba prisökningarna på jordbruksprodukter under andra halvåret 2007 har även livsmedelspriserna hos detaljhandlarna stigit avsevärt. Kommissionen tar upp problemet i sitt meddelande om ”De stigande livsmedelspriserna – Riktlinjer för EU:s agerande” (KOM(2008) 321 slutlig).

2.2   Kommissionen anser att nyckeln till att uppnå detta mål är att identifiera och lösa rättsliga och konkurrensrelaterade problem i livsmedelskedjans funktionssätt. Meddelandet består av fem avsnitt där man analyserar situationen och rekommenderar åtgärder för att lösa problemen.

2.3   Enligt meddelandet hade den plötsliga uppgången i priserna på jordbruksråvaror sin grund i en kombination av strukturella och tillfälliga faktorer. Strukturella faktorer som ökad befolkningstillväxt, ökade inkomster i tillväxtekonomierna och framväxten av nya avsättningsmöjligheter har stärkt den globala efterfrågan.

2.4   ”Från och med augusti 2007 till juli 2008 bidrog inflationen för livsmedel (exklusive alkohol och tobak) till cirka en procentenhet av den totala inflationen.” Prisutvecklingen kännetecknades bland annat av skillnaderna i höjda priser på förädlade respektive oförädlade livsmedel, på grund av att priset påverkas av flera komponenter.

2.5   Kommissionen förutspår att inflationen i fråga om livsmedel sjunker och att livsmedelsprisernas påverkan på den totala inflationen minskar under de närmaste två åren.

2.6   Kommissionen anser att de restriktioner för jordbruksexport som vissa länder införde förra året gjorde mer skada än nytta, eftersom de förvanskade marknadssignalerna.

2.7   Sedan början av 2006 har investeringarna ökat kraftigt på dessa marknader, vilket illustreras av det totala antalet utestående terminskontrakt hos marknadsaktörerna.

2.8   Meddelandet innehåller en tabell över vilka faktorer som skapar konkurrensproblem, och den ser ut som följer:

| — | Karteller. |
| --- | --- |

—

Karteller.

| — | Inköpsavtal. |
| --- | --- |

—

Inköpsavtal.

| — | Prisbindning. |
| --- | --- |

—

Prisbindning.

| — | Avtal om försäljning av ett enda varumärke. |
| --- | --- |

—

Avtal om försäljning av ett enda varumärke.

| — | Egna varumärken för produkter. |
| --- | --- |

—

Egna varumärken för produkter.

| — | Kopplingsförbehåll. |
| --- | --- |

—

Kopplingsförbehåll.

| — | Exklusiva leverantörsavtal. |
| --- | --- |

—

Exklusiva leverantörsavtal.

| — | Certifieringssystem. |
| --- | --- |

—

Certifieringssystem.

2.9   På grundval av sin analys föreslår kommissionen en färdplan för att förbättra livsmedelskedjans funktion, och den består av fyra huvudkomponenter.

2.10   Kommissionen hoppas att rekommendationerna från den högnivågrupp för livsmedelsindustrins konkurrenskraft som inrättades våren 2008 ska hjälpa livsmedelskedjan att förbättra sin konkurrenskraft.

2.11   För att råda bot på de potentiella konkurrensbegränsande metoder som identifieras som problem i avsnitt 4, vill kommissionen inom ramen för Europeiska konkurrensnätverket fortsätta dialogen med de nationella konkurrensmyndigheterna i syfte att säkerställa att konkurrensreglerna tillämpas på ett konsekvent och väl samordnat sätt inom hela EU, något som också är till de europeiska konsumenternas fördel.

2.12   I samband med översyn av bestämmelser på nationell nivå och/eller EU-nivå som kan innebära problem för livsmedelskedjans funktion, tar man i meddelandet upp följande bestämmelser och metoder:

| — | Bestämmelser som begränsar nya företags tillträde till marknaden. |
| --- | --- |

—

Bestämmelser som begränsar nya företags tillträde till marknaden.

| — | Bestämmelser som begränsar företagens förmåga till priskonkurrens. Dessa bör ses över. |
| --- | --- |

—

Bestämmelser som begränsar företagens förmåga till priskonkurrens. Dessa bör ses över.

| — | Metoder som snedvrider förhållandet mellan leverantörer och detaljhandlare. Dessa bör motverkas. |
| --- | --- |

—

Metoder som snedvrider förhållandet mellan leverantörer och detaljhandlare. Dessa bör motverkas.

2.13   Kommissionen ska därför tillsammans med tillsynsmyndigheter för råvarumarknaderna och i nära kontakt med andra tillsynsmyndigheter utanför EU (i synnerhet i USA där den viktigaste handeln sker) granska vilka åtgärder man kan vidta för att minska prisvolatiliteten på marknaderna för jordbruksvaror.

2.14   På grundval av detta arbetsprogram och närliggande åtgärder ska kommissionen utreda om det är möjligt att vidta ytterligare åtgärder, och man föreslår att Europeiska rådet tar upp frågan igen i december 2009.

3.   Allmänna kommentarer

3.1   De strukturella faktorer som lett till stigande priser på jordbruksprodukter kommer att finnas kvar på medellång sikt. Prissvängningarna under de senaste två åren tyder dock på att marknaden för jordbruksprodukter måste acceptera ökad prisvolatilitet. Den rådande ekonomiska krisen har enbart hämmat efterfrågeökningen på världsmarknaden, och som en effekt av det kan vi när som helst få se en upprepning av den händelseutveckling som inleddes i mitten av 2007, vilket gör att jordbruksmarknaderna blir ännu mindre förutsägbara. Dessutom är det omöjligt att anpassa sig till en efterfrågan som uppstår på grund av en spekulativ prismanipulation som inte avspeglar den faktiska efterfrågan, eftersom detta skulle kräva en grad av flexibilitet som inte är förenlig med jordbruksproduktionens natur och potential.

3.2   Europeiska unionen är medveten om att fluktuerande jordbrukspriser inte bara påverkar hela jordbrukssektorn, utan också konsumenterna, genom livsmedelspriserna. Plötsliga och stora prissvängningar innebär att vi behöver ompröva EU:s jordbrukssektors ställning. Högnivågruppen för jordbruksindustrins konkurrenskraft är ett lämpligt forum för detta. I det sammanhanget behöver vi klargöra: 1) hur EU:s jordbruk ska se ut i framtiden, 2) jordbrukets framtida ställning i EU-politiken, och vi behöver även överväga 3) hur vi ska hantera konsekvenserna av öppnare marknader samt 4) hur man ska korrigera obalanserna när det gäller relationerna inom livsmedelskedjan.

3.3   Trots att inga framsteg har gjorts för att utveckla den territoriella specialiseringen inom EU sedan den gemensamma jordbrukspolitiken lanserades, så ser man tydliga tecken på att detta förekommer på de internationella marknaderna. På grund av att EU-marknaderna successivt har öppnats för varor från tredje land tvingas EU:s jordbruksproducenter att konkurrera på en marknad där lika villkor inte existerar. Som en följd av detta försvagas de europeiska producenternas ställning på marknaderna. På medellång sikt kan denna utveckling allvarligt skada landsbygdens ekonomi i Europa. EU kan därför driva en öppen handelspolitik endast om det fortfarande finns olika former av ekonomiskt stöd till jordbruksproducenterna och detta erbjuder tillräcklig stimulans för att man ska upprätthålla produktionsnivåerna.

4.   Särskilda kommentarer

4.1   Utvecklingen av priserna på jordbruksråvaror och livsmedel

4.1.1   När krisen är över kommer antagligen efterfrågan på jordbruksprodukter att återigen öka mer än vad tillgången gör. Som en följd av detta kommer dessa produkter troligen att på nytt bli mer attraktiva för riskkapital. Om variationerna i jordbrukspriser ger högre avkastning än andra finansmarknadsinstrument, skulle detta kunna leda till fluktuationer liknande dem vi sett under de senaste två åren. Med tanke på vilka ekonomiska villkor som gäller efter en kris är sannolikheten att detta inträffar mindre än vad den var 2007. I vilket fall som helst måste vi förbereda oss på att priserna kommer att fortsätta fluktuera på medellång sikt.

4.1.2   Såsom Europaparlamentet underströk i sin resolution av den 26 mars 2009 (2008/2175(INI)) går en allt mindre del av livsmedelspriserna i detaljhandeln till jordbruksproducenter och livsmedelsförädlingsföretag. Det står därför klart att prissvängningar i början av livsmedelskedjan endast får en begränsad och försenad effekt på detaljhandelspriserna.

De stigande livsmedelspriserna i detaljhandeln påverkar i synnerhet dem som lägger en stor del av sin inkomst på livsmedel. Detta hör nära samman med på vilken nivå den ekonomiska utvecklingen ligger i ett land och det är därför som stigande livsmedelspriser har fått de största konsekvenserna för inflationen i de nya EU-medlemsstaterna. I dessa låglöneländer kan livsmedel stå för upp till 40–50 procent av hushållens totala utgifter.

4.1.3   Under de närmaste åren kommer livsmedelspriserna antagligen att ligga över genomsnittet för perioden 2002–2006, men under 2007 års nivåer. Samtidigt kommer priserna att fluktuera extremt mycket. En ovälkommen förändring som beror på de två senaste årens händelseutveckling är att priserna har blivit känsligare för signaler från marknaden. Med tanke på att informationen om faktorer både på utbuds- och efterfrågesidan förmodligen kommer öka, så kommer priserna att fortsätta fluktuera. Massmedia har även här en viktig roll att spela, eftersom effektiva massmedia ger marknaderna omedelbar information om allt som händer i världen.

4.1.4   EU:s jordbruksproducenter måste förbereda sig på att möta en ständigt ökande efterfrågan på livsmedel. Både kvantiteten och kvaliteten på EU:s jordbruksproduktion måste förbättras. Den gemensamma jordbrukspolitiken har dock ett betydande ansvar för att se till att det successiva öppnandet av EU-marknaderna inte undergräver de europeiska livsmedelssektorernas konkurrenskraft. EU behöver en långsiktig jordbruksstrategi, där man definierar i hur hög grad gemenskapen ska sträva efter att vara självförsörjande för vissa produkter. Vi måste dock acceptera att unionen på medellång sikt kommer att vara tvungen att importera ett stort antal produkter.

4.2   Vilken roll spekulation kring priserna på jordbruksråvaror kan spela

4.2.1   Andelen kapital från olika pensions- och investeringsfonder samt nationella placeringsfonder på den internationella finansmarknaden växer ständigt, genom swappar, banker och multinationella konglomerat. På grund av sin storlek har de sistnämnda ett betydande inflytande på de marknader där de agerar. Efter att ha misslyckats med att nå en tillfredsställande avkastning genom traditionella investeringar har de övergått till råvarumarknaderna.

4.2.2   På grund av högriskinvesteringarnas spekulativa karaktär påverkar de priserna på kort sikt, men inte på lång. Inom jordbruket måste man tänka över följderna av denna utveckling och av utvecklingen på finansmarknaderna i allmänhet. Finansmarknadsinstrument som ger stora prissvängningar för jordbruksprodukter och inte avspeglar de reella produktflödena påverkar prisrörelserna på de fysiska marknaderna på ett negativt sätt.

4.3   Livsmedelskedjans funktionssätt

4.3.1   Såsom kommissionen påpekar i sitt arbetsdokument om frågan (SEK(2008) 2972) finns det ett nära samband mellan händelserna på jordbruksmarknaderna under de senaste två åren och störningarna i livsmedelskedjans funktionssätt. Fördelningen av priserna på jordbruksprodukter inom livsmedelskedjan speglar vilken förmåga varje länk i kedjan har att skydda sina egna intressen.

4.3.2   Konkurrensmyndigheter som har för avsikt att bedöma om konsolideringsprocessen försämrar konkurrensvillkoren i livsmedelskedjan skulle kunna hamna i en svår position. Det är viktigt att diskutera de olika former av konkurrensbegränsande metoder och konkurrensrelaterade problem som kommissionen pekar på och som i vissa fall förekommer mellan jordbruksleverantörer och handelsstadiet av produktionskedjan, för att anpassa förhållandena till de ekonomiska villkoren och marknadsvillkoren. Som kommissionen påpekar bör man se till att konkurrensbestämmelserna tillämpas på ett enhetligt och samordnat sätt i hela EU. Livsmedelskedjan är tillräckligt fragmenterad för att säkerställa att enskilda transaktioner inte får konkurrensbegränsande följder för den inre marknaden. Den praxis som diskuteras i meddelandet visar att en viss grad av koncentration kan få allvarliga konkurrensbegränsande effekter för ett visst land eller en viss produkt. En ökande bearbetningskapacitet som – förutsatt att det finns stordriftsfördelar – kan nå en dominerande ställning på en viss produktmarknad skulle kunna minska konsumenternas valmöjligheter och driva bort små och medelstora företag från marknaden. Detta har blivit mer påtagligt sedan egna varumärken för produkter började spela allt större roll. Samtidigt kan det faktum att priskonkurrensen för närvarande dominerar företagens kommersiella strategier leda till produkter som har sämre näringsvärde. Trots att livsmedelssäkerheten blir bättre innebär ersättandet av naturliga ingredienser med artificiella av lägre näringsvärde att livsmedel i allt högre grad inte uppfyller konsumenternas behov av högkvalitativ näring.

4.3.3   Vi skulle vilja föreslå att de ersättningsmetoder som stora detaljhandlare använder ska läggas till på listan över konkurrensbegränsande metoder i tabell 1. Dessa metoder gör det möjligt att å ena sidan frikoppla leverantörspriser och faktiska kostnader, och å andra sidan de priser som betalas av detaljhandlare och konsumenter. Detta leder till att referenspriser fastställs på orealistiskt låga nivåer, långt under vad som skulle kunna uppnås genom ökad effektivitet. Konkurrensbegränsande metoder som karteller och exklusiva leverantörsavtal är fullständigt oacceptabla, liksom användning av en dominerande ställning för att ensidigt införa villkor för leverantörer. Samtidigt döljer denna teknik för att skapa dubbla vinstmarginaler – detaljhandlare har avsevärda vinstmarginaler, inte bara på konsumenter, utan också på leverantörer, på grund av återbetalningar – de kommersiella vinstmarginalerna, och den hjälper därför till att snedvrida föredelningen av inkomster från livsmedelskedjan. Detta är en konkurrensbegränsning, eftersom den kräver att leverantörer anpassar sig till ett pris som inte har mycket att göra med produktionskostnaderna.

4.3.4   EESK instämmer till fullo i den oro som kommissionen ger uttryck för när det gäller vissa konkurrensbegränsande metoder som kan förändra livsmedelskedjans funktionssätt. I detta sammanhang verkar det stå klart att maktobalansen mellan producenter, förädlingsföretag och detaljhandlare behöver uppmärksammas mer. Att makten koncentreras nedströms gör att detaljhandlarna får en dominerande ställning gentemot producenter och förädlingsföretag, och detta möjliggör oönskat missbruk av denna ställning. Därför bör vårt sätt att se på konsumenternas välbefinnande inte bara fokusera på sänkta priser på kort sikt, utan också vara mer långsiktigt, samtidigt som både direkta och indirekta effekter beaktas, i syfte att förebygga ekonomiska svårigheter för leverantörer, brist på innovation, minskade valmöjligheter och till och med – på lång sikt – högre priser.

5.   En färdplan för hur livsmedelskedjan ska förbättras

Att garantera en korrekt fördelning av ersättningarna i livsmedelskedjans olika steg är en mycket komplicerad uppgift och vissa aspekter kräver omfattande ingripanden i marknadsprocesserna. Åtgärderna är dock absolut nödvändiga om man ska kunna se till att europeiska livsmedel kan förbättra sin konkurrenskraft på en verklig grund.

5.1.1   EESK välkomnar kommissionens ansträngningar att skapa insyn i marknaderna. En bättre förståelse av hur marknaden fungerar och vilken roll de olika länkarna i kedjan spelar kommer alltid att vara till nytta. Det är mycket viktigt att det görs en detaljerad analys av den här kedjan, så att myndigheterna kan vidta lämpliga åtgärder om man finner brister och störningar i den. EESK stöder därför helhjärtat det tillvägagångssätt som kommissionen föreslår i sitt meddelande, och kommittén kommer att samarbeta till fullo vid genomförandet av det.

Kommissionen bör dock tänka på att villkoren varierar från en sektor till en annan och från ett land till ett annat. De faktorer som bestämmer priserna skiljer sig därför åt och de är dynamiska snarare än statiska.

Alla kommissionens insatser för att utarbeta och inrätta ett permanent verktyg i syfte att övervaka livsmedelspriserna och inkomstfördelningen längs kedjan bör baseras på dessa fakta, och resultaten bör ses som en referens snarare än en osviklig sanning.

5.1.2   Livsmedelskedjan kan bara göras mer konkurrenskraftig om det finns ett mycket närmare samarbete inom kedjan. Själva termen ”kedja” tyder på att varje länk bara samarbetar med de allra närmaste länkarna, medan sann effektivitet bara kan säkerställas om alla arbetar tillsammans i gemensamt intresse. Om vi verkligen anser att det är konsumenternas behov som via produkterna ska bestämma villkoren för hur livsmedelskedjan fungerar, så är det dags att aktörerna i kedjan tar sig en ordentlig funderare.

5.1.3   Europeiska unionen måste till fullo acceptera att många av de faktorer som kommissionen tar upp i sitt meddelande inte kan hanteras genom konkurrenspolitiska åtgärder. Harmonisering av konkurrenslagstiftningen och samarbete mellan konkurrensmyndigheter är bara effektivt när man har att göra med konventionella fall av konkurrensbegränsande metoder (t.ex. karteller och vilseledande reklam). Erfarenheten visar att konkurrenslagstiftningen inte är ett lämpligt verktyg för att avhjälpa de situationer som förtecknas i tabell 1, eftersom de inblandade är ömsesidigt beroende av varandra på ett mycket komplicerat vis. Vissa detaljhandlarkedjors inflytande på marknaden berättigar inte en reaktion från konkurrensmyndigheter på gemenskapsnivå. En viktig punkt är dock att ur en leverantörs synvinkel har beroendet av enskilda detaljhandlare och inköpscentraler blivit en avgörande faktor för om de kommer att överleva på marknaden. En följd av detta är att samarbetet mellan detaljhandlare och leverantörer har blivit ensidigt till karaktären.

Samtidigt skulle strängare sanktioner inom konkurrenslagstiftningen på ett effektivt sätt motverka metoder som innebär att konsumenterna blir vilseledda.

Arbetet med översynen av konsumentskyddet kommer att fortsätta under de närmaste åren. Detta har att göra med kvaliteten på livsmedel som på grund av mer öppna marknader kommer in på den inre marknaden från tredje land, och på vilka villkor dessa livsmedel produceras. Bland annat avspeglar den ökande importen ett fokus på priser och på att betala mindre för livsmedlen. Detta går dock hand i hand med ökade risker för lägre livsmedelssäkerhet och konsumentskydd, med tanke på att många importvaror kommer från regioner där livsmedelsproduktionskulturen är på en mycket lägre nivå än i Europa.

5.1.4   Det finns inte mycket utrymme för att blanda sig i detaljhandlarnas kommersiella policy. Men vi bör ändå identifiera alla steg som kan göra det möjligt att förflytta fokus i stora detaljhandlares kommersiella policy bort från sänkta priser (eller i vissa fall det lägsta priset). Det är detta fokus som skapar den nuvarande obalansen i inkomstfördelningen inom livsmedelskedjan, och det påverkar också konsumenternas attityder.

5.1.5   Europeiska unionen kan bara agera effektivt för att korrigera missförhållanden i livsmedelskedjan och göra den mer effektiv om den kan stödja sig på tillgänglig information. En annan viktig uppgift för EU är att öka medvetenheten bland de europeiska konsumenterna så att de kan göra mer välinformerade val. Konsumenterna är nyckeln till det europeiska jordbrukets och den europeiska livsmedelsindustrins överlevnad och hållbara utveckling. En ökad konsumentmedvetenhet i Europa skulle kunna medverka till användning av en av gemenskapens grundläggande principer: preferens för gemenskapsprodukter – en princip som oundvikligen har åsidosatts under Gatt- och WTO-förhandlingarna.

När vi tar fram ett övervakningsinstrument måste vi se till att det ingår stimulans till marknadsaktörer att ge tillförlitlig information till systemet. Till exempel skulle detta kunna inbegripa skatteinspektioner, skattelättnader och subventioner. Att säkerställa öppenhet och insyn på frivillig basis är inte något reellt alternativ.

5.1.6   För att minska de negativa effekterna av spekulation bör vi överväga om det är möjligt att införa bestämmelser som garanterar att endast börstransaktioner som backas upp av verkliga garantier i varor är tillåtna, i motsats till nuvarande marknadsmetoder som tillåter att mycket begränsade varuflöden utövar ett avsevärt inflytande på marknadspriserna, vilket i sin tur innebär prisförändringar på den fysiska marknaden.

5.1.7   Kortare livsmedelskedjor:

Att minska antalet mellanhänder mellan jordbruksproducenter och konsumenter skulle kunna bidra till att kedjan fungerar effektivare. Om man följer exemplet med program för att distribuera mjölk och frukt till skolbarn, så ser man att direktkontakter mellan producenter och konsumenter borde uppmuntras. Ett av de enklaste sätten att göra detta är att uppmuntra till anordnande av traditionella närmarknader där bönderna säljer sina produkter. Detta skulle bidra till att bevara livsstilen på landsbygden och hålla små och medelstora jordbruk kvar i näringen, förutom alla andra fördelar det innebär.

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/116 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/116

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: På väg mot ett övergripande klimatförändringsavtal i Köpenhamn”

KOM(2009) 39 slutlig

(2010/C 128/22)

Föredragande: Thomas McDONOGH

Den 28 januari 2009 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: På väg mot ett övergripande klimatförändringsavtal i Köpenhamn”

KOM(2009) 39 slutlig.

Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 2 september 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november 2009) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 168 röster för, 2 emot och 3 nedlagda röster.

1.   Slutsatser och rekommendationer

1.1   EESK beklagar att EU:s statschefer fortfarande inte har kommit överens om viktiga finansieringsbeslut med anledning av klimatförändringarna.

1.2   I enlighet med forskningsresultaten rekommenderar EESK ett långsiktigt mål (fram till 2050) på cirka 2 ton koldioxid per capita och år för att hålla den globala uppvärmningen under 2 °C.

1.3   EESK anser att EU som ett ambitiöst delmål bör åta sig att fram till 2020 minska de globala utsläppen av växthusgaser med minst 30 % jämfört med 1990, om andra industriländer och de ekonomiskt sett mer avancerade utvecklingsländerna gör jämförbara minskningar.

1.4   Industriländerna bör åta sig att fram till 2050 minska utsläppen av växthusgaser med minst 80 % jämfört med 1990.

1.5   EESK är överens med kommissionen om att utvecklingsländerna som grupp (med undantag av de minst utvecklade länderna i Afrika) bör åta sig att fram till 2020 begränsa sina utsläppsökningar till 15–30 % under den nivå som skulle ha uppnåtts utan några åtgärder.

1.6   Utsläpp av växthusgaser från luftfart och sjöfart bör ingå i förhandlingarna i Köpenhamn.

1.7   EESK erinrar om att den tropiska bruttoavskogningen behöver minskas med minst 50 % fram till 2020 jämfört med nuvarande nivåer, samtidigt som man måste sörja för en hållbar förvaltning av skogar, gräsmark, våtmark och torvmark på andra håll i industriländerna och för framtiden i utvecklingsländerna.

1.8   EESK uppskattar att kommissionen stöder en internationell överenskommelse om att lägga till nya fluorerade gaser i Kyotoprotokollets ”korg”.

1.9   Tillräcklig finansiering av global (och regional) forskning om klimatförändringarna, teknisk utveckling och demonstration måste tillhandahållas.

1.10   EESK förordar framåtsyftande utbildning och en utåtriktad politik för att sprida kunskap om klimatförändringarna och deras konsekvenser bland gemene man i Europa och på annat håll.

1.11   Den nuvarande globala konjunkturnedgången får inte avskräcka oss från att vidta beslutsamma och skyndsamma åtgärder mot klimatförändringarna.

2.   Inledning

2.1   Mot bakgrund av de senaste forskningsresultaten sedan den fjärde utvärderingsrapporten från FN:s mellanstatliga panel för klimatförändringar (IPCC) är Europeiska ekonomiska och sociala kommittén övertygad om att behovet av omedelbara åtgärder nu är mer överhängande än någonsin.

2.2   EU:s regeringar slog 1996 fast att en uppvärmning på högst 2 °C över de förindustriella nivåerna är vad som högst kan tolereras. Detta konstaterande har sedan dess upprepats av Europeiska rådet och rådet (miljö), och nyligen även av EU:s expertgrupp för klimatförändringarna. En uppvärmning som överstiger 2 °C kommer troligen att leda till stora samhälleliga störningar genom hälsoeffekter, vattenbrist, osäker livsmedelsförsörjning och påtvingad migration. Tvågradersgränsen är dock inte på något vis säker. Den oerhört snabba avsmältningen av istäcket i Norra ishavet har t.ex. inträffat redan vid den nuvarande globala genomsnittstemperaturen på 0,8 °C över förindustriella nivåer.

2.3   De senaste forskningsresultaten är mer alarmerande än resultaten i IPCC:s fjärde utvärderingsrapport. Global Carbon Project har bekräftat att koldioxidutsläppen ökar allt snabbare med tillväxthastigheter (i genomsnitt 3,5 % under åren 2000–2007, i det närmaste en fyrfaldig ökning från 0,9 % per år under perioden 1990–1999) som överträffar även det värsta scenariot i IPCC:s särskilda rapport om utsläppsscenarier.

3.   Utsläppsmål

3.1   Bakgrundsmaterial

Utvecklade industriländer, med omkring 1 miljard av världens 6,7 miljarder invånare 2008, har gett upphov till 70 % av alla utsläpp sedan 1950. I framtiden kommer länder som nu betraktas som utvecklingsländer att vara källan till huvuddelen av utsläppen.

Såväl 1990 som 2000 låg de globala utsläppen på ungefär 40 gigaton koldioxidekvivalenter per år och 2008 på ungefär 50 gigaton koldioxidekvivalenter. De årliga globala utsläppen var 7–7,5 ton per capita 1990 och 2000 och i det närmaste 8 ton per capita 2008. I aktuell forskning under ledning av forskningsgruppen för klimateffekter i Potsdam i Tyskland drar man slutsatsen att de globala utsläppen av växthusgaser fram till 2050 måste skäras ned med över 50 %, jämfört med 1990 års nivåer, om risken för att överskrida tvågradersgränsen ska begränsas till 25 % (vilket fortfarande är en icke obetydlig risk).

3.2   I överensstämmelse med forskningsresultaten och allmän vetenskaplig konsensus rekommenderar EESK ett mer långsiktigt mål (fram till 2050) på ungefär 2 ton koldioxidekvivalenter per capita och år, vilket motsvarar att stabilisera utsläppen av växthusgaser vid ungefär 500 ppm koldioxidekvivalenter. Målet på 2 ton per capita och år bör främjas på nationell nivå.

3.3   EESK stöder de mål för utsläppsminskningarna som kommission föreslår så att de globala utsläppen kan minskas till under 50 % av 1990 års nivåer senast 2050.

3.4   EESK instämmer i slutsatserna från IPCC:s fjärde utvärderingsrapport och resultaten i senare forskning att industriländerna bör åta sig en minskning på minst 80 % fram till 2050, jämfört med 1990.

EU har varit föregångare genom att åta sig att fram till 2020 självständigt minska sina utsläpp med 20 % jämfört med 1990 års nivåer.

3.5   Kommittén är också enig med kommissionen om att EU så som föreslås ska åta sig ett högre minskningsmål – på 30 % – fram till 2020, om industriländerna gör motsvarande åtaganden om minskningar och de ”ekonomiskt sett mer avancerade” utvecklingsländerna åtar sig lämpliga minskningar. Alla länder i Kyotoprotokollets bilaga I bör binda sig vid detta mål liksom alla OECD-medlemsländer samt alla EU-medlemsstater, EU-kandidatländer och potentiella EU-kandidatländer. Ett sådant åtagande från industriländerna är mycket behövligt för att inte säga avgörande om utvecklingsländerna ska följa efter och ansluta sig till fastställda mål. Målen bör ses över med tiden, tillsammans med en färdplan med planerade decenniemål för 2030 och 2040, med hänsyn till de senaste forskningsresultaten.

3.6   Europeiska ekonomiska och sociala kommittén är mycket bekymrad över bristen på ambitioner i förslagen från andra viktiga industriländer, t.ex. Förenta staterna och Japan, som ligger långt efter de ovan nämnda föreslagna målen för 2020. Den amerikanska kongressens energi- och handelsutskott godkände den 21 maj 2009 en lag om energi och global uppvärmning, som efterlyser en utsläppsminskning med 17 % från 2005 års nivåer (inte från de betydligt lägre nivåerna 1990!) senast 2020 och en minskning med 83 % senast 2050. Det 930 sidor långa lagförslaget måste dock antas av den amerikanska regeringen, vilket knappast kommer att kunna ske under tidsfristen fram till Köpenhamnsmötet i december. EESK är oroad över konsekvenserna när det gäller möjligheterna till framgång i förhandlingarna i Köpenhamn.

3.7   Kommittén är även kritisk till bristen på konkreta ekonomiska åtaganden från G8, åtta andra nationer och EU vid klimat- och energimötet inom ramen för Major Economies Forum i L'Aquila i Italien den 9 juli 2009. Man kom visserligen överens om ett långsiktigt mål att minska de globala utsläppen med minst 50 % fram till 2050 och som ett led i detta ett minskningsmål på 80 % eller mer för industriländerna senast 2050. Det finns dock inga hänvisningar till något basår för utsläppsminskningarna, och man kom inte överens om några mål på medellång sikt (2020).

3.8   EESK håller med kommissionen om att utvecklingsländerna som grupp (med undantag av de minst utvecklade länderna i Afrika) samtidigt bör begränsa sina utsläppsökningar till 15–30 % under den nivå som skulle ha uppnåtts utan några åtgärder fram till 2020.

EESK anser att det krävs snara och gemensamma åtgärder för att kunna uppnå dessa mål.

3.9   Utsläppsmängden per capita är enligt EESK ett rättvist index för industriländernas och utvecklingsländernas minskningsmål, eftersom varje medborgare i världen bör ha likvärdiga renings- eller föroreningsrättigheter.

3.10   Mått som kolintensitet [kolutsläpp/BNP-enhet] skulle kunna användas som minskningsindex, men EESK manar till försiktighet med detta eftersom den parametern kan minskas genom en ökning av ett lands BNP, i stället för genom en minskning av landets totala utsläpp.

4.   Utsläpp från luftfart och sjöfart

4.1   Utsläpp

4.1.1   Utsläpp från internationell (och nationell) luftfart samt sjöfart är en ökande källa till globala utsläpp – utsläppen av växthusgaser från internationell luftfart ökade med 4,5 % per år mellan 1990 och 2004, medan utsläppen från internationell sjöfart ökade med 2,75 % per år under samma period. Trots detta regleras inte dessa utsläpp av FN:s ramkonvention om klimatförändringar och dess Kyotoprotokoll. Luftfarten står för omkring 2 % av de globala utsläppen, baserat på koldioxidutsläpp från luftfarten under 2007, vilka sannolikt kommer att öka under den närmaste framtiden. IATA (International Air Transport Association) antog i juni 2009 en rad mål för att minska utsläppen av växthusgaser från luftfarten. IATA föreslår också att utsläppen ska beräknas (betalas) på global nivå i stället för på regional eller lokal nivå. I rapporter nyligen från Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) anges att den internationella sjöfarten släpper ut ungefär 843 Mt koldioxid per år (~ 3,5 % av de sammanlagda globala utsläppen av växthusgaser), vilket motsvarar utsläppen från ett stort industriland som Tyskland.

4.2   Mål

4.2.1   EESK är ense med kommissionen om att utsläppen från den internationella luftfarten och sjöfarten bör ingå i Köpenhamnsavtalet: ”senast 2020 ska [de] ha minskat till under 2005 års nivåer, och 2050 ska de ligga avsevärt under 1990 års nivåer”. Vidare håller EESK med kommissionen om att utsläppen från internationell luftfart och sjöfart ska räknas med i de sammanlagda nationella utsläppen enligt Köpenhamnsavtalet om Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO) och IMO inte har enats om utsläppsmålen före utgången av 2010. EESK framhåller på nytt att tillämpningen av systemet för handel med utsläppsrätter är mycket mer komplicerad för sjöfarten jämfört med luftfarten och att ett alternativt globalt system kan visa sig vara effektivare än ett EU-baserat eller regionalt system (se även EESK:s yttrande om miljöanpassning av sjötransporter och transporter på inre vattenvägar).

5.   Utsläppen från markanvändning och från förändrad markanvändning

5.1   Förändringar i markanvändningen – huvudsakligen avskogning, torvbränning och liknande står för ca 17,4 % av de nuvarande globala utsläppen.

5.2   Med hänsyn till den stora andelen utsläpp från förändrad markanvändning erinrar EESK om behovet av att senast 2020 minska den tropiska bruttoavskogningen med minst 50 % jämfört med nuvarande nivåer (se EESK:s yttrande om bekämpande av avskogning och skogsdegradering för att motverka klimatförändringen och minskningen av den biologiska mångfalden).

5.3   Samtidigt måste vi först och främst garantera hållbar förvaltning av skogarna, gräsmark, våtmark och torvmark i industriländerna (och senare även i utvecklingsländerna) för att upprätthålla koldioxidbindningen även i dessa länder. Alla nationer måste vidta åtgärder för att begränsa avskogningen.

5.4   Europa bör föregå med gott exempel när det gäller att främja bevarandet av skogar genom att exempelvis kräva certifiering av att trävaror kommer från hållbart brukade skogar.

5.5   Jordbrukssektorn och klimatförändringen behandlas i ett separat yttrande från EESK (1) och behandlas därför inte vidare i detta yttrande.

6.   Sektorsstrategier inom klimatförhandlingarna

6.1   EESK föreslår att man överväger sektorstrategier som komplement till klimatförhandlingarna. I linje med en rapport från en arbetsgrupp för Kyotoprotokollet skulle man exempelvis kunna komma överens om frivilliga/obligatoriska, kvantifierade/kvalificerade mål inom olika sektorer (till exempel: elektricitet, järn och stål, cement) utöver de nationella utsläppsmålen. Sektorsstrategin beskrivs närmare i samband med begränsningsåtgärder i ett globalt klimatförändringsavtal.

7.   Fluorerade gaser

7.1   EESK instämmer i förslaget att satsa på att få med flera nya industrikemikalier i ett framtida klimatfördrag. Ett sådant ämne är kvävetrifluorid (NF3). Det är ett ämne som allmänt används för framställning av persondatorer och platta tv-skärmar (LCD), och det är ungefär 17 000 gånger mer verksamt än koldioxid. Fluorkolväten (HFC) regleras t.ex. inte av Montrealkonventionen och används som ersättning för klorfluorkolväten (HCFC). Andra nya kemikalier som är under övervägande är nya typer av perfluorkarbon (PFC) och fluorkolväten (HFC), trifluorometylsvavelpentafluorid (SF5CF3), fluorerade etrar, perfluorpolyeter (PFPE) samt kolväten (HC). Kemikalieindustrin uppmanas att utveckla ersättningsämnen för nya industrigaser med hög global uppvärmningspotential.

7.2   Mål

7.2.1   EESK välkomnar kommissionens stöd till en internationell överenskommelse om att lägga till följande fluorerade gaser (f-gaser) i Kyotoprotokollets korg: nya typer av fluorkolväten (HFC) och perfluorkarboner (PFC), trifluormetylsvavelpentafluorid (SF5CF3), fluorerade etrar, perfluorpolyeter (PFPE) och kolväten (HC), vilket ska leda till en begränsning och successiv avveckling.

7.2.2   EESK rekommenderar att övervakning och kontroll av halterna av nya f-gaser görs till ett viktigt inslag i internationella avtal.

8.   Begränsningsåtgärder

8.1   EESK anser att de nationella regeringarna starkt bör verka för minskningar av energiförbrukningen till låg kostnad, t.ex. åtgärder för energieffektivisering i byggnader – genom föreskrifter och fastställande av standarder. Lagstiftning kan användas för att främja avfallsminskning och återvinning. Bidrag bör erbjudas för att uppmuntra människor att utrusta sina bostäder med solpaneler, förbättra isoleringen av husen osv.

8.2   Förnybara energikällor bör stödjas. Exempel: Bidrag bör ges till uppförandet av vindturbiner för elproduktion, med möjlighet att överföra strömmen till elnätet, generering av biogas från en kombination av gräs, vegetation, råg m.m. – som därefter fermenteras för att framställa metan, som sedan leds ut i gasnätet. Detta har åstadkommits i Tyskland enligt den tyska lagen om förnybara energikällor, som har lett till att mer än 14 % av landets el kommer från förnybara källor.

8.3   Koldioxidsnål och miljövänlig teknik måste främjas. Industriländer och utvecklingsländer uppmanas att tänka i nya banor och om möjligt gå över till ny energieffektiv teknik.

8.4   Det behövs förbättringar av befintliga och nya elkraftanläggningar genom en rad olika åtgärder, bland annat följande: övergång till koldioxidsnåla bränslen, ökning av andelen förnybar energi eller kärnkraft, användning av effektivare kraftverksteknik.

8.5   EESK förespråkar att de inledande investeringarna i mindre utvecklade länder bör inriktas på att köpa bästa tillgängliga teknik lokalt eller teknik som är anpassad till lokala förhållanden.

9.   Anpassningsåtgärder

9.1   Enligt handlingsplanen från Bali måste anpassning uttryckligen ingå i ett klimatavtal för tiden efter 2012. Anpassning till klimatförändringen, varigenom samhället ökar sin förmåga att klara klimatförändringarnas effekter, togs nyligen upp vid en internationell vetenskaplig kongress om klimatförändringarna. Den 1 april 2009 offentliggjorde EU en vitbok om anpassningsåtgärder (KOM(2009) 147 slutlig) varigenom EU och dess medlemsstater bättre kan förbereda sig för konsekvenserna av klimatförändringarna.

9.2   EESK stöder kommissionens önskemål om att i Köpenhamnsavtalet fastställa en ram för anpassningsåtgärder, som bör innehålla följande:

| — | Det måste finnas en anpassningsstrategi. |
| --- | --- |

—

Det måste finnas en anpassningsstrategi.

| — | Anpassningen behöver integreras i EU:s viktigaste politikområden. |
| --- | --- |

—

Anpassningen behöver integreras i EU:s viktigaste politikområden.

| — | Anpassningen måste ske på lokal och regional nivå. |
| --- | --- |

—

Anpassningen måste ske på lokal och regional nivå.

| — | Stöd till anpassning i de minst utvecklade länderna och utvecklingsländer som är små önationer och även under ramkonventionen om klimatförändringar (UNFCCC) via ramen för anpassningsåtgärder. |
| --- | --- |

—

Stöd till anpassning i de minst utvecklade länderna och utvecklingsländer som är små önationer och även under ramkonventionen om klimatförändringar (UNFCCC) via ramen för anpassningsåtgärder.

9.3   För att anpassningspolitiken ska bli framgångsrik är det viktigt att bördorna fördelas rättvist och att konsekvenserna för låginkomstgruppernas sysselsättning och livskvalitet beaktas. Den sociala dimensionen av anpassningspolitiken behöver också beaktas, och alla arbetsmarknadsparter måste engageras.

10.   Global forskning, teknisk utveckling och demonstration

EESK anser att finansiering för global (och regional) forskning, teknisk utveckling och demonstration (FoTUD) måste tillhandahållas, och den behövs omedelbart. FoTUD-planer rekommenderas för att påskynda utveckling, tekniska förbättringar och marknadsintroduktion av förnybara energikällor och kombinerad produktion av värme och el från kraftvärmeverk.

10.1.1   EESK stöder kommissionens ståndpunkt (SEC(2008) 3104 slutlig) när det gäller genomförandet av integrerad forskning om klimatförändringarna enligt det gällande sjunde ramprogrammet för forskning. EESK rekommenderar ett närmare partnerskap mellan kommissionen och IPCC inom det sjunde ramprogrammet för forskning och relaterade och framtida forskningsprogram.

10.1.2   EESK förespråkar en kraftig ökning av forskning, utveckling och demonstration av koldioxidsnål och energieffektiv teknik som identifierats av Internationella energiorganet samt teknik som identifierats inom den strategiska EU-planen för energiteknik för att få en flygande start och snabbare komma igång med att använda strategiskt viktig koldioxidsnål och energieffektiv teknik.

10.1.3   Hela läget i fråga om skydd av immateriella rättigheter och utvecklingsländer har ändrats betydligt sedan 1995, då avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (Trips) började gälla. Enligt Trips-avtalet är utvecklingsländerna skyldiga att respektera utländska patent. Sedan Trips trädde i kraft verkar företagen anse det mer meningsfullt att ansöka om patent i utvecklingsländerna.

10.2   EESK stöder kommissionen när det gäller följande mål:

| — | Att genomföra forskning om klimatförändringarnas konsekvenser, anpassning och andra begränsningsalternativ på nationell och internationell nivå. |
| --- | --- |

—

Att genomföra forskning om klimatförändringarnas konsekvenser, anpassning och andra begränsningsalternativ på nationell och internationell nivå.

| — | Att främja internationellt samarbete inom forskning och teknik för all klimatrelaterad forskning, inklusive koldioxidsnål teknik och förnybara energikällor inom alla sektorer. |
| --- | --- |

—

Att främja internationellt samarbete inom forskning och teknik för all klimatrelaterad forskning, inklusive koldioxidsnål teknik och förnybara energikällor inom alla sektorer.

| — | Att minst fördubbla energirelaterad FoTUD fram till 2012 och öka FoTUD till fyra gånger den nuvarande nivån fram till 2020, med en stark förskjutning mot koldioxidsnål teknik, särskilt förnybara energikällor. |
| --- | --- |

—

Att minst fördubbla energirelaterad FoTUD fram till 2012 och öka FoTUD till fyra gånger den nuvarande nivån fram till 2020, med en stark förskjutning mot koldioxidsnål teknik, särskilt förnybara energikällor.

11.   Finansiella resurser

11.1   Ett övergripande Köpenhamnsavtal måste backas upp av tillräckliga finansiella resurser. Industriländerna måste mycket snart komma med finansieringsförslag för att motivera utvecklingsländerna att också vidta åtgärder. Finansieringen är tillsammans med mål som industriländerna och utvecklingsländerna är överens om den viktigaste faktorn för framgång eller misslyckande i Köpenhamn.

11.2   EU:s engagemang för Köpenhamnskonferensen förefaller som bäst vara halvhjärtad att döma av att EU:s statschefer vid sitt möte den 18–19 juni 2009 sköt upp viktiga beslut om finansiering av åtgärderna mot klimatförändring, förutom att de uttalade att principen om betalningsförmåga och ansvar för utsläppen ska vara grunden för klimatfinansieringen.

11.3   Europeiska rådet har således hittills inte fattat något beslut om finansieringen, och EESK är mycket bekymrad över senfärdigheten. Det är mycket oroande att industriländerna, inklusive EU, än så länge inte har gjort tillräckliga finansiella utfästelser eller åtaganden.

11.4   Investeringar på områden som tekniker för energieffektivisering och ett brett sortiment av koldioxidsnåla tekniker kommer att främja ekonomisk tillväxt och förbättra energibesparingarna.

11.5   Finansiering av utvecklingsländernas begränsningsåtgärder bör komma från nationella och internationella källor, den globala koldioxidmarknaden och bidrag från industriländerna:

| — | Nationella: De flesta investeringar fram till 2020 och minskningar av energiförbrukningen är relativt billiga – t.ex. energieffektiviseringsåtgärder i bostäder, byggnader och i den privata sektorn. Dessutom kan den offentliga miljö- och energipolitiken underlätta de finansiella investeringarna. Andra potentiella finansieringskällor kan vidare komma via utnyttjandet av bidrag och lån enligt nationella, internationella och bilaterala program. |
| --- | --- |

—

Nationella: De flesta investeringar fram till 2020 och minskningar av energiförbrukningen är relativt billiga – t.ex. energieffektiviseringsåtgärder i bostäder, byggnader och i den privata sektorn. Dessutom kan den offentliga miljö- och energipolitiken underlätta de finansiella investeringarna. Andra potentiella finansieringskällor kan vidare komma via utnyttjandet av bidrag och lån enligt nationella, internationella och bilaterala program.

| — | Internationella: För begränsningsåtgärder utöver kortsiktiga lågkostnadsalternativ med nettovinst måste finansieringen av begränsningsåtgärder som överskrider den inhemska kapaciteten i respektive utvecklingsland komma från samtliga källor och innovativa finansieringsmekanismer, inklusive offentliga medel och internationella koldioxidkreditmekanismer. EESK stöder kommissionens ansträngningar att bygga upp en OECD-omfattande koldioxidmarknad senast 2015 genom att koppla samman EU:s system för handel med utsläppsrätter med andra jämförbara system och uppnå en ännu bredare marknad fram till 2020. |
| --- | --- |

—

Internationella: För begränsningsåtgärder utöver kortsiktiga lågkostnadsalternativ med nettovinst måste finansieringen av begränsningsåtgärder som överskrider den inhemska kapaciteten i respektive utvecklingsland komma från samtliga källor och innovativa finansieringsmekanismer, inklusive offentliga medel och internationella koldioxidkreditmekanismer. EESK stöder kommissionens ansträngningar att bygga upp en OECD-omfattande koldioxidmarknad senast 2015 genom att koppla samman EU:s system för handel med utsläppsrätter med andra jämförbara system och uppnå en ännu bredare marknad fram till 2020.

11.6   Europeiska rådet har understrukit att internationella finansieringsmekanismer behöver utforskas närmare. Frågan kommer att finnas på dagordningen vid Europeiska rådets möte i oktober. EESK anser att detta innebär att skjuta upp saker och ting till sista stund eftersom Köpenhamnskonferensen hålls i december.

EESK stöder kommissionens uppfattning att industriländerna måste bidra via offentliga medel och användningen av koldioxidkreditmekanismer. Bidragen från offentliga medel bör vara jämförbara och grundas på principen om att förorenaren betalar och varje lands ekonomiska förmåga. Bidragens storlek bör förhandlas fram och utgöra en integrerad del av avtalet:

| i) | Industriländernas årliga finansieringsåtagande bör bestämmas enligt en överenskommen formel (som bygger på en kombination av principen om att förorenaren betalar och betalningsförmågan). |
| --- | --- |

i)

Industriländernas årliga finansieringsåtagande bör bestämmas enligt en överenskommen formel (som bygger på en kombination av principen om att förorenaren betalar och betalningsförmågan).

| ii) | En viss del av de tillåtna utsläppen från varje industriland bör läggas undan. Dessa utsläpp ska sedan auktioneras ut till länder på en överenskommen internationell nivå. |
| --- | --- |

ii)

En viss del av de tillåtna utsläppen från varje industriland bör läggas undan. Dessa utsläpp ska sedan auktioneras ut till länder på en överenskommen internationell nivå.

11.7.1   EESK välkomnar särskilt Mexikos förslag att varje land i världen ska bidra till en central pott, där storleken på bidragen grundas på en formel som beaktar varje lands befolkningsstorlek, BNP och nivå av utsläpp av växthusgaser. Tanken är att den centrala potten sedan ska delas mellan alla länder i förhållande till deras behov av utsläppsminskningar, uppbyggnad av miljövänliga tekniker och anpassning till klimatförändringarnas konsekvenser.

11.8   EESK stöder följande aspekter:

| — | Kommissionens inställning att ytterligare system för utsläppshandel bör främjas, i första hand mellan industriländerna och så småningom mellan de större utvecklingsländerna. |
| --- | --- |

—

Kommissionens inställning att ytterligare system för utsläppshandel bör främjas, i första hand mellan industriländerna och så småningom mellan de större utvecklingsländerna.

| — | Förslag om att reformera mekanismen för ren utveckling (CDM), som på grund av CDM:s projektspecifika beskaffenhet har lett till höga transaktions- och administrationskostnader. En övergång från den nuvarande projektbaserade CDM till en sektoriell CDM är en tänkbar utvecklingsväg. En annan väg är en CDM för utveckling och överföring av teknik, vilket uppfyller kraven i handlingsplanen från Bali. |
| --- | --- |

—

Förslag om att reformera mekanismen för ren utveckling (CDM), som på grund av CDM:s projektspecifika beskaffenhet har lett till höga transaktions- och administrationskostnader. En övergång från den nuvarande projektbaserade CDM till en sektoriell CDM är en tänkbar utvecklingsväg. En annan väg är en CDM för utveckling och överföring av teknik, vilket uppfyller kraven i handlingsplanen från Bali.

11.9   De förutsedda kostnaderna för att uppnå de långsiktiga målen senast 2050 är inte låga – i storleksordningen 2 % av nuvarande BNP, men kostnaderna kommer att bli betydligt högre om vi avstår från att agera med beslutsamhet.

12.   Allmänhetens medvetenhet och utåtriktat arbete

12.1   Det är viktigt att allmänheten informeras om hur allvarlig den pågående globala uppvärmningen är och vilka konsekvenser den kan få om inte åtgärder snabbt vidtas för att motverka klimatförändringarna.

12.2   Medborgarna måste uppmuntras och motiveras att bidra genom att använda miljövänligare energiformer, köpa mer energieffektiva varor och tjänster och minska sitt koldioxidavtryck.

12.3   EESK anser att länderna via medierna bör upplysa sina medborgare om det överhängande behovet av åtgärder och det nödvändiga i att spara på energi samt tillhandahålla alternativa energikällor (andra än fossila bränslen) och på så sätt bidra till att minska de skadliga utsläppen av växthusgaser. Klimatförändringsfrågor bör också tas upp i undervisningen på grundskole- och gymnasienivå enligt läroplan, vilket dock är en mer långsiktig strategi.

EESK förordar en framåtsyftande utbildningspolitik för att sprida kunskap om klimatförändringarnas effekter, vilket kommissionen föreslår.

12.4   Kommittén är starkt övertygad om att Europeiska rådet bör uppmana medlemsstaterna att inom sina egna nationella domäner stödja och underlätta engagerandet av lokala och regionala myndigheter, företag, fackföreningar och andra företrädare för det organiserade civila samhället för att främja strategier och initiativ när det gäller klimatförändringarna.

12.5   EESK anser också att de lokala, regionala och nationella myndigheterna bör samarbeta närmare för att hjälpa till att bygga upp en gedigen kunskapsbas om klimatförändringarnas effekter och konsekvenser genom att mobilisera sina medborgare och den privata sektorn. Inom ramen för EU-initiativet Borgmästaravtalet har t.ex. drygt 500 kommuner lovat att minska sina koldioxidutsläpp med mer än 20 % fram till 2020.

13.   Översynsbestämmelse

13.1   EESK understryker behovet av att i avtalet inbegripa en bestämmelse om regelbunden översyn av den allmänna utvecklingen och prövning av om åtagandena och åtgärderna är tillräckliga, inklusive en generell översyn 2015.

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  EUT C 27, 3.2.2009, s. 59–65.

1

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/122 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/122

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Vitbok – Anpassning till klimatförändring: en europeisk handlingsram”

KOM(2009) 147 slutlig

(2010/C 128/23)

Föredragande: Frederic Adrian OSBORN

Den 1 april 2009 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 första stycket i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Vitbok – Anpassning till klimatförändring: en europeisk handlingsram”

(KOM(2009) 147 slutlig).

Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som förberett ärendet, antog sitt yttrande den 13 oktober 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november 2009) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 183 röster för, 3 röster emot och 6 nedlagda röster:

1.   Slutsatser och rekommendationer

1.1   Klimatförändringarna är ett av de största problemen under 2000-talet. Åtgärder för att begränsa dessa förändringar genom en begränsning av utsläppen av växthusgaser har högsta prioritet. Det är emellertid också viktigt att i god tid planera för en anpassning till de förändringar som nu har blivit oundvikliga.

1.2   År 2007 offentliggjorde kommissionen en grönbok om anpassning. Efter omfattande samråd om dokumentet och ytterligare analyser har kommissionen nu offentliggjort en vitbok om ”Anpassning till klimatförändring: en europeisk handlingsram” och bett om ett yttrande från kommittén om det dokumentet.

1.3   I sitt yttrande om grönboken (1) rekommenderade EESK att det införs en övergripande europeisk anpassningsstrategi som utgör en ram för planeringen av åtgärder som måste vidtas på EU-nivå och nationell nivå samt av andra aktörer. I vitboken föreslås just en sådan ram, och kommittén välkomnar det allmänna angreppssättet i vitboken.

1.4   Kommittén anser emellertid att vissa av de åtgärder som kommissionen föreslår borde påskyndas och specificeras bättre. Vi efterlyser i synnerhet följande:

| — | En större roll för den europeiska samordnande strategin, som knyter samman ett antal nationella anpassningsstrategier. |
| --- | --- |

—

En större roll för den europeiska samordnande strategin, som knyter samman ett antal nationella anpassningsstrategier.

| — | En snävare tidsplan för en ytterligare utveckling av strategin med särskilt fokus på frågor eller områden där det är mest angeläget att vidta anpassningsåtgärder. |
| --- | --- |

—

En snävare tidsplan för en ytterligare utveckling av strategin med särskilt fokus på frågor eller områden där det är mest angeläget att vidta anpassningsåtgärder.

| — | Inrättande av en oavhängig kommitté eller ett oavhängigt organ på hög nivå med uppgift att övervaka de framsteg som görs i fråga om begränsning och anpassning i Europa och att fästa allmänhetens uppmärksamhet vid områden där det inte görs tillräckligt stora framsteg. |
| --- | --- |

—

Inrättande av en oavhängig kommitté eller ett oavhängigt organ på hög nivå med uppgift att övervaka de framsteg som görs i fråga om begränsning och anpassning i Europa och att fästa allmänhetens uppmärksamhet vid områden där det inte görs tillräckligt stora framsteg.

| — | Tidiga insatser för att beräkna vilka kostnader anpassningen sannolikt kommer att medföra för EU (i stil med de förträffliga insatser som kommissionen redan har gjort för att beräkna utvecklingsländernas behov i detta sammanhang). |
| --- | --- |

—

Tidiga insatser för att beräkna vilka kostnader anpassningen sannolikt kommer att medföra för EU (i stil med de förträffliga insatser som kommissionen redan har gjort för att beräkna utvecklingsländernas behov i detta sammanhang).

| — | Ett förstärkt samarbete, åtminstone på OECD-nivå och helst även på internationell nivå, eftersom anpassningen bör omfatta hela världen. |
| --- | --- |

—

Ett förstärkt samarbete, åtminstone på OECD-nivå och helst även på internationell nivå, eftersom anpassningen bör omfatta hela världen.

| — | Större ansträngningar för att involvera allmänheten och det civila samhället i utarbetandet av anpassningsplaner och -åtgärder. |
| --- | --- |

—

Större ansträngningar för att involvera allmänheten och det civila samhället i utarbetandet av anpassningsplaner och -åtgärder.

2.   Vitboken och dess bakgrund

2.1   Klimatförändringarna är ett av de största problemen under 2000-talet. Åtgärder för att begränsa dessa förändringar genom en begränsning av utsläppen av växthusgaser måste ges högsta prioritet globalt sett och även under den förestående partskonferensen för FN:s ramkonvention om klimatförändringar i Köpenhamn. Det är emellertid också viktigt att i god tid planera för en anpassning till de förändringar som nu har blivit oundvikliga.

2.2   År 2007 offentliggjorde kommissionen en grönbok om anpassning. Efter omfattande samråd om dokumentet (inklusive ett yttrande från kommittén) har kommissionen nu offentliggjort en vitbok om ”Anpassning till klimatförändring: en europeisk handlingsram” och bett om ett yttrande från kommittén om det dokumentet. Många av punkterna i kommitténs tidigare yttrande har i hög rad beaktats i vitboken.

2.3   Vitboken inleds med konstaterandet att omfattande klimatförändringar redan pågår i världen och att dessa kommer att öka markant, vilket kommer att leda till allvarliga konsekvenser för många sektorer – något som redan nu kräver förberedande planering. Det råder stor osäkerhet beträffande konsekvensernas omfattning och geografiska fördelning, som delvis beror på hur framgångsrika de globala ansträngningarna blir när det gäller att begränsa klimatförändringarna genom ett minskat utsläpp av växthusgaser. Men även det mest optimistiska scenariot för en begränsning av konsekvenserna innebär en anpassning till stora förändringar, vilket kräver planering redan i dag.

2.4   I vitboken utpekas ett flertal sektorer i Europa som sannolikt kommer att påverkas i särskilt hög grad:

| — | Jordbruk och skogsbruk. |
| --- | --- |

—

Jordbruk och skogsbruk.

| — | Fiske och vattenbruk, kuster och marina ekosystem. |
| --- | --- |

—

Fiske och vattenbruk, kuster och marina ekosystem.

| — | Infrastrukturer och deras sårbarhet inför extrema fenomen och stigande havsnivåer. |
| --- | --- |

—

Infrastrukturer och deras sårbarhet inför extrema fenomen och stigande havsnivåer.

| — | Turism. |
| --- | --- |

—

Turism.

| — | Människors hälsa och växtskydd. |
| --- | --- |

—

Människors hälsa och växtskydd.

| — | Vattenresurserna. |
| --- | --- |

—

Vattenresurserna.

| — | Ekosystem och biologisk mångfald. |
| --- | --- |

—

Ekosystem och biologisk mångfald.

2.5   I vitboken menar man att de effektivaste strategierna sannolikt grundar sig på ett utnyttjande av naturens förmåga att neutralisera eller minska effekterna, i stället för att bara inrikta sig på den fysiska infrastrukturen. Man hänvisar till en metod med miljövänlig infrastruktur, som beskrivs i konsekvensbedömningen.

2.6   I vitboken hävdar man också att det är föga sannolikt att en självständig anpassning som görs av de individer eller företag som berörs av klimateffekterna blir optimal. Kommissionen anser att det är motiverat med förebyggande politiska åtgärder för att förhindra olämpliga åtgärder (”felanpassningar”) och för att säkerställa de ekonomiska, sociala och miljömässiga fördelarna av att åtgärder vidtas i ett tidigt snarare än i ett sent skede.

2.7   I vitboken konstateras att merparten av anpassningsåtgärderna kommer att behöva vidtas på nationell, regional eller lokal nivå, men att det finns ett tydligt behov av engagemang på EU-nivå i de fall då problemen överskrider enskilda länders gränser samt inom sektorer där EU redan har välutvecklade befogenheter och aktiviteter som i sig kan vara av stor betydelse för anpassningen.

2.8   I vitboken föreslås nu en handlingsram i två faser. För fas 1 (2009–2012) föreslås fyra åtgärdsrubriker och ett antal åtgärder som EU och medlemsstaterna bör vidta inom ramen för dessa rubriker:

| — | Att bygga upp en solid kunskapsbas. |
| --- | --- |

—

Att bygga upp en solid kunskapsbas.

| — | Att integrera anpassningen i EU:s centrala politikområden. |
| --- | --- |

—

Att integrera anpassningen i EU:s centrala politikområden.

| — | Att använda en kombination av policyinstrument för att genomföra anpassningen på ett effektivt sätt. |
| --- | --- |

—

Att använda en kombination av policyinstrument för att genomföra anpassningen på ett effektivt sätt.

| — | Att stärka det internationella samarbetet för anpassning. |
| --- | --- |

—

Att stärka det internationella samarbetet för anpassning.

2.9   För fas 2, som inleds år 2013, planeras en mer omfattande anpassningsstrategi, men vitboken ger ingen närmare information om dess eventuella räckvidd.

3.   Allmänna kommentarer

3.1   I sitt yttrande om grönboken (NAT/368) rekommenderade EESK att det införs en övergripande europeisk anpassningsstrategi som ram för planeringen av åtgärder som måste vidtas på EU-nivå respektive nationell nivå eller av andra aktörer. I vitboken föreslås just en sådan ram, som inbegriper många av de inslag som kommittén rekommenderade i sitt tidigare yttrande. Kommittén välkomnar naturligtvis detta, liksom det allmänna förfarande som beskrivs i vitboken.

De åtgärder som föreslås inom ramen för flera av åtgärdsrubrikerna är emellertid relativt provisoriska. Flera av dem kräver ytterligare undersökning, diskussion, bedömning och understöd. Ingen av åtgärderna kommer att göras obligatorisk, och det verkar inte finnas några omedelbara planer på lagstiftning på detta område. Med tanke på de allt allvarligare klimateffekterna och på vikten av att EU intar en ledande roll i detta sammanhang, anser kommittén att EU snabbare bör utarbeta en normativ strategi med mer specifika mål. I återstoden av detta yttrande beskrivs vissa huvudinslag i den mer kraftfulla strategi som kommittén anser att EU bör sträva efter.

3.2.1    – Även om många av de konkreta åtgärder som krävs för en anpassning till klimatförändringarna kommer att behöva vidtas på nationell, regional eller lokal nivå, stöder kommittén kommissionens åsikt att det finns behov av ett omfattande engagemang på EU-nivå. Orsakerna till detta är flera:

| — | En analys av sannolika förändringar och konsekvenser kommer att kräva omfattande forskning och övervakning som skulle vara betjänt av samordning på EU-nivå. |
| --- | --- |

—

En analys av sannolika förändringar och konsekvenser kommer att kräva omfattande forskning och övervakning som skulle vara betjänt av samordning på EU-nivå.

| — | Vissa av de problem som uppstår kommer att sträcka sig över de enskilda ländernas gränser och kräva samordnade åtgärder. |
| --- | --- |

—

Vissa av de problem som uppstår kommer att sträcka sig över de enskilda ländernas gränser och kräva samordnade åtgärder.

| — | Konsekvenserna kommer att variera stort från en del av EU till en annan, och vissa av de fattigare regionerna riskerar att höra till dem som drabbas allra hårdast, vilket innebär att bördan behöver fördelas med hjälp av sammanhållningspolitiken eller andra mekanismer. |
| --- | --- |

—

Konsekvenserna kommer att variera stort från en del av EU till en annan, och vissa av de fattigare regionerna riskerar att höra till dem som drabbas allra hårdast, vilket innebär att bördan behöver fördelas med hjälp av sammanhållningspolitiken eller andra mekanismer.

| — | Flera av kommissionens viktigaste strategier och program, inklusive den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturfonderna, kommer att behöva anpassas till klimatförändringarna så att de blir mer ändamålsenliga. |
| --- | --- |

—

Flera av kommissionens viktigaste strategier och program, inklusive den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturfonderna, kommer att behöva anpassas till klimatförändringarna så att de blir mer ändamålsenliga.

| — | Om man ser utanför EU:s gränser kommer det att behövas stora internationella insatser för att hjälpa de minst utvecklade länderna i söder, som sannolikt kommer att drabbas hårdare av klimatförändringarna och som har mindre kapacitet att vidta de anpassningsåtgärder som behövs. EU är bäst lämpat att samordna europeiska insatser på detta område. |
| --- | --- |

—

Om man ser utanför EU:s gränser kommer det att behövas stora internationella insatser för att hjälpa de minst utvecklade länderna i söder, som sannolikt kommer att drabbas hårdare av klimatförändringarna och som har mindre kapacitet att vidta de anpassningsåtgärder som behövs. EU är bäst lämpat att samordna europeiska insatser på detta område.

| — | Framför allt krävs det att de politiska ledarna i Europa samarbetar kring en gemensam insats som sträcker sig över nationsgränserna, för att man i tid ska kunna vidta de åtgärder som behövs för en anpassning till de kommande klimatförändringarna. |
| --- | --- |

—

Framför allt krävs det att de politiska ledarna i Europa samarbetar kring en gemensam insats som sträcker sig över nationsgränserna, för att man i tid ska kunna vidta de åtgärder som behövs för en anpassning till de kommande klimatförändringarna.

Av alla dessa orsaker stöder kommittén till fullo utvecklingen av en kraftfull europeisk anpassningsstrategi, och uppmanar kommissionen att snarast och med beslutsamhet utveckla strategin och inkludera fler specifika mål.

Eftersom klimatförändringarna är globala till sin natur måste också ett globalt tillvägagångssätt användas i utvecklingen av anpassningsprogram, inte minst eftersom dessa förändringar får störst konsekvenser för de minst utvecklade länderna, som också är mest sårbara. OECD är i färd med att utveckla ett viktigt initiativ i denna fråga och EU:s ramar och program bör samordnas fullt ut även på denna nivå.

Samtidigt som man utformar åtgärder på EU-nivå är det också nödvändigt att stimulera mer kraftfulla åtgärder på nationell, regional och lokal nivå. Bakgrundsinformationen till vitboken visar att det för närvarande förekommer många olika förfaranden på nationell nivå, och att vissa medlemsstater har kommit mycket längre än andra när det gäller att analysera den egna situationen och utveckla lämpliga anpassningsstrategier. För att ge större drivkraft åt anpassningsprocessen anser kommittén att det i nuläget vore nyttigt med ett nytt europeiskt initiativ som föreskriver gemensamma parametrar och tidsplaner för inrättandet av nationella anpassningsstrategier.

3.2.2    – Kommissionen föreslår en process i två faser. Den första fasen skulle pågå från år 2009 till 2012, varvid kunskapsbasen skulle förstärkas, anpassningen integreras i EU:s viktigaste politikområden, åtgärder utformas och det internationella samarbetet utökas. Först under den andra fasen, som inleds år 2013, skulle en heltäckande anpassningsstrategi utarbetas.

3.2.3   Kommittén förstår tanken bakom detta tvåstegsförfarande. Vi befarar emellertid att förfarandet är för långsamt med tanke på problemets akuta karaktär. Följderna av klimatförändringarna börjar redan visa sig både i Europa och i andra delar av världen, där de är ännu mer markanta. Även om man efter konferensen i Köpenhamn med framgång inför begränsande åtgärder runt om i världen, kommer koncentrationen av växthusgaser i atmosfären oundvikligen att fortsätta att öka under flera årtionden, vilket kommer att få allt allvarligare klimateffekter. Anpassningsåtgärder måste inledas redan i dag, och inte vid någon vag tidpunkt på medellång sikt. På motsvarande sätt bör åtgärder för att förhindra en oändamålsenlig utveckling och olämpliga investeringar (i syfte att undvika ”felanpassningar”) vidtas så fort som möjligt.

3.2.4   Kommittén uppmanar därför kommissionen att i sin analys av de kommande tre åren fästa särskild uppmärksamhet vid en förbättring av metoderna för att förutse vilka kortsiktiga (1–5 år) konsekvenser som kan komma att kräva de mest brådskande anpassningsåtgärderna under denna period. Vilka kustområden är mest sårbara och i störst behov av akuta anpassningsåtgärder? Var är risken för vattenbrist störst, och vad kan göras åt detta? Vilka hälsokonsekvenser är överhängande, och hur kan vi bäst förbereda oss på dem?

3.2.5   Kommissionen bör också sträva efter att snarast kartlägga var riskerna för olämpliga investeringar (”felanpassningar”) är störst och hur man bäst kan förhindra sådana misstag. Ett exempel på en sådan investering är en fortsatt utveckling av områden där sannolikheten för omfattande översvämningar kommer att öka i framtiden.

3.2.6   De viktigaste institutionernas kapacitet att utarbeta analyser och prognoser måste snarast förbättras så att de kan ge beslutsfattarna ändamålsenlig information om kritiska frågor av detta slag. Man måste också ständigt övervaka mängden koldioxid på olika platser som är representativa för EU och jorden samt observera klimatförändringarna och hur koldioxidmängden i atmosfären påverkar klimatet.

3.2.7    – I vitboken föreslås att man inrättar två nya EU-omfattande mekanismer, nämligen en styrgrupp för effekter och anpassning som ska förbättra samarbetet kring anpassningsfrågor samt en ”clearing house-mekanism” som ett IT-verktyg och en databas om klimateffekter, sårbarhet och bästa praxis för anpassning. Båda förslagen förefaller i och för sig användbara, men kommittén tvivlar på att de i sig kan skapa den synlighet och politiska tyngd som behövs för att anpassningsåtgärder ska inledas i den omfattning och takt som krävs.

3.2.8   Liksom i sina kommentarer till grönboken rekommenderar kommittén att EU inrättar ett oberoende övervakningsorgan med en oberoende och ansedd ordförande och med uppgift att övervaka de framsteg som görs inom ramen för klimatförändringsstrategin i dess helhet (både anpassning och begränsning). Ett sådant oberoende organ skulle rapportera regelbundet och offentligt om de framsteg som görs i Europa och ge tidiga varningar om insatserna inte motsvarar åtagandena, eller – när det gäller anpassning – om insatserna inte leder till lämpliga förberedelser för omedelbara följder av klimatförändringarna.

3.2.9   Sedan kommittén för första gången framförde denna rekommendation har den oberoende klimatkommitté som inrättats i Storbritannien lagt fram ett antal stimulerande rekommendationer, som har sporrat till ytterligare åtgärder i landet och framgångsrikt demonstrerat värdet av ett sådant organ. Ett motsvarande organ på EU-nivå skulle på ett värdefullt sätt kunna bidra till att upprätthålla kravet på åtgärder på denna nivå.

3.2.10    – I förbindelse med Köpenhamnsförhandlingarna måste EU snarast fastställa vilka ekonomiska medel som behövs för att stödja en anpassning (och begränsning) i utvecklingsländerna samt vilket EU:s bidrag bör vara i detta sammanhang. I ett separat meddelande, KOM(2009) 475/3, har kommissionen bedömt att utvecklingsländernas kostnader för anpassningsåtgärder och åtgärder för att mildra effekterna skulle kunna uppgå till cirka 100 miljarder euro per år till 2020. Kommissionen anger också hur stor andel av detta som kan komma att behöva täckas av offentliga finansieringskällor i EU. Kommittén välkomnar dessa förslag, som lagts fram i rätt tid, och uppmanar institutionerna att snarast behandla dem så att de verkligen kan bidra till ett framgångsrikt resultat i Köpenhamn.

3.2.11   I förbindelse med Köpenhamnskonferensen är det förståeligt, men ändå nedslående, att det än så länge förefaller råda mycket mindre klarhet beträffande de eventuella kostnader som anpassningen kommer att medföra för unionen själv. Vitboken innehåller beklagansvärt få uppgifter om de sannolika anpassningskostnaderna för EU och hänvisar endast till en uppskattning av kostnaderna för politiska anpassningsåtgärder när detta blir aktuellt. Kommittén anser att man snarast bör göra en preliminär bedömning av vilka resurser som sannolikt kommer att behövas inom EU. Därefter bör det göras en uppdelning av denna övergripande bedömning, där högsta prioritet ges åt åtgärder som behöver finansieras under de första fem åren, medan mindre brådskande utgifter lämnas till en senare tidpunkt. I bedömningen bör man överväga vilka utgifter som rimligen kan överlåtas åt den privata sektorn, vilken del försäkringsbranschen med rätta kan förväntas täcka och var offentlig finansiering sannolikt kommer att behövas. Man bör också överväga hur den offentliga utgiftsbördan bäst kan fördelas mellan de nationella budgetarna och EU:s budget.

3.2.12   Det är naturligtvis inte lätt att göra en sådan bedömning. Men om den kan göras för utvecklingsländerna måste det också vara möjligt att göra den för EU. Kommittén anser att detta bör ses som en mer akut fråga och att det krävs större insikt om den potentiella omfattningen på de problem som vi står inför än vad som är fallet i vitboken. Världen är på väg in på okänt vatten, och uppskattningen av utgifterna för föregripande åtgärder och anpassningsåtgärder kan inte baseras på tidigare erfarenhet eller på så gammalmodiga riktlinjer som att tillhandahålla skydd mot alla naturkatastrofer, förutom mot dem som endast inträffar en gång på hundra år. I framtiden kommer naturfenomen som tidigare endast inträffat en gång på hundra år att bli mycket vanligare. Kriterier och riktlinjer för beredskapsplanering och de utgifter för förebyggande åtgärder som är knutna till dessa kommer att behöva anpassas i enlighet med detta och införlivas i relevanta budgetar.

3.2.13   I takt med att konsekvenserna av klimatförändringarna under kommande år blir allt allvarligare kommer utgifterna för en anpassning oundvikligen att öka och utgöra en större del av den offentliga och privata sektorns budgetar samt även en större andel av försäkringspremierna och -ersättningarna. Alla studier som hittills gjorts visar att det både i fråga om anpassning och begränsning är bättre att snabbt vidta lämpliga åtgärder än att reagera för sent då de allvarliga skadorna redan har uppkommit.

3.2.14   Om man däremot vidtar åtgärder i god tid och effektivt integrerar dem i andra politiska åtgärder bör det åtminstone i vissa fall vara möjligt med åtgärder som gagnar alla och som förbättrar ett områdes eller en funktions förmåga att anpassa sig till följderna av klimatförändringarna samtidigt som andra politiska mål främjas. Det är viktigt att vi så fort som möjligt börjar sträva efter dessa samverkanseffekter och också börjar arbeta på att lägga fram uppgifter om de sammanlagda anpassningskostnaderna så att dessa kan diskuteras och förbättras.

3.2.15    – Klimatförändringarna kommer att påverka många olika ekonomiska sektorer och många olika typer av företag, samt enskilda individer. Det är viktigt att det finns stor kunskap om konsekvenserna och att alla känner sig delaktiga i genomförandet av de förändringar som kommer att krävas för att man ska kunna hantera konsekvenserna. För närvarande förefaller allmänhetens engagemang i klimatförändringsfrågan huvudsakligen att fokusera på vad enskilda personer, grupper och organisationer kan göra för att bidra till en begränsning av klimateffekterna genom de beslut som de fattar om sitt eget liv och sina företag.

3.2.16   Parallellt med detta kommer det emellertid snabbt att bli nödvändigt för allmänheten att ta itu med anpassningsfrågor som kan röra dem själva, bland annat

| — | var man ska bo, arbeta och semestra i ljuset av de föränderliga klimatmönstren, |
| --- | --- |

—

var man ska bo, arbeta och semestra i ljuset av de föränderliga klimatmönstren,

| — | hur man ska klara av de ständigt förändrade klimatförhållandena i samband med skötseln av långlivade träd och skogar, |
| --- | --- |

—

hur man ska klara av de ständigt förändrade klimatförhållandena i samband med skötseln av långlivade träd och skogar,

| — | vilka växter och träd som trivs i trädgården då förhållandena förändras, och hur kulturlandskapet kan bevaras i alla delar av EU, |
| --- | --- |

—

vilka växter och träd som trivs i trädgården då förhållandena förändras, och hur kulturlandskapet kan bevaras i alla delar av EU,

| — | hur fördelningen av hälsoriskerna kan komma att förändras och vilka förebyggande åtgärder som bör vidtas, - hur vi kan bli tvungna att ändra våra livsmedel och vår kosthållning. |
| --- | --- |

—

hur fördelningen av hälsoriskerna kan komma att förändras och vilka förebyggande åtgärder som bör vidtas, - hur vi kan bli tvungna att ändra våra livsmedel och vår kosthållning.

| — | Det är viktigt att ge allmänheten och de mest berörda grupperna fullständig information om de senaste analytiska kunskaperna om dessa slags klimateffekter i takt med att de uppkommer samt om eventuella ytterligare framtida förändringar. Samtidigt kommer allmänheten och |
| --- | --- |

—

Det är viktigt att ge allmänheten och de mest berörda grupperna fullständig information om de senaste analytiska kunskaperna om dessa slags klimateffekter i takt med att de uppkommer samt om eventuella ytterligare framtida förändringar. Samtidigt kommer allmänheten och

i synnerhet de mest berörda grupperna att behöva hjälp att överväga vilken typ av anpassningsåtgärder som de själva har möjlighet att vidta. EU skulle kunna spela en viktig roll när det gäller att stimulera denna typ av offentlig dialog och att sprida information om frågan. Kommittén uppmanar kommissionen att fästa större uppmärksamhet vid denna aspekt.

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  EUT C 120, 16.5.2008, s. 38.

1

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/127 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/127

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Ökade internationella medel för klimatfrågan: ett europeiskt utkast till Köpenhamnsförhandlingarna”

KOM(2009) 475 slutlig

(2010/C 128/24)

Huvudföredragande: Lavinia ANDREI

Den 10 september 2009 beslutade Europeiska kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Ökade internationella medel för klimatfrågan: ett europeiskt utkast till Köpenhamnsförhandlingarna”

KOM(2009) 475 slutlig.

Den 29 september 2009 gav Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs presidium facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö i uppdrag att bereda ärendet.

Med tanke på ärendets brådskande karaktär utnämnde kommittén vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november) Lavinia Andrei till huvudföredragande och antog följande yttrande med 179 röster för, 4 röster emot och 11 nedlagda röster.

1.   Sammanfattning och slutsatser

1.1   Kommittén välkomnar dessa förslag som lagts fram i rätt tid och uppmanar institutionerna att snarast behandla dem så att de verkligen kan bidra till ett framgångsrikt resultat i Köpenhamn. Meddelandet är en bra utgångspunkt, med tanke på att industriländerna hittills inte har velat lägga fram några konkreta siffror vad gäller klimatfinansieringen.

1.2   Klimatfinansiering får inte ses som frivilligt bistånd utan ska i linje med Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar (UNFCCC) betraktas som en skyldighet som syftar till att ställa nya, kompletterande, tillräckliga och förutsebara finansiella medel till utvecklingsländernas förfogande. Industriländerna måste respektera konventionens princip om ett ”gemensamt men differentierat ansvar”.

1.3   Utvecklingsländerna behöver omfattande bistånd för att bekämpa klimatförändringarna, vilket EU-länderna har samtyckt till inom ramen för FN:s klimatkonvention. Länderna kommer sannolikt under de närmaste årtiondena att ställas inför kostnader på hundratals miljarder euro för begränsning av och anpassning till klimatförändringar.

1.4   EESK ställer sig bakom EU:s förslag om tidig offentlig finansiering från industriländerna på 5–7 miljarder euro per år fram till 2013. Detta är en bra början med tanke på det nuvarande stämningsläget och bristen på förtroende mellan syd och nord.

1.5   Kommittén uppskattar även kommissionens positiva inställning till åtgärder som syftar till att få fram finansiering från den internationella luft- och sjöfarten.

1.6   Å andra sidan har flera utvecklingsländer, i synnerhet i Afrika, redan sänt starka signaler om att EU:s förslag ligger på alldeles för låg nivå och i praktiken skulle innebära att utvecklingsländerna själva får betala för de skador som andra har orsakat under många års tid. Många icke-statliga organisationer och FN-ekonomer menar att en försiktig uppskattning av den finansiering som krävs från utvecklade länder till utvecklingsländer uppgår till cirka 150 miljarder dollar per år (dvs. cirka 110 miljarder euro) för åtagandeperioden 2013–2017.

1.7   När det gäller intäkter från koldioxidmarknaden förutsätter kommissionen att de mycket stora vinster som aktörerna gör där helt kommer att tas upp av utvecklingsländerna och sedan omsättas i koldioxidsnål verksamhet. I själva verket är det mycket mer troligt att sådana vinster kommer att hamna hos privata företag, många av dem från utvecklade länder.

1.8   Kommittén är också bekymrad över EU:s inställning till inhemska privata investeringar i utvecklingsländer med tanke på att Europeiska unionen inte har hittat något sätt att se till att medlemsstaterna kommer att använda intäkter från det egna systemet för utsläppshandel för att investera i ren energi.

1.9   Kommissionen bör lägga fram en reviderad och genomförbar plan för att upprätthålla sin ledande position inom den internationella klimatpolitiken. EU bör även fortsätta att sätta press på USA och andra länder för att förmå dem att visa var de står när det gäller klimatfinansiering.

1.10   Löften om ökade finansiella resurser, internationella eller inhemska, bör vara underställda ”mätbara, rapporteringspliktiga och kontrollerbara” bestämmelser.

2.   Bakgrund

2.1   Den 10 september 2009 lade Europeiska kommissionen fram meddelandet ”Ökade internationella medel för klimatfrågan: ett europeiskt utkast till Köpenhamnsförhandlingarna”.

2.2   Meddelandet syftar till att bryta dödläget i förhandlingarna, där utvecklade länder förväntar sig att de utvecklingsländer som kommit längst bidrar till de samlade insatserna, samtidigt som utvecklingsländerna vill att de utvecklade länderna klargör hur finansieringen av anpassningsåtgärder och åtgärder för att mildra effekterna ska se ut.

2.3   Detta förslag är emellertid inte tillräckligt för att säkerställa att överenskommelsen i Köpenhamn får ordentlig verkan. Vi kommer att behöva kraftiga utsläppsminskningar från alla utvecklade länder, välavvägda åtgärder från utvecklingsländernas sida för att mildra effekterna, och ett effektivt globalt system som kan uppmuntra till investeringar för ett samhälle med låga koldioxidutsläpp.

2.4   Utvecklingsländerna kommer troligen 2020 att ha årliga utgifter på omkring 100 miljarder euro för minskning av växthusgasutsläpp och anpassning till effekterna av klimatförändringarna. Den största delen av finansieringen som krävs bör komma från inhemska källor och en utvidgad internationell koldioxidmarknad, men det kommer ändå att krävas internationell offentlig finansiering på cirka 22–50 miljarder euro per år.

2.5   Europeiska kommissionen föreslår att industriländerna och ekonomiskt mer utvecklade utvecklingsländer tillhandahåller dessa offentliga medel i enlighet med sitt utsläppsansvar och utifrån sin förmåga att tillhandahålla finansiering. Det kan komma att innebära att EU år 2020 bidrar med omkring 2–15 miljarder euro per år.

3.   Kommissionens dokument

3.1   Enligt kommissionens bedömning skulle kostnaderna för anpassningsåtgärder och åtgärder för att mildra effekterna i utvecklingsländerna kunna uppgå till cirka 100 miljarder euro per år till 2020. Pengarna förväntas komma från inhemsk finansiering (offentlig och privat) i utvecklingsländer, den globala koldioxidmarknaden och kompletterande internationell offentlig finansiering. Inhemsk privat och offentlig finansiering skulle kunna ge mellan 20 och 40 %, koldioxidmarknaden upp till cirka 40 % och internationell offentlig finansiering skulle kunna bidra till att täcka resten.

3.2   Den internationella koldioxidmarknaden skulle i bästa fall kunna inbringa så mycket som 38 miljarder euro årligen år 2020. Köpenhamnsöverenskommelsen måste fastställa en sektorsbaserad kreditmekanism för koldioxidmarknaden samtidigt som man fokuserar mekanismen för en ren utveckling (CDM) på de minst utvecklade länderna.

3.3   Internationella offentliga medel i storleksordningen 22–50 miljarder euro per år bör ställas till förfogande till 2020. Från och med 2013 bör de offentliga bidragen baseras på betalningsförmåga och ansvar för utsläppen, och ekonomiskt mer avancerade utvecklingsländer bör också bidra. Utifrån detta skulle EU:s andel ligga på cirka 10–30 %, beroende på vilken vikt man lägger vid de två kriterierna. Om Köpenhamnsöverenskommelsen resulterar i ambitiösa mål, skulle EU:s bidrag rimligen uppgå till mellan 2 och 15 miljarder euro år 2020 beroende på hur stor global finansiering man kommer överens om och hur man viktar de två kriterierna.

3.4   Stöd till anpassning ska främst riktas mot de fattigaste och mest utsatta utvecklingsländerna.

3.5   Internationell luft- och sjöfart kan vara en viktig källa till innovativ finansiering.

3.6   Styrningen av morgondagens internationella finansiella modell bör decentraliseras och bygga på principen ”nerifrån och upp”. Ett nytt högnivåforum om internationell klimatfinansiering bör övervaka och regelbundet gå igenom brister i finansieringen av anpassningsåtgärderna och åtgärderna för att mildra effekterna.

3.7   Alla länder, förutom de minst utvecklade, bör senast 2011 ha tagit fram tillväxtplaner med låga koldioxidutsläpp. Planerna ska innehålla genomförbara mål på medellång och lång sikt och förberedelse för årliga inventeringar av växthusgaser.

3.8   Under perioden 2010–2012 kommer sannolikt mellan fem och sju miljarder euro per år att behövas för anpassning, mildring av effekterna, forskning och kapacitetsbyggnad i utvecklingsländer. EU bör därför omedelbart bidra med från 0,5 till 2,1 miljarder euro per år, med start 2010. Bidragen bör komma både från EU:s budget och de nationella budgetarna.

3.9   Kommissionen ska för perioden efter 2012 lägga fram ett sammanhållet och övergripande förslag till finansiering från EU:s sida, och ta ställning till om finansieringen från och med 2013 ska tas från budgeten, om man ska inrätta en separat klimatfond som del av förslagspaketet för budgetramen efter 2013 eller om man ska överväga en kombination av dessa två alternativ. Direkta bidrag från enskilda medlemsstater skulle också kunna utgöra en viktig källa till EU-finansiering som del av EU:s totala bidrag.

3.10   Om EU-budgeten inte ska användas, bör bidragen inom EU fördelas enligt samma principer som för fördelningen på internationell nivå, med beaktande av medlemsstaternas särskilda omständigheter.

4.   Allmänna kommentarer

4.1   EESK välkomnar kommissionens meddelande, som genom att presentera ett utkast till en finansieringsplan för klimatfrågan syftar till att bryta dödläget i de internationella förhandlingarna om en ny klimatöverenskommelse i Köpenhamn. I meddelandet lyfts även det fortsatta behovet av åtaganden om mycket kraftiga utsläppsminskningar fram.

4.2   G77 (gruppen av utvecklingsländer) har klargjort att tillhandahållande av tillräcklig klimatfinansiering är en central fråga för gruppens medlemmar när det gäller FN:s klimatöverenskommelse. Den allmänna uppfattningen är att utvecklingsländerna (och de fattigaste medborgarna i dessa samhällen) är de som kommer att drabbas först och hårdast av förändrade klimatvillkor.

4.3   Utvecklingsländer behöver också EU:s hjälp för att bekämpa klimatförändringarna, vilket EU har samtyckt till inom ramen för FN:s klimatkonvention. Länderna kommer sannolikt under de närmaste årtiondena att ställas inför kostnader på hundratals miljarder euro.

4.4   EESK uppskattar att kommissionen har tagit första steget när det gäller att analysera olika potentiella finansieringskällor och att man vill uppmuntra granskningen av samtliga källor, både när det gäller att fastställa vilka resurser som finns och möjligheterna att använda och kanalisera dessa. Många icke-statliga organisationer och FN-ekonomer har dock på ett övertygande sätt visat att en försiktig uppskattning av den finansiering som krävs från utvecklade länder till utvecklingsländer uppgår till cirka 150 miljarder dollar per år (cirka 110 miljarder euro).

4.5   Man bör avsätta mer resurser för att undersöka den nya flexibla mekanismen (den sektorsbaserade kreditmekanismen, SCM) för att fastställa hur den bäst kan tillämpas i praktiken och hur man kan minimera riskerna för att genomförandet misslyckas. Man bör ta hänsyn till additionalitetskriterierna i CDM och SCM för att undvika förvirring.

4.6   All klimatfinansieringen bör vara ny och tillhandahållas utöver industriländernas åtaganden vad gäller offentligt utvecklingsbistånd (ODA), dvs. 0,7 % av BNP, eftersom klimatförändringarna kommer att innebära stora extra kostnader utöver de som ingick i beräkningarna när ODA-målen sattes upp. Vi får inte glömma bort att endast ett fåtal länder har infriat sitt löfte om att öka ODA till 0,7 % av BNP. Utvecklingen under det senaste årtiondet tyder inte heller på att det är sannolikt att detta mål kommer att uppnås.

4.7   Vid förhandlingarna om en heltäckande klimatöverenskommelse i Köpenhamn bör EU mer än någonsin hålla fast vid sina insatser och bevara sin ledande position inom den internationella klimatpolitiken. Den exceptionella finanskrisen kommer att bli kortlivad och så småningom gå över. Klimatförändringarna har dock kommit för att stanna.

4.8   Den ekonomiska återhämtningen är beroende av att klimatförändringarna bekämpas. Om de politiska ledarna inte vidtar de brådskande åtgärder som krävs i år kommer konsekvenserna av klimatförändringarna sannolikt att kosta över 20 % av världens BNP. Detta är enligt Nicholas Stern, tidigare chefsekonom för Världsbanken, mer än den stora depressionen på 1930-talet och båda världskrigen tillsammans, utöver förlorade människoliv och utrotning av arter.

4.9   EU bör fortsätta att sätta press på USA och andra länder för att få dem att visa var de står när det gäller klimatfinansiering. Löften om ökade finansiella resurser, internationella eller inhemska, bör vara underställda ”mätbara, rapporteringsbara och kontrollerbara” bestämmelser.

5.   Särskilda kommentarer

5.1   Att skapa tillräcklig finansiering

5.1.1   Att mobilisera inhemsk finansiering

5.1.1.1   Inhemsk privat finansiering kommer att utgöra en stor del av de nödvändiga investeringarna, inte bara i utvecklade länder utan också i utvecklingsländer. Flera av investeringarna är redan kommersiellt lönsamma genom att extra investeringar betalar sig genom lägre energiräkningar.

5.1.1.2   De fattigaste länderna, i synnerhet de minst utvecklade länderna, och de fattigaste befolkningsskikten i utvecklingsländerna kommer inte att ha råd att investera i anpassningar för att klara de negativa följderna av klimatförändringen. I stället får de i stor utsträckning förlita sig på offentligt stöd, både inhemskt och internationellt.

5.1.2   Att utnyttja koldioxidmarknaden fullt ut

5.1.2.1   EESK håller med om att den internationella koldioxidmarknaden är ett verktyg för att öka den privata sektorns investeringar i utvecklingsländer. Marknaden är emellertid ännu inte mogen och det finns stora frågetecken kring kvaliteten på kompensationerna. Koldioxidmarknaden kommer att bli mer effektiv om man genom en ambitiös överenskommelse i Köpenhamn skapar ett underskott på utsläppsrätter.

5.1.2.2   Det viktigaste sättet att få fram ytterligare UNFCCC-finansiering bör vara genom marknadsbaserad finansiering i form av utauktionering av en del av de nationella utsläppsrätterna inom det internationella systemet (inte EU:s system för handel med utsläppsrätter i detta fall) eller försäljning av dem till ett fast pris. Detta skulle exempelvis kunna kompletteras med en beskattning på resor inom luft- och sjöfarten eller genom utauktionering av utsläppsrätter till dessa sektorer inom regionala och nationella system (t.ex. EU:s system för handel med utsläppsrätter) samt beskattning av transaktioner på koldioxidmarknaden.

5.1.2.3   Det är viktigt att komma ihåg att koldioxidmarknaden är en derivatmarknad där stora investerare har möjlighet att spekulera i det förväntade (framtida) priset på utsläppsminskningar. Att denna marknad har svaga sidor har redan börjat visa sig, och marknaden skulle kunna bidra till att den internationella finansmarkanden destabiliseras ytterligare. Utvecklingsländerna hävdade i Bangkok att man genom att förlita sig på marknadsmekanismer ökar utsattheten för de sydliga länder som redan drabbats hårt av livsmedels-, finans- och klimatkrisen.

5.1.2.4   Det måste finnas validerings- och verifieringsförfaranden som gör det möjligt att påskynda processerna inom både CDM och de nya sektorsbaserade kreditmekanismerna (SCM).

5.1.2.5   Man behöver investera mer i kapacitetsuppbyggnad och utbildning av experter inom alla områden av koldioxidmarknaden, både i industriländer och i utvecklingsländer.

5.1.2.6   För att SCM ska kunna tillämpas krävs en tydlig definition av begreppet ”ekonomiskt mer utvecklade utvecklingsländer”. EESK ställer sig bakom idén om att tillämpa SCM inom mycket konkurrenskraftiga ekonomiska sektorer, men varnar även för att risken för misslyckande är mycket stor om mekanismen inte är utformad på ett optimalt sätt.

5.1.3   Att fastställa omfattningen på den internationella offentliga finansieringen

5.1.3.1   EESK instämmer i att ”ju mindre resultat koldioxidmarknaden ger, desto högre blir de offentliga kostnaderna för att lindra effekterna”.

5.1.3.2   Mekanismer för regelbunden bedömning av behoven av offentlig finansiering måste upprättas. Kommissionen bör dock vara medveten om risken för att konkurrensen på koldioxidmarknaden snedvrids genom offentlig finansiering om inte medel avsätts för sektorer där koldioxidmarknaden inte är tillgänglig/intressant/aktiv (t.ex. kapacitetsuppbyggnad, utbildning).

5.1.4   Tidig internationell offentlig finansiering för 2010–2012

5.1.4.1   Kommittén delar uppfattningen att tidig internationell offentlig finansiering utgör en viktig del i ett heltäckande, välavvägt och ambitiöst Köpenhamnsavtal. Finansieringen bör särskilt inriktas på kapacitetsuppbyggnad, bland annat för utformning av tillväxtplaner med låga koldioxidutsläpp, begränsningsberedskap, pilotprojekt och omedelbara anpassningsbehov. Syftet med detta tidiga stöd bör vara att förbereda effektiva och verkningsfulla åtgärder på medellång och lång sikt samt att undvika att ambitiösa åtgärder försenas.

5.1.5   Innovativ finansiering från internationell luftfart och sjöfart

5.1.5.1   Utsläppen från den internationella luft- och sjöfarten är omfattande och ökar i relativt snabb takt. Dessa måste regleras om koncentrationerna av växthusgaser i luften ska kunna stabiliseras. Reglering på detta område skulle kunna generera betydande finansiella resurser för klimatavtalet. Det skulle framför allt vara flygpassagerare och konsumenter i utvecklade länder som stod för dessa kostnader. Det skulle dock krävas samarbetsvilja från Internationella civila luftfartsorganisationen och Internationella sjöfartsorganisationen, som båda under det senaste årtiondet har motsatt sig försök att hantera dessa utsläpp.

5.1.6   Att fastställa bidrag till internationell offentlig finansiering

5.1.6.1   EESK instämmer med kommissionen om: ”att ge utsläppen större vikt än BNP skulle ge ett ytterligare incitament att minska utsläppen och innebära ett erkännande av tidiga åtgärder för att minska utsläppen”. Man måste dock utveckla en mekanism för korrekt viktning så att en överenskommelse kan nås i Köpenhamn.

5.2   EU:s bidrag till finansieringen av klimatåtgärderna

5.2.1   EESK stöder också kommissionens beslut att förhandla som en enhet som lägger fram ett gemensamt finansieringsförslag.

5.2.2   När det gäller kanaliseringen av medel förordar EESK att man utnyttjar befintliga strukturer, men att tydliga kontroll- och rapporteringsförfaranden inrättas i syfte att minimera kostnaderna och se till att resurserna används på ett korrekt sätt.

5.3   Ett europeiskt utkast till decentraliserad klimatfinansieringsstyrning

5.3.1   EU:s styrningsstruktur kan användas som förebild, och detta kan innebära stora fördelar för EU i samband med framtida åtgärder.

5.3.2   EESK anser att det sista datum som satts för tillväxtplanerna med låga koldioxidutsläpp för alla länder (2011) är orealistiskt om EU vill se stabila och genomförbara planer, med tanke på att det råder brist på sakkunskap, till och med i vissa medlemsstater.

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/131 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/131

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om rapporteringsformaliteter för fartyg som ankommer till och/eller avgår från hamnar i gemenskapens medlemsstater och om upphävande av direktiv 2002/6/EG”

KOM(2009) 11 slutlig – 2009/0005 (COD)

och

”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Meddelande och handlingsplan för att inrätta ett europeiskt område för sjötransporter utan hinder”

KOM(2009) 10 slutlig

(2010/C 128/25)

Föredragande: Edgardo Maria IOZIA

Den 27 februari 2009 beslutade rådet att i enlighet med artikel 80.2 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om rapporteringsformaliteter för fartyg som ankommer till och/eller avgår från hamnar i gemenskapens medlemsstater och om upphävande av direktiv 2002/6/EG”

KOM(2009) 11 slutlig – 2009/0005 (COD).

Den 21 januari 2009 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Meddelande och handlingsplan för att inrätta ett europeiskt område för sjötransporter utan hinder”

KOM(2009) 10 slutlig.

Facksektionen för transporter, energi, infrastruktur och informationssamhället, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 8 september 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 159 röster för, 2 röster emot och 1 nedlagd röst.

1.   Slutsatser och rekommendationer

1.1   EESK ställer sig rent generellt positiv till kommitténs meddelande om inrättande av ett europeiskt område för sjötransporter och förslaget till direktiv om rapporteringsformaliteter för fartyg som ankommer till och/eller avgår från hamnar i gemenskapens medlemsstater och om upphävande av direktiv 2002/6/EG.

1.2   Det föreslagna arbetsprogrammet är ambitiöst och välstrukturerat och innehåller en sammanhängande handlingsplan i syfte att uppnå de föreslagna målen. För att förbättra den inkommande och utgående trafiken till gemenskapens hamnar är det nödvändigt att minska och rationalisera de administrativa formaliteterna. Detta bör ske på ett sätt som inte påverkar säkerheten och kvaliteten vid nödvändiga kontroller.

1.3   Genom att förbättra hamnverksamheten kan man rationalisera transporterna av varor, och lägga om trafik från vägar till sjöfart, och därigenom främja intermodaliteten mellan sjöfart, järnväg, inre vattenvägar och vägar, vilket påpekas i vitboken om den gemensamma transportpolitiken och betonades i samband med dess halvtidsöversyn.

1.4   Ett antal specifika förslag i meddelandet måste studeras närmare och EESK ber kommissionen att inrätta forum för samtliga berörda parter för följande frågor: intyg om lotsdispens, formaliteter som rör transporter av farligt gods, animaliska produkter och växtprodukter samt samordning av hamninspektioner (s.k. one-stop shop).

1.5   EESK har redan tidigare presenterat sin syn på de särskilda förhållanden som gäller lotstjänster (1), och denna ståndpunkt är fortfarande giltig.

1.6   I sitt meddelande om ”Strategiska mål och rekommendationer för EU:s sjöfartspolitik fram till 2018” påpekar kommissionen att den ”ökande bristen på kvalificerat sjöfolk, befäl liksom manskap, medför en risk för att man inte längre kommer att ha den kritiska massa av mänskliga resurser som upprätthåller den europeiska sjöfartsindustrins konkurrenskraft”.

1.7   Förslaget om intyg om lotsdispens kan leda till att denna verksamhet blir ännu mer sällsynt, vilket skulle göra detta yrke mindre attraktivt för många ungdomar. Det krävs tillförlitliga studier och analyser som visar på de potentiella positiva effekterna. De negativa effekterna på sysselsättning och säkerhet är redan tydliga. Alternativt skulle man i högre utsträckning kunna tillämpa fjärrlotsning med hjälp av olika tekniska innovationer, och därigenom spara tid och pengar samtidigt som en hög säkerhetsnivå bibehålls. Vid kollisioner eller andra former av olyckor till sjöss, som kan orsaka materiell skada eller leda till att människoliv går förlorade, kan försäkringsbolag vägra att ersätta anspråk om tillstånden för dem som ansvarar för fartyget – fartygsbefälet och maskinchefen – inte är giltiga. EESK rekommenderar att kommissionen inrättar ett forum för alla berörda parter (rederier, lotsar, branschorganisationer och hamnmyndigheter) där man kan utvärdera förslagets faktiska konsekvenser i fråga om säkerhet och sysselsättning.

1.8   EESK ställer sig bakom förslaget om att inrätta ett europeiskt område för sjötransporter utan hinder (2) som en integrerad del av närsjöfartsprogrammen. Det är viktigt att man lyckas definiera en rättslig grund för hela gemenskapen, så att fartyg som transporterar gemenskapsvaror mellan två hamnar inom EU (t.ex. Lissabon och Neapel) behandlas på samma sätt som andra transportslag.

1.9   EESK hade helst velat se att denna möjlighet inkluderats i gemenskapens nya tullkodex. EESK har noterat att kommissionen inte avser att ta fasta på detta förslag, och EESK rekommenderar därför att förslaget inkluderas i de kommande genomförandebestämmelserna för kodexen, före slutet av 2009, så att bestämmelserna kan genomföras så snabbt som möjligt.

1.10   Kommittén är mycket positiv till förslaget om att införa en enda kontaktpunkt för alla förfaranden och andra rationaliseringsåtgärder, t.ex. planeringen av inspektionsbesök av olika hamn- och tullmyndigheter. Det kommer också att bli möjligt att skicka administrativa dokument elektroniskt, utan att detta påverkar tullmyndigheternas brottsbekämpande verksamhet.

1.11   EESK ber kommissionen att titta närmare på frågor som rör möjligheten att ge samma privilegier till fartyg som seglar mellan två EU-hamnar men som också anlöper en hamn utanför EU. Enligt olika redarorganisationer gäller detta ett stort antal fartyg, som skulle kunna dra nytta av fördelarna med ett europeiskt område för sjötransporter utan hinder.

1.12   Att göra engelska till gemensamt språk för sjöfarten, i linje med luftfarten, skulle underlätta de administrativa formaliteterna och ärendena i mycket hög grad.

2.   Kommissionens meddelande och handlingsplan

2.1   Den fria rörligheten för personer och varor måste också garanteras oavsett transportsätt. Fördelarna med inre marknaden måste förverkligas genom att åtgärder vidtas så att detta mål enkelt kan uppnås. Sjötransporter har i dag inte samma privilegier som landtransporter. Det finns en lång rad formaliteter, byråkratiska bestämmelser och inspektioner som avskräcker från att transportera varor inom Europeiska unionen sjövägen.

2.2   I kommissionsdokumentet behandlas frågan om olika sjötransportförfaranden. Även när fartyget transporterar gemenskapsvaror mellan två hamnar inom EU gäller särskilda regler i fråga om tull och transport, djur- och växtskydd samt andra formaliteter.

2.3   Vi bör hålla i minnet att rådet efterlyste en ökad användning av närsjöfart år 2006, och upprepade samma begäran 2007. I meddelandet hänvisas också till EESK:s yttrande från slutet av 2006, där kommittén efterlyste ett avskaffande av kontrollerna av sjötransporter vid gemenskapens inre gränser.

2.4   I sin halvtidsöversyn av vitboken om den gemensamma transportpolitiken meddelade kommissionen att det ska inrättas ett europeiskt område för sjötransporter utan hinder. Denna ståndpunkt bekräftades i blåboken om en integrerad havspolitik för Europeiska unionen. Förslaget ligger i linje med strategin om förenklad och bättre lagstiftning.

2.5   Närsjöfarten kan bidra till bättre service. Närsjöfartyg släpper ut mindre föroreningar per transporterat ton varor, genererar lägre externa kostnader och minskar trängseln på våra vägar.

2.6   En ökad användning av närsjöfart skulle kunna hjälpa unionen att uppnå målen för koldioxidutsläpp efter Kyoto.

2.7   Sjötrafiktjänsten och informations- och övervakningssystemet för sjötrafik i gemenskapen (VTS/VTMIS), som använder automatiska identifieringssystem (AIS) vid sidan av långdistanssystem för identifiering och spårning (LRIT), är en viktig del av den framtida e-sjöfartens miljö för varutransporter och navigering. Användningen av denna teknik, som en del av ett integrerat system för kontroll och övervakning, kommer att göra det enklare att övervaka sjöfarten i framtiden.

2.8   Kommissionens handlingsplan består av elva åtgärder. Tre åtgärder ska genomföras på kort sikt, fyra på medellång sikt och fyra åtgärder är rekommendationer till medlemsstaterna.

2.9   Åtgärder som ska ha genomförts före slutet av 2009 (kortfristiga åtgärder):

| — | Förenkling av tullformaliteter för fartyg som enbart går mellan hamnar inom EU. |
| --- | --- |

—

Förenkling av tullformaliteter för fartyg som enbart går mellan hamnar inom EU.

| — | Riktlinjer för att påskynda dokumentkontrollen i samband med transport av animaliska produkter och växtprodukter mellan hamnar inom EU. |
| --- | --- |

—

Riktlinjer för att påskynda dokumentkontrollen i samband med transport av animaliska produkter och växtprodukter mellan hamnar inom EU.

| — | Förenkling av dokument som krävs av olika rättsinstanser. |
| --- | --- |

—

Förenkling av dokument som krävs av olika rättsinstanser.

2.10   Åtgärder på medellång sikt som ska läggas fram under 2010:

| — | Förenkling av administrativa förfaranden för fartyg som går mellan hamnar inom EU men även går in i en tredjelandshamn eller en frizon. |
| --- | --- |

—

Förenkling av administrativa förfaranden för fartyg som går mellan hamnar inom EU men även går in i en tredjelandshamn eller en frizon.

| — | Förbättrad elektronisk dataöverföring. |
| --- | --- |

—

Förbättrad elektronisk dataöverföring.

| — | En enda administrativ kontaktpunkt. |
| --- | --- |

—

En enda administrativ kontaktpunkt.

| — | Förenkling av bestämmelserna om sjötransport av farligt gods. |
| --- | --- |

—

Förenkling av bestämmelserna om sjötransport av farligt gods.

2.11   Fyra långsiktiga åtgärder i form av rekommendationer:

| — | Samordning av administrativa kontroller för att minska handläggningstiden. |
| --- | --- |

—

Samordning av administrativa kontroller för att minska handläggningstiden.

| — | Förenklade administrativa kontakter. |
| --- | --- |

—

Förenklade administrativa kontakter.

| — | Utfärdande av intyg om lotsdispens (PEC). |
| --- | --- |

—

Utfärdande av intyg om lotsdispens (PEC).

| — | Rationalisering av flöden och plats i hamnarna. |
| --- | --- |

—

Rationalisering av flöden och plats i hamnarna.

3.   Kommentarer

3.1   EESK välkomnar med emfas den övergripande handlingsplan som presenteras av kommissionen, men vill reservera sig på några punkter, vilka behandlas i detta yttrande. Idén med att skapa ett europeiskt område för sjötransporter utan hinder har redan behandlats av EESK, som vill upprepa sitt stöd för detta initiativ.

3.2   Planen påverkas dock av de svårigheter som medlemsstaterna skapat i samband med att införa ett övergripande och tydligt regelverk för fullbordandet av inre marknaden. De största hindren är onödiga tullförfaranden, bristen på samordning av inspektioner och kontroller av berörda myndigheter inom medlemsstaterna och bristen på elektronisk kommunikation och driftskompatibla system. EESK ber kommissionen att å det snaraste förenkla tullformaliteterna och förfarandena för fartyg som enbart går mellan hamnar inom EU som ett första steg i riktning mot inrättandet av ett europeiskt område för sjötransporter utan hinder.

3.3   Förenklade tullformaliteter för fartyg som endast går mellan hamnar inom EU är av avgörande betydelse för inrättandet av ett europeiskt område för sjötransporter utan hinder. Förslaget om att ändra gemenskapens tullkodex skulle ha löst problemet, men eftersom kodexen nyligen ändrats föreslår kommittén att den rättsliga grunden för det europeiska området för sjötransporter utan hinder inkluderas i de tekniska genomförandebestämmelserna för den nya kodexen. Det bör klart framgå i detta dokument, med tanke på den fria rörligheten för gemenskapsvaror, att det europeiska området för sjötransporter kommer att inkludera gemenskapsvaror ombord på fartyg som går mellan två hamnar inom EU.

3.4   Många av de föreslagna åtgärderna begränsas i praktiken till att medlemsstaterna anmodas att aktivt verka för att förbättra och effektivisera det administrativa arbetet, samtidigt som det krävs bindande och mycket strängare bestämmelser.

3.5   I sitt dokument tycks kommissionen i alltför stor utsträckning ha koncentrerat sig på en av Lissabonstrategins tre pelare, den ekonomiska pelaren. Kommittén anser att det krävs en bättre balans mellan dessa intressen och andra viktiga aspekter, dvs. de sociala och miljömässiga dimensionerna.

3.6   EESK stöder förslaget om att förbättra regelverket för inre marknaden, förutsatt att dessa åtgärder inte påverkar säkerheten för allmänheten och arbetstagarna, inte inverkar negativt på miljön och inte heller hotar sysselsättningen. Det tycks finnas en verklig risk för detta i fråga om vissa åtgärder, t.ex. förslaget om intyg om lotsdispens.

3.7   Sjöfarten möjliggör transport av mycket stora volymer varor till en mycket låg mängd koldioxidutsläpp per ton och kilometer. Det finns också utrymme för betydande förbättringar inom branschen genom att man utvecklar ny motorteknik, använder renare bränsle och sänker hastigheten. Genom att minska väntetid i hamn som beror på onödig byråkrati, kan fartygen lossas och lastas snabbare, vilket leder till ökad effektivitet och kostnadsbesparingar samtidigt som det bidrar till att uppnå målen med lägre utsläpp av växthusgaser samt säkrare och mer hållbara transporter (3). Transporter inom det europeiska området för sjötransporter utan hinder kommer att bli attraktivare och detta kommer att främja ett miljövänligt transportslag.

3.8   EESK har redan uttalat sitt stöd för programmet Marco Polo II, som syftar till att minska trängseln, minska godstransportsystemets miljöpåverkan och främja intermodala transporter genom att den beräknade årliga tillväxten av internationella godstransporter på vägar läggs över på närsjöfarten, järnvägen och de inre vattenvägarna. Handlingsplanen kompletterar en mer övergripande strategi som även omfattar genomförandet av projektet för höghastighetsvattenvägar. När det europeiska satellitnavigeringssystemet Galileo tas i drift kommer denna strategi att förenklas ytterligare.

3.9   De föreslagna åtgärderna för administrativ förenkling ligger i linje med den positiva praxis som nu skapats inom unionen när det gäller att kontrollera om obsoleta gemenskapslagar verkligen behövs och är effektiva samt när det gäller att granska nationell praxis och lagstiftning som strider mot principerna i fördraget.

4.   Särskilda kommentarer – Kortsiktiga åtgärder

4.1   Direktivet

4.1.1   Förslaget till direktiv är absolut inte den viktigaste av alla de åtgärder som presenteras i handlingsplanen. Förslaget till direktiv upphäver direktiv 2002/6/EG och leder till förenklade förfaranden tack vare tre viktiga åtgärder: tillämpning av den befintliga europeiska modellen i stället för den modell som anges i Internationella sjöfartsorganisationens konvention om förenkling av formaliteterna i internationell sjöfart, som antogs den 9 april 1965 och reviderades i juli 2005, för att undvika onödig byråkrati, användning av elektroniska överföringssystem och fastställandet av en enda myndighet till vilka alla nödvändiga deklarationer och dokument ska sändas.

4.1.2   EESK ser positivt på förslaget som tack vare några få enkla åtgärder kommer att underlätta arbetet för befälhavare och redare. Kommittén rekommenderar att förenklingen inte får inverka negativt på nu gällande skyddsbestämmelser avseende hälsa och miljö, framför allt i fråga om avfall och lastrester från fartyg.

4.2   EESK anser att riktlinjerna för att påskynda dokumentkontrollen vid transport av animaliska produkter och växtprodukter mellan hamnar inom EU behöver förtydligas ytterligare. Allmänheten världen över är mycket orolig för att pandemier sprids, t.ex. fågelinfluensa och svininfluensa, och efterlyser ytterligare säkerhetsåtgärder. Möjligheten att spåra varors ursprung är av central betydelse för att man ska kunna isolera eventuella smittkällor. Det måste därför tydligt framgå att de föreslagna åtgärderna inte leder till att nuvarande bestämmelser urvattnas på något sätt.

5.   Särskilda kommentarer – Åtgärder på medellång sikt

5.1   Vissa sjötransporter utförs av fartyg som går mellan två eller flera hamnar inom EU, men som även går in i en tredjelandshamn eller en frizon. EESK anser att de administrativa förfarandena måste förenklas även för dessa fartyg. Utvecklingen av satellitidentifiering och spårningsteknik samt de förbättrade elektroniska systemen för att identifiera gemenskapsvaror kan sammantaget skapa visshet om varornas ursprung och därmed leda till kortare väntetider och lägre kostnader för redarna.

5.2   Ökad elektronisk dataöverföring, dvs. e-sjöfartssystem, som ligger i linje med det planerade systemet enligt den nya tullkodexen för gemenskapen, där ett e-tullsystem kommer att användas i enlighet med beslut 70/2008, är en av de lösningar som EESK hoppas kommer att förbättra medborgarnas liv och minska onödig och menlig byråkrati.

5.3   Införandet av en enda administrativ kontaktpunkt är också en åtgärd som kommittén väntat på. Vi undrar bara varför en sådan kontaktpunkt inte redan införts. EESK stöder detta förslag med emfas och ber medlemsstaterna att vidta de åtgärder som krävs så snabbt som möjligt.

5.4   Förenkling av bestämmelser avseende transporter av farligt gods. De nuvarande bestämmelserna innebär att många olika regler gäller för farligt gods som transporteras av flera olika transportslag i stället för ett enda. Allt oftare utgör sjöfarten en del av den multimodala transportkedjan och straffas i jämförelse med alternativa lösningar där endast ett transportslag utnyttjas, t.ex. vägtransporter. Detta avskräcker företag från att välja sjötransporter. Samtidigt som det är viktigt att till punkt och pricka leva upp till de säkerhetsnivåer som ställs på sjötransporter anser EESK att ett antal åtgärder kan vidtas, framför allt när det gäller fordonstransport med rorofartyg som redan uppfyller bestämmelserna i direktivet om transport av farligt gods och den europeiska överenskommelsen om internationell transport av farligt gods på väg från den 30 september 1957.

6.   Särskilda kommentarer – Rekommendationer avseende långsiktiga åtgärder

6.1   Samordning av administrativa kontroller för att minska handläggningstiden. Genom att hamnar, tull och polis använder liknande metoder som den enda administrativa kontaktpunkten kan de samordna och planera de inspektioner som ska utföras så att de sker samtidigt eller inom en kort tidsram. Detta kommer att minska lossningstiderna avsevärt, eftersom lossning i vissa medlemsstater endast är tillåten efter det att alla inspektioner avslutats. EESK stöder i hög grad detta förslag.

6.2   Förenklade administrativa kontakter. Detta förslag riktar fokus på en mycket känslig fråga: användningen av ett gemensamt språk inom sjöfarten. Kommissionens förslag är genomtänkt och innebär att man använder ett språk som man har gemensamt med grannländerna eller engelska. Kommissionen väljer att inte längre reservera sig i denna fråga, vilket varit diplomatisk kutym, utan betonar vikten av att välja detta alternativ av praktiska skäl. Förslaget är rimligt och står i proportion till syftet. EESK anser att man inom sjöfarten bör införa ett gemensamt språk, i linje med luftfarten, inte bara av ekonomiska skäl utan också av säkerhetsskäl. ”Mayday” är den internationellt vedertagna nödsignalen, och engelska bör normalt användas i internationell radiokommunikation. I syfte att underlätta förståelsen kan elektroniska översättningsprogram användas för att översätta det pappersarbete som måste utföras i varje hamn till respektive lands språk.

6.3   Utfärdande av intyg om lotsdispens. EESK anser att det är mycket viktigt att noga fundera över detta förslag. Kommittén ser inte någon nytta med förslaget och anser att det inte heller är proportionellt. Lotsar utför en uppgift som ställer krav på omfattande yrkeskunskap, som är nära kopplad till den situation som gäller i hemmahamnen, där navigeringsförhållandena som vi alla vet kan förändras snabbt på grund av strömmar, tidvatten, väderlek och trafik. Förslaget leder inte till några avsevärda tidsbesparingar och kostnaderna ligger i linje med de säkerhetsåtgärder som måste vidtas. EESK ber kommissionen att se över förslaget och inleda diskussioner med representanter för lotsarna om hur man kan förbättra denna tjänst utan att ge avkall på säkerheten.

6.4   Rationalisering av flöden och plats i hamnarna. EESK anser att detta är en åtgärd som främjar konkurrens mellan de olika sjöfarts- och hamnmyndigheterna. Hamnmyndigheterna bör noga överväga hur man undviker orättvis behandling av medelstora och små fartyg. Bättre service drar till sig mer trafik och enligt kommittén är det självklart att varje hamnmyndighet bör planera de investeringar som krävs för att effektivisera den egna hamnen. Det är dock positivt med goda råd!

6.5   Slutligen anser EESK att kommissionens förslag bör genomföras snabbare. Kommittén anser att de instanser som kommer att ansvara för genomförandet av närsjöfartsprogrammet – som för närvarande har oförklarligt små resurser i förhållande till frågans betydelse – ska få anställa den ytterligare personal som krävs.

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  EGT C 48, 21.2.2002, s. 122, EUT C 294, 25.11.2005, s. 25, EUT C 168, 20.7.2007, s. 50.

1

(2)  EUT C 27, 3.2.2009, s. 45–48.

2

(3)  EUT C 277, 17.11.2009, s. 20–24 – föredragande: Anna Bredima.

3

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/136 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/136

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Lägesrapport om förnybar energi: Kommissionens rapport i enlighet med artikel 3 i direktiv 2001/77/EG, artikel 4.2 i direktiv 2003/30/EG och om genomförandet av EU:s handlingsplan för biomassa, KOM(2005) 628”

KOM(2009) 192 slutlig

(2010/C 128/26)

Den 24 april 2009 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Lägesrapport om förnybar energi: Kommissionens rapport i enlighet med artikel 3 i direktiv 2001/77/EG, artikel 4.2 i direktiv 2003/30/EG och om genomförandet av EU:s handlingsplan för biomassa, KOM(2005) 628”

KOM(2009) 192 slutlig.

Facksektionen för transporter, energi, infrastruktur och informationssamhället, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 12 oktober 2009. Föredragande var Lavinia ANDREI.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november 2009) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 97 röster för, 2 röster emot och 4 nedlagda röster.

1.   Sammanfattning och slutsatser

1.1   EESK anser att klimatförändringarna utgör ett av de viktigaste miljömässiga, sociala och ekonomiska hoten mot vår värld, och endast snabba och ansvarsfulla åtgärder från varje land kan mildra deras effekter. EU och medlemsstaterna bör dock fortsätta att driva på en ambitiös klimatpolitik. Förnybara resurser kan utgöra ett av de viktigaste verktygen för att minska växthusgaserna och säkerställa Europas energioberoende och energiförsörjningstrygghet.

1.2   Kommittén ser med oro på att EU knappast kommer att nå upp till de mål för 2010 som uppställts i direktiven 2001/77/EG och 2003/30/EG, och uppmanar medlemsstaterna att vidta ansvarsfulla åtgärder och genomföra de insatser som krävs för att uppnå de överenskomna målen senast 2010.

1.3   Kommittén vill understryka behovet av en gemensam långsiktig energistrategi för EU. Dessutom behöver elmarknaden en långsiktig, stabil och förutsägbar regelram.

1.4   Sektorn för förnybar energi kommer att erbjuda många möjligheter till nya arbetstillfällen i Europa och till regional utveckling.

1.5   En bättre utvärdering av det ökade ekonomiska trycket på hushållens budget bör dessutom göras tillgänglig.

1.6   Jordbrukarna och småföretagen kan spela en viktig roll inom sektorn för förnybar energi.

1.7   Kommittén vill åter framhålla att energieffektivitet bör vara den främsta prioriteringen inom transportsektorn, eventuellt åtföljd av användning av biodrivmedel om produktionsmetoden är hållbar.

1.8   För att kunna uppfylla målen bör medlemsstaterna diversifiera teknikanvändningen med hjälp av nya motorer inom transportsektorn, genom att investera mer i alternativa bränslen såsom andra och tredje generationens biodrivmedel, och man bör uppmuntra och stödja ytterligare FoU.

1.9   I syfte att ta fram en integrerad bedömning av biobränslepotentialen och för att undvika att dyrbar jordbruksmark och områden som är värdefulla med avseende på biologisk mångfald används, föreslår EESK att varje medlemsstat framställer och gör tillgänglig en landskarta som visar vilka områden som lämpar sig för energigrödor.

1.10   Med tanke på de farhågor som finns om ett ökat tryck på utnyttjandet av skogarna rekommenderar EESK att större åtgärder och beslut om biomassa för energiproduktion genomförs först efter det att ett lämpligt övervakningssystem inrättats.

1.11   Kommissionen bör överväga en tilldelning av adekvat finansiering för att öka allmänhetens medvetenhet och utbilda EU-medborgarna i energifrågor. Ytterligare finansiering bör göras tillgänglig för att säkerställa att det finns tillräckligt många sakkunniga på områdena energieffektivitet och förnybar energiproduktion.

Man bör lägga fram förslag och påminna om att nivån på budgetarna för forskning och utveckling som avser förnybar energi trots finanskrisen måste bibehållas och höjas såväl i medlemsstaterna som på EU-nivå, för att undvika att på kort tid förlora all autonomi i förhållande till andra starka aktörer.

1.12   I samband med nästa lägesrapport bör kommissionen också överväga alternativ som övervakning och rapportering av behandling och återvinning av utrustning för förnybar energi som nått slutet av livscykeln.

2.   Inledning

2.1   Den 24 april 2009 antog kommissionen meddelandet KOM(2009) 192 slutlig, ”Lägesrapport om förnybar energi”, åtföljt av ett mer detaljerat arbetsdokument (SEK(2009) 503 slutlig). ”I meddelandet påminner kommissionen om den europeiska politiska ramen för förnybar energi: Vikten av förnybar energi när det gäller att uppfylla målen i fråga om klimatförändringarna och hållbarheten, förbättra energiförsörjningstryggheten och utveckla en ny innovativ europeisk industri inom förnybar energi som kan skapa arbetstillfällen och välfärd i Europa.”

2.2   I enlighet med direktiven 2001/77/EG och 2003/30/EG fastställde kommissionen mål fram till 2010 i fråga om andelen el från förnybar energi och andelen förnybar energi inom transportsektorn. Dessa direktiv föreskriver att medlemsstaterna ska lämna in årliga rapporter och analysera framstegen i förhållande till de nationella vägledande målen samt att kommissionen ska granska framstegen vartannat år. Utöver detta antogs en handlingsplan för biomassa 2005 (1) för att belysa medlemsstaternas särskilda intresse av att utveckla Europas biomasseresurser.

2.3   Medlemsstaterna fick frihet att välja stödmekanismer för att uppnå målen.

2.4   I den senaste lägesrapporten konstateras att framstegen varit små under de senaste två åren – endast två medlemsstater har redan uppnått sina mål. Detta bekräftar den tidigare analysen som visade att EU troligtvis inte kommer att uppnå målen för 2010. EU kan uppnå en andel på 19 % förnybar energi i fråga om elektricitet i stället för 21 %, och en andel på 4 % förnybar energi i stället för 5,75 % i transportsektorn.

2.5   I rapporten granskas orsakerna, och kommissionen förklarar att det nya direktivet om förnybar energi (2009/28/EG) (2), som man enats om som en del av energi- och klimatpaketet, tar upp alla de problem som påpekats i rapporten och utgör en stabil grundval för arbetet med att avlägsna hinder och öka andelen förnybar energi under de kommande tio åren.

3.   Kommissionens dokument

3.1   Förnybar energi inom elsektorn

3.1.1   I kommissionens meddelande lämnas information om framstegsrapporter, med hjälp av uppgifter från 2004 till 2006 för el och 2007 för biodrivmedel.

3.1.2   Uppgifterna visar att andelen energi från förnybara energikällor av EU:s slutliga energiförbrukning 2006 var 15,7 %, jämfört med 14,5 % 2004. Målet för 2010 på 21 % kommer inte att uppnås utan avsevärda ytterligare insatser. Endast två länder, Ungern och Tyskland, har uppnått målen för 2010. Sex medlemsstater har gjort större framsteg mot målen för 2010 än EU-genomsnittet, medan sju länder upplever en inbromsning eller har minskat andelen förnybar energi.

3.1.3   Mångfalden i teknikanvändningen har varit begränsad. Den största tillväxten har skett inom användningen av fast biomassa och vindkraft.

3.1.4   Utvecklingstakten varierar också beroende på de 27 olika stödsystem som används, och som består av olika politiska verktyg, bland annat följande: inmatningstariffer, bidragssystem, gröna certifikat, skattelättnader, skyldigheter för leverantörer, politik för offentlig upphandling samt forskning och utveckling. Bristande konsekvens och snabba politiska och budgetmässiga förändringar hindrar utvecklingen av projekt för förnybar energi.

3.1.5   De största problemen när det gäller genomförandet rör administrativa hinder och tillgången till nätet: otillräcklig nätkapacitet, bristande öppenhet i förfarandena för anslutning till nätet, höga anslutningskostnader och långa handläggningstider i samband med tillstånd för anslutning till nätet. Dessa stora problem orsakas oftare av begränsade administrativa eller andra resurser än av tekniska begränsningar.

3.1.6   I vissa medlemsstater kommer dessutom kostnaderna för nätanslutning och nätutbyggnad samt det avgiftssystem som vissa överförings- och distributionsansvariga använder fortfarande att gynna väletablerade producenter och missgynna nya, ofta decentraliserade och mindre producenter av förnybar energi. Detta hämmar sysselsättning och tillväxt på lokal och regional nivå.

3.1.7   Systemet med ursprungsgarantier har fortfarande inte genomförts helt av alla medlemsstater, på grund av problem med tillförlitlighet och dubbelräkning och risken för att samma energi överförs till två olika konsumentgrupper. Detta har underminerat konsumentmarknaden för förnybar energi i allmänhet.

3.2   Förnybar energi inom transportsektorn

3.2.1   Direktivet om förnybar energi på transportområdet (direktiv 2003/30/EG) kräver att medlemsstaterna fastställer mål för den andel förnybar energi som ska ersätta bensin och diesel inom transporterna 2005 och 2010, med utgångspunkt från referensvärdena 2 % respektive 5,75 %. Lägesrapporten från januari 2007 (3) visade att biodrivmedlen under 2005 uppnådde en andel på 1 % inom EU, och det var bara Tyskland och Sverige som uppnådde referensmålen.

3.2.2   Enligt medlemsstaternas rapporter låg användningen av biodrivmedel inom vägtransporterna år 2007 på 2,6 % (8,1 Mtoe). 2007 stod biodiseln för 6,1 Mtoe (75 %) av de förnybara transportdrivmedlen, varav 26 % kom från import. Bioetanolen stod för 1,24 Mtoe (15 %) av de förnybara transportdrivmedlen, varav 31 % importerades. Återstående 10 % utgjordes av ren vegetabilisk olja som användes i Tyskland, Irland och Nederländerna och av biogas i Sverige.

3.2.3   Tyskland, Frankrike, Österrike, Sverige och Storbritannien var fortfarande de största konsumenterna av biodrivmedel under 2006 och 2007 med 87 % respektive 81 % av de totala biodrivmedlen inom EU. Det fanns ingen rapporterad konsumtion av andra typer av förnybar energi inom transportsektorn. Användningen av vätgas oavsett källa förblir obetydlig och mycket få mängder av den el som kommer från förnybara energikällor används inom vägtransporterna.

3.2.4   Nettoimporten av bioetanol ökade från 171 Ktoe 2005 till 397 Ktoe 2007. Andelen inhemsk biodieselproduktion har minskat. EU:s handelsbalans avseende biodiesel gick från att vara positiv 2005 (355 Ktoe exporterad biodiesel) till att bli negativ 2007 (1,8 Mtoe importerad biodiesel). En viktig anledning till förändringen var den billigare metylestern baserad på sojaolja från Förenta staterna och etanol framställd av sockerrör i Brasilien och Argentina.

3.2.5   Skattelättnader och biodrivmedelskrav har varit medlemsstaternas två vanligaste verktyg för att främja biodrivmedlen. Under 2005–2006 använde alla medlemsstater utom Finland befrielse från punktskatt som den främsta stödåtgärden, medan biodrivmedelskrav endast användes i tre länder. Sedan 2007 har mer än hälften av medlemsstaterna antagit krav på bränsleblandningar med användning av ett visst biobränsle, i de flesta fall i kombination med delvis höjda beskattningsnivåer. En del länder använder en kvotmekanism och anbudsförfaranden.

3.2.6   I vissa medlemsländer tillämpades dessutom särskilda åtgärder till stöd för biodrivmedel. Bland dessa politiska instrument återfinns åtgärder med inriktning på jordbruket, t.ex. produktion av råvaror, och den industri där intermediärer och slutprodukter framställs, åtgärder i samband med distribution av biodrivmedel, inköp och underhåll av bilar och andra fordon som drivs med biodrivmedel.

3.3   Ekonomiska och miljömässiga konsekvenser

3.3.1   När det gäller ekonomi har den ökade användningen av biodrivmedel bidragit till trygg energiförsörjning i och med att beroendet av fossila bränslen har minskat i EU och att bränsleförbrukningen har diversifierats.

3.3.2   Sektorerna för biomassa och biodrivmedel har också bidragit till EU:s ekonomi genom att det inom de sektorerna har skapats nya arbetstillfällen. Under 2005 bidrog användningen av icke-elnätsbaserad biomassa till 600 000 arbetstillfällen, användningen av elnätsbaserad biomassa och biodrivmedel bidrog med 100 000 arbetstillfällen och biogas bidrog med 50 000 arbetstillfällen. Dessutom är jordbruket och skogsbruket viktiga leverantörer av råvaror för biomassatekniken.

3.3.3   Tack vare de biodrivmedel som salufördes och förbrukades i EU under 2006 och 2007 var det möjligt att minska nettoutsläppen av växthusgaser med 9,7 Mt respektive 14,0 Mt koldioxidekvivalenter. Detta innebär att efterfrågan på biodrivmedel i EU har tillgodosetts med hjälp av jordbruksmark som nyligen lagts ned eller genom att man vidtagit åtgärder för att sakta ner marknedläggningen inom EU.

3.3.4   Införandet av biodrivmedel är fortfarande mer kostsamt än annan teknik för att minska CO2-utsläppen i andra sektorer, men med dagens teknik är det fortfarande en av de lösningar som finns för att komma till rätta med de ökande CO2-utsläppen i transportsektorn.

3.4   Överträdelseförfaranden

3.4.1   Sedan 2004 har kommissionen inlett 61 rättsliga förfaranden mot medlemsstater som inte följer direktiv 2001/77/EG om främjande av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden för el. Av dessa ärenden har 16 fortfarande inte kunnat lösas. Sedan 2005 har kommissionen inlett 62 rättsliga förfaranden mot medlemsstater som inte följt direktiv 2003/30/EG. Många av dem beror på underlåtelse att uppfylla rapporteringskraven eller underlåtelse att fastställa nationella mål i enlighet med direktivets referensvärden.

3.5   Förnybar energi inom uppvärmning och kylning

3.5.1   Denna sektor står för närmare 50 % av den slutliga energiförbrukningen och för 60 % av all slutlig konsumtion av förnybar energi. Den domineras av biomassa, men omfattar även termisk solenergi och geotermisk energi.

3.5.2   Biomassa kan användas såväl inom produktionen av värme och el som i form av biodrivmedel, dvs. användning av biomassa inom transporter. Detta är skälet till att EU tog fram en handlingsplan för biomassa 2005 med 33 åtgärder, som betonade att det krävs en koordinerad politik. Det är också anledningen till att den här rapporten granskar framstegen inom sektorn för biomassa.

3.5.3   Bland de problem som hämmar biomassans utveckling som energikälla ingår administrativa och icke marknadsrelaterade hinder, samt behovet av tydligare och harmoniserade definitioner av termer samt de flaskhalsar som följer av långa och rättsligt komplicerade förfaranden för att få bearbetningsstillstånd.

3.5.4   Det kvarstår fortfarande många administrativa hinder för utvecklingen av bioenergianläggningar i EU:s medlemsstater. Kommissionen har genomfört en studie om referensvärden för bioenergitillstånd och analyserat de tidsmässiga kraven i EU och andra faktorer som påverkar möjligheterna att få tillstånd.

4.   Allmänna kommentarer

4.1   EESK välkomnar kommissionens meddelande, som lyfter fram det fortlöpande behovet av en ny och starkare lagstiftningsram, inbegripet fortlöpande övervakning och rapportering. Vissa av de hinder som påpekas har redan tidigare behandlats i samband med utarbetandet av det nya direktivet om förnybar energi och riktlinjerna för de nationella handlingsplanerna.

4.2   EESK framhåller åter både sitt tydliga stöd för användningen av förnybar energi och sin medvetenhet om att det på medellång och lång sikt krävs en mycket större andel än de 20 % som aviserats till år 2020 för att man ska nå rådets ambitiösa mål (en minskning av koldioxidutsläppen med 60–80 % och en högre grad av självförsörjning på energiområdet) (4).

4.3   Kommittén vill understryka behovet av en gemensam långsiktig energistrategi för EU.

4.4   För att nå gemenskapens mål att öka mängden el som produceras från förnybara källor krävs ökad medvetenhet bland allmänheten och utbildning för att vinna stöd hos allmänheten. Därför kan de nationella programmen till stöd för utveckling inom sektorn för förnybar energi spela en viktig roll.

4.5   Sektorn för förnybar energi erbjuder många möjligheter till nya arbetstillfällen i Europa. En studie från Världsnaturfonden, ”Low carbon jobs for Europe” (5), visar att minst 3,4 miljoner arbetstillfällen i Europa har en direkt koppling till förnybar energi, hållbara transporter och energieffektiva varor och tjänster.

4.6   Produktionen av förnybar energi är ofta beroende av lokala eller regionala små och medelstora företag och lantbrukare. Regionala och lokala investeringar i förnybar energi skapar betydande möjligheter till tillväxt och sysselsättning i medlemsstaterna och deras regioner. EESK rekommenderar att åtgärder för regional utveckling vidtas, och uppmuntrar utbyte av goda metoder mellan lokala och regionala utvecklingsinitiativ i fråga om förnybar energiproduktion. Kommittén förespråkar också användning av EU-medel på detta område.

4.7   Under de senaste åren har kommissionen lagt avsevärda finansiella resurser på utvecklingen av teknik för biodrivmedel av andra generationen under sjätte och sjunde ramprogrammet (6). I programmet ”Intelligent energi för Europa II” fastställdes också goda metoder för att främja bioenergi i EU:s medlemsstater. Nu bör EU övergå från innovativa exempel till storskaligt utnyttjande av goda metoder (7) på effektivast möjliga sätt.

4.8   Det är nödvändigt att finansiera forskning om nya motorer och andra generationens biodrivmedel och andra drivmedel från förnybara källor. Åtgärder för att förbättra marknadstillgången för alternativa bränslen rekommenderas också (8).

4.9   I samband med nästa lägesrapport bör kommissionen också beskriva alternativ för behandling och återvinning av utrustning för förnybar energi som nått slutet av livscykeln. Ett gott exempel på området är organisationen PV Cycle, som har inlett ett frivilligt program för inlämning och materialutnyttjande av moduler som nått slutet av livscykeln och för att ta ansvar för fotovoltaiska moduler under hela värdekedjan. I samband med detta har man skapat verktyg för övervakning, rapportering och utveckling av goda metoder på området.

5.   Särskilda kommentarer

5.1   Förnybar energi inom elsektorn

5.1.1   Kommittén hyser oro för att EU troligtvis inte kommer att nå upp till de mål för 2010 som uppställts i de två direktiven. EESK uppmanar därför medlemsstaterna att vidta ansvarsfulla åtgärder och göra de satsningar som krävs för att nå de överenskomna målen, även om de inte är obligatoriska. Underlåtenhet att handla kommer att bli mycket dyrare på lång sikt, vilket också visas i Stern-rapporten.

5.1.2   Idag finns det 27 olika nationella stödsystem och det finns en risk för att medlemsstaterna bjuder över varandra för att uppnå sina mål och därmed gör det dyrare än nödvändigt. För att kunna uppfylla målen bör medlemsstaterna diversifiera teknikanvändningen, och man bör uppmuntra och stödja ytterligare FoU (9) samt lämplig utbildning (10). Ett bra exempel på hur forskning och utveckling utvecklas med ekonomiskt stöd från staten är IMEC-centret i Belgien (www.imec.be).

5.1.3   EESK vill åter understryka behovet av en gemensam strategi bland medlemsstaterna för energipolitiken, baserad på en kostnads-nyttoanalys. Många organ, inbegripet EESK, har uppmanat EU att tala med en röst. Så länge som man i vissa medlemsstater i första hand ser till sina egna intressen kommer dock den europeiska energipolitiken att vara svagare, mer sårbar och mindre effektiv än den potentiellt kunde vara. Ju större medlemsstat, desto större inverkan får den (11). Kommissionen presenterade därför i slutet av juni riktlinjer för den nationella handlingsplanen (12) för förnybar energi, som syftar till att skapa samsyn i fråga om användningen av förnybar energi.

5.1.4   För att kunna undanröja de största av de hinder, som identifierats i rapporten, för anslutning till nätet krävs starkt stöd för integrationen av förnybar energi i kraftförsörjningsnätet och för kortvarig lagring av energi (t.ex. batterier) för integrerad produktion av förnybar energi. I fråga om de administrativa hindren bör medlemsstaterna allvarligt beakta kommissionens rekommendation om ett enda administrativt organ som ansvarar för alla godkännanden och vars arbete präglas av större öppenhet
   (13). Dessutom behöver elmarknaden en långsiktig, stabil och förutsägbar regelram och ökad harmonisering av medlemsstaternas stödprogram.

5.1.5   Om systemet med ursprungsgarantier genomförs korrekt i alla medlemsstater skulle det bidra till att målen uppnås på ett mer kostnadseffektivt sätt på europeisk nivå.

5.2   Förnybar energi inom transportsektorn

5.2.1   EESK instämmer i kommissionens konstaterande att införandet av biodrivmedel fortfarande är ”mer kostsamt än annan teknik för att minska CO2-utsläppen i andra sektorer”, men anser inte att det med dagens teknik fortfarande är ”en av de få lösningar som finns för att komma tillrätta med de ökande CO2-utsläppen i transportsektorn” så länge program för hållbara transporter inte genomförs i alla medlemsstater.

5.2.2   Behovet av energieffektivitet i transportsektorn är trängande: Det blir troligtvis allt svårare att på ett hållbart sätt uppnå ett mål om en obligatorisk andel förnybar energi om den totala efterfrågan på energi för transporter fortsätter att stiga. Vid flera tillfällen har kommittén påpekat att detta problem bör åtgärdas med en politik som syftar till minskad transport och med en ändrad fördelning och dessutom marknadsincitament till förmån för klimatvänligare transportgrenar som kollektivtrafik och sjöfart (4).

5.2.3   Den europeiska produktionen av förnybar energi för transportsektorn avser för närvarande nästan enbart biodrivmedel, som endast täcker 2,6 % (2007) av energibehovet inom EU:s transportsektor. I sitt yttrande (14) om framstegen vad gäller användningen av biodrivmedel, framhöll EESK behovet av att den politik man dittills fört borde omprövas. Kommittén pekade särskilt på andra generationens agrobränslen. Samtidigt bör man främja och stödja utvecklingen av ”andra generationens” omvandlingsteknik som kan använda råvaror från s.k. snabbväxande grödor och skördar som främst bygger på gräsodling och skogsbruk, eller från biprodukter från jordbruket, och på så sätt undvika användning av mer värdefullt jorbruksutsäde (15).

5.2.4   För att undvika att dyrbar jordbruksmark och områden som är värdefulla med avseende på biologisk mångfald används för produktion av biodrivmedel föreslår EESK att varje medlemsstat framställer och gör tillgänglig en landskarta som visar vilka områden som lämpar sig för energigrödor. Denna åtgärd skulle också bidra till en bättre bedömning av biodrivmedlens potential på europeisk nivå.

5.3   Ekonomiska och miljömässiga konsekvenser

5.3.1   När det gäller de ekonomiska och miljömässiga konsekvenserna är kommissionen i dokumentet tämligen optimistisk och fokuserar i stor utsträckning på de positiva konsekvenserna, samtidigt som man förbiser följderna av biodrivmedlen för livsmedelspriserna. EESK rekommenderar därför att jordbrukets produktion av högkvalitativa livsmedel bör prioriteras framför energiproduktionen, så att det finns en flexibilitet om livsmedelspriserna skulle öka. Europeiska unionen bör vidta åtgärder för att förbättra främjandet av hållbarhetskriterier för biodrivmedel och utvecklingen av biodrivmedel av andra och tredje generationen. Genom att inrätta ett certifieringssystem för biodrivmedel kommer EU att ta ledningen när det gäller att främja hållbara odlingsmetoder (inbegripet ändrad markanvändning och skydd av den biologiska mångfalden) inom EU och utanför dess gränser.

5.3.2   I kommissionens dokument finns ingen utvärdering av de ekonomiska och sociala konsekvenserna för slutkonsumenternas budget av användningen av förnybara energikällor.

5.4   Förnybar energi inom uppvärmning och kylning

5.4.1   Biomassa kan användas såväl inom produktionen av värme och el som i form av biodrivmedel, vilket innebär att kommittén räknar med stort tryck på skogarna. Kommitténs farhågor rörande skogsförvaltningen och trycket på skogarna späds dessutom på av att de mer än 70 studier (16) som kommissionen finansierat om den beräknade totala potentialen fram till 2020 för EU:s 27 medlemsstater skiljer sig åt avsevärt i bedömningen (76 Mtoe–480 Mtoe). Större åtgärder och beslut om biomassa för energiproduktion kommer att vidtas först efter det att ett lämpligt övervakningssystem inrättats. Kommittén ser således fram emot kommissionens planerade rapport om hållbar användning av biomassa (17).

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  KOM(2005) 628: ”Handlingsplan för biomassa”.

1

(2)  EUT L 140, 5.6.2009, s. 16.

2

(3)  KOM(2006)845: ”Lägesrapport om biodrivmedel”.

3

(4)  EESK:s yttrande om ”Användning av förnybar energi”, EUT C 77, 31.3.2009, s. 43–48.

4

(5)  http://assets.panda.org/downloads/low_carbon_jobs_final.pdf.

5

(6)  Mer än 109 miljoner euro enligt rapporten.

6

(7)  BAP Driver – rapport om bästa metoder i Europa, finns på följande webbsida: http://www.bapdriver.org/.

7

(8)  EESK:s yttrande om ”Alternativa bränslen för vägtransport”, EUT C 195, 18.8.2006, s. 75–79.

8

(9)  EESK:s yttrande om ”Att möta oljeutmaningarna”, CESE 46/2009 (punkt 5.8).

9

(10)  EUT C 277, 17.11.2009, s. 15-19.

10

(11)  EUT C 228, 22.9.2009, s. 84–89.

11

(12)  Kommissionens beslut C(2009) 5174 – 1/30.06.2009.

12

(13)  EUT C 182, 4.8.2009, s. 60–64 (punkt 4.7).

13

(14)  EESK:s yttrande om ”Lägesrapport om biodrivmedel”, EUT C 44, 16.2.2008, s. 34–43.

14

(15)  EUT C 162, 25.6.2008, s. 52–61.

15

(16)  ”Status of Biomass Resources Assessments Version 1”, december 2008: http://www.eu-bee.com.

16

(17)  Artikel 17 i direktiv 2009/28/EG.

17

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/142 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/142

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om avgifter för luftfartsskydd”

KOM(2009) 217 slutlig – 2009/0063 (COD)

(2010/C 128/27)

Föredragande: Marius Eugen OPRAN

Den 20 juli 2009 beslutade rådet att i enlighet med artikel 80.2 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om avgifter för luftfartsskydd”

KOM(2009) 217 slutlig – 2009/0063 (COD).

Facksektionen för transporter, energi, infrastruktur och informationssamhället, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 12 oktober 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 130 röster för, 4 röster emot och 2 nedlagda röster.

1.   Rekommendationer och förslag

1.1   EESK rekommenderar Europaparlamentet och rådet att
  anta kommissionens förslag till direktiv om avgifter för luftfartsskydd. På så sätt kan de moderna metoder och lösningar som föreslås tillämpas i samtliga medlemsstater så snart som möjligt
  .

EESK föreslår samtidigt av tydlighetsskäl
  följande justeringar och ändringar
  för att förenkla tillämpningen av de moderna metoder och lösningar som kommissionen föreslår.

1.2.1   Vad gäller motiveringen, punkt 3 – ”Rättsliga aspekter”, stycket om ”Icke-diskriminering”, föreslår kommittén att man här tar hänsyn till flygplanstillverkarnas insatser (inklusive kostnader för forskning och utveckling) för att höja säkerhetsnivån på flygplanen och att stycket ändras till: ”
  Kostnaderna för luftfartsskydd ska vara rättvisa och får inte medföra någon diskriminering av flygbolag, passagerare och flygteknikindustrin
  ”.

1.2.2   Artikel 1.1, ”Syfte”, i förslaget till direktiv bör enligt kommittén ändras till: ”
  Genom det här direktivet fastställs gemensamma principer på EU-nivå för beräkning och uppbörd av avgifter för luftfartsskydd vid gemenskapens samtliga flygplatser
  ”.

1.2.3   När det gäller artikel 4, ”Samråd”, föreslår kommittén att punkt 2 ändras till: ”
  Medlemsstaterna ska se till att en kommitté bestående av luftfartsoperatörer upprättas vid varje flygplats
  .
  Kommittén ska delta i ett obligatoriskt och regelbundet samrådsförfarande med flygplatsens ledningsenhet för att hantera systemet för säkerhetsavgifter och nivån på dessa avgifter. Samråden ska äga rum så ofta som krävs och minst en gång om året. Företrädare för civila organisationer som bevakar flygpassagerarnas intressen ska bjudas in att delta i kommitténs arbete på permanent basis som fullvärdiga medlemmar eller observatörer, utifrån en bedömning som görs från fall till fall
  ”.

Med tanke på medlemsstaternas kostnader för att upprätta de nya myndigheterna anser EESK att
  kommissionen, parlamentet och rådet bör fatta ett slutgiltigt beslut om vilket av de två nedanstående alternativen som väljs
  :

1.2.4.1   Att låta de fackkunniga och välutbildade strukturerna vid de nationella säkerhetskommittéernas sekretariat fungera som ”oberoende arbetsgrupper”, vilket innebär att inget ekonomiskt stöd krävs.

1.2.4.2   Att stå fast vid det ursprungliga beslutet att inrätta nya oberoende strukturer.

1.2.5   Kommittén anser även att verksamheter som rör nationell säkerhet i allmänhet och kampen mot terrorhot i synnerhet är medlemsstaternas huvudansvar och att den statliga finansieringen av kostnader för luftfartsskydd – som flygplatser, flygbolag och passagerare i dag står för – bör ses över och ökas avsevärt.

2.   Slutsatser och kommentarer

2.1   Den nya metod som kommissionen föreslår för att beräkna avgifterna för luftfartsskyddstjänster har utformats genom att man valt ut och fastställt ett antal grundläggande principer som samtliga flygplatsoperatörer inom denna sektor måste följa när de fastställer nivån på de avgifter som ska tas ut av en eller flera grupper av potentiella användare (medlemsstater, flygplatsmyndigheter, flygbolag och passagerare):

| — | Subsidiaritetsprincipen. |
| --- | --- |

—

Subsidiaritetsprincipen.

| — | Statligt ansvar. |
| --- | --- |

—

Statligt ansvar.

| — | Uttag av avgifter. |
| --- | --- |

—

Uttag av avgifter.

| — | Information och kommunikation. |
| --- | --- |

—

Information och kommunikation.

| — | Harmonisering. |
| --- | --- |

—

Harmonisering.

| — | Öppenhet och insyn. |
| --- | --- |

—

Öppenhet och insyn.

| — | Inrättande av en oberoende nationell tillsynsmyndighet i varje medlemsstat. |
| --- | --- |

—

Inrättande av en oberoende nationell tillsynsmyndighet i varje medlemsstat.

2.2   Efter att noggrant ha granskat de grundläggande principer som kommissionen föreslår anser kommittén att man genom att tillämpa dem i praktiken kan undanröja de snedvridningar i förfarandet som förekommer i dag, och på så sätt säkerställa att den nya och innovativa metoden kan tillämpas med gott resultat.

När det gäller behovet av att inrätta en oberoende nationell tillsynsmyndighet i varje medlemsstat vill kommittén påpeka följande:

2.3.1   En nationell säkerhetskommitté med en departementsöverskridande struktur har redan inrättats i samtliga EU-länder.

2.3.2   De nationella säkerhetskommittéernas sekretariat kan fungera som en tillsynsenhet, trots att kommittéerna inte kan anses vara oberoende organ i egentlig mening. De har alla nödvändiga yrkesmässiga och finansiella resurser samt personalresurser till sitt förfogande för att säkerställa att bestämmelserna i direktivet tillämpas korrekt och effektivt. Rent generellt anser EESK att frågor som rör den personliga säkerheten i en medlemsstat inte bör vara helt fristående utan i sista hand underställas en demokratisk och parlamentarisk kontroll.

Kommittén uppskattar kommissionens professionella arbete, särskilt användningen av datormodellering, för att utvärdera
  de olika huvudalternativen för att ta ut avgifter för luftfartsskydd
  , med utgångspunkt i gällande internationella principer.

2.4.1   
  EU deltar inte i denna process
  och konsekvenserna av denna ståndpunkt.

2.4.2   
  Tillämpning av de självregleringsprinciper som godkänts av ICAO och av branschen
  , vilket skulle kunna tillvarata passagerarnas intressen och på ett effektivare sätt främja säkerhetstjänster inom luftfarten genom direkta samråd mellan lufttrafikföretag och flygplatser.

2.4.3   
  Liknande lösning som i punkt 2.4.2, men reglerat av ett EU-direktiv.

2.4.4   Medlemsstaterna
  finansierar luftfartsskyddet fullt ut
  . Detta skulle resultera i att alla avgifter för luftfartsskydd för tredje part och alla diskriminerande faktorer undanröjs i syfte att välja den bästa lösningen som alla parter, dvs. passagerare, flygplatsmyndigheter, flygbolag och medlemsstater, vinner på.

2.5   Kommittén anser liksom kommissionen att alternativ 3 bäst tillgodoser konsumenternas intressen och främjar effektiviteten i de säkerhetstjänster som tillhandahålls inom luftfarten. Kommittén påpekar även att de administrativa konsekvenserna av detta alternativ på nationell nivå och de ökade kostnader som uppstår skulle kunna bli minimala om kommissionen kan gå med på att som tillsynsenhet använda de nationella säkerhetskommittéernas sekretariat, som redan inrättats i enlighet med bestämmelserna i direktivet om flygplatsavgifter (1).

2.6   Samtidigt anser kommittén att målen för det alternativ som kommissionen valt endast kan uppnås om medlemsstaterna i sin tur går med på att avsevärt öka sin andel av finansieringen.

2.7   När det gäller bestämmelserna i direktivet om öppenhet och insyn anser kommittén att det tydligt ska framgå att denna aspekt inte enbart är tillämplig på problem som rör kostnader för luftfartsskydd utan i lika hög grad de befintliga finansieringsmekanismerna. Flygbolag och passagerare kan endast få en korrekt uppfattning om hur flygplatsmyndigheter beräknar säkerhetsavgifter om dessa finansieringsmekanismer redovisas på ett öppet och insynsvänligt sätt. På samma sätt måste kostnaderna för säkerhetspersonal och de viktigaste resultatindikatorerna på området vara tillgängliga för allmänheten.

Vad gäller motiveringen, punkt 3 – ”Rättsliga aspekter”, styckena om ”Samråd och rättsmedel” och ”Öppenhet och insyn”, anser EESK att företrädare för sammanslutningar för flygpassagerare, som bidrar med den största andelen till den budget som avsätts för luftfartsskydd, bör få delta i dialogen mellan flygplatsmyndigheter och flygbolag, om så enbart i egenskap av observatörer. På så sätt skulle det gå att undvika att man inför eller omotiverat behåller säkerhetsförfaranden som är dyra och krångliga för passagerarna och som inte leder till en markant minskning av terrorhoten. Sådana säkerhetsåtgärder har i allmänhet föreslagits av amerikanska eller israeliska myndigheter som ett komplement till standardförfarandena. De ska gälla i särskilda situationer som bedöms utifrån säkerhetsläget. Trots detta försöker vissa säkerhetsmyndigheter i EU att tillämpa dem permanent, antingen på grund av överdriven nit eller i vissa fall på grund av rädsla för att hållas ansvariga för en felaktig bedömning av säkerhetsläget. Av denna anledning förkastar de vanligtvis många förslag som kommer från det organiserade civila samhället i dessa frågor.

2.8.1   På Bryssels nationella flygplats uppmanas exempelvis passagerarna att ta av sig skorna innan de går igenom metalldetektorbågarna, medan deras skor skickas igenom detektorn separat. När passagerarna går barfota genom säkerhetskontrollen ökar risken för smittspridning genom att det där kan finnas miljontals virus, till exempel på grund av att någon som utan sin vetskap bär på svininfluensa nyser. Samtidigt har flygplatsmyndigheten använt offentliga medel för att köpa in ett stort antal enheter av den senaste hypermoderna skanning/detektorutrustningen för att kunna kontrollera passagernas skor medan de fortfarande sitter på foten. Utrustningen har installerats i anslutning till säkerhetskontrollen men används inte i kontrollen av passagerarna.

2.8.2   En annan aktuell och omstridd fråga är förbudet mot att ta med mer än en skrattretande liten mängd vätska ombord. Den övre gräns som fastställts, i första hand på grund av överdriven och omotiverad nit, är 100 ml per passagerare.

2.9   Direktivets förbud mot att göra vinst på verksamheter som rör tillhandahållande av säkerhetstjänster inom luftfarten är oförenligt med de grundläggande principerna för privat företagande, där målet är att vara vinstdrivande. Trots detta – och för att försöka undvika framtida feltolkningar av artikel 7 i förslaget till direktiv – föreslår kommittén att kommissionen ska acceptera att privata företag tillhandahåller säkerhetstjänster på flygplatser, med undantag för säkerhetskontroll och detektering.

2.10   EESK bedömer att kommissionens förslag, om det tillämpas på ett korrekt sätt, tillsammans med en förstärkt roll för företrädare för det civila samhället kan leda till stora fördelar för människor i Europa och övriga världen samt för luftfartssektorn och flygplatsoperatörer i EU.

3.   Allmänna kommentarer

3.1   Kommissionens förslag till direktiv – resultatet av ett brett samråd

3.1.1   I samband med utarbetandet av direktivet rådfrågade GD Energi och transport medlemsstater och branschorganisationer som företräder näringslivet och konsumenter. Man använde uppgifter från elva medlemsstater, nio branschorganisationer för flygplatsmyndigheter och flygbolag samt en organisation som företräder flygpassagerare.

3.1.2   Ingen av medlemsstaterna ställde sig bakom förslaget som innebär att de nationella myndigheterna ska stå för samtliga säkerhetskostnader. De ansåg att dessa kostnader är en del av kostnaderna för att bedriva verksamhet inom luftfartssektorn, och att branschen själv bör stå för dem på samma sätt som bilindustrin investerar i att förbättra fordonssäkerheten. Samtliga medlemsstater efterlyste ett totalförbud mot vinstdrivande verksamhet inom detta område och betonade behovet av att en hög grad av öppenhet och insyn kan garanteras.

3.2   Definition av problemet

3.2.1   Specificering av kostnaderna för luftfartsskydd

3.2.1.1   De tre huvudposterna är säkerhetskostnader för flygplatser, kostnader för flygbolag och kostnader som medlemsstaterna står för. Den största delen av dessa kostnader utgörs av säkerhetskontroller av passagerare och last (bagage).

3.2.1.2   Kostnaderna för säkerhetskontroller kan delas upp i lönekostnader och kostnader för infrastruktur och utrustning. Säkerhetstjänsterna tillhandahålls i allmänhet av behöriga nationella organisationer eller anförtros åt flygplatsmyndigheten eller ett specialiserat privat företag.

3.2.2   Hur mycket kostar det och vem står för slutnotan?

Kostnaderna för luftfartsskydd i hela EU uppgick 2007 uppskattningsvis till 1,6 miljarder euro, vilket motsvarar cirka 1 % av genomsnittspriset för en flygbiljett, som betalas av de över 636 miljoner passagerare som stiger ombord vid flygplatser i gemenskapen. Medlemsstaterna och näringslivet får tillbaka största delen av de kostnader som de står för genom avgifter och extra kostnader som tas ut av flygpassagerarna. Sammanlagt står flygbolag, passagerare och flygfraktsektorn för över 90 % av kostnaderna för luftfartsskydd, medan medlemsstaterna endast täcker 6–7 % av dessa kostnader genom budgetanslag.

3.2.3   Diskriminerande förfaranden avseende kostnader för luftfartsskydd

Flygpassagerare måste gå igenom samma säkerhetskontroller oavsett vart de flyger i EU, även på inrikesflyg. Säkerhetskostnaderna borde därför vara lika stora. I syfte att minska sina kostnader låter tyvärr flygbolag passagerarna betala säkerhetskostnader som bolagen i själva verket borde stå för. Nationella bolag utnyttjar i allmänhet sin starka position på de nationella flygplatserna för att anpassa prissättningen till fördel för inrikesflyg samtidigt som man höjer biljettpriset för flygningar från andra länder.

Tabell 1: Kostnader för luftfartskydd per passagerare för utrikesflyg inom EU samt för inrikesflyg

| Land/flygplats | Inom EU | Inrikes |
| --- | --- | --- |
| Rumänien – Bukarest | 7,50 EUR | 3,81 EUR |
| Spanien – samtliga flygplatser | 1,39 EUR | 1,18 EUR |
| Litauen – Vilnius | 2,32 EUR/t av flygplanets högsta tillåtna startvikt | Högst 1,16 EUR/t av flygplanets högsta tillåtna startvikt |
| Cypern – Larnaca | 0,39 EUR | 0 |

Land/flygplats

Inom EU

Inrikes

Rumänien – Bukarest

7,50 EUR

3,81 EUR

Spanien – samtliga flygplatser

1,39 EUR

1,18 EUR

Litauen – Vilnius

2,32 EUR/t av flygplanets högsta tillåtna startvikt

Högst 1,16 EUR/t av flygplanets högsta tillåtna startvikt

Cypern – Larnaca

0,39 EUR

0

I tabell 1 ges exempel på hur många nationella bolag tar ut olika höga avgifter för inrikes- och utrikesflyg, vilket helt står i strid med bestämmelserna i artikel 5 i ramförordning 300/2008 om skyddsregler för den civila luftfarten (2).

3.3   Modellering och simulering av ett antal olika alternativ/val av den bästa lösningen

Vid utarbetandet av direktivet använde sig kommissionen av matematiska simuleringar för att utvärdera fyra olika alternativ med utgångspunkt i befintliga internationella principer avseende avgifter för tillhandahållande av luftfartsskydd.

3.3.1   Alternativ 1:
  EU deltar inte i denna process och konsekvenserna av denna ståndpunkt

Avgifterna som tas ut kommer att leda till omfattande diskriminering mellan flygbolag och passagerare.

3.3.2   Alternativ 2:
  Tillämpning av de självregleringsprinciper som godkänts av ICAO och av branschen
  , vilket skulle kunna tillvarata passagerarnas intressen och på ett effektivare sätt främja säkerhetstjänster inom luftfarten genom direkta samråd mellan lufttrafikföretag och flygplatser.

Ett liknande system finns sedan 1981 i form av ICAO:s bestämmelser, men självreglering har hittills inte gett något större resultat.

3.3.3   Alternativ 3:
  Liknande lösning som i alternativ 2, men reglerat av ett EU-direktiv

Flygbolag kan enligt detta alternativ dessutom vidta rättsliga åtgärder mot flygplatser om säkerhetsavgifterna är diskriminerande eller tas ut i ett annat syfte än för att täcka säkerhetskostnader. Denna lösning stöds av EU:s politik på ett antal angränsade politikområden och ligger i linje med nationell lagstiftning på detta område.

3.3.4   Alternativ 4:
  Medlemsstaterna finansierar luftfartsskyddet fullt ut
  , vilket skulle resultera i att alla avgifter för luftfartsskydd för tredje part och alla diskriminerande faktorer undanröjs.

Denna lösning främjar inte förbättringar av säkerhetstjänsternas kvalitet, eftersom aktörerna inom denna sektor inte på något sätt uppmuntras att begränsa sina kostnader. Dessutom har samtliga medlemsstater bestämt avvisat detta alternativ.

3.4   Kommitténs utvärdering av kommissionens val av principer som använts för att fastställa den nya metoden

3.4.1   Subsidiaritetsprincipen

3.4.1.1   Denna princip tillämpas när förslaget faller utanför de områden där gemenskapen har exklusiv behörighet och när dess mål inte kan uppnås på ett tillfredsställande sätt av de enskilda medlemsstaterna, eftersom systemet för att fastställa säkerhets- och flygplatsavgifter inte regleras på samma sätt i hela EU.

3.4.1.2   Avgiftssystemen skiljer sig fortfarande åt mellan medlemsstaterna, vilket hindrar inrättandet av en marknad med konkurrens på lika villkor för flygplatser och flygbolag.

3.4.1.3   Om en gemensam uppsättning grundläggande regler för avgifter för luftfartsskydd tillämpas i hela EU, kommer det att säkerställa att lika regler gäller när parterna ska fastställa parametrarna för att fördela kostnaderna för luftfartsskyddet.

3.4.1.4   Det finns ett antal olika avgiftssystem i EU på grund av att det saknas enhetligt tillämpade riktlinjer för beräkning av avgifter för luftfartsskydd. Tack vare direktivet försvinner otydligheterna på detta område genom att en gemensam metod för att beräkna och utforma avgifterna föreslås, vilket gör det möjligt att få till stånd en enhetlig tillämpning.

3.4.1.5   Förslaget innehåller endast en rad minimiregler som medlemsstater och/eller flygplatsoperatörer ska följa när de fastställer nivån på avgifterna för luftfartsskydd. Direktiver föreskriver inget särskilt avgiftssystem, utan låter medlemsstaterna välja fritt.

Slutsats
  : Valet och tillämpningen av subsidiaritetsprincipen är korrekt och krävs för att det nya direktivet ska kunna tillämpas.

3.4.2   Statligt ansvar

3.4.2.1   På samma sätt som med subsidiaritetsprincipen tillämpas denna princip när förslaget faller utanför gemenskapens exklusiva behörighet. Problemen är desamma för båda principerna som antagits vid utarbetandet av direktivet.

3.4.2.2   Förslaget innehåller endast en rad minimiregler som medlemsstater och/eller flygplatsoperatörer ska följa när de fastställer nivån på avgifterna för luftfartsskydd. Direktiver föreskriver inget särskilt avgiftssystem, utan låter medlemsstaterna välja fritt.

Slutsats
  : Valet och tillämpningen av principen om statligt ansvar är korrekt och krävs för att det nya direktivet ska kunna tillämpas. Man måste dock ta hänsyn dels till att det finns en risk för att det uppstår snedvridningar och konfliktsituationer samt att det föreligger skillnader mellan medlemsstater när det gäller nivån på den terrorberedskap som krävs, dels till flygbolagets nationalitet. Medlemsstaternas finansiella bidrag till luftfartsskyddet måste utvärderas på nytt och ökas avsevärt, eftersom den verkställande myndigheten är den statliga myndighet som i första hand ansvarar för bekämpningen av terrorism.

3.4.3   Uttag av avgifter

3.4.3.1   Uttag av avgifter i samband med tillhandahållandet av flygtrafiktjänster och marktjänster har redan behandlats i kommissionens förordning (EG) nr 1794/2006 av den 6 december 2006 om ett gemensamt avgiftssystem för flygtrafiktjänster (3) och i rådets direktiv 96/67/EG av den 15 oktober 1996 om tillträde till marknaden för marktjänster på flygplatserna inom gemenskapen (4).

3.4.3.2   Rättsliga kostnader för luftfartsskydd kan inte fastställas i ett gemensamt avgiftssystem på grund av de stora skillnader som finns mellan medlemsstaterna när det gäller i vilken mån de bidrar till att utveckla, inrätta och tillämpa system för luftfartsskydd vid de nationella flygplatserna.

Slutsats
  : Valet och tillämpningen av principen om att ta ut avgifter är korrekt och krävs för att direktivet ska kunna tillämpas. Det är dock omöjligt att ta fram ett gemensamt avgiftssystem på grund av de mycket varierande villkoren runt om i EU.

3.4.4   Information och kommunikation

3.4.4.1   I allmänhet är flygplatsoperatörer i Europa och i andra världsdelar organiserade i kommittéer som för en kontinuerlig dialog med flygplatsmyndigheterna.

3.4.4.2   På detta sätt kan de olika parterna utbyta information om förfarandet och de grundläggande principerna för att beräkna säkerhetsavgifter, särskilt vad gäller användarnas operativa prognoser, utvecklingsplaner, särskilda önskemål och förslag.

Slutsats
  : Det är korrekt att välja principen om information och direkt kommunikation mellan säkerhetsföretagen och flygplatsmyndigheterna, och denna är lämplig för tillämpningen av det nya direktivet. Den skulle få ännu större betydelse om PR-verksamhet inkluderades.

3.4.5   Harmonisering

3.4.5.1   Basvärdet för säkerhetskostnader skulle kunna harmoniseras vid gemenskapens flygplatser, där kostnaderna täcks helt genom säkerhetsavgifter.

3.4.5.2   Intäkterna från de avgifter som tas ut får inte överstiga de totala kostnaderna för luftfartssäkerheten, vilket även gäller alla offentliga medel. Detta innebär i korthet att det inte är tillåtet att göra någon vinst på denna typ av verksamhet.

3.4.5.3   En generell harmonisering av säkerhetsavgifterna är därför inte möjlig.

Slutsats
  : Valet och tillämpningen av principen om harmonisering av basvärdet är korrekt och krävs för att direktivet ska kunna tillämpas. Kommittén vill dock fästa särskild uppmärksamhet vid att det är omöjligt att harmonisera alla avgifter samt vid förbudet mot att göra vinst på denna typ av verksamhet.

3.4.6   Öppenhet och insyn

3.4.6.1   Öppenhet och insyn måste garanteras avseende de ekonomiska konsekvenserna av att nationella skyddsåtgärder är strängare än de specifika gemenskapsstandarder som fastställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 300/2008 av den 11 mars 2008 om gemensamma skyddsregler för den civila luftfarten och om upphävande av förordning (EG) nr 2320/2002.

3.4.6.2   Det bör noteras att vissa av dessa åtgärder endast kan tillämpas, på permanent eller tillfällig basis, på uttrycklig begäran från ett eller flera flygbolag.

Slutsats
  : Valet och tillämpningen av principen om öppenhet och insyn är korrekt och krävs för att direktivet ska kunna tillämpas i de fall där de nationella skyddsåtgärderna är strängare än gemenskapsåtgärderna eller på uttrycklig begäran från flygbolag. Den måste kompletteras med detaljerade uppgifter om finansieringskällorna och de myndigheter som ansvarar för att ta ut de avgifter som fastställts, om detta inte är flygplatsmyndigheten.

3.4.7   Behovet av att inrätta en oberoende nationell säkerhetskommitté i varje medlemsstat

3.4.8   En nationell säkerhetskommitté med en departementsöverskridande struktur har redan inrättats i samtliga medlemsstater.

3.4.9   Som en del av regeringarnas administrativa strukturer kan de nationella säkerhetskommittéernas sekretariat inte fullt ut agera som oberoende tillsynsmyndigheter, men vi anser ändå – med tanke på deras specialisters professionalism och internationella anseende och de finansiella resurser som står till deras förfogande – att de på ett neutralt sätt kan kontrollera att bestämmelserna i direktivet tillämpas korrekt och effektivt.

Slutsats
  : Det är korrekt att inrätta en oberoende tillsynsmyndighet, och detta krävs för att det nya direktivet ska kunna tillämpas. Trots att de ingår i statliga administrativa strukturer anser kommittén att de nationella säkerhetskommittéernas sekretariat kan fylla denna funktion på ett neutralt och professionellt sätt, vilket minimerar medlemsstaternas kostnader för att inrätta nya strukturer och bistå dem när de inleder sin verksamhet.

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiskaoch sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  EUT L 70, 14.3.2009, s. 11.

1

(2)  EUT L 97, 9.4.2008, s. 72.

2

(3)  EUT L 341, 7.12.2006, s. 3.

3

(4)  EGT L 272, 25.10.1996, s. 36.

4

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/147 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/147

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet”

(omarbetning)

KOM(2009) 391 slutlig – 2009/0110 (COD)

(2010/C 128/28)

Den 11 september 2009 beslutade rådet att i enlighet med artikel 156 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet” (omarbetning)

KOM(2009) 391 slutlig – 2009/0110 (COD).

Eftersom kommittén till fullo står bakom förslaget, som inte föranleder några särskilda kommentarer, beslutade EESK vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november) enhälligt att avge ett positivt yttrande om förslaget.

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/148 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/148

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv .../.../EG av den [...] om enhetliga förfaranden för kontroller av vägtransporter av farligt gods”

(kodifierad version)

KOM(2009) 446 slutlig – 2009/0123 (COD)

(2010/C 128/29)

Den 29 september 2009 beslutade rådet att i enlighet med artikel 156 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv .../.../EG av den [...] om enhetliga förfaranden för kontroller av vägtransporter av farligt gods” (kodifierad version)

KOM(2009) 446 slutlig – 2009/0123 (COD).

Eftersom kommittén till fullo stöder förslaget, som inte föranleder några särskilda kommentarer, beslutade EESK vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november) att enhälligt avge ett positivt yttrande om förslaget.

Bryssel den 4 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

| 18.5.2010 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 128/149 |
| --- | --- | --- | --- |

18.5.2010

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 128/149

---

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Europeiska året för volontärarbete (2011)”

KOM(2009) 254 slutlig – 2009/0072 (CNS)

(tilläggsyttrande)

(2010/C 128/30)

Huvudföredragande: Soscha zu EULENBURG

Den 29 september 2009 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs presidium att i enlighet med artikel 29 A i tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen utarbeta ett tilläggsyttrande om

”Europeiska året för volontärarbete (2011)”

KOM(2009) 254 slutlig – 2009/0072 (CNS).

Kommitténs presidium gav facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna i uppdrag att utarbeta detta yttrande.

Med hänsyn till ärendets brådskande karaktär utsåg Europeiska ekonomiska och sociala kommittén vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november) Soscha zu Eulenburg till huvudföredragande och antog enhälligt följande yttrande:

1.   Slutsatser

1.1   Kommittén ställer sig positiv till förslaget om Europeiska året för volontärarbete 2011. Detta innebär att visa uppskattning för engagemanget hos de många medborgare som på olika områden frivilligt engagerar sig för samhället och den sociala sammanhållningen i Europa.

1.2   EESK anser att målen för året är de rätta för att skapa ett europeiskt mervärde för medborgarna.

1.3   EESK betonar att volontärarbetet inte får användas som ett instrument.

1.4   Man bör utnyttja den starka kopplingen till de andra europeiska åren, 2010 (fattigdomsbekämpning) och 2012 (aktivt åldrande och solidaritet mellan generationerna), för att skapa hållbara synergieffekter.

1.5   EESK föreslår att man fastställer en politisk dagordning för att stimulera volontärarbetet och infrastrukturen för detta i EU:s medlemsstater.

1.6   EESK anser att det krävs gynnsamma ramvillkor för att säkerställa det stöd och den infrastruktur som krävs för volontärarbetet på lokal, regional, nationell och europeisk nivå för att göra det möjligt för medborgarna att delta.

1.7   EESK anser att man bör skapa hållbara strukturer på europeisk nivå. Ett nätverk av parter med anknytning till volontärarbete skulle kunna bidra till detta mål.

1.8   EESK anser att man snarast bör öka de finansiella medlen för att kunna uppnå de mål som fastställts och ta vederbörlig hänsyn till den lokala dimensionen.

1.9   De berörda parterna behöver tid för att kunna förbereda och effektivt genomföra året. Rådet och Europaparlamentet borde därför så snabbt som möjligt fatta de beslut som krävs i fråga om innehåll och finansiering.

1.10   För uppföljningens skull bör bedömningsrapporten utmynna i en vitbok med förslag till ytterligare steg och åtgärder på europeisk nivå.

2.   Mål för kommissionens förslag

2.1   Kommissionen lade i juni 2009 fram sitt förslag till rådets beslut om Europeiska året för volontärarbete (2011). Europeiska året ska leda till att volontärarbetets betydelse och nytta för Europas samhällen ökar.

2.2   Kommissionen föreslår följande fyra mål för Europeiska året för volontärarbete:

| — | Genom att verka för en gynnsam miljö för volontärarbete vill man förankra detta som ett inslag i främjandet av samhällsengagemang och mellanmänskliga aktiviteter. |
| --- | --- |

—

Genom att verka för en gynnsam miljö för volontärarbete vill man förankra detta som ett inslag i främjandet av samhällsengagemang och mellanmänskliga aktiviteter.

| — | För att underlätta volontärverksamhet och uppmuntra till nätverksbildande, rörlighet, samarbete och samverkan vill man ge handlingskraft åt volontärorganisationer och höja kvaliteten på volontärarbetet. |
| --- | --- |

—

För att underlätta volontärverksamhet och uppmuntra till nätverksbildande, rörlighet, samarbete och samverkan vill man ge handlingskraft åt volontärorganisationer och höja kvaliteten på volontärarbetet.

| — | Man vill belöna och erkänna volontärverksamheten genom att uppmuntra lämpliga incitament för individer, företag och organisationer. |
| --- | --- |

—

Man vill belöna och erkänna volontärverksamheten genom att uppmuntra lämpliga incitament för individer, företag och organisationer.

| — | Man vill öka den allmänna medvetenheten om volontärarbetets värde och vikt. |
| --- | --- |

—

Man vill öka den allmänna medvetenheten om volontärarbetets värde och vikt.

2.3   Målen ska förverkligas genom utbyte av erfarenheter, spridning av resultat av studier, konferenser och evenemang samt informations- och PR-kampanjer. För detta ändamål vill man avsätta en budget på 6 miljoner euro för 2011 och 2 miljoner euro för förberedelser under 2010.

3.   Allmänna kommentarer

3.1   Kommittén ställer sig positiv till kommissionens förslag om Europeiska året för volontärarbete 2011. Detta innebär att kommissionen tar fasta på den önskan och de förslag som framförts av EESK och andra organisationer inom det civila samhället samt av Europaparlamentet.

3.2   Kommissionens beredvillighet att föra en intensiv civil dialog med det civila samhällets organisationer måste uttryckligen välkomnas. Man måste verka för att det civila samhällets organisationer, också på nationell nivå inom ramen för de planerade samordningsstrukturerna, planeringen och genomförandet av aktiviteterna, involveras och att nationella och europeiska politiska dagordningar utarbetas för detta ändamål. Den öppna samordningsmetoden skulle här kunna tjäna som exempel.

3.3   Titeln ”Europeiska året för volontärarbete” är väl vald eftersom den gör det möjligt att fånga hela bredden på fenomenet. Den är tillräckligt konkret för att européerna ska kunna identifiera sig med den och lämnar tillräckligt mycket spelrum för att belysa volontärarbetets alla olika aspekter. Namnet återspeglar på så sätt volontärarbetets övergripande natur och de mycket olika områden där dessa insatser sker och bör därför bibehållas.

3.4   Kommittén ställer sig positiv till att kommissionen framhäver volontärarbetets betydelse som ett uttryck för samhällsengagemang, europeiska värden, solidaritet och utveckling i de europeiska samhällena. EESK har i flera olika yttranden pekat på denna betydelse.

3.5   Under inga omständigheter får man förespråka att volontärarbetet används som ett instrument. Volontärerna är inga politiska verktyg utan ett uttryck för eller ett inslag i ett aktivt medborgarskap. Med sitt arbete bidrar de till att förverkliga sådana ideal som social integrering, social sammanhållning, solidaritet och livslångt lärande på områdena miljö, sport, mänskliga rättigheter, kultur, för att bara nämna några.

3.6   Att döma av många formuleringar i kommissionens förslag finns det en risk för att volontärarbetet används som ett instrument, t.ex. med tanke på arbetsmarknad och anställbarhet. I skäl nr 3 betonas bl.a. att volontärarbete är ”ett tillfälle till icke-formell inlärning av yrkesfärdigheter och yrkeskunskaper och en viktig form av samhällsdeltagande”. Icke-formell inlärning, som mycket väl kan förbättra integrationen på arbetsmarknaden och anställbarheten, är en mycket positiv bieffekt.

3.7   Den pågående ekonomiska och finansiella krisen anförs ofta när det sägs att vi måste tänka om på olika områden. Här måste man akta sig för att reflexmässigt ta till volontärer för att motverka krisens negativa effekter på våra samhällen. När det gäller volontärarbetet visar denna kris snarare återigen hur värdefullt medborgarnas engagemang är för vårt samhälle: det ger möjlighet att visa solidaritet genom praktiskt handlande och det ger människor en möjlighet att engagera sig för varandra, men människorna kan också själva ha nytta av sitt engagemang – inte minst genom att utveckla färdigheter och/eller sociala nätverk. Volontärarbetet kan därför ha en lindrande effekt under krisen och motverka att samhället glider isär. Detta är dock inte en följd av krisen utan en del av volontärarbetets genuina värde som här ”återupptäcks”.

4.   Särskilda kommentarer

4.1   Att skapa förutsättningar

4.1.1   Det krävs en rättslig ram om man vill att den infrastruktur som krävs för volontärarbete ska finnas på lokal, regional, nationell och europeisk nivå och om man vill göra det lättare för medborgarna att delta. Dessutom måste de finansiella och politiska förutsättningarna vara sådana att de undanröjer hinder för volontärarbete (1).

4.2   Att stärka organisationerna

4.2.1   Det är viktigt att man stimulerar volontärorganisationerna som forum och katalysatorer för volontärarbete: Dessa organisationer är för det mesta de första och enda kontaktpunkterna för volontärerna och har ofta grundats av volontärerna själva. Under 2011 bör en särskild roll ges åt utbyte av erfarenheter, ökad kapacitet och höjd kvalitet på arbetet inom volontärorganisationerna med tanke på deras centrala ställning i det civila samhället och för volontärarbetet.

4.2.2   Målet måste vara att skapa hållbara strukturer också på europeisk nivå. Genom ett nätverk för parter med anknytning till volontärarbete skulle man kunna se till att året får effekter också efter 2011 och att man verkar för en politik som gynnar volontärarbete.

4.2.3   Man bör utnyttja Europeiska året för volontärarbete 2011 för att uppmärksamma och utbyta exempel på bästa praxis.

4.3   Att förbättra kvaliteten

4.3.1   När det handlar om att förbättra kvaliteten talar kommissionen i sitt förslag bl.a. om ”professionalism”. Detta begrepp kan missförstås och borde undvikas. Det handlar i första hand om att säkerställa kvaliteten i volontärarbetet. Volontärerna har rätt att engagera sig var de vill. Deras engagemang gynnar samhället, enskilda personer, men också dem själva. Det måste finnas finansiella förutsättningar och personal för att utbildning, vidareutbildning och stöd under arbetet ska kunna garanteras.

4.4   Att erkänna verksamheten

4.5   Vi ställer oss positiva till att en ”kultur av erkännande” utvecklas. När man talar om volontärer bör man undvika att tala om ”belöning”: Detta kan missförstås, eftersom det inte handlar om ett erkännande i form av pengar. Dessutom är begreppet ”belöning” konfliktladdat. Tanken är ju inte att skillnaden mellan avlönat förvärvsarbete och oavlönat volontärarbete ska suddas ut i samband med Europeiska året 2011 utan att man ska framhäva att dessa kompletterar varandra.

4.6   Att öka medvetenheten om volontärarbetets värde och vikt

4.7   Att öka medvetenheten hos en bredare allmänhet är ett viktigt mål, som vi välkomnar. Man måste dock se till att det finns tillräckligt med medel för detta. En effektiv och lyckad informationskampanj från EU:s sida, där man pekar på möjligheterna till och värdet av att engagera sig, skulle förbruka cirka 3,5 miljoner euro, dvs. mer än hälften av budgeten – om man vill att budskapet också ska nå fram till människorna. Detta verkar otillräckligt. Som en jämförelse: För 2004, Europeiska året för utbildning genom idrott, anslogs 12,3 miljoner euro. Den utvärdering som kommissionen själv beställt visar dock att européerna var mycket begränsat informerade eller så gott som oinformerade om året och att dess huvudsakliga budskap inte nådde fram till dem.

4.8   Anslag

4.8.1   Enligt förslaget vill man avsätta en budget på 6 miljoner euro för 2011 och 2 miljoner euro för förberedelserna under 2010. Om man vill uppnå de mål som nämns och framför allt ta vederbörlig hänsyn till den lokala dimensionen i européernas engagemang, måste EU avsätta en realistisk budget. 6 miljoner euro för all verksamhet på EU-nivå och medlemsstatsnivå förefaller oss otillräckligt. Det vore fatalt om 2011, med mindre än hälften av budgeten för 2004, ledde till liknande resultat och om man misslyckades med att uppnå de höga målen på grund av en otillräcklig budget.

4.8.2   Storbritanniens regering avsatte 2005 10 miljoner pund bara för det brittiska volontäråret och regionen Valencia för sitt år 4,2 miljoner euro. Det planerade året 2010 kan tjäna som ett bra exempel på en realistisk budget från EU:s sida. Här har 17 miljoner euro avsatts, varav 9 miljoner euro för aktiviteter i medlemsstaterna. Dessa har i sin tur åtagit sig att bidra med ytterligare 9 miljoner euro.

4.9   Vitbok

4.9.1   Som övervakning och utvärdering vill kommissionen lägga fram en rapport om genomförandet, resultaten och den övergripande bedömningen av initiativen. EESK vill i detta sammanhang påminna om sitt förslag och föreslår att man i en vitbok uppmärksammar andra steg och åtgärder, så att resultaten av Europeiska året får hållbar verkan.

4.10   Att utnyttja synergieffekter

4.10.1   Man bör absolut peka på och utnyttja synergieffekterna mellan år 2010 (fattigdomsbekämpning), 2011 (volontärarbete) och 2012 (aktivt åldrande och solidaritet mellan generationerna). Dessa tre år är ett enastående tillfälle att under en sammanhängande period skapa en röd tråd i EU-institutionernas och medlemsstaternas åtgärder när det gäller medborgarnas engagemang för varandra för att på så sätt uppnå hållbara effekter. Organisatörerna för de tre åren vid de europeiska och nationella institutionerna borde arbeta nära tillsammans.

4.11   Det mellaninstitutionella förfarandet

4.11.1   För att ge alla berörda parter tid att förbereda och genomföra året borde rådet och Europaparlamentet insistera på ett snabbt beslutsfattande utan förseningar. Målet för detta bör vara slutet av 2009, så att den förberedande fasen officiellt kan börja och tillräckliga medel avsättas.

Bryssel den 5 november 2009

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Mario SEPI

---

(1)  Ett exempel på ett sådant hinder: I vissa länder har personer utan avlönat arbete rätt att utöva volontärarbete endast ett mycket begränsat antal timmar.

1

---