# Den Europæiske Unions C 19/18.

| | ISSN 1977-0871 |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 19 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 64. årgang18. januar 2021 |

ISSN 1977-0871

Den Europæiske Unions

Tidende

C 19

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

64. årgang18. januar 2021

---

| Indhold | Side |
| --- | --- |
| | IV   Oplysninger |
| | OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Den Europæiske Unions Domstol |
| 2021/C 19/01 | Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende | 1 |

Indhold

Side

IV   Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

2021/C 19/01

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

Den Europæiske Unions Tidende

1

---

| | V   Øvrige meddelelser |
| --- | --- |
| | RETSLIGE PROCEDURER |
| | Domstolen |
| 2021/C 19/02 | Sag C-809/18 P: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. november 2020 — Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) mod John Mills Ltd og Jerome Alexander Consulting Corp. (Appel – EU-varemærker – forordning (EF) nr. 207/2009 – indsigelsessag – relativ registreringshindring – artikel 8, stk. 3 – anvendelsesområde – identitet eller lighed mellem det ansøgte varemærke og det ældre varemærke – EU-ordmærket MINERAL MAGIC – agenten eller repræsentanten for indehaveren af det ældre varemærkes ansøgning om registrering – det ældre nationale ordmærke MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER) | 2 |
| 2021/C 19/03 | Sag C-42/19: Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. november 2020 — Sonaecom SGPS SA mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal Administrativo — Portugal) (Præjudiciel forelæggelse – merværdiafgift (moms) – sjette direktiv 77/388/EØF – artikel 4 – begrebet afgiftspligtig person – blandet holdingselskab – artikel 17 – ret til fradrag for indgående moms – indgående moms, som et blandet holdingselskab har erlagt for konsulenttjenester vedrørende en markedsundersøgelse med henblik på en eventuel erhvervelse af kapitalandele i andre selskaber – opgivelse af erhvervelsesprojekterne – indgående moms, der er erlagt af et bankhonorar vedrørende organiseringen og tilrettelæggelsen af et obligationslån, med hvilket det tilsigtedes at sikre datterselskaberne de nødvendige midler til at gennemføre investeringer – ikke-gennemførte investeringer) | 3 |
| 2021/C 19/04 | Sag C-61/19: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. november 2020 — Orange România SA mod Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Bucureşti — Rumænien) [Præjudiciel forelæggelse – direktiv 95/46/EF – artikel 2, litra h), og artikel 7, litra a) – forordning (EU) 2016/679 – artikel 4, nr. 11), og artikel 6, stk. 1, litra a) – behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred – indsamling og opbevaring af genparter af identitetsbeviser foretaget af en leverandør af mobiltelekommunikationstjenester – begrebet den registreredes samtykke – frivillig, specifik og informeret viljestilkendegivelse – erklæring om samtykke ved hjælp af et afkrydsningsfelt – den registreredes underskrivelse af aftalen – bevisbyrde] | 4 |
| 2021/C 19/05 | Sag C-287/19: Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. november 2020 — DenizBank AG mod Verein für Konsumenteninformation (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig) (Præjudiciel forelæggelse – forbrugerbeskyttelse – direktiv (EU) 2015/2366 – betalingstjenester i det indre marked – artikel 4, nr. 14) – begrebet betalingsinstrument – personaliserede, multifunktionelle bankkort – nærfeltskommunikation (NFC-funktion) – artikel 52, nr. 6), litra a), og artikel 54, stk. 1 – oplysninger, der skal meddeles brugeren – ændring af betingelser i en rammeaftale – stiltiende godkendelse – artikel 63, stk. 1, litra a) og b) – rettigheder og forpligtelser i forbindelse med betalingstjenester – undtagelse for betalingsinstrumenter med lav værdi – betingelser for anvendelse – betalingsinstrument, som ikke kan spærres – betalingsinstrument, som er anvendt anonymt – tidsmæssig begrænsning af dommes retsvirkning) | 5 |
| 2021/C 19/06 | Sag C-300/19: Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. november 2020 — UQ mod Marclean Technologies, S.L.U. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona — Spanien) [Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – kollektive afskedigelser – direktiv 98/59/EF – artikel 1, stk. 1, første afsnit, litra a) – begrebet kollektiv afskedigelse – nærmere regler for beregningen af antallet af afskedigelser – den referenceperiode, der skal tages hensyn til] | 6 |
| 2021/C 19/07 | Sag C-382/19 P: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. november 2020 — Ralph Pethke mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (Appel – personalesag – tjenestemænd – intern omstrukturering af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsrets (EUIPO) afdelinger – omplacering – artikel 7 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union – skjult disciplinær sanktion – tjenestens interesse – stillingernes ækvivalens – begrundelsespligt – urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder – psykisk chikane – artikel 12a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union) | 6 |
| 2021/C 19/08 | Sag C-427/19: Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. november 2020 — Bulstrad Vienna Insurance Group АD mod Olympic Insurance Company Ltd (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sofiyski rayonen sad — Bulgarien) (Præjudiciel forelæggelse – direktiv 2009/138/EF – artikel 274 – den lov, der finder anvendelse på likvidationen af forsikringsselskaber – tilbagekaldelse af et forsikringsselskabs tilladelse – udpegelse af en midlertidig likvidator – begrebet [a]fgørelsen om at indlede likvidation af et forsikringsselskab – ingen retslig afgørelse om at indlede likvidationsproceduren i hjemlandet – udsættelse af de retslige procedurer over for det pågældende forsikringsselskab i andre medlemsstater end selskabets hjemland) | 7 |
| 2021/C 19/09 | Sag C-433/19: Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. november 2020 — Ellmes Property Services Limited mod SP (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig) [Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i civile sager – forordning (EF) nr. 1215/2012 – retternes kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – artikel 24, nr. 1) – enekompetence i sager om rettigheder over fast ejendom – artikel 7, nr. 1), litra a) – specielle kompetenceregler i sager om kontraktforhold – sag anlagt af en lejlighedsejer med påstand om, at en anden lejlighedsejer skal ophøre med at anvende en ejendom, der er objekt for lejlighedsejerskab, til turistmæssige formål] | 8 |
| 2021/C 19/10 | Sag C-446/19 P: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. november 2020 — Stephan Fleig mod Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (Appel – personalesag – kontraktansatte – Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) – artikel 47, litra c), nr. i), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union – opsigelse af en tidsubegrænset kontrakt – erhvervssygdom – brud på tillidsforhold – ret til en retfærdig rettergang – artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – omsorgspligt – artikel 30 og 41 i chartret om grundlæggende rettigheder – urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder – omfanget af domstolsprøvelsen) | 9 |
| 2021/C 19/11 | Sag C-676/19 P: Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 12. november 2020 — Bruno Gollnisch mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union (Appel – regler for institutionerne – Europa-Parlamentet – regulativet om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser til Europa-Parlamentets medlemmer – assistentgodtgørelser – inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb – virkningerne af en dom afsagt af Domstolen) | 9 |
| 2021/C 19/12 | Sag C-734/19: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. november 2020 — ITH Comercial Timişoara SRL mod Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti og Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti — Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Bucureşti — Rumænien) (Præjudiciel forelæggelse – det fælles merværdiafgiftssystem (moms) – direktiv 2006/112/EF – fradrag for indgående afgift – den oprindeligt planlagte virksomhed opgives – regulering af fradrag for indgående moms – virksomhed i forbindelse med fast ejendom) | 10 |
| 2021/C 19/13 | Sag C-796/19: Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 12. november 2020 — Europa-Kommissionen mod Republikken Østrig [Traktatbrud – direktiv 2007/59/EF – certificering af lokomotivførere – artikel 3, litra a) – den kompetente nationale myndighed – direktiv 2004/49/EF – artikel 16, stk. 1 – sikkerhedsmyndighed – udpegelse af flere myndigheder] | 10 |
| 2021/C 19/14 | Sag C-842/19: Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 12. november 2020 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien (Traktatbrud – dom, hvorved Domstolen fastslår et traktatbrud – undladelse af opfyldelse – frie kapitalbevægelser – artikel 63 TEUF – uforenelighed hermed af de belgiske skattebestemmelser om indkomst af fast ejendom beliggende i udlandet – artikel 260, stk. 2, TEUF – påstand om pålæggelse af en tvangsbøde og et fast beløb) | 11 |
| 2021/C 19/15 | Sag C-41/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gericht Erster Instanz Eupen (Belgien) den 28. januar 2020 — DQ mod Wallonische Region | 12 |
| 2021/C 19/16 | Sag C-42/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gericht Erster Instanz Eupen (Belgien) den 28. januar 2020 — FS mod Wallonische Region | 12 |
| 2021/C 19/17 | Sag C-43/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gericht Erster Instanz Eupen (Belgien) den 28. januar 2020 — HU mod Wallonische Region | 13 |
| 2021/C 19/18 | Sag C-173/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 23. april 2020 — AZ, BY, CX, DW, EV, FU og GJ mod Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca — MIUR og Università degli studi di Perugia | 14 |
| 2021/C 19/19 | Sag C-338/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Polen) den 22. juli 2020 — Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty mod D.P. | 15 |
| 2021/C 19/20 | Sag C-488/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Polen) den 2. oktober 2020 — Delfarma Sp. z o.o. mod Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych | 16 |
| 2021/C 19/21 | Sag C-500/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 6. oktober 2020 — ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft mod Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH | 16 |
| 2021/C 19/22 | Sag C-513/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 13. oktober 2020 — Autoridade Tributária e Aduaneira mod Termas Sulfurosas de Alcafache SA | 17 |
| 2021/C 19/23 | Sag C-514/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht (Tyskland) den 13. oktober 2020 — DS mod Koch Personaldienstleistungen GmbH | 18 |
| 2021/C 19/24 | Sag C-518/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht (Tyskland) den 16. oktober 2020 — XP mod St. Vincenz-Krankenhaus GmbH | 18 |
| 2021/C 19/25 | Sag C-519/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hannover (Tyskland) den 15. oktober 2020 — K | 19 |
| 2021/C 19/26 | Sag C-536/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Litauen) den 22. oktober 2020 — UAB Tiketa mod M. Š. og VšĮ Baltic Music | 20 |
| 2021/C 19/27 | Sag C-537/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 21. oktober 2020 — L Fund mod Finanzamt D | 21 |
| 2021/C 19/28 | Sag C-541/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Litauen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 21 |
| 2021/C 19/29 | Sag C-542/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Litauen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 23 |
| 2021/C 19/30 | Sag C-543/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Bulgarien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 25 |
| 2021/C 19/31 | Sag C-544/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Bulgarien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 26 |
| 2021/C 19/32 | Sag C-545/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Bulgarien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 27 |
| 2021/C 19/33 | Sag C-546/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Rumænien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 28 |
| 2021/C 19/34 | Sag C-547/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Rumænien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 30 |
| 2021/C 19/35 | Sag C-548/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Rumænien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 31 |
| 2021/C 19/36 | Sag C-549/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Cypern mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 33 |
| 2021/C 19/37 | Sag C-550/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Cypern mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 34 |
| 2021/C 19/38 | Sag C-551/20: Sag anlagt den 26. oktober 2020 — Ungarn mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 35 |
| 2021/C 19/39 | Sag C-552/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Malta mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 37 |
| 2021/C 19/40 | Sag C-553/20: Sag anlagt den 26. oktober 2020 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 38 |
| 2021/C 19/41 | Sag C-554/20: Sag anlagt den 26. oktober 2020 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 39 |
| 2021/C 19/42 | Sag C-555/20: Sag anlagt den 26. oktober 2020 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union | 41 |
| 2021/C 19/43 | Sag C-562/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administratīvā rajona tiesa (Letland) den 28. oktober 2020 — SIA Rodl & Partner mod Valsts ieņēmumu dienests | 42 |
| 2021/C 19/44 | Sag C-564/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court (Irland) den 21. oktober 2020 — PF og MF mod Minister for Agriculture Food and the Marine og Sea Fisheries Protection Authority | 43 |
| 2021/C 19/45 | Sag C-565/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Köln (Tyskland) den 29. oktober 2020 — DS mod Deutsche Lufthansa AG | 44 |
| 2021/C 19/46 | Sag C-567/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Općinski građanski sud u Zagrebu (Kroatien) den 29. oktober 2020 — A. H. mod Zagrebačka banka d.d. | 44 |
| | Retten |
| 2021/C 19/47 | Sag T-735/18: Rettens dom af 18. november 2020 — Aquind mod ACER (Energi – artikel 17 i forordning (EF) nr. 714/2009 – afgørelse truffet af ACER om afslag på en anmodning om en undtagelse til de nye samkøringslinjer for elektricitet – klage til ACER’s klagenævn – kontrollens intensitet) | 46 |
| 2021/C 19/48 | Sag T-377/19: Rettens dom af 18. november 2020 — Topcart mod EUIPO — Carl International (TC CARL) (EU-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EU-ordmærket TC CARL – det ældre nationale figurmærke CARL TOUCH – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001]) | 46 |
| 2021/C 19/49 | Sag T-378/19: Rettens dom af 18. november 2020 — Topcart mod EUIPO — Carl International (TC CARL) [EU-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EU-ordmærket TC CARL – ældre nationalt figurmærke CARL TOUCH – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (UE) 2017/1001]] | 47 |
| 2021/C 19/50 | Sag T-21/20: Rettens dom af 18. november 2020 — LG Electronics mod EUIPO — Staszewski (K7) [EU-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EU-ordmærket K7 – det ældre EU-ordmærke k7 – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – lighed mellem varerne – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001] | 48 |
| 2021/C 19/51 | Sag T-571/17: Rettens kendelse af 13. november 2020 — UG mod Kommissionen [Personalesag – kontraktansatte – kontrakt på ubestemt tid – artikel 47, litra c), nr. i), i ansættelsesvilkårene – opsigelse med varsel – aftale om opgørelse af erstatningen for tab – ufornødent at træffe afgørelse] | 48 |
| 2021/C 19/52 | Sag T-827/19: Rettens kendelse af 30. oktober 2020 — Gáspár mod Kommissionen (Annullationssøgsmål – personalesag – overførsel af nationale pensionsrettigheder – klage indbragt efter udløbet af den frist på tre måneder, der er fastsat i vedtægtens artikel 90, stk. 2 – undskyldelig fejl foreligger ikke – åbenbart afvisningsgrundlag) | 49 |
| 2021/C 19/53 | Sag T-32/20: Rettens kendelse af 19. november 2020 — Buxadé Villalba m.fl. mod Parlamentet (Annullationssøgsmål – regler for institutionerne – medlem af Parlamentet – Parlamentets anerkendelse af valget af to spanske folkevalgte repræsentanter som medlemmer af Europa-Parlamentet – søgsmålskompetence for tre andre medlemmer af Europa-Parlamentet – ikke umiddelbart berørt – påstand om afsigelse af en anerkendelsesdom – sag, der dels ikke kan antages til realitetsbehandling, dels er anlagt ved en ret, som åbenbart ikke har kompetence til at behandle sagen) | 49 |
| 2021/C 19/54 | Sag T-163/20: Rettens kendelse af 29. oktober 2020 — Isopix mod Parlamentet (Annullations- og erstatningssøgsmål – offentlige tjenesteydelseskontrakter – udbudsprocedure – levering af fotografiske tjenesteydelser – afvisning af en tilbudsgivers bud og tildeling af kontrakten til en anden tilbudsgiver – annullation af proceduren for kontraktindgåelse – delvist bortfald af tvistens genstand – delvist ufornødent at træffe afgørelse – påbud – søgsmål delvist anlagt ved en retsinstans, der åbenbart ikke har kompetence til at træffe afgørelse herom) | 50 |
| 2021/C 19/55 | Sag T-257/20: Rettens kendelse af 17. november 2020 — González Calvet mod SRB (Annullationssøgsmål – den økonomiske og monetære politik – den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber (SRM) – afgørelse, hvorved det afvises at tildele de berørte aktionærer og kreditorer en finansiel kompensation – tilsidesættelse af formkrav – procesreglementets artikel 76, litra d) – åbenbart afvisningsgrundlag) | 51 |
| 2021/C 19/56 | Sag T-383/20: Rettens kendelse af 5. november 2020 — Moloko Beverage mod EUIPO — Nexus Liquids (moloko) (EU-varemærker – ugyldighedssag – tilbagetagelse af ugyldighedsbegæringen – ufornødent at træffe afgørelse) | 52 |
| 2021/C 19/57 | Sag T-451/20 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 29. oktober 2020 — Facebook Ireland mod Kommissionen (Særlige rettergangsformer – konkurrence – anmodning om oplysninger – artikel 18, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1/2003 – begæring om foreløbige forholdsregler – uopsættelighed – fumus boni juris – interesseafvejning) | 52 |
| 2021/C 19/58 | Sag T-452/20 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 29. oktober 2020 — Facebook Ireland mod Kommissionen (Særlige rettergangsformer – konkurrence – anmodning om oplysninger – artikel 18, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1/2003 – begæring om foreløbige forholdsregler – uopsættelighed – fumus boni juris – interesseafvejning) | 53 |
| 2021/C 19/59 | Sag T-609/20: Sag anlagt den 30. september 2020 — LA International Cooperation mod Kommissionen | 54 |
| 2021/C 19/60 | Sag T-632/20: Sag anlagt den 15. oktober 2020 — OG mod EDA | 56 |
| 2021/C 19/61 | Sag T-641/20: Sag anlagt den 20. oktober 2020 — Leonine Distribution mod Kommissionen | 57 |
| 2021/C 19/62 | Sag T-650/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — NU mod EUIPO | 58 |
| 2021/C 19/63 | Sag T-654/20: Sag anlagt den 27. oktober 2020 — Silex mod Kommissionen og EASME | 59 |
| 2021/C 19/64 | Sag T-661/20: Sag anlagt den 30. oktober 2020 — NV mod eu-LISA | 60 |
| 2021/C 19/65 | Sag T-670/20: Sag anlagt den 9. november 2020 — Sam McKnight mod EUIPO — Carolina Herrera (COOL GIRL) | 61 |
| 2021/C 19/66 | Sag T-673/20: Sag anlagt den 11. november 2020 — Celler Lagravera mod EUIPO — Cyclic Beer Farm (Cíclic) | 62 |
| 2021/C 19/67 | Sag T-675/20: Sag anlagt den 12. november 2020 — Leonardo mod Frontex | 62 |
| 2021/C 19/68 | Sag T-679/20: Sag anlagt den 13. november 2020 — Dr. August Wolff mod EUIPO — Combe International (Vagisan) | 63 |
| 2021/C 19/69 | Sag T-680/20: tSag anlagt den 11. november 2020 — Novelis mod Kommissionen | 64 |
| 2021/C 19/70 | Sag T-681/20: Sag anlagt den 13. november 2020 — OC mod EU-Udenrigstjenesten | 65 |
| 2021/C 19/71 | Sag T-682/20: Sag anlagt den 16. november 2020 — Legero Schuhfabrik mod EUIPO — Rieker Schuh (Fodtøj) | 65 |
| 2021/C 19/72 | Sag T-683/20: Sag anlagt den 16. november 2020 — Legero Schuhfabrik mod EUIPO (Rieker Schuh (Fodtøj) | 66 |
| 2021/C 19/73 | Sag T-684/20: Sag anlagt den 16. november 2020 — Legero Schuhfabrik mod EUIPO — Rieker Schuh (Fodtøj) | 67 |
| 2021/C 19/74 | Sag T-687/20: Sag anlagt den 16. november 2020 — Jinan Meide Casting m.fl. mod Kommissionen | 68 |
| 2021/C 19/75 | Sag T-131/20: Sag anlagt den 16. november 2020 — Freshly Cosmetics mod EUIPO — Misiego Blázquez (IDENTY BEAUTY) | 69 |
| 2021/C 19/76 | Sag T-692/20: Sag anlagt den 18. november 2020 — Iliad Italia mod Kommissionen | 70 |
| 2021/C 19/77 | Sag T-693/20: Sag anlagt den 5. november 2020 — Hansol Paper mod Kommissionen | 71 |
| 2021/C 19/78 | Sag T-110/18: Rettens kendelse af 28. oktober 2020 — Grange Backup Power mod Kommissionen | 71 |
| 2021/C 19/79 | Sag T-741/18: Rettens kendelse af 23. oktober 2020 — ZZ mod ECB | 72 |
| 2021/C 19/80 | Sag T-222/20: Rettens kendelse af 27. oktober 2020 — CH og CN mod Parlamentet | 72 |
| 2021/C 19/81 | Sag T-490/20: Rettens kendelse af 27. oktober 2020 — CH og CN mod Parlamentet | 72 |

V   Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

2021/C 19/02

Sag C-809/18 P: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. november 2020 — Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) mod John Mills Ltd og Jerome Alexander Consulting Corp. (Appel – EU-varemærker – forordning (EF) nr. 207/2009 – indsigelsessag – relativ registreringshindring – artikel 8, stk. 3 – anvendelsesområde – identitet eller lighed mellem det ansøgte varemærke og det ældre varemærke – EU-ordmærket MINERAL MAGIC – agenten eller repræsentanten for indehaveren af det ældre varemærkes ansøgning om registrering – det ældre nationale ordmærke MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER)

2

2021/C 19/03

Sag C-42/19: Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. november 2020 — Sonaecom SGPS SA mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal Administrativo — Portugal) (Præjudiciel forelæggelse – merværdiafgift (moms) – sjette direktiv 77/388/EØF – artikel 4 – begrebet afgiftspligtig person – blandet holdingselskab – artikel 17 – ret til fradrag for indgående moms – indgående moms, som et blandet holdingselskab har erlagt for konsulenttjenester vedrørende en markedsundersøgelse med henblik på en eventuel erhvervelse af kapitalandele i andre selskaber – opgivelse af erhvervelsesprojekterne – indgående moms, der er erlagt af et bankhonorar vedrørende organiseringen og tilrettelæggelsen af et obligationslån, med hvilket det tilsigtedes at sikre datterselskaberne de nødvendige midler til at gennemføre investeringer – ikke-gennemførte investeringer)

3

2021/C 19/04

Sag C-61/19: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. november 2020 — Orange România SA mod Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Bucureşti — Rumænien) [Præjudiciel forelæggelse – direktiv 95/46/EF – artikel 2, litra h), og artikel 7, litra a) – forordning (EU) 2016/679 – artikel 4, nr. 11), og artikel 6, stk. 1, litra a) – behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred – indsamling og opbevaring af genparter af identitetsbeviser foretaget af en leverandør af mobiltelekommunikationstjenester – begrebet den registreredes samtykke – frivillig, specifik og informeret viljestilkendegivelse – erklæring om samtykke ved hjælp af et afkrydsningsfelt – den registreredes underskrivelse af aftalen – bevisbyrde]

4

2021/C 19/05

Sag C-287/19: Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. november 2020 — DenizBank AG mod Verein für Konsumenteninformation (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig) (Præjudiciel forelæggelse – forbrugerbeskyttelse – direktiv (EU) 2015/2366 – betalingstjenester i det indre marked – artikel 4, nr. 14) – begrebet betalingsinstrument – personaliserede, multifunktionelle bankkort – nærfeltskommunikation (NFC-funktion) – artikel 52, nr. 6), litra a), og artikel 54, stk. 1 – oplysninger, der skal meddeles brugeren – ændring af betingelser i en rammeaftale – stiltiende godkendelse – artikel 63, stk. 1, litra a) og b) – rettigheder og forpligtelser i forbindelse med betalingstjenester – undtagelse for betalingsinstrumenter med lav værdi – betingelser for anvendelse – betalingsinstrument, som ikke kan spærres – betalingsinstrument, som er anvendt anonymt – tidsmæssig begrænsning af dommes retsvirkning)

5

2021/C 19/06

Sag C-300/19: Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. november 2020 — UQ mod Marclean Technologies, S.L.U. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona — Spanien) [Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – kollektive afskedigelser – direktiv 98/59/EF – artikel 1, stk. 1, første afsnit, litra a) – begrebet kollektiv afskedigelse – nærmere regler for beregningen af antallet af afskedigelser – den referenceperiode, der skal tages hensyn til]

o

6

2021/C 19/07

Sag C-382/19 P: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. november 2020 — Ralph Pethke mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (Appel – personalesag – tjenestemænd – intern omstrukturering af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsrets (EUIPO) afdelinger – omplacering – artikel 7 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union – skjult disciplinær sanktion – tjenestens interesse – stillingernes ækvivalens – begrundelsespligt – urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder – psykisk chikane – artikel 12a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union)

6

2021/C 19/08

Sag C-427/19: Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. november 2020 — Bulstrad Vienna Insurance Group АD mod Olympic Insurance Company Ltd (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sofiyski rayonen sad — Bulgarien) (Præjudiciel forelæggelse – direktiv 2009/138/EF – artikel 274 – den lov, der finder anvendelse på likvidationen af forsikringsselskaber – tilbagekaldelse af et forsikringsselskabs tilladelse – udpegelse af en midlertidig likvidator – begrebet [a]fgørelsen om at indlede likvidation af et forsikringsselskab – ingen retslig afgørelse om at indlede likvidationsproceduren i hjemlandet – udsættelse af de retslige procedurer over for det pågældende forsikringsselskab i andre medlemsstater end selskabets hjemland)

7

2021/C 19/09

Sag C-433/19: Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. november 2020 — Ellmes Property Services Limited mod SP (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig) [Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i civile sager – forordning (EF) nr. 1215/2012 – retternes kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – artikel 24, nr. 1) – enekompetence i sager om rettigheder over fast ejendom – artikel 7, nr. 1), litra a) – specielle kompetenceregler i sager om kontraktforhold – sag anlagt af en lejlighedsejer med påstand om, at en anden lejlighedsejer skal ophøre med at anvende en ejendom, der er objekt for lejlighedsejerskab, til turistmæssige formål]

8

2021/C 19/10

Sag C-446/19 P: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. november 2020 — Stephan Fleig mod Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (Appel – personalesag – kontraktansatte – Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) – artikel 47, litra c), nr. i), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union – opsigelse af en tidsubegrænset kontrakt – erhvervssygdom – brud på tillidsforhold – ret til en retfærdig rettergang – artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – omsorgspligt – artikel 30 og 41 i chartret om grundlæggende rettigheder – urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder – omfanget af domstolsprøvelsen)

9

2021/C 19/11

Sag C-676/19 P: Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 12. november 2020 — Bruno Gollnisch mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union (Appel – regler for institutionerne – Europa-Parlamentet – regulativet om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser til Europa-Parlamentets medlemmer – assistentgodtgørelser – inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb – virkningerne af en dom afsagt af Domstolen)

9

2021/C 19/12

Sag C-734/19: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. november 2020 — ITH Comercial Timişoara SRL mod Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti og Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti — Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Bucureşti — Rumænien) (Præjudiciel forelæggelse – det fælles merværdiafgiftssystem (moms) – direktiv 2006/112/EF – fradrag for indgående afgift – den oprindeligt planlagte virksomhed opgives – regulering af fradrag for indgående moms – virksomhed i forbindelse med fast ejendom)

10

2021/C 19/13

Sag C-796/19: Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 12. november 2020 — Europa-Kommissionen mod Republikken Østrig [Traktatbrud – direktiv 2007/59/EF – certificering af lokomotivførere – artikel 3, litra a) – den kompetente nationale myndighed – direktiv 2004/49/EF – artikel 16, stk. 1 – sikkerhedsmyndighed – udpegelse af flere myndigheder]

10

2021/C 19/14

Sag C-842/19: Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 12. november 2020 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien (Traktatbrud – dom, hvorved Domstolen fastslår et traktatbrud – undladelse af opfyldelse – frie kapitalbevægelser – artikel 63 TEUF – uforenelighed hermed af de belgiske skattebestemmelser om indkomst af fast ejendom beliggende i udlandet – artikel 260, stk. 2, TEUF – påstand om pålæggelse af en tvangsbøde og et fast beløb)

11

2021/C 19/15

Sag C-41/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gericht Erster Instanz Eupen (Belgien) den 28. januar 2020 — DQ mod Wallonische Region

12

2021/C 19/16

Sag C-42/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gericht Erster Instanz Eupen (Belgien) den 28. januar 2020 — FS mod Wallonische Region

12

2021/C 19/17

Sag C-43/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gericht Erster Instanz Eupen (Belgien) den 28. januar 2020 — HU mod Wallonische Region

13

2021/C 19/18

Sag C-173/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 23. april 2020 — AZ, BY, CX, DW, EV, FU og GJ mod Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca — MIUR og Università degli studi di Perugia

14

2021/C 19/19

Sag C-338/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Polen) den 22. juli 2020 — Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty mod D.P.

15

2021/C 19/20

Sag C-488/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Polen) den 2. oktober 2020 — Delfarma Sp. z o.o. mod Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

16

2021/C 19/21

Sag C-500/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 6. oktober 2020 — ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft mod Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH

16

2021/C 19/22

Sag C-513/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 13. oktober 2020 — Autoridade Tributária e Aduaneira mod Termas Sulfurosas de Alcafache SA

17

2021/C 19/23

Sag C-514/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht (Tyskland) den 13. oktober 2020 — DS mod Koch Personaldienstleistungen GmbH

18

2021/C 19/24

Sag C-518/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht (Tyskland) den 16. oktober 2020 — XP mod St. Vincenz-Krankenhaus GmbH

18

2021/C 19/25

Sag C-519/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hannover (Tyskland) den 15. oktober 2020 — K

19

2021/C 19/26

Sag C-536/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Litauen) den 22. oktober 2020 — UAB Tiketa mod M. Š. og VšĮ Baltic Music

20

2021/C 19/27

Sag C-537/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 21. oktober 2020 — L Fund mod Finanzamt D

21

2021/C 19/28

Sag C-541/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Litauen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

21

2021/C 19/29

Sag C-542/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Litauen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

23

2021/C 19/30

Sag C-543/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Bulgarien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

25

2021/C 19/31

Sag C-544/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Bulgarien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

26

2021/C 19/32

Sag C-545/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Bulgarien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

27

2021/C 19/33

Sag C-546/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Rumænien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

28

2021/C 19/34

Sag C-547/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Rumænien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

30

2021/C 19/35

Sag C-548/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Rumænien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

31

2021/C 19/36

Sag C-549/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Cypern mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

33

2021/C 19/37

Sag C-550/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Cypern mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

34

2021/C 19/38

Sag C-551/20: Sag anlagt den 26. oktober 2020 — Ungarn mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

35

2021/C 19/39

Sag C-552/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Malta mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

37

2021/C 19/40

Sag C-553/20: Sag anlagt den 26. oktober 2020 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

38

2021/C 19/41

Sag C-554/20: Sag anlagt den 26. oktober 2020 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

39

2021/C 19/42

Sag C-555/20: Sag anlagt den 26. oktober 2020 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

41

2021/C 19/43

Sag C-562/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administratīvā rajona tiesa (Letland) den 28. oktober 2020 — SIA Rodl & Partner mod Valsts ieņēmumu dienests

42

2021/C 19/44

Sag C-564/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court (Irland) den 21. oktober 2020 — PF og MF mod Minister for Agriculture Food and the Marine og Sea Fisheries Protection Authority

43

2021/C 19/45

Sag C-565/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Köln (Tyskland) den 29. oktober 2020 — DS mod Deutsche Lufthansa AG

44

2021/C 19/46

Sag C-567/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Općinski građanski sud u Zagrebu (Kroatien) den 29. oktober 2020 — A. H. mod Zagrebačka banka d.d.

44

Retten

2021/C 19/47

Sag T-735/18: Rettens dom af 18. november 2020 — Aquind mod ACER (Energi – artikel 17 i forordning (EF) nr. 714/2009 – afgørelse truffet af ACER om afslag på en anmodning om en undtagelse til de nye samkøringslinjer for elektricitet – klage til ACER’s klagenævn – kontrollens intensitet)

46

2021/C 19/48

Sag T-377/19: Rettens dom af 18. november 2020 — Topcart mod EUIPO — Carl International (TC CARL) (EU-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EU-ordmærket TC CARL – det ældre nationale figurmærke CARL TOUCH – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001])

46

2021/C 19/49

Sag T-378/19: Rettens dom af 18. november 2020 — Topcart mod EUIPO — Carl International (TC CARL) [EU-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EU-ordmærket TC CARL – ældre nationalt figurmærke CARL TOUCH – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (UE) 2017/1001]]

47

2021/C 19/50

Sag T-21/20: Rettens dom af 18. november 2020 — LG Electronics mod EUIPO — Staszewski (K7) [EU-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EU-ordmærket K7 – det ældre EU-ordmærke k7 – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – lighed mellem varerne – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001]

48

2021/C 19/51

Sag T-571/17: Rettens kendelse af 13. november 2020 — UG mod Kommissionen [Personalesag – kontraktansatte – kontrakt på ubestemt tid – artikel 47, litra c), nr. i), i ansættelsesvilkårene – opsigelse med varsel – aftale om opgørelse af erstatningen for tab – ufornødent at træffe afgørelse]

48

2021/C 19/52

Sag T-827/19: Rettens kendelse af 30. oktober 2020 — Gáspár mod Kommissionen (Annullationssøgsmål – personalesag – overførsel af nationale pensionsrettigheder – klage indbragt efter udløbet af den frist på tre måneder, der er fastsat i vedtægtens artikel 90, stk. 2 – undskyldelig fejl foreligger ikke – åbenbart afvisningsgrundlag)

49

2021/C 19/53

Sag T-32/20: Rettens kendelse af 19. november 2020 — Buxadé Villalba m.fl. mod Parlamentet (Annullationssøgsmål – regler for institutionerne – medlem af Parlamentet – Parlamentets anerkendelse af valget af to spanske folkevalgte repræsentanter som medlemmer af Europa-Parlamentet – søgsmålskompetence for tre andre medlemmer af Europa-Parlamentet – ikke umiddelbart berørt – påstand om afsigelse af en anerkendelsesdom – sag, der dels ikke kan antages til realitetsbehandling, dels er anlagt ved en ret, som åbenbart ikke har kompetence til at behandle sagen)

49

2021/C 19/54

Sag T-163/20: Rettens kendelse af 29. oktober 2020 — Isopix mod Parlamentet (Annullations- og erstatningssøgsmål – offentlige tjenesteydelseskontrakter – udbudsprocedure – levering af fotografiske tjenesteydelser – afvisning af en tilbudsgivers bud og tildeling af kontrakten til en anden tilbudsgiver – annullation af proceduren for kontraktindgåelse – delvist bortfald af tvistens genstand – delvist ufornødent at træffe afgørelse – påbud – søgsmål delvist anlagt ved en retsinstans, der åbenbart ikke har kompetence til at træffe afgørelse herom)

50

2021/C 19/55

Sag T-257/20: Rettens kendelse af 17. november 2020 — González Calvet mod SRB (Annullationssøgsmål – den økonomiske og monetære politik – den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber (SRM) – afgørelse, hvorved det afvises at tildele de berørte aktionærer og kreditorer en finansiel kompensation – tilsidesættelse af formkrav – procesreglementets artikel 76, litra d) – åbenbart afvisningsgrundlag)

51

2021/C 19/56

Sag T-383/20: Rettens kendelse af 5. november 2020 — Moloko Beverage mod EUIPO — Nexus Liquids (moloko) (EU-varemærker – ugyldighedssag – tilbagetagelse af ugyldighedsbegæringen – ufornødent at træffe afgørelse)

52

2021/C 19/57

Sag T-451/20 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 29. oktober 2020 — Facebook Ireland mod Kommissionen (Særlige rettergangsformer – konkurrence – anmodning om oplysninger – artikel 18, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1/2003 – begæring om foreløbige forholdsregler – uopsættelighed – fumus boni juris – interesseafvejning)

52

2021/C 19/58

Sag T-452/20 R: Kendelse afsagt af Rettens præsident den 29. oktober 2020 — Facebook Ireland mod Kommissionen (Særlige rettergangsformer – konkurrence – anmodning om oplysninger – artikel 18, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1/2003 – begæring om foreløbige forholdsregler – uopsættelighed – fumus boni juris – interesseafvejning)

53

2021/C 19/59

Sag T-609/20: Sag anlagt den 30. september 2020 — LA International Cooperation mod Kommissionen

54

2021/C 19/60

Sag T-632/20: Sag anlagt den 15. oktober 2020 — OG mod EDA

56

2021/C 19/61

Sag T-641/20: Sag anlagt den 20. oktober 2020 — Leonine Distribution mod Kommissionen

57

2021/C 19/62

Sag T-650/20: Sag anlagt den 23. oktober 2020 — NU mod EUIPO

58

2021/C 19/63

Sag T-654/20: Sag anlagt den 27. oktober 2020 — Silex mod Kommissionen og EASME

59

2021/C 19/64

Sag T-661/20: Sag anlagt den 30. oktober 2020 — NV mod eu-LISA

60

2021/C 19/65

Sag T-670/20: Sag anlagt den 9. november 2020 — Sam McKnight mod EUIPO — Carolina Herrera (COOL GIRL)

61

2021/C 19/66

Sag T-673/20: Sag anlagt den 11. november 2020 — Celler Lagravera mod EUIPO — Cyclic Beer Farm (Cíclic)

62

2021/C 19/67

Sag T-675/20: Sag anlagt den 12. november 2020 — Leonardo mod Frontex

62

2021/C 19/68

Sag T-679/20: Sag anlagt den 13. november 2020 — Dr. August Wolff mod EUIPO — Combe International (Vagisan)

63

2021/C 19/69

Sag T-680/20: tSag anlagt den 11. november 2020 — Novelis mod Kommissionen

64

2021/C 19/70

Sag T-681/20: Sag anlagt den 13. november 2020 — OC mod EU-Udenrigstjenesten

65

2021/C 19/71

Sag T-682/20: Sag anlagt den 16. november 2020 — Legero Schuhfabrik mod EUIPO — Rieker Schuh (Fodtøj)

65

2021/C 19/72

Sag T-683/20: Sag anlagt den 16. november 2020 — Legero Schuhfabrik mod EUIPO (Rieker Schuh (Fodtøj)

66

2021/C 19/73

Sag T-684/20: Sag anlagt den 16. november 2020 — Legero Schuhfabrik mod EUIPO — Rieker Schuh (Fodtøj)

67

2021/C 19/74

Sag T-687/20: Sag anlagt den 16. november 2020 — Jinan Meide Casting m.fl. mod Kommissionen

68

2021/C 19/75

Sag T-131/20: Sag anlagt den 16. november 2020 — Freshly Cosmetics mod EUIPO — Misiego Blázquez (IDENTY BEAUTY)

69

2021/C 19/76

Sag T-692/20: Sag anlagt den 18. november 2020 — Iliad Italia mod Kommissionen

70

2021/C 19/77

Sag T-693/20: Sag anlagt den 5. november 2020 — Hansol Paper mod Kommissionen

71

2021/C 19/78

Sag T-110/18: Rettens kendelse af 28. oktober 2020 — Grange Backup Power mod Kommissionen

71

2021/C 19/79

Sag T-741/18: Rettens kendelse af 23. oktober 2020 — ZZ mod ECB

72

2021/C 19/80

Sag T-222/20: Rettens kendelse af 27. oktober 2020 — CH og CN mod Parlamentet

72

2021/C 19/81

Sag T-490/20: Rettens kendelse af 27. oktober 2020 — CH og CN mod Parlamentet

72

---

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

IV Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/1 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/1

---

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

(2021/C 19/01)

Seneste offentliggørelse

EUT C 9 af 11.1.2021

Liste over tidligere offentliggørelser

EUT C 443 af 21.12.2020

EUT C 433 af 14.12.2020

EUT C 423 af 7.12.2020

EUT C 414 af 30.11.2020

EUT C 399 af 23.11.2020

EUT C 390 af 16.11.2020

Teksterne er tilgængelige på:

EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu

---

V Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/2 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/2

---

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. november 2020 — Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) mod John Mills Ltd og Jerome Alexander Consulting Corp.

(Sag C-809/18 P) (1)

(Appel - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - indsigelsessag - relativ registreringshindring - artikel 8, stk. 3 - anvendelsesområde - identitet eller lighed mellem det ansøgte varemærke og det ældre varemærke - EU-ordmærket MINERAL MAGIC - agenten eller repræsentanten for indehaveren af det ældre varemærkes ansøgning om registrering - det ældre nationale ordmærke MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER)

(2021/C 19/02)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved A. Lukošiūtė, som befuldmægtiget)

De andre parter i appelsagen: John Mills Ltd (ved S. Malynicz, QC) og Jerome Alexander Consulting Corp.

Konklusion

| 1) | Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 15. oktober 2018, John Mills mod EUIPO — Jerome Alexander Consulting (MINERAL MAGIC) (T-7/17, EU:T:2018:679), ophæves. |
| --- | --- |

1)

Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 15. oktober 2018, John Mills mod EUIPO — Jerome Alexander Consulting (MINERAL MAGIC) (T-7/17, EU:T:2018:679), ophæves.

| 2) | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes i sag T-7/17, der blev anlagt af John Mills Ltd til prøvelse af afgørelse truffet af Første Appelkammer ved EUIPO den 5. oktober 2016 (sag R 2087/2015-1). |
| --- | --- |

2)

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes i sag T-7/17, der blev anlagt af John Mills Ltd til prøvelse af afgørelse truffet af Første Appelkammer ved EUIPO den 5. oktober 2016 (sag R 2087/2015-1).

| 3) | John Mills Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler EUIPO’s omkostninger i forbindelse med nærværende appelsag og sagen for Retten samt de omkostninger, der er opstået for Jerome Alexander Consulting Corp. i forbindelse med sagen for Retten. |
| --- | --- |

3)

John Mills Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler EUIPO’s omkostninger i forbindelse med nærværende appelsag og sagen for Retten samt de omkostninger, der er opstået for Jerome Alexander Consulting Corp. i forbindelse med sagen for Retten.

---

(1)  EUT C 148 af 29.4.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/3 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/3

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. november 2020 — Sonaecom SGPS SA mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal Administrativo — Portugal)

(Sag C-42/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - sjette direktiv 77/388/EØF - artikel 4 - begrebet »afgiftspligtig person« - blandet holdingselskab - artikel 17 - ret til fradrag for indgående moms - indgående moms, som et blandet holdingselskab har erlagt for konsulenttjenester vedrørende en markedsundersøgelse med henblik på en eventuel erhvervelse af kapitalandele i andre selskaber - opgivelse af erhvervelsesprojekterne - indgående moms, der er erlagt af et bankhonorar vedrørende organiseringen og tilrettelæggelsen af et obligationslån, med hvilket det tilsigtedes at sikre datterselskaberne de nødvendige midler til at gennemføre investeringer - ikke-gennemførte investeringer)

(2021/C 19/03)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sonaecom SGPS SA

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Konklusion

| 1) | Artikel 4, stk. 1 og 2, samt artikel 17, stk. 1, 2 og 5, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at et blandet holdingselskab, hvis deltagelse i administrationen af dets datterselskaber er af tilbagevendende karakter, er berettiget til at fradrage den erlagte indgående merværdiafgift på købet af konsulenttjenester vedrørende en markedsundersøgelse gennemført med henblik på erhvervelsen af kapitalandele i et andet selskab, herunder når denne erhvervelse i sidste ende ikke fandt sted. |
| --- | --- |

1)

Artikel 4, stk. 1 og 2, samt artikel 17, stk. 1, 2 og 5, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at et blandet holdingselskab, hvis deltagelse i administrationen af dets datterselskaber er af tilbagevendende karakter, er berettiget til at fradrage den erlagte indgående merværdiafgift på købet af konsulenttjenester vedrørende en markedsundersøgelse gennemført med henblik på erhvervelsen af kapitalandele i et andet selskab, herunder når denne erhvervelse i sidste ende ikke fandt sted.

| 2) | Artikel 4, stk. 1 og 2, samt artikel 17, stk. 1, 2 og 5, i sjette direktiv 77/388 skal fortolkes således, at et blandet holdingselskab, hvis deltagelse i administrationen af dets datterselskaber er af tilbagevendende karakter, ikke er berettiget til at fradrage den erlagte indgående merværdiafgift på det honorar, der er blevet betalt til et kreditinstitut for organisering og tilrettelæggelse af et obligationslån, med hvilket det tilsigtedes at foretage investeringer i en specifik sektor, når disse investeringer i sidste ende ikke fandt sted, og når den kapital, som blev opnået gennem dette lån, i sin helhed blev overført til koncernens moderselskab i form af et lån. |
| --- | --- |

2)

Artikel 4, stk. 1 og 2, samt artikel 17, stk. 1, 2 og 5, i sjette direktiv 77/388 skal fortolkes således, at et blandet holdingselskab, hvis deltagelse i administrationen af dets datterselskaber er af tilbagevendende karakter, ikke er berettiget til at fradrage den erlagte indgående merværdiafgift på det honorar, der er blevet betalt til et kreditinstitut for organisering og tilrettelæggelse af et obligationslån, med hvilket det tilsigtedes at foretage investeringer i en specifik sektor, når disse investeringer i sidste ende ikke fandt sted, og når den kapital, som blev opnået gennem dette lån, i sin helhed blev overført til koncernens moderselskab i form af et lån.

---

(1)  EUT C 139 af 15.4.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/4 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/4

---

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. november 2020 — Orange România SA mod Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Bucureşti — Rumænien)

(Sag C-61/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 95/46/EF - artikel 2, litra h), og artikel 7, litra a) - forordning (EU) 2016/679 - artikel 4, nr. 11), og artikel 6, stk. 1, litra a) - behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred - indsamling og opbevaring af genparter af identitetsbeviser foretaget af en leverandør af mobiltelekommunikationstjenester - begrebet den registreredes »samtykke« - frivillig, specifik og informeret viljestilkendegivelse - erklæring om samtykke ved hjælp af et afkrydsningsfelt - den registreredes underskrivelse af aftalen - bevisbyrde)

(2021/C 19/04)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Bucureşti

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Orange România SA

Sagsøgt: Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)

Konklusion

Artikel 2, litra h), og artikel 7, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger samt artikel 4, nr. 11), og artikel 6, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) skal fortolkes således, at det påhviler den dataansvarlige at påvise, at den registrerede ved en aktiv adfærd har tilkendegivet sit samtykke til behandling af sine personoplysninger, og at den registrerede forud herfor har modtaget oplysninger om alle omstændigheder i forbindelse med behandlingen i en letforståelig og lettilgængelig form og i et klart og enkelt sprog, som sætter vedkommende i stand til uden besvær at bestemme konsekvenserne af dette samtykke, således at det sikres, at samtykket gives med fuldt kendskab til følgerne. En aftale om levering af telekommunikationstjenester, der indeholder et vilkår om, at den registrerede er blevet informeret om og har givet samtykke til indsamling og opbevaring af en genpart af vedkommendes identitetsbevis med henblik på identifikation af den pågældende, kan ikke bevise, at den registrerede har givet et gyldigt samtykke til denne indsamling og opbevaring som omhandlet i disse bestemmelser, hvis

| — | feltet vedrørende dette vilkår er blevet afkrydset af den dataansvarlige inden underskrivelsen af aftalen, eller |
| --- | --- |

—

feltet vedrørende dette vilkår er blevet afkrydset af den dataansvarlige inden underskrivelsen af aftalen, eller

| — | aftalevilkårene kan vildlede den registrerede med hensyn til muligheden for at indgå den pågældende aftale, selv om vedkommende nægter at give samtykke til behandlingen af sine oplysninger, eller |
| --- | --- |

—

aftalevilkårene kan vildlede den registrerede med hensyn til muligheden for at indgå den pågældende aftale, selv om vedkommende nægter at give samtykke til behandlingen af sine oplysninger, eller

| — | den dataansvarlige uretmæssigt påvirker det frie valg med hensyn til at modsætte sig denne indsamling og opbevaring ved at kræve, at den registrerede ved nægtelse af samtykke skal udfylde en supplerende formular om nægtelse. |
| --- | --- |

—

den dataansvarlige uretmæssigt påvirker det frie valg med hensyn til at modsætte sig denne indsamling og opbevaring ved at kræve, at den registrerede ved nægtelse af samtykke skal udfylde en supplerende formular om nægtelse.

---

(1)  EUT C 164 af 13.5.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/5 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/5

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. november 2020 — DenizBank AG mod Verein für Konsumenteninformation (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-287/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv (EU) 2015/2366 - betalingstjenester i det indre marked - artikel 4, nr. 14) - begrebet »betalingsinstrument« - personaliserede, multifunktionelle bankkort - nærfeltskommunikation (NFC-funktion) - artikel 52, nr. 6), litra a), og artikel 54, stk. 1 - oplysninger, der skal meddeles brugeren - ændring af betingelser i en rammeaftale - stiltiende godkendelse - artikel 63, stk. 1, litra a) og b) - rettigheder og forpligtelser i forbindelse med betalingstjenester - undtagelse for betalingsinstrumenter med lav værdi - betingelser for anvendelse - betalingsinstrument, som ikke kan spærres - betalingsinstrument, som er anvendt anonymt - tidsmæssig begrænsning af dommes retsvirkning)

(2021/C 19/05)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DenizBank AG

Sagsøgt: Verein für Konsumenteninformation

Konklusion

| 1) | Artikel 52, nr. 6), litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2366 af 25. november 2015 om betalingstjenester i det indre marked, om ændring af direktiv 2002/65/EF, 2009/110/EF og 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 1093/2010 og om ophævelse af direktiv 2007/64/EF, sammenholdt med artikel 54, stk. 1, heri, skal fortolkes således, at den regulerer, hvilke oplysninger og betingelser der gælder for en betalingstjenesteudbyder, som ønsker at aftale med brugeren af sine tjenester, at der skal gælde en formodning for godkendelse af ændringer — i overensstemmelse med de i disse bestemmelser fastsatte fremgangsmåder — i den rammeaftale, som de har indgået, men at den ikke fastsætter begrænsninger med hensyn til, om brugeren skal være forbruger, eller den type aftalevilkår, der kan være omfattet af en sådan aftale, uden at dette dog berører en eventuel efterprøvelse af, når brugeren er forbruger, om sådanne vilkår er urimelige i henhold til bestemmelserne i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler. |
| --- | --- |

1)

Artikel 52, nr. 6), litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2366 af 25. november 2015 om betalingstjenester i det indre marked, om ændring af direktiv 2002/65/EF, 2009/110/EF og 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 1093/2010 og om ophævelse af direktiv 2007/64/EF, sammenholdt med artikel 54, stk. 1, heri, skal fortolkes således, at den regulerer, hvilke oplysninger og betingelser der gælder for en betalingstjenesteudbyder, som ønsker at aftale med brugeren af sine tjenester, at der skal gælde en formodning for godkendelse af ændringer — i overensstemmelse med de i disse bestemmelser fastsatte fremgangsmåder — i den rammeaftale, som de har indgået, men at den ikke fastsætter begrænsninger med hensyn til, om brugeren skal være forbruger, eller den type aftalevilkår, der kan være omfattet af en sådan aftale, uden at dette dog berører en eventuel efterprøvelse af, når brugeren er forbruger, om sådanne vilkår er urimelige i henhold til bestemmelserne i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler.

| 2) | Artikel 4, nr. 14), i direktiv 2015/2366 skal fortolkes således, at funktionen nærfeltskommunikation (Near Field Communication) i et personaliseret, multifunktionelt bankkort, der bruges til at foretage betalinger af lave beløb, som den med kortet forbundne bankkonto debiteres for, udgør et »betalingsinstrument« som defineret i denne bestemmelse. |
| --- | --- |

2)

Artikel 4, nr. 14), i direktiv 2015/2366 skal fortolkes således, at funktionen nærfeltskommunikation (Near Field Communication) i et personaliseret, multifunktionelt bankkort, der bruges til at foretage betalinger af lave beløb, som den med kortet forbundne bankkonto debiteres for, udgør et »betalingsinstrument« som defineret i denne bestemmelse.

| 3) | Artikel 63, stk. 1, litra b), i direktiv 2015/2366 skal fortolkes således, at en kontaktløs betaling med lav værdi, der gennemføres ved anvendelse af funktionen nærfeltskommunikation (Near Field Communication) i et personaliseret, multifunktionelt bankkort, udgør en »anonym« anvendelse af dette betalingsinstrument som omhandlet i denne undtagelsesbestemmelse. |
| --- | --- |

3)

Artikel 63, stk. 1, litra b), i direktiv 2015/2366 skal fortolkes således, at en kontaktløs betaling med lav værdi, der gennemføres ved anvendelse af funktionen nærfeltskommunikation (Near Field Communication) i et personaliseret, multifunktionelt bankkort, udgør en »anonym« anvendelse af dette betalingsinstrument som omhandlet i denne undtagelsesbestemmelse.

| 4) | Artikel 63, stk. 1, litra a), i direktiv 2015/2366 skal fortolkes således, at en betalingstjenesteudbyder, som vil påberåbe sig den undtagelse, der er fastsat i denne bestemmelse, ikke kan nøjes med at hævde, at det er umuligt at spærre det pågældende betalingsinstrument og forhindre yderligere anvendelse heraf, når dette ikke kan fastslås på grundlag af den objektivt set foreliggende tekniske viden. |
| --- | --- |

4)

Artikel 63, stk. 1, litra a), i direktiv 2015/2366 skal fortolkes således, at en betalingstjenesteudbyder, som vil påberåbe sig den undtagelse, der er fastsat i denne bestemmelse, ikke kan nøjes med at hævde, at det er umuligt at spærre det pågældende betalingsinstrument og forhindre yderligere anvendelse heraf, når dette ikke kan fastslås på grundlag af den objektivt set foreliggende tekniske viden.

---

(1)  EUT C 246 af 22.7.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/6 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/6

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. november 2020 — UQ mod Marclean Technologies, S.L.U. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona — Spanien)

(Sag C-300/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - kollektive afskedigelser - direktiv 98/59/EF - artikel 1, stk. 1, første afsnit, litra a) - begrebet »kollektiv afskedigelse« - nærmere regler for beregningen af antallet af afskedigelser - den referenceperiode, der skal tages hensyn til)

(2021/C 19/06)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UQ

Sagsøgt: Marclean Technologies, S.L.U.

Procesdeltagere: Ministerio Fiscal og Fondo de Garantía Salarial

Konklusion

Artikel 1, stk. 1, første afsnit, litra a), i Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser skal fortolkes således, at med henblik på at vurdere, om en anfægtet individuel afskedigelse er en del af en kollektiv afskedigelse, skal den referenceperiode, der er fastsat i denne bestemmelse med henblik på at afgøre, om der foreligger en kollektiv afskedigelse, beregnes ved at tage hensyn til enhver sammenhængende periode på 30 eller 90 dage, hvorunder denne individuelle afskedigelse har fundet sted, og i løbet af hvilken det største antal afskedigelser, som arbejdsgiveren har foretaget af en eller flere grunde, som ikke kan tilregnes arbejdstageren selv, som omhandlet i denne samme bestemmelse, har fundet sted.

---

(1)  EUT C 295 af 2.9.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/6 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/6

---

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. november 2020 — Ralph Pethke mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

(Sag C-382/19 P) (1)

(Appel - personalesag - tjenestemænd - intern omstrukturering af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsrets (EUIPO) afdelinger - omplacering - artikel 7 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union - skjult disciplinær sanktion - tjenestens interesse - stillingernes ækvivalens - begrundelsespligt - urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder - psykisk chikane - artikel 12a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union)

(2021/C 19/07)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Ralph Pethke (ved Rechtsanwalt H. Tettenborn)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved Rechtsanwälte A. Lukošiūtė og B. Wägenbaur)

Konklusion

| 1) | Appellen forkastes. |
| --- | --- |

1)

Appellen forkastes.

| 2) | Ralph Pethke bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) afholdte omkostninger. |
| --- | --- |

2)

Ralph Pethke bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) afholdte omkostninger.

---

(1)  EUT C 337 af 7.10.2019

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/7 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/7

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. november 2020 — Bulstrad Vienna Insurance Group АD mod Olympic Insurance Company Ltd (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sofiyski rayonen sad — Bulgarien)

(Sag C-427/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2009/138/EF - artikel 274 - den lov, der finder anvendelse på likvidationen af forsikringsselskaber - tilbagekaldelse af et forsikringsselskabs tilladelse - udpegelse af en midlertidig likvidator - begrebet »[a]fgørelsen om at indlede likvidation af et forsikringsselskab« - ingen retslig afgørelse om at indlede likvidationsproceduren i hjemlandet - udsættelse af de retslige procedurer over for det pågældende forsikringsselskab i andre medlemsstater end selskabets hjemland)

(2021/C 19/08)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Sofiyski rayonen sad

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bulstrad Vienna Insurance Group АD

Sagsøgt: Olympic Insurance Company Ltd

Konklusion

| 1) | Artikel 274 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF af 25. november 2009 om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/58/EU af 11. december 2013, skal fortolkes således, at en afgørelse, der er truffet af den myndighed, som har kompetence til at tilbagekalde det pågældende forsikringsselskabs tilladelse og til at udpege en midlertidig likvidator, kun kan udgøre en afgørelse »om at indlede likvidation af et forsikringsselskab« i denne artikels forstand, såfremt lovgivningen i dette forsikringsselskabs hjemland fastsætter enten, at denne midlertidige likvidator er beføjet til at realisere det nævnte forsikringsselskabs aktiver og til at udlodde provenuet blandt dets kreditorer, eller at tilbagekaldelsen af forsikringsselskabets tilladelse medfører en automatisk indledning af likvidationsproceduren, uden at en særskilt myndighed skal vedtage en formel afgørelse med henblik herpå. |
| --- | --- |

1)

Artikel 274 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF af 25. november 2009 om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/58/EU af 11. december 2013, skal fortolkes således, at en afgørelse, der er truffet af den myndighed, som har kompetence til at tilbagekalde det pågældende forsikringsselskabs tilladelse og til at udpege en midlertidig likvidator, kun kan udgøre en afgørelse »om at indlede likvidation af et forsikringsselskab« i denne artikels forstand, såfremt lovgivningen i dette forsikringsselskabs hjemland fastsætter enten, at denne midlertidige likvidator er beføjet til at realisere det nævnte forsikringsselskabs aktiver og til at udlodde provenuet blandt dets kreditorer, eller at tilbagekaldelsen af forsikringsselskabets tilladelse medfører en automatisk indledning af likvidationsproceduren, uden at en særskilt myndighed skal vedtage en formel afgørelse med henblik herpå.

| 2) | Artikel 274 i direktiv 2009/138, som ændret ved direktiv 2013/58, skal fortolkes således, at selv om de betingelser, der kræves for, at en afgørelse om tilbagekaldelse af et forsikringsselskabs tilladelse og om udpegelse af en midlertidig likvidator for selskabet kan udgøre en afgørelse »om at indlede likvidation af et forsikringsselskab« i denne artikels forstand, ikke er opfyldt, indeholder den nævnte artikel ikke nogen forpligtelse for de øvrige medlemsstaters retsinstanser til at anvende det pågældende forsikringsselskabs hjemlands lovgivning, som fastsætter udsættelse af samtlige retslige procedurer indledt over for dette selskab. |
| --- | --- |

2)

Artikel 274 i direktiv 2009/138, som ændret ved direktiv 2013/58, skal fortolkes således, at selv om de betingelser, der kræves for, at en afgørelse om tilbagekaldelse af et forsikringsselskabs tilladelse og om udpegelse af en midlertidig likvidator for selskabet kan udgøre en afgørelse »om at indlede likvidation af et forsikringsselskab« i denne artikels forstand, ikke er opfyldt, indeholder den nævnte artikel ikke nogen forpligtelse for de øvrige medlemsstaters retsinstanser til at anvende det pågældende forsikringsselskabs hjemlands lovgivning, som fastsætter udsættelse af samtlige retslige procedurer indledt over for dette selskab.

---

(1)  EUT C 288 af 26.8.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/8 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/8

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. november 2020 — Ellmes Property Services Limited mod SP (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-433/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 1215/2012 - retternes kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område - artikel 24, nr. 1) - enekompetence i sager om rettigheder over fast ejendom - artikel 7, nr. 1), litra a) - specielle kompetenceregler i sager om kontraktforhold - sag anlagt af en lejlighedsejer med påstand om, at en anden lejlighedsejer skal ophøre med at anvende en ejendom, der er objekt for lejlighedsejerskab, til turistmæssige formål)

(2021/C 19/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ellmes Property Services Limited

Sagsøgt: SP

Konklusion

| 1) | Artikel 24, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at et søgsmål, som en lejlighedsejer i en ejendom har anlagt med henblik på at forhindre en anden lejlighedsejer i denne ejendom i, egenhændigt og uden godkendelse fra de øvrige lejlighedsejere, at ændre anvendelsesformålet for sit lejlighedsejerskab, således som dette er fastsat i en ejerskabskontrakt, skal anses for at være et søgsmål »om rettigheder over fast ejendom« som omhandlet i denne bestemmelse, såfremt dette anvendelsesformål kan gøres gældende ikke blot over for lejlighedsejerne i den nævnte ejendom, men over for enhver, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve. |
| --- | --- |

1)

Artikel 24, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at et søgsmål, som en lejlighedsejer i en ejendom har anlagt med henblik på at forhindre en anden lejlighedsejer i denne ejendom i, egenhændigt og uden godkendelse fra de øvrige lejlighedsejere, at ændre anvendelsesformålet for sit lejlighedsejerskab, således som dette er fastsat i en ejerskabskontrakt, skal anses for at være et søgsmål »om rettigheder over fast ejendom« som omhandlet i denne bestemmelse, såfremt dette anvendelsesformål kan gøres gældende ikke blot over for lejlighedsejerne i den nævnte ejendom, men over for enhver, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.

| 2) | Artikel 7, nr. 1), litra a), i forordning nr. 1215/2012 — hvis det anvendelsesformål, som en ejendom, der er objekt for lejlighedsejerskab, har i henhold til en ejerskabskontrakt, ikke kan gøres gældende over for enhver — skal fortolkes således, at et søgsmål, som en lejlighedsejer i en ejendom har anlagt med henblik på at forhindre en anden lejlighedsejer i denne ejendom i, egenhændigt og uden godkendelse fra de øvrige lejlighedsejere, at ændre nævnte anvendelsesformål, da udgør et søgsmål »om kontraktforhold« som omhandlet i denne bestemmelse. Med forbehold af den forelæggende rets prøvelse er det sted, hvor den forpligtelse, der ligger til grund for dette søgsmål, er opfyldt eller skal opfyldes, det sted, hvor denne ejendom er beliggende. |
| --- | --- |

2)

Artikel 7, nr. 1), litra a), i forordning nr. 1215/2012 — hvis det anvendelsesformål, som en ejendom, der er objekt for lejlighedsejerskab, har i henhold til en ejerskabskontrakt, ikke kan gøres gældende over for enhver — skal fortolkes således, at et søgsmål, som en lejlighedsejer i en ejendom har anlagt med henblik på at forhindre en anden lejlighedsejer i denne ejendom i, egenhændigt og uden godkendelse fra de øvrige lejlighedsejere, at ændre nævnte anvendelsesformål, da udgør et søgsmål »om kontraktforhold« som omhandlet i denne bestemmelse. Med forbehold af den forelæggende rets prøvelse er det sted, hvor den forpligtelse, der ligger til grund for dette søgsmål, er opfyldt eller skal opfyldes, det sted, hvor denne ejendom er beliggende.

---

(1)  EUT C 357 af 21.10.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/9 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/9

---

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. november 2020 — Stephan Fleig mod Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil

(Sag C-446/19 P) (1)

(Appel - personalesag - kontraktansatte - Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) - artikel 47, litra c), nr. i), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union - opsigelse af en tidsubegrænset kontrakt - erhvervssygdom - brud på tillidsforhold - ret til en retfærdig rettergang - artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - omsorgspligt - artikel 30 og 41 i chartret om grundlæggende rettigheder - urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder - omfanget af domstolsprøvelsen)

(2021/C 19/10)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Stephan Fleig (ved Rechtsanwalt H. Tettenborn)

Den anden part i appelsagen: Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (ved S. Marquardt og R.C. Weiss, som befuldmægtigede)

Konklusion

| 1) | Appellen forkastes. |
| --- | --- |

1)

Appellen forkastes.

| 2) | Stephan Fleig betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Stephan Fleig betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EFT C 337 af 7.10.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/9 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/9

---

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 12. november 2020 — Bruno Gollnisch mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-676/19 P) (1)

(Appel - regler for institutionerne - Europa-Parlamentet - regulativet om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser til Europa-Parlamentets medlemmer - assistentgodtgørelser - inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb - virkningerne af en dom afsagt af Domstolen)

(2021/C 19/11)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Bruno Gollnisch (ved avocat B. Bonnefoy-Claudet)

De andre parter i appelsagen: Europa-Parlamentet (ved S. Seyr og M. Ecker, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union

Konklusion

| 1) | Appellen forkastes. |
| --- | --- |

1)

Appellen forkastes.

| 2) | Bruno Gollnisch betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Bruno Gollnisch betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 363 af 28.10.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/10 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/10

---

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. november 2020 — ITH Comercial Timişoara SRL mod Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti og Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti — Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Bucureşti — Rumænien)

(Sag C-734/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - fradrag for indgående afgift - den oprindeligt planlagte virksomhed opgives - regulering af fradrag for indgående moms - virksomhed i forbindelse med fast ejendom)

(2021/C 19/12)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Bucureşti

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ITH Comercial Timişoara SRL

Sagsøgte: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti og Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti — Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice

Konklusion

| 1) | Artikel 167, 168, 184 og 185 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at retten til fradrag for indgående merværdiafgift (moms) på goder — i det foreliggende tilfælde på fast ejendom — og tjenesteydelser, der er erhvervet med henblik på at gennemføre afgiftspligtige transaktioner, bevares, når de oprindeligt planlagte investeringsprojekter er blevet opgivet på grund af omstændigheder, som den afgiftspligtige person ikke har indflydelse på, og der skal ikke foretages en regulering af denne moms, hvis den afgiftspligtige person stadig har til hensigt at udnytte de pågældende goder til afgiftspligtig virksomhed. |
| --- | --- |

1)

Artikel 167, 168, 184 og 185 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at retten til fradrag for indgående merværdiafgift (moms) på goder — i det foreliggende tilfælde på fast ejendom — og tjenesteydelser, der er erhvervet med henblik på at gennemføre afgiftspligtige transaktioner, bevares, når de oprindeligt planlagte investeringsprojekter er blevet opgivet på grund af omstændigheder, som den afgiftspligtige person ikke har indflydelse på, og der skal ikke foretages en regulering af denne moms, hvis den afgiftspligtige person stadig har til hensigt at udnytte de pågældende goder til afgiftspligtig virksomhed.

| 2) | Direktiv 2006/112, navnlig dets artikel 28, skal fortolkes således, at når der ikke foreligger en fuldmagtsaftale uden repræsentation, finder kommissionærordningen ikke anvendelse, når en afgiftspligtig person opfører en bygning i overensstemmelse med behov og krav hos en anden person, der skal leje den nævnte bygning. |
| --- | --- |

2)

Direktiv 2006/112, navnlig dets artikel 28, skal fortolkes således, at når der ikke foreligger en fuldmagtsaftale uden repræsentation, finder kommissionærordningen ikke anvendelse, når en afgiftspligtig person opfører en bygning i overensstemmelse med behov og krav hos en anden person, der skal leje den nævnte bygning.

---

(1)  EUT C 54 af 17.2.2020.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/10 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/10

---

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 12. november 2020 — Europa-Kommissionen mod Republikken Østrig

(Sag C-796/19) (1)

(Traktatbrud - direktiv 2007/59/EF - certificering af lokomotivførere - artikel 3, litra a) - den kompetente nationale myndighed - direktiv 2004/49/EF - artikel 16, stk. 1 - sikkerhedsmyndighed - udpegelse af flere myndigheder)

(2021/C 19/13)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved W. Mölls og C. Vrignon, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Østrig (ved J. Schmoll og A. Posch, som befuldmægtigede)

Konklusion

| 1) | Republikken Østrig har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler denne stat i medfør af artikel 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/59/EF af 23. oktober 2007 om certificering af lokomotivførere, der fører lokomotiver og tog på jernbanenettet i Fællesskabet, ved som »kompetent myndighed« i dette direktivs forstand at udpege en anden myndighed end den sikkerhedsmyndighed, der er omtalt i artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/49/EF af 29. april 2004 om jernbanesikkerhed i EU og om ændring af Rådets direktiv 95/18/EF om udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder og direktiv 2001/14/EF om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering (jernbanesikkerhedsdirektivet). |
| --- | --- |

1)

Republikken Østrig har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler denne stat i medfør af artikel 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/59/EF af 23. oktober 2007 om certificering af lokomotivførere, der fører lokomotiver og tog på jernbanenettet i Fællesskabet, ved som »kompetent myndighed« i dette direktivs forstand at udpege en anden myndighed end den sikkerhedsmyndighed, der er omtalt i artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/49/EF af 29. april 2004 om jernbanesikkerhed i EU og om ændring af Rådets direktiv 95/18/EF om udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder og direktiv 2001/14/EF om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering (jernbanesikkerhedsdirektivet).

| 2) | Republikken Østrig bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger. |
| --- | --- |

2)

Republikken Østrig bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.

---

(1)  EUT C 432 af 23.12.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/11 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/11

---

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 12. november 2020 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

(Sag C-842/19) (1)

(Traktatbrud - dom, hvorved Domstolen fastslår et traktatbrud - undladelse af opfyldelse - frie kapitalbevægelser - artikel 63 TEUF - uforenelighed hermed af de belgiske skattebestemmelser om indkomst af fast ejendom beliggende i udlandet - artikel 260, stk. 2, TEUF - påstand om pålæggelse af en tvangsbøde og et fast beløb)

(2021/C 19/14)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved W. Roels og A. Armenia, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien (ved P. Cottin, J.-C. Halleux og C. Pochet, som befuldmægtigede)

Konklusion

| 1) | Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 260, stk. 1, TEUF, idet det ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af dom af 12. april 2018, Kommissionen mod Belgien (C-110/17, EU:C:2018:250). |
| --- | --- |

1)

Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 260, stk. 1, TEUF, idet det ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af dom af 12. april 2018, Kommissionen mod Belgien (C-110/17, EU:C:2018:250).

| 2) | Kongeriget Belgien betaler Europa-Kommissionen et fast beløb på 2 000 000 EUR. |
| --- | --- |

2)

Kongeriget Belgien betaler Europa-Kommissionen et fast beløb på 2 000 000 EUR.

| 3) | Kongeriget Belgien betaler Europa-Kommissionen en tvangsbøde på 7 500 EUR pr. dag fra afsigelsen af nærværende dom og indtil datoen for opfyldelse af dom af 12. april 2018, Kommissionen mod Belgien (C-110/17, EU:C:2018:250). |
| --- | --- |

3)

Kongeriget Belgien betaler Europa-Kommissionen en tvangsbøde på 7 500 EUR pr. dag fra afsigelsen af nærværende dom og indtil datoen for opfyldelse af dom af 12. april 2018, Kommissionen mod Belgien (C-110/17, EU:C:2018:250).

| 4) | Kongeriget Belgien betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

4)

Kongeriget Belgien betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 45 af 10.2.2020.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/12 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/12

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gericht Erster Instanz Eupen (Belgien) den 28. januar 2020 — DQ mod Wallonische Region

(Sag C-41/20)

(2021/C 19/15)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Gericht Erster Instanz Eupen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DQ

Sagsøgt: Wallonische Region

Præjudicielle spørgsmål

| 1. | Strider en national lovgivning, som den, der anvendes af de offentlige myndigheder, hvorefter anvendelsen af et udenlandsk køretøj, som sporadisk og i en kort periode stilles til rådighed for en borger med bopæl i Belgien af en borger, der har bopæl i en anden EU-medlemsstat, uden at der på ny opstår anmeldelsespligt, gøres afhængig af, at denne borger med bopæl i Belgien, i køretøjet medbringer den private anvendelsesattest, dvs. en attest som omhandlet i artikel 3, § 2, nr. 6, i kongelig bekendtgørelse af 20. juli 2001 om indregistrering af køretøjer, mod de relevante europæiske retsregler og navnlig dels artikel 20 og 21 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde vedrørende den frie bevægelighed for personer og de frie kapitalbevægelser, og/eller dels artikel 63 og 64 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde vedrørende de frie kapitalbevægelser som to af fire af Den Europæiske Unions grundlæggende friheder? |
| --- | --- |

1.

Strider en national lovgivning, som den, der anvendes af de offentlige myndigheder, hvorefter anvendelsen af et udenlandsk køretøj, som sporadisk og i en kort periode stilles til rådighed for en borger med bopæl i Belgien af en borger, der har bopæl i en anden EU-medlemsstat, uden at der på ny opstår anmeldelsespligt, gøres afhængig af, at denne borger med bopæl i Belgien, i køretøjet medbringer den private anvendelsesattest, dvs. en attest som omhandlet i artikel 3, § 2, nr. 6, i kongelig bekendtgørelse af 20. juli 2001 om indregistrering af køretøjer, mod de relevante europæiske retsregler og navnlig dels artikel 20 og 21 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde vedrørende den frie bevægelighed for personer og de frie kapitalbevægelser, og/eller dels artikel 63 og 64 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde vedrørende de frie kapitalbevægelser som to af fire af Den Europæiske Unions grundlæggende friheder?

| 2. | Er en national lovgivning, således som den her er beskrevet og gennemført af Regionen Vallonien, begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed eller andre beskyttelsesforanstaltninger, og er det nødvendigt at overholde den nationale lovgivning, som fortolkes således, at den, uden at der kan fraviges herfra, kræver, at et dokument, der er udfærdiget af den udenlandske indehaver af køretøjet indeholdende en tidsbegrænset tilladelse til at anvende køretøjet og med angivelse af gyldighedsperioden, skal medbringes, uden at det er muligt at fremlægge sådanne dokumenter efterfølgende, for at nå det tilstræbte mål, eller ville målet også kunne være nået på anden vis og med mindre strenge og formalistiske midler? |
| --- | --- |

2.

Er en national lovgivning, således som den her er beskrevet og gennemført af Regionen Vallonien, begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed eller andre beskyttelsesforanstaltninger, og er det nødvendigt at overholde den nationale lovgivning, som fortolkes således, at den, uden at der kan fraviges herfra, kræver, at et dokument, der er udfærdiget af den udenlandske indehaver af køretøjet indeholdende en tidsbegrænset tilladelse til at anvende køretøjet og med angivelse af gyldighedsperioden, skal medbringes, uden at det er muligt at fremlægge sådanne dokumenter efterfølgende, for at nå det tilstræbte mål, eller ville målet også kunne være nået på anden vis og med mindre strenge og formalistiske midler?

Den Europæiske Unions Domstol (Sjette Afdeling) har ved kendelse af 10. september 2020 fastslået følgende:

Artikel 63, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for lovgivning i en medlemsstat, hvorefter en dér bosiddende person, for et køretøj, der er indregistreret i en anden medlemsstat, og som vederlagsfrit stilles til vedkommendes rådighed i en kort periode af dette køretøjs indehaver, der har bopæl i denne anden medlemsstat, kun kan påberåbe sig en undtagelse til den i sin bopælsmedlemsstat gældende pligt til indregistrering af køretøjer, når de dokumenter, som attesterer, at den pågældende opfylder betingelserne for at anvende denne undtagelse, altid medbringes i køretøjet, uden at det er muligt at fremlægge dem efterfølgende.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/12 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/12

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gericht Erster Instanz Eupen (Belgien) den 28. januar 2020 — FS mod Wallonische Region

(Sag C-42/20)

(2021/C 19/16)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Gericht Erster Instanz Eupen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: FS

Sagsøgt: Wallonische Region

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Strider en national lovgivning som den, der anvendes af de offentlige myndigheder, hvorefter anvendelsen af et udenlandsk køretøj, som sporadisk og i en kort periode stilles til rådighed for en borger med bopæl i Belgien af en borger, der har bopæl i en anden EU-medlemsstat, uden at der på ny opstår anmeldelsespligt, gøres afhængig af, at denne borger med bopæl i Belgien, i køretøjet medfører den private anvendelsesattest, dvs. en attest som omhandlet i artikel 3, § 2, nr. 6, i kongelig bekendtgørelse af 20. juli 2001 om indregistrering af køretøjer, mod de relevante europæiske retsregler og navnlig artikel 20 og 21 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde vedrørende den frie bevægelighed for personer, mod artikel 45 TEUF (arbejdskraftens frie bevægelighed), artikel 49 TEUF (den frie etableringsret) og artikel 56 TEUF (den frie udveksling af tjenesteydelser)? |
| --- | --- |

1)

Strider en national lovgivning som den, der anvendes af de offentlige myndigheder, hvorefter anvendelsen af et udenlandsk køretøj, som sporadisk og i en kort periode stilles til rådighed for en borger med bopæl i Belgien af en borger, der har bopæl i en anden EU-medlemsstat, uden at der på ny opstår anmeldelsespligt, gøres afhængig af, at denne borger med bopæl i Belgien, i køretøjet medfører den private anvendelsesattest, dvs. en attest som omhandlet i artikel 3, § 2, nr. 6, i kongelig bekendtgørelse af 20. juli 2001 om indregistrering af køretøjer, mod de relevante europæiske retsregler og navnlig artikel 20 og 21 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde vedrørende den frie bevægelighed for personer, mod artikel 45 TEUF (arbejdskraftens frie bevægelighed), artikel 49 TEUF (den frie etableringsret) og artikel 56 TEUF (den frie udveksling af tjenesteydelser)?

| 2) | Er en national lovgivning, således som den her er beskrevet og gennemført af Regionen Vallonien, begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed eller andre beskyttelsesforanstaltninger, og er det nødvendigt at overholde den nationale lovgivning, som fortolkes således, at den, uden at der kan fraviges herfra, kræver, at et dokument, der er udfærdiget af den udenlandske indehaver af køretøjet, indeholdende en tidsbegrænset tilladelse til at anvende køretøjet og med angivelse af gyldighedsperioden, skal medbringes, for at nå det tilstræbte mål, eller ville målet også kunne være nået på anden vis og med mindre strenge og formalistiske midler? |
| --- | --- |

2)

Er en national lovgivning, således som den her er beskrevet og gennemført af Regionen Vallonien, begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed eller andre beskyttelsesforanstaltninger, og er det nødvendigt at overholde den nationale lovgivning, som fortolkes således, at den, uden at der kan fraviges herfra, kræver, at et dokument, der er udfærdiget af den udenlandske indehaver af køretøjet, indeholdende en tidsbegrænset tilladelse til at anvende køretøjet og med angivelse af gyldighedsperioden, skal medbringes, for at nå det tilstræbte mål, eller ville målet også kunne være nået på anden vis og med mindre strenge og formalistiske midler?

Den Europæiske Unions Domstol (Sjette Afdeling) har ved kendelse af 10. september 2020 fastslået følgende:

Artikel 63, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for lovgivning i en medlemsstat, hvorefter en dér bosiddende person, for et køretøj, der er indregistreret i en anden medlemsstat, og som vederlagsfrit stilles til vedkommendes rådighed i en kort periode af dette køretøjs indehaver, der har bopæl i denne anden medlemsstat, kun kan påberåbe sig en undtagelse til den i sin bopælsmedlemsstat gældende pligt til indregistrering af køretøjer, når de dokumenter, som attesterer, at den pågældende opfylder betingelserne for at anvende denne undtagelse, altid medbringes i køretøjet, uden at det er muligt at fremlægge dem efterfølgende.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/13 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/13

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gericht Erster Instanz Eupen (Belgien) den 28. januar 2020 — HU mod Wallonische Region

(Sag C-43/20)

(2021/C 19/17)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Gericht Erster Instanz Eupen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: HU

Sagsøgt: Wallonische Region

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Strider en national lovgivning som den, der anvendes af de offentlige myndigheder, hvorefter anvendelsen af et udenlandsk køretøj, som sporadisk og i en kort periode stilles til rådighed for en borger med bopæl i Belgien af en borger, der har bopæl i en anden EU-medlemsstat, uden at der på ny opstår anmeldelsespligt, gøres afhængig af, at denne borger med bopæl i Belgien, i køretøjet medfører den private anvendelsesattest, dvs. en attest som omhandlet i artikel 3, § 2, nr. 6, i kongelig bekendtgørelse af 20. juli 2001 om indregistrering af køretøjer, mod de relevante europæiske retsregler og navnlig artikel 20 og 21 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde vedrørende den frie bevægelighed for personer, mod artikel 45 TEUF (arbejdskraftens frie bevægelighed), artikel 49 TEUF (den frie etableringsret) og artikel 56 TEUF (den frie udveksling af tjenesteydelser)? |
| --- | --- |

1)

Strider en national lovgivning som den, der anvendes af de offentlige myndigheder, hvorefter anvendelsen af et udenlandsk køretøj, som sporadisk og i en kort periode stilles til rådighed for en borger med bopæl i Belgien af en borger, der har bopæl i en anden EU-medlemsstat, uden at der på ny opstår anmeldelsespligt, gøres afhængig af, at denne borger med bopæl i Belgien, i køretøjet medfører den private anvendelsesattest, dvs. en attest som omhandlet i artikel 3, § 2, nr. 6, i kongelig bekendtgørelse af 20. juli 2001 om indregistrering af køretøjer, mod de relevante europæiske retsregler og navnlig artikel 20 og 21 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde vedrørende den frie bevægelighed for personer, mod artikel 45 TEUF (arbejdskraftens frie bevægelighed), artikel 49 TEUF (den frie etableringsret) og artikel 56 TEUF (den frie udveksling af tjenesteydelser)?

| 2) | Er en national lovgivning, således som den her er beskrevet og gennemført af Regionen Vallonien, begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed eller andre beskyttelsesforanstaltninger, og er det nødvendigt at overholde den nationale lovgivning, som fortolkes således, at den, uden at der kan fraviges herfra, kræver, at et dokument, der er udfærdiget af den udenlandske indehaver af køretøjet, indeholdende en tidsbegrænset tilladelse til at anvende køretøjet og med angivelse af gyldighedsperioden, skal medbringes, for at nå det tilstræbte mål, eller ville målet også kunne være nået på anden vis og med mindre strenge og formalistiske midler? |
| --- | --- |

2)

Er en national lovgivning, således som den her er beskrevet og gennemført af Regionen Vallonien, begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed eller andre beskyttelsesforanstaltninger, og er det nødvendigt at overholde den nationale lovgivning, som fortolkes således, at den, uden at der kan fraviges herfra, kræver, at et dokument, der er udfærdiget af den udenlandske indehaver af køretøjet, indeholdende en tidsbegrænset tilladelse til at anvende køretøjet og med angivelse af gyldighedsperioden, skal medbringes, for at nå det tilstræbte mål, eller ville målet også kunne være nået på anden vis og med mindre strenge og formalistiske midler?

Den Europæiske Unions Domstol (Sjette Afdeling) har ved kendelse af 10. september 2020 fastslået følgende:

Artikel 63, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for lovgivning i en medlemsstat, hvorefter en dér bosiddende person, for et køretøj, der er indregistreret i en anden medlemsstat, og som vederlagsfrit stilles til vedkommendes rådighed i en kort periode af dette køretøjs indehaver, der har bopæl i denne anden medlemsstat, kun kan påberåbe sig en undtagelse til den i sin bopælsmedlemsstat gældende pligt til indregistrering af køretøjer, når de dokumenter, som attesterer, at den pågældende opfylder betingelserne for at anvende denne undtagelse, altid medbringes i køretøjet, uden at det er muligt at fremlægge dem efterfølgende.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/14 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/14

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 23. april 2020 — AZ, BY, CX, DW, EV, FU og GJ mod Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca — MIUR og Università degli studi di Perugia

(Sag C-173/20)

(2021/C 19/18)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: AZ, BY, CX, DW, EV, FU og GJ

Indstævnte: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca — MIUR og Università degli studi di Perugia

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er § 5 i den rammeaftale, der er knyttet som bilag til direktiv 1999/70/EF (Rådets direktiv 1999/70/EF om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, herefter »direktivet«) (1), som har overskriften »Bestemmelser om misbrug«, sammenholdt med sjette og syvende betragtning til direktivet og med rammeaftalens § 4 (»Princippet om ikke-diskrimination«), samt i lyset af ækvivalensprincippet, effektivitetsprincippet og princippet om EU-rettens effektive virkning, til hinder for en national lovgivning, og navnlig artikel 24, stk. 3, litra a), og artikel 22, stk. 9, i lov nr. 240/2010, hvorefter universiteter uden kvantitative begrænsninger kan gøre brug af treårige tidsbegrænsede forskerkontrakter, som kan forlænges med to år, uden at indgåelsen og forlængelsen heraf er betinget af objektive omstændigheder med tilknytning til behov, der er af midlertidig eller exceptionel karakter, ved det universitet, som indgår kontrakterne, og ifølge hvilken den eneste begrænsning for indgåelsen af flere tidsbegrænsede kontrakter med den samme person udgøres af den samlede varighed, som ikke må overstige tolv år, også hvis usammenhængende? |
| --- | --- |

1)

Er § 5 i den rammeaftale, der er knyttet som bilag til direktiv 1999/70/EF (Rådets direktiv 1999/70/EF om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, herefter »direktivet«) (1), som har overskriften »Bestemmelser om misbrug«, sammenholdt med sjette og syvende betragtning til direktivet og med rammeaftalens § 4 (»Princippet om ikke-diskrimination«), samt i lyset af ækvivalensprincippet, effektivitetsprincippet og princippet om EU-rettens effektive virkning, til hinder for en national lovgivning, og navnlig artikel 24, stk. 3, litra a), og artikel 22, stk. 9, i lov nr. 240/2010, hvorefter universiteter uden kvantitative begrænsninger kan gøre brug af treårige tidsbegrænsede forskerkontrakter, som kan forlænges med to år, uden at indgåelsen og forlængelsen heraf er betinget af objektive omstændigheder med tilknytning til behov, der er af midlertidig eller exceptionel karakter, ved det universitet, som indgår kontrakterne, og ifølge hvilken den eneste begrænsning for indgåelsen af flere tidsbegrænsede kontrakter med den samme person udgøres af den samlede varighed, som ikke må overstige tolv år, også hvis usammenhængende?

| 2) | Er rammeaftalens ovennævnte § 5, sammenholdt med sjette og syvende betragtning til direktivet og med rammeaftalens ovennævnte § 4, samt i lyset af princippet om EU-rettens effektive virkning, til hinder for en national lovgivning (og navnlig artikel 24 og 29, stk. 1, i lov nr. 240/2010), hvorefter universiteter kun kan rekruttere forskere på grundlag af en tidsbegrænset kontrakt, uden at den respektive beslutning er betinget af behov, der er af midlertidig eller exceptionel karakter, og uden begrænsninger, således at universiteternes almindelige undervisnings- og forskningsbehov opfyldes ved brug af en potentielt uendelig række af tidsbegrænsede kontrakter? |
| --- | --- |

2)

Er rammeaftalens ovennævnte § 5, sammenholdt med sjette og syvende betragtning til direktivet og med rammeaftalens ovennævnte § 4, samt i lyset af princippet om EU-rettens effektive virkning, til hinder for en national lovgivning (og navnlig artikel 24 og 29, stk. 1, i lov nr. 240/2010), hvorefter universiteter kun kan rekruttere forskere på grundlag af en tidsbegrænset kontrakt, uden at den respektive beslutning er betinget af behov, der er af midlertidig eller exceptionel karakter, og uden begrænsninger, således at universiteternes almindelige undervisnings- og forskningsbehov opfyldes ved brug af en potentielt uendelig række af tidsbegrænsede kontrakter?

| 3) | Er rammeaftalens § 4 til hinder for en national bestemmelse såsom artikel 20, stk. 1, i lovdekret nr. 75/2017 (som fortolket i ovennævnte ministerielle cirkulære nr. 3/2017), hvorefter offentlige forskningsenheder kan stabilisere ansættelsesforholdet for forskere med tidsbegrænset kontrakt — men kun såfremt de pr. 31. december 2017 har været ansat i mindst tre år — hvorimod ansættelsesforholdet for universitetsforskere med tidsbegrænset kontrakt ikke kan stabiliseres, alene fordi artikel 22, stk. 16, i lovdekret nr. 75/2017 bestemmer, at deres ansættelsesforhold omfattes af »forvaltningsretlige regler«, til trods for at det i henhold til loven er baseret på en ansættelseskontrakt, og selv om forskere ved forskningsenheder og universiteter i medfør af artikel 22, stk. 9, i lov nr. 240/2010 er omfattet af samme regel om den maksimale varighed af de tidsbegrænsede ansættelsesforhold, som universiteter og forskningsenheder kan indgå med dem i form af kontrakter i overensstemmelse med lovens artikel 24 eller forskningsstipendier som omhandlet i nævnte artikel 22? |
| --- | --- |

3)

Er rammeaftalens § 4 til hinder for en national bestemmelse såsom artikel 20, stk. 1, i lovdekret nr. 75/2017 (som fortolket i ovennævnte ministerielle cirkulære nr. 3/2017), hvorefter offentlige forskningsenheder kan stabilisere ansættelsesforholdet for forskere med tidsbegrænset kontrakt — men kun såfremt de pr. 31. december 2017 har været ansat i mindst tre år — hvorimod ansættelsesforholdet for universitetsforskere med tidsbegrænset kontrakt ikke kan stabiliseres, alene fordi artikel 22, stk. 16, i lovdekret nr. 75/2017 bestemmer, at deres ansættelsesforhold omfattes af »forvaltningsretlige regler«, til trods for at det i henhold til loven er baseret på en ansættelseskontrakt, og selv om forskere ved forskningsenheder og universiteter i medfør af artikel 22, stk. 9, i lov nr. 240/2010 er omfattet af samme regel om den maksimale varighed af de tidsbegrænsede ansættelsesforhold, som universiteter og forskningsenheder kan indgå med dem i form af kontrakter i overensstemmelse med lovens artikel 24 eller forskningsstipendier som omhandlet i nævnte artikel 22?

| 4) | Er ækvivalensprincippet, effektivitetsprincippet og princippet om EU-rettens effektive virkning, med hensyn til ovennævnte rammeaftale, samt princippet om ikke-diskrimination, der er anerkendt i rammeaftalens § 4, til hinder for en national lovgivning [artikel 24, stk. 3, litra a), i lov nr. 240/2010 samt artikel 29, stk. 2, litra d), og stk. 4, i lovdekret nr. 81/2015], som — selv om samtlige offentligt og privat ansatte omfattes af den samme retsorden, som senest indeholdt i lovdekret nr. 81/2015, hvori den maksimale varighed af et tidsbegrænset ansættelsesforhold (fra og med 2018) er fastsat til 24 måneder (inklusive forlængelser og fornyelser) og den offentlige forvaltnings brug af denne form for forhold er betinget af behov, der er af »midlertidig og exceptionel karakter« — foreskriver, at universiteter kan rekruttere forskere på grundlag af en treårig tidsbegrænset kontrakt, som kan forlænges med to år efter positiv vurdering af den i treårsperioden udførte undervisning og forskning, uden at indgåelsen af den første kontrakt og forlængelsen heraf skal være betinget af sådanne behov af midlertidig eller exceptionel karakter ved det konkrete universitet, idet universitetet i slutningen af denne femårsperiode kan indgå yderligere en tidsbegrænset kontrakt af samme art med den samme person eller med andre personer med henblik på at opfylde de samme undervisnings- og forskningsbehov, som var knyttet til den foregående kontrakt? |
| --- | --- |

4)

Er ækvivalensprincippet, effektivitetsprincippet og princippet om EU-rettens effektive virkning, med hensyn til ovennævnte rammeaftale, samt princippet om ikke-diskrimination, der er anerkendt i rammeaftalens § 4, til hinder for en national lovgivning [artikel 24, stk. 3, litra a), i lov nr. 240/2010 samt artikel 29, stk. 2, litra d), og stk. 4, i lovdekret nr. 81/2015], som — selv om samtlige offentligt og privat ansatte omfattes af den samme retsorden, som senest indeholdt i lovdekret nr. 81/2015, hvori den maksimale varighed af et tidsbegrænset ansættelsesforhold (fra og med 2018) er fastsat til 24 måneder (inklusive forlængelser og fornyelser) og den offentlige forvaltnings brug af denne form for forhold er betinget af behov, der er af »midlertidig og exceptionel karakter« — foreskriver, at universiteter kan rekruttere forskere på grundlag af en treårig tidsbegrænset kontrakt, som kan forlænges med to år efter positiv vurdering af den i treårsperioden udførte undervisning og forskning, uden at indgåelsen af den første kontrakt og forlængelsen heraf skal være betinget af sådanne behov af midlertidig eller exceptionel karakter ved det konkrete universitet, idet universitetet i slutningen af denne femårsperiode kan indgå yderligere en tidsbegrænset kontrakt af samme art med den samme person eller med andre personer med henblik på at opfylde de samme undervisnings- og forskningsbehov, som var knyttet til den foregående kontrakt?

| 5) | Er § 5 i ovennævnte rammeaftale, herunder i lyset af effektivitetsprincippet og ækvivalensprincippet samt af ovennævnte § 4, til hinder for en national lovgivning [artikel 29, stk. 2, litra d), og stk. 4, i lovdekret nr. 81/2015 samt artikel 36, stk. 2 og 5, i lovdekret nr. 165/2001], der afskærer universitetsforskere med treårig tidsbegrænset kontrakt, som kan forlænges med to år [i henhold til nævnte artikel 24, stk. 3, litra a), i lov nr. 240/2010], fra efterfølgende at indgå et tidsubegrænset ansættelsesforhold, når den italienske retsorden ikke indeholder andre effektive foranstaltninger, hvorved universiteters misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter forhindres og sanktioneres? |
| --- | --- |

5)

Er § 5 i ovennævnte rammeaftale, herunder i lyset af effektivitetsprincippet og ækvivalensprincippet samt af ovennævnte § 4, til hinder for en national lovgivning [artikel 29, stk. 2, litra d), og stk. 4, i lovdekret nr. 81/2015 samt artikel 36, stk. 2 og 5, i lovdekret nr. 165/2001], der afskærer universitetsforskere med treårig tidsbegrænset kontrakt, som kan forlænges med to år [i henhold til nævnte artikel 24, stk. 3, litra a), i lov nr. 240/2010], fra efterfølgende at indgå et tidsubegrænset ansættelsesforhold, når den italienske retsorden ikke indeholder andre effektive foranstaltninger, hvorved universiteters misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter forhindres og sanktioneres?

---

(1)  Rådets direktiv 1999/70/EF af 28.6.1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT 1999, L 175, s. 43).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/15 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/15

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Polen) den 22. juli 2020 — Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty mod D.P.

(Sag C-338/20)

(2021/C 19/19)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty

Sagsøgt: D.P.

Præjudicielt spørgsmål

Indebærer forkyndelse af en afgørelse om bødestraf uden oversættelse til et sprog som adressaten forstår, at fuldbyrdelsesstatens myndighed har ret til at afvise at håndhæve denne afgørelse i henhold til gennemførelsesbestemmelserne i artikel 20, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214/RIA (1) på grund af krænkelse af retten til en retfærdig rettergang?

---

(1)  Rådets rammeafgørelse 2005/214/RIA af 24.2.2005 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe (EUT 2005, L 76, s. 16-30)

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/16 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/16

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Polen) den 2. oktober 2020 — Delfarma Sp. z o.o. mod Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

(Sag C-488/20)

(2021/C 19/20)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Delfarma Sp. z o.o.

Sagsøgt: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er artikel 34 TEUF til hinder for en national bestemmelse, hvorefter en parallelimporttilladelse bortfalder et år efter markedsføringstilladelsen for et referencelægemiddel er udløbet? |
| --- | --- |

1)

Er artikel 34 TEUF til hinder for en national bestemmelse, hvorefter en parallelimporttilladelse bortfalder et år efter markedsføringstilladelsen for et referencelægemiddel er udløbet?

| 2) | Kan en national myndighed henset til artikel 34 TEUF og 36 TEUF vedtage en deklaratorisk afgørelse, som fastsætter, at markedsføringstilladelsen for et lægemiddel, som parallelimporteres, ifølge loven bortfalder udelukkende på grund af udløbet af den tid, der er foreskrevet ved lov, regnet fra det tidspunkt, hvor markedsføringstilladelsen for referencelægemidlet er udløbet, uden at grundene til, at markedsføringstilladelsen for dette produkt er udløbet, eller andre grunde, der henvises til i artikel 36 TEUF, som vedrører menneskers liv og sundhed, undersøges? |
| --- | --- |

2)

Kan en national myndighed henset til artikel 34 TEUF og 36 TEUF vedtage en deklaratorisk afgørelse, som fastsætter, at markedsføringstilladelsen for et lægemiddel, som parallelimporteres, ifølge loven bortfalder udelukkende på grund af udløbet af den tid, der er foreskrevet ved lov, regnet fra det tidspunkt, hvor markedsføringstilladelsen for referencelægemidlet er udløbet, uden at grundene til, at markedsføringstilladelsen for dette produkt er udløbet, eller andre grunde, der henvises til i artikel 36 TEUF, som vedrører menneskers liv og sundhed, undersøges?

| 3) | Er det forhold, at parallelimportører er fritaget for forpligtelsen til at fremlægge regelmæssige sikkerhedsrapporter, og den deraf følgende mangel på ajourførte data om fordele og risici ved lægemiddelbehandlingen hos myndigheden, tilstrækkeligt til at træffe en deklaratorisk afgørelse om at bringe markedsføringstilladelsen for et parallelimporteret lægemiddel til ophør? |
| --- | --- |

3)

Er det forhold, at parallelimportører er fritaget for forpligtelsen til at fremlægge regelmæssige sikkerhedsrapporter, og den deraf følgende mangel på ajourførte data om fordele og risici ved lægemiddelbehandlingen hos myndigheden, tilstrækkeligt til at træffe en deklaratorisk afgørelse om at bringe markedsføringstilladelsen for et parallelimporteret lægemiddel til ophør?

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/16 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/16

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 6. oktober 2020 — ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft mod Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH

(Sag C-500/20)

(2021/C 19/21)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft

Sagsøgt: Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Har Den Europæiske Unions Domstol kompetence til at fortolke de fælles regler om anvendelse af infrastruktur i international jernbanetrafik (CUI ¬¬– bilag E til konventionen om internationale jernbanebefordringer [COTIF] (1))? |
| --- | --- |

1)

Har Den Europæiske Unions Domstol kompetence til at fortolke de fælles regler om anvendelse af infrastruktur i international jernbanetrafik (CUI ¬¬– bilag E til konventionen om internationale jernbanebefordringer [COTIF] (1))?

| 2) | Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende:
  Skal CUI’s artikel 8, stk. 1, litra b), fortolkes således, at infrastrukturforvalterens ansvar for materiel skade også omfatter de udgifter, som operatøren skal afholde som følge af, at den pågældende på grund af beskadigelsen af sine lokomotiver må leje andre lokomotiver som erstatning herfor? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende:

Skal CUI’s artikel 8, stk. 1, litra b), fortolkes således, at infrastrukturforvalterens ansvar for materiel skade også omfatter de udgifter, som operatøren skal afholde som følge af, at den pågældende på grund af beskadigelsen af sine lokomotiver må leje andre lokomotiver som erstatning herfor?

| 3) | Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende og det andet spørgsmål benægtende, spørges:
  Skal CUI’s artikel 4 og artikel 19, stk. 1, fortolkes således, at kontraktparterne gyldigt kan udvide deres ansvar ved at foretage en generel henvisning til national ret, når omfanget af ansvaret ganske vist derved udvides, men — som en undtagelse fra CUI’s objektive ansvar — er betinget af culpa? |
| --- | --- |

3)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende og det andet spørgsmål benægtende, spørges:

Skal CUI’s artikel 4 og artikel 19, stk. 1, fortolkes således, at kontraktparterne gyldigt kan udvide deres ansvar ved at foretage en generel henvisning til national ret, når omfanget af ansvaret ganske vist derved udvides, men — som en undtagelse fra CUI’s objektive ansvar — er betinget af culpa?

---

(1)  2013/103/EU: Rådets afgørelse af 16.6.2011 om undertegnelse og indgåelse af aftalen mellem Den Europæiske Union og Den Mellemstatslige Organisation for Internationale Jernbanebefordringer om Den Europæiske Unions tiltrædelse af konventionen om internationale jernbanebefordringer (COTIF) af 9.5.1980, som ændret ved Vilniusprotokollen af 3.6.1999 (EUT 2013, L 51, s. 1).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/17 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/17

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 13. oktober 2020 — Autoridade Tributária e Aduaneira mod Termas Sulfurosas de Alcafache SA

(Sag C-513/20)

(2021/C 19/22)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Autoridade Tributária e Aduaneira

Sagsøgt: Termas Sulfurosas de Alcafache SA

Præjudicielt spørgsmål

Kan betalinger, der foretages til gengæld for oprettelse af den enkelte brugers konto, som omfatter den lægejournal, der giver ret til at købe behandlinger, som henhører under kategorien »klassiske kurbadsbehandlinger«, henføres under begrebet »transaktioner i nær tilknytning [...]« i momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra b) (1) og dermed anses for at være fritaget for moms?

---

(1)  Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/18 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/18

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht (Tyskland) den 13. oktober 2020 — DS mod Koch Personaldienstleistungen GmbH

(Sag C-514/20)

(2021/C 19/23)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DS

Sagsøgt: Koch Personaldienstleistungen GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 7 i direktiv 2003/88/EF (1) til hinder for bestemmelser i en kollektiv overenskomst, hvorefter der ved beregning af, om en arbejdstager har ret til overarbejdstillæg, og i givet fald for hvor mange timer, kun inddrages det antal arbejdstimer, der faktisk er præsteret, og ikke også det antal timer, hvor arbejdstageren har afholdt sin årlige betalte ferie?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4.11.2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT 2003, L 299, s. 9).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/18 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/18

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht (Tyskland) den 16. oktober 2020 — XP mod St. Vincenz-Krankenhaus GmbH

(Sag C-518/20)

(2021/C 19/24)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Revisionsappellant: XP

Revisionsindstævnt: St. Vincenz-Krankenhaus GmbH

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er artikel 7 i direktiv 2003/88 (1) og chartrets artikel 31, stk. 2, til hinder for en fortolkning af en national lovbestemmelse som § 7, stk. 3, i Bundesurlaubsgesetz (ferielov for arbejdstagere, herefter »ferieloven«), hvorefter den endnu ikke udnyttede ret til årlig betalt ferie for en arbejdstager, som i løbet af ferieåret helt har mistet arbejdsevnen på grund af sygdom, men som — i det mindste delvist — ville have kunnet afholde sin ferie forud for sit tab af erhvervsevne, ved fortsat uafbrudt mistet arbejdsevne 15 måneder efter ferieårets udløb, også bortfalder i den situation, hvor arbejdsgiveren ikke med passende opfordringer og oplysninger faktisk har sørget for, at arbejdstageren er i stand til at afholde sin ferie? |
| --- | --- |

1)

Er artikel 7 i direktiv 2003/88 (1) og chartrets artikel 31, stk. 2, til hinder for en fortolkning af en national lovbestemmelse som § 7, stk. 3, i Bundesurlaubsgesetz (ferielov for arbejdstagere, herefter »ferieloven«), hvorefter den endnu ikke udnyttede ret til årlig betalt ferie for en arbejdstager, som i løbet af ferieåret helt har mistet arbejdsevnen på grund af sygdom, men som — i det mindste delvist — ville have kunnet afholde sin ferie forud for sit tab af erhvervsevne, ved fortsat uafbrudt mistet arbejdsevne 15 måneder efter ferieårets udløb, også bortfalder i den situation, hvor arbejdsgiveren ikke med passende opfordringer og oplysninger faktisk har sørget for, at arbejdstageren er i stand til at afholde sin ferie?

| 2) | Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Er bortfald af retten i tilfælde af fortsat fuldstændigt tab af arbejdsevnen — under de foreliggende omstændigheder — også udelukket på et senere tidspunkt? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Er bortfald af retten i tilfælde af fortsat fuldstændigt tab af arbejdsevnen — under de foreliggende omstændigheder — også udelukket på et senere tidspunkt?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4.11.2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT 2003, L 299, s. 9)

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/19 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/19

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hannover (Tyskland) den 15. oktober 2020 — K

(Sag C-519/20)

(2021/C 19/25)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Hannover

Parter i hovedsagen

Berørte part og appellant: K

Sagsøgt og yderligere procesdeltager: Landkreis Gifhorn

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal EU-retten, navnlig artikel 18, stk. 1 og stk. 3, i direktiv 2008/115/EF (1), fortolkes således, at en national domstol, der træffer afgørelse om frihedsberøvelse med henblik på udsendelse, i hvert enkelt konkret tilfælde skal prøve bestemmelsens betingelser, navnlig, at den akutte situation fortsat varer ved, når den nationale lovgiver under påberåbelse af artikel 18, stk. 1, har fraveget betingelserne i artikel 16, stk. 1, i national ret? |
| --- | --- |

1)

Skal EU-retten, navnlig artikel 18, stk. 1 og stk. 3, i direktiv 2008/115/EF (1), fortolkes således, at en national domstol, der træffer afgørelse om frihedsberøvelse med henblik på udsendelse, i hvert enkelt konkret tilfælde skal prøve bestemmelsens betingelser, navnlig, at den akutte situation fortsat varer ved, når den nationale lovgiver under påberåbelse af artikel 18, stk. 1, har fraveget betingelserne i artikel 16, stk. 1, i national ret?

| 2) | Skal EU-retten, navnlig artikel 16, stk. 1, i direktiv 2008/115/EF, fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som midlertidigt indtil den 1. juli 2022 tillader, at frihedsberøvede med henblik på udsendelse anbringes i et fængsel, selv om der i medlemsstaten forefindes særlige faciliteter for frihedsberøvede, og ingen akut situation som omhandlet i artikel 18, stk. 1, i direktiv 2008/115/EF gør dette tvingende nødvendigt? |
| --- | --- |

2)

Skal EU-retten, navnlig artikel 16, stk. 1, i direktiv 2008/115/EF, fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som midlertidigt indtil den 1. juli 2022 tillader, at frihedsberøvede med henblik på udsendelse anbringes i et fængsel, selv om der i medlemsstaten forefindes særlige faciliteter for frihedsberøvede, og ingen akut situation som omhandlet i artikel 18, stk. 1, i direktiv 2008/115/EF gør dette tvingende nødvendigt?

| 3) | Skal artikel 16, stk. 1, i direktiv 2008/115/EF fortolkes således, at der ikke foreligger en »særlig facilitet« til anbringelse af personer, der er frihedsberøvet med henblik på udsendelse, allerede når:






  — | den »særlige facilitet« indirekte er underlagt samme regeringsmedlem som faciliteter for straffefanger, nemlig justitsministeren, |
| --- | --- | --- |

3)

Skal artikel 16, stk. 1, i direktiv 2008/115/EF fortolkes således, at der ikke foreligger en »særlig facilitet« til anbringelse af personer, der er frihedsberøvet med henblik på udsendelse, allerede når:

—

den »særlige facilitet« indirekte er underlagt samme regeringsmedlem som faciliteter for straffefanger, nemlig justitsministeren,

| — | den »særlige facilitet« er organiseret som en afdeling af et fængsel og dermed ganske vist har sin egen leder, men som en af flere afdelinger af fængslet samlet set er underlagt fængslets ledelse? |
| --- | --- |

—

den »særlige facilitet« er organiseret som en afdeling af et fængsel og dermed ganske vist har sin egen leder, men som en af flere afdelinger af fængslet samlet set er underlagt fængslets ledelse?

| 4) | Såfremt det tredje spørgsmål besvares benægtende:
  Skal artikel 16, stk. 1, i direktiv 2008/115/EF fortolkes således, at der foreligger en anbringelse i en »særlig facilitet« for personer, der er frihedsberøvet med henblik på udsendelse, når et fængsel indretter en særlig afdeling som et udsendelsesfængsel, driver denne afdeling på et særligt areal med tre bygninger inden for indhegningen for personer, der er frihedsberøvet med henblik på udsendelse, og en af disse tre bygninger midlertidigt udelukkende anvendes til straffefanger, som afsoner forvandlingsstraffe eller korte frihedsstraffe, fængslet sørger for at adskille de personer, der er frihedsberøvet med henblik på udsendelse, og straffefangerne, idet hvert hus navnlig har egne faciliteter (eget tøjdepot, egen sygeafdeling, eget sportsrum), og gården/udendørsarealet ganske vist er synlig fra alle huse, men hvert hus har sit eget indhegnede område til fangerne, og der således ikke er direkte adgang mellem husene? |
| --- | --- |

4)

Såfremt det tredje spørgsmål besvares benægtende:

Skal artikel 16, stk. 1, i direktiv 2008/115/EF fortolkes således, at der foreligger en anbringelse i en »særlig facilitet« for personer, der er frihedsberøvet med henblik på udsendelse, når et fængsel indretter en særlig afdeling som et udsendelsesfængsel, driver denne afdeling på et særligt areal med tre bygninger inden for indhegningen for personer, der er frihedsberøvet med henblik på udsendelse, og en af disse tre bygninger midlertidigt udelukkende anvendes til straffefanger, som afsoner forvandlingsstraffe eller korte frihedsstraffe, fængslet sørger for at adskille de personer, der er frihedsberøvet med henblik på udsendelse, og straffefangerne, idet hvert hus navnlig har egne faciliteter (eget tøjdepot, egen sygeafdeling, eget sportsrum), og gården/udendørsarealet ganske vist er synlig fra alle huse, men hvert hus har sit eget indhegnede område til fangerne, og der således ikke er direkte adgang mellem husene?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16.12.2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (EUT 2008, L 348, s. 98).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/20 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/20

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Litauen) den 22. oktober 2020 — UAB »Tiketa« mod M. Š. og VšĮ »Baltic Music«

(Sag C-536/20)

(2021/C 19/26)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos Aukščiausiojo Teismo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UAB »Tiketa«

Sagsøgte: M. Š. og VšĮ »Baltic Music«

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal begrebet erhvervsdrivende som defineret i artikel 2, stk. 2, i direktiv 2011/83 (1) fortolkes således, at en person, der handler som formidler i forbindelse med en forbrugers køb af en billet, skal anses for en erhvervsdrivende, der er omfattet af de forpligtelser, der er fastsat i direktiv 2011/83, og dermed for part i en købs- eller tjenesteydelsesaftale, mod hvem forbrugeren kan rejse krav eller iværksætte søgsmål?






  1.1. | Er det relevant for fortolkningen af begrebet erhvervsdrivende som defineret i artikel 2, stk. 2, i direktiv 2011/83, om den person, der handler som formidler i forbindelse med en forbrugers køb af en billet, på en klar og forståelig måde, inden forbrugeren bindes af en aftale om fjernsalg, har givet denne forbruger alle oplysninger om den primære erhvervsdrivende som fastsat i artikel 6, stk. 1, litra c) og d), i direktiv 2011/83? |
| --- | --- | --- |

1)

Skal begrebet erhvervsdrivende som defineret i artikel 2, stk. 2, i direktiv 2011/83 (1) fortolkes således, at en person, der handler som formidler i forbindelse med en forbrugers køb af en billet, skal anses for en erhvervsdrivende, der er omfattet af de forpligtelser, der er fastsat i direktiv 2011/83, og dermed for part i en købs- eller tjenesteydelsesaftale, mod hvem forbrugeren kan rejse krav eller iværksætte søgsmål?

1.1.

Er det relevant for fortolkningen af begrebet erhvervsdrivende som defineret i artikel 2, stk. 2, i direktiv 2011/83, om den person, der handler som formidler i forbindelse med en forbrugers køb af en billet, på en klar og forståelig måde, inden forbrugeren bindes af en aftale om fjernsalg, har givet denne forbruger alle oplysninger om den primære erhvervsdrivende som fastsat i artikel 6, stk. 1, litra c) og d), i direktiv 2011/83?

| 1.2. | Skal formidlingsforholdet anses for at være oplyst i en situation, hvor den person, der er involveret i købet af billetten, inden forbrugeren bindes af en aftale om fjernsalg, oplyser navnet på den primære erhvervsdrivende og dennes retlige form samt oplyser, at den primære erhvervsdrivende påtager sig det fulde ansvar for begivenheden, kvaliteten og indholdet heraf og for de oplysninger, der gives herom, samt angiver, at den pågældende alene handler som billetudsteder og er en synlig agent? |
| --- | --- |

1.2.

Skal formidlingsforholdet anses for at være oplyst i en situation, hvor den person, der er involveret i købet af billetten, inden forbrugeren bindes af en aftale om fjernsalg, oplyser navnet på den primære erhvervsdrivende og dennes retlige form samt oplyser, at den primære erhvervsdrivende påtager sig det fulde ansvar for begivenheden, kvaliteten og indholdet heraf og for de oplysninger, der gives herom, samt angiver, at den pågældende alene handler som billetudsteder og er en synlig agent?

| 1.3. | Skal begrebet erhvervsdrivende som defineret i artikel 2, stk. 2, i direktiv 2011/83 fortolkes således, at både sælgeren af billetterne og arrangøren henset til, at parternes retsforhold omfatter en dobbelt tjenesteydelse (billetudstedelse og organisering af begivenheder), skal anses for at være erhvervsdrivende, dvs. parter i forbrugeraftalen? |
| --- | --- |

1.3.

Skal begrebet erhvervsdrivende som defineret i artikel 2, stk. 2, i direktiv 2011/83 fortolkes således, at både sælgeren af billetterne og arrangøren henset til, at parternes retsforhold omfatter en dobbelt tjenesteydelse (billetudstedelse og organisering af begivenheder), skal anses for at være erhvervsdrivende, dvs. parter i forbrugeraftalen?

| 2) | Skal kravet om at give oplysninger og stille disse oplysninger til rådighed for forbrugeren på en klar og forståelig måde som omhandlet i artikel 8, stk. 1, i direktiv 2011/83, fortolkes og anvendes således, at forpligtelsen til at give forbrugeren oplysninger anses for at være behørigt opfyldt, når sådanne oplysninger fremgår af formidlerens vilkår for levering af tjenesteydelser, som er gjort tilgængelige for forbrugeren på webstedet tiketa.lt, inden forbrugeren foretager betaling, idet denne via en såkaldt »click-wrap«-aftale, dvs. ved aktivt at afkrydse en konkret rubrik i online-systemet og klikke på et konkret link, bekræfter at være bekendt med formidlerens vilkår for levering af tjenesteydelser og påtager sig at overholde disse som en del af betingelserne for den aftale, der skal indgås?






  2.1. | Er det relevant for fortolkningen og anvendelsen af dette krav, at sådanne oplysninger ikke er givet på et varigt medium, og at der ikke efterfølgende gives en bekræftelse på aftalen, som indeholder alle de oplysninger, der skal gives i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2011/83, på et varigt medium som krævet i medfør af artikel 8, stk. 7, i direktiv 2011/83? |
| --- | --- | --- |

2)

Skal kravet om at give oplysninger og stille disse oplysninger til rådighed for forbrugeren på en klar og forståelig måde som omhandlet i artikel 8, stk. 1, i direktiv 2011/83, fortolkes og anvendes således, at forpligtelsen til at give forbrugeren oplysninger anses for at være behørigt opfyldt, når sådanne oplysninger fremgår af formidlerens vilkår for levering af tjenesteydelser, som er gjort tilgængelige for forbrugeren på webstedet tiketa.lt, inden forbrugeren foretager betaling, idet denne via en såkaldt »click-wrap«-aftale, dvs. ved aktivt at afkrydse en konkret rubrik i online-systemet og klikke på et konkret link, bekræfter at være bekendt med formidlerens vilkår for levering af tjenesteydelser og påtager sig at overholde disse som en del af betingelserne for den aftale, der skal indgås?

2.1.

Er det relevant for fortolkningen og anvendelsen af dette krav, at sådanne oplysninger ikke er givet på et varigt medium, og at der ikke efterfølgende gives en bekræftelse på aftalen, som indeholder alle de oplysninger, der skal gives i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2011/83, på et varigt medium som krævet i medfør af artikel 8, stk. 7, i direktiv 2011/83?

| 2.2. | Udgør disse oplysninger i formidlerens vilkår for levering af tjenesteydelser en integreret del af aftalen om fjernsalg i henhold til artikel 6, stk. 5, i direktiv 2011/83, uanset om disse oplysninger ikke er givet på et varigt medium, og/eller aftalen ikke efterfølgende er blevet bekræftet på et varigt medium? |
| --- | --- |

2.2.

Udgør disse oplysninger i formidlerens vilkår for levering af tjenesteydelser en integreret del af aftalen om fjernsalg i henhold til artikel 6, stk. 5, i direktiv 2011/83, uanset om disse oplysninger ikke er givet på et varigt medium, og/eller aftalen ikke efterfølgende er blevet bekræftet på et varigt medium?

---

(1)  EUT 2011, L 304, s. 64.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/21 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/21

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 21. oktober 2020 — L Fund mod Finanzamt D

(Sag C-537/20)

(2021/C 19/27)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger og revisionsappellant: L Fund

Sagsøgt og revisionsindstævnt: Finanzamt D

Andre parter i sagen: Bundesministerium der Finanzen

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 56 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (nu: artikel 63 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde) til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter nationale særlige ejendomsfonde, som udelukkende har udenlandske investorer, er fritaget for selskabsskat, mens udenlandske særlige ejendomsfonde, som udelukkende har udenlandske investorer, er underlagt begrænset selskabsskattepligt med hensyn til de lejeindtægter, de modtager på det nationale område?

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/21 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/21

---

Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Litauen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-541/20)

(2021/C 19/28)

Processprog: litauisk

Parter

Sagsøger: Republikken Litauen (ved advokatas K. Dieninis, V. Kazlauskaitė-Švenčionienė, R. Dzikovič, A. Kisieliauskaitė, G. Taluntytė og R. Petravičius)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| 1. | Artikel 1, stk. 3 og 7, i direktiv 2020/1057 (1), der foreskriver, at reglerne om udstationering af arbejdstagere skal anvendes på internationale (grænseoverskridende) transporter og cabotagekørsel med henblik på direktiv 96/71/EF, annulleres. For det tilfælde, at det ikke er muligt at annullere artikel 1, stk. 3 og 7, i direktiv 2020/1057 uden at ændre dette direktivs indhold, nedlægger Republikken Litauen påstand om, at direktiv 2020/1057 annulleres i sin helhed. |
| --- | --- |

1.

Artikel 1, stk. 3 og 7, i direktiv 2020/1057 (1), der foreskriver, at reglerne om udstationering af arbejdstagere skal anvendes på internationale (grænseoverskridende) transporter og cabotagekørsel med henblik på direktiv 96/71/EF, annulleres. For det tilfælde, at det ikke er muligt at annullere artikel 1, stk. 3 og 7, i direktiv 2020/1057 uden at ændre dette direktivs indhold, nedlægger Republikken Litauen påstand om, at direktiv 2020/1057 annulleres i sin helhed.

| 2. | Artikel 1, nr. 6, litra d), i forordning 2020/1054 (2) annulleres, for så vidt som den deri fastsatte forpligtelse indebærer, at transportvirksomheder skal sikre, at førerne vender tilbage til deres bopæl eller til virksomheden hver fjerde uge. For det tilfælde, at det ikke er muligt at annullere denne del af bestemmelsen, nedlægger Republikken Litauen påstand om, at denne bestemmelse annulleres i sin helhed. |
| --- | --- |

2.

Artikel 1, nr. 6, litra d), i forordning 2020/1054 (2) annulleres, for så vidt som den deri fastsatte forpligtelse indebærer, at transportvirksomheder skal sikre, at førerne vender tilbage til deres bopæl eller til virksomheden hver fjerde uge. For det tilfælde, at det ikke er muligt at annullere denne del af bestemmelsen, nedlægger Republikken Litauen påstand om, at denne bestemmelse annulleres i sin helhed.

| 3. | Artikel 3 i forordning 2020/1054 annulleres, for så vidt som det heri fastsættes, at ændringer af forordning (EF) nr. 561/2006 træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen af forordning 2020/1054 (den 20.8.2020). For det tilfælde, at det ikke er muligt at annullere artikel 3 i forordning 2020/1054, uden at dette berører denne forordnings andre bestemmelser, nedlægger Republikken Litauen påstand om, at forordning 2020/1054 annulleres i sin helhed. |
| --- | --- |

3.

Artikel 3 i forordning 2020/1054 annulleres, for så vidt som det heri fastsættes, at ændringer af forordning (EF) nr. 561/2006 træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen af forordning 2020/1054 (den 20.8.2020). For det tilfælde, at det ikke er muligt at annullere artikel 3 i forordning 2020/1054, uden at dette berører denne forordnings andre bestemmelser, nedlægger Republikken Litauen påstand om, at forordning 2020/1054 annulleres i sin helhed.

| 4. | Europa-Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

4.

Europa-Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har Republikken Litauen fremsat følgende anbringender:

| 1. | For så vidt som artikel 1, stk. 3 og 7, i direktiv 2020/1057 foreskriver, at reglerne om udstationering af arbejdstagere skal anvendes på ikkebilaterale internationale (grænseoverskridende) transporter og cabotagekørsel, er denne bestemmelse i strid med:







  1.1 | Ligebehandlingsprincippet, idet den selektive fordeling af transporter ikke er begrundet og medfører en dobbelt lønstandard for arbejdstagere, der er ansat i samme virksomhed, selv om de udfører samme arbejde. Udstationeringsreglerne er således blevet vedtaget uden at indeholde objektive kriterier, hvilket er i strid med princippet om »lige løn for lige arbejde« og udgør en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, der er fastsat i artikel 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. |
| --- | --- | --- |

1.

For så vidt som artikel 1, stk. 3 og 7, i direktiv 2020/1057 foreskriver, at reglerne om udstationering af arbejdstagere skal anvendes på ikkebilaterale internationale (grænseoverskridende) transporter og cabotagekørsel, er denne bestemmelse i strid med:

1.1

Ligebehandlingsprincippet, idet den selektive fordeling af transporter ikke er begrundet og medfører en dobbelt lønstandard for arbejdstagere, der er ansat i samme virksomhed, selv om de udfører samme arbejde. Udstationeringsreglerne er således blevet vedtaget uden at indeholde objektive kriterier, hvilket er i strid med princippet om »lige løn for lige arbejde« og udgør en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, der er fastsat i artikel 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

| 1.2 | Proportionalitetsprincippet, idet EU-institutionerne (i) har indført forskellige lønordninger for førere, der udfører samme arbejde, (ii) ikke har taget hensyn til de særlige forhold, der kendetegner internationale transporter, (iii) ikke har taget hensyn til den særlig høje grad af mobilitet, der kendetegner arbejdstagere inden for den internationale transportsektor, (iv) gennem de fastsatte kriterier har pålagt små- og mellemstore virksomheder en uforholdsmæssig tung administrativ byrde og dermed begået en åbenbar fejl og vedtaget en foranstaltning, der ikke står i rimeligt forhold til det forfulgte formål. |
| --- | --- |

1.2

Proportionalitetsprincippet, idet EU-institutionerne (i) har indført forskellige lønordninger for førere, der udfører samme arbejde, (ii) ikke har taget hensyn til de særlige forhold, der kendetegner internationale transporter, (iii) ikke har taget hensyn til den særlig høje grad af mobilitet, der kendetegner arbejdstagere inden for den internationale transportsektor, (iv) gennem de fastsatte kriterier har pålagt små- og mellemstore virksomheder en uforholdsmæssig tung administrativ byrde og dermed begået en åbenbar fejl og vedtaget en foranstaltning, der ikke står i rimeligt forhold til det forfulgte formål.

| 1.3 | Princippet om god lovgivning, idet EU-institutionerne var forpligtede til at gennemføre en konsekvensanalyse af de anfægtede bestemmelser eller til at begrunde, hvorfor en sådan analyse ikke var nødvendig. |
| --- | --- |

1.3

Princippet om god lovgivning, idet EU-institutionerne var forpligtede til at gennemføre en konsekvensanalyse af de anfægtede bestemmelser eller til at begrunde, hvorfor en sådan analyse ikke var nødvendig.

| 2. | Artikel 1, nr. 6, litra d), i forordning 2020/1054, der fastsætter en forpligtelse for transportvirksomheder til at sikre, at deres førere vender tilbage til deres bopæl eller til virksomheden hver fjerde uge, er i strid med:







  2.1 | Artikel 45 TEUF, idet en forpligtelse for førere til at vende tilbage til deres bopæl eller til virksomheden, som ikke giver disse førere mulighed for selv at vælge, hvor de ønsker at afholde deres hviletid, tilsidesætter deres ret til fri bevægelighed som arbejdstagere. |
| --- | --- | --- |

2.

Artikel 1, nr. 6, litra d), i forordning 2020/1054, der fastsætter en forpligtelse for transportvirksomheder til at sikre, at deres førere vender tilbage til deres bopæl eller til virksomheden hver fjerde uge, er i strid med:

2.1

Artikel 45 TEUF, idet en forpligtelse for førere til at vende tilbage til deres bopæl eller til virksomheden, som ikke giver disse førere mulighed for selv at vælge, hvor de ønsker at afholde deres hviletid, tilsidesætter deres ret til fri bevægelighed som arbejdstagere.

| 2.2 | Artikel 26 TEUF og det generelle princip om forbud mod forskelsbehandling, idet den anfægtede bestemmelse begrænser arbejdskraftens frie bevægelighed og medfører forskelsbehandling af de arbejdstagere, der er ansat i transportvirksomheder i perifert beliggende medlemsstater, ved at kræve, at disse arbejdstagere skal vende tilbage til deres bopæl eller til virksomheden for at hvile sig, hvilket indebærer, at de er nødt til at tilbagelægge store afstande og spilder væsentlig mere tid end førere, der er ansat i transportvirksomheder i medlemsstater, som er beliggende i og tæt på centrum af Den Europæiske Union; ved gennemførelsen af bestemmelsen om arbejdstageres tilbagevenden stilles transportvirksomheder i perifert beliggende medlemsstater i en ringere situation end den situation, som de transportvirksomheder, der betjener det indre marked, befinder sig i. |
| --- | --- |

2.2

Artikel 26 TEUF og det generelle princip om forbud mod forskelsbehandling, idet den anfægtede bestemmelse begrænser arbejdskraftens frie bevægelighed og medfører forskelsbehandling af de arbejdstagere, der er ansat i transportvirksomheder i perifert beliggende medlemsstater, ved at kræve, at disse arbejdstagere skal vende tilbage til deres bopæl eller til virksomheden for at hvile sig, hvilket indebærer, at de er nødt til at tilbagelægge store afstande og spilder væsentlig mere tid end førere, der er ansat i transportvirksomheder i medlemsstater, som er beliggende i og tæt på centrum af Den Europæiske Union; ved gennemførelsen af bestemmelsen om arbejdstageres tilbagevenden stilles transportvirksomheder i perifert beliggende medlemsstater i en ringere situation end den situation, som de transportvirksomheder, der betjener det indre marked, befinder sig i.

| 2.3 | Artikel 3, stk. 3, TEU, artikel 11 TEUF og 191 TEUF samt EU’s miljø- og klimaændringspolitik, idet kravet om, at førerne skal vende tilbage hver fjerde uge, vil medføre en kunstig stigning i trafikken på vejene i Den Europæiske Union og i antallet af førere, der vender tilbage med påhængsvogne uden last, i antallet af gennemførte transporter, i mængden af brændstof, der forbruges, og i CO2-udledninger til miljøet. |
| --- | --- |

2.3

Artikel 3, stk. 3, TEU, artikel 11 TEUF og 191 TEUF samt EU’s miljø- og klimaændringspolitik, idet kravet om, at førerne skal vende tilbage hver fjerde uge, vil medføre en kunstig stigning i trafikken på vejene i Den Europæiske Union og i antallet af førere, der vender tilbage med påhængsvogne uden last, i antallet af gennemførte transporter, i mængden af brændstof, der forbruges, og i CO2-udledninger til miljøet.

| 2.4 | Proportionalitetsprincippet, idet det obligatoriske krav om, at førerne regelmæssigt skal vende tilbage, der er fastsat i denne bestemmelse, udgør en foranstaltning, som er åbenbart uforholdsmæssig og uegnet i forhold til det erklærede mål om at forbedre de forhold, hvorunder arbejdstagere kan hvile sig. |
| --- | --- |

2.4

Proportionalitetsprincippet, idet det obligatoriske krav om, at førerne regelmæssigt skal vende tilbage, der er fastsat i denne bestemmelse, udgør en foranstaltning, som er åbenbart uforholdsmæssig og uegnet i forhold til det erklærede mål om at forbedre de forhold, hvorunder arbejdstagere kan hvile sig.

| 3. | Artikel 3 i forordning 2020/1054, der fastsætter datoen for, hvornår denne forordning træder i kraft (den 20.8.2020), uden at foreskrive en overgangsperiode, navnlig henset til, at der består en forpligtelse til øjeblikkeligt at anvende (i) de ændringer, der foretages af artikel 8, stk. 8, i forordning nr. 561/2006, som forbyder, at hviletiden kan afholdes i køretøjets førerhus, og (ii) de ændringer, der foretages af artikel 8, stk. 8a, i forordning nr. 561/2006, der vedrører forpligtelsen til at sikre, at førerne vender tilbage til deres bopæl hver fjerde uge, er i strid med:







  3.1 | Proportionalitetsprincippet, idet EU-institutionerne ved at fastsætte ikrafttrædelsesfristen til 20 dage (i) ikke har taget hensyn til den omstændighed, at medlemsstaterne og transportørerne af objektive grunde og som følge af, at der ikke er fastsat en overgangsperiode, ikke har mulighed for at tilpasse sig disse de ændrede forpligtelser, og (ii) ikke på nogen måde har fremført argumenter, der kan begrunde, at det haster med at sikre ikrafttrædelsen af disse nye forpligtelser. |
| --- | --- | --- |

3.

Artikel 3 i forordning 2020/1054, der fastsætter datoen for, hvornår denne forordning træder i kraft (den 20.8.2020), uden at foreskrive en overgangsperiode, navnlig henset til, at der består en forpligtelse til øjeblikkeligt at anvende (i) de ændringer, der foretages af artikel 8, stk. 8, i forordning nr. 561/2006, som forbyder, at hviletiden kan afholdes i køretøjets førerhus, og (ii) de ændringer, der foretages af artikel 8, stk. 8a, i forordning nr. 561/2006, der vedrører forpligtelsen til at sikre, at førerne vender tilbage til deres bopæl hver fjerde uge, er i strid med:

3.1

Proportionalitetsprincippet, idet EU-institutionerne ved at fastsætte ikrafttrædelsesfristen til 20 dage (i) ikke har taget hensyn til den omstændighed, at medlemsstaterne og transportørerne af objektive grunde og som følge af, at der ikke er fastsat en overgangsperiode, ikke har mulighed for at tilpasse sig disse de ændrede forpligtelser, og (ii) ikke på nogen måde har fremført argumenter, der kan begrunde, at det haster med at sikre ikrafttrædelsen af disse nye forpligtelser.

| 3.2 | Begrundelsespligten i artikel 296 TEUF, idet EU-institutionerne i forbindelse med behandlingen af forslaget som følge af konsekvensanalysen og andre kilder var vidende om, (i) at forbuddet mod at overnatte i førerhuset i de pågældende perioder i praksis vil være umuligt at håndhæve i de fleste medlemsstater (på grund af det utilstrækkelige udbud af alternative indkvarteringsmuligheder) og for transportvirksomhederne, (ii) at forpligtelsen til at sikre, at førerne vender tilbage til deres bopæl eller til virksomheden, vil give anledning til betydelige vanskeligheder, idet reglerne om gennemførelse af denne forpligtelse ikke er klare, hvilket indebærer, at EU-institutionerne var forpligtede til at fremføre argumenter, der forklarer, hvorfor der ikke er indført en overgangsperiode, eller hvorfor denne lovgivnings ikrafttrædelsestidspunkt ikke kan udskydes. |
| --- | --- |

3.2

Begrundelsespligten i artikel 296 TEUF, idet EU-institutionerne i forbindelse med behandlingen af forslaget som følge af konsekvensanalysen og andre kilder var vidende om, (i) at forbuddet mod at overnatte i førerhuset i de pågældende perioder i praksis vil være umuligt at håndhæve i de fleste medlemsstater (på grund af det utilstrækkelige udbud af alternative indkvarteringsmuligheder) og for transportvirksomhederne, (ii) at forpligtelsen til at sikre, at førerne vender tilbage til deres bopæl eller til virksomheden, vil give anledning til betydelige vanskeligheder, idet reglerne om gennemførelse af denne forpligtelse ikke er klare, hvilket indebærer, at EU-institutionerne var forpligtede til at fremføre argumenter, der forklarer, hvorfor der ikke er indført en overgangsperiode, eller hvorfor denne lovgivnings ikrafttrædelsestidspunkt ikke kan udskydes.

| 3.3 | Princippet om loyalt samarbejde, idet EU-institutionerne ikke blot har undladt på nogen måde at begrunde nødvendigheden af at sikre den øjeblikkelige ikrafttrædelse af forbuddet mod at overnatte i køretøjets førerhus i de pågældende perioder og af forpligtelsen til at sikre, at førerne vender tilbage til deres bopæl, men heller ikke har taget hensyn til de data, som medlemsstater og berørte parter har fremført med hensyn til objektive forhindringer og nødvendigheden af at indføre en overgangsperiode, som vil gøre det muligt at forberede sig på de ændrede regler. |
| --- | --- |

3.3

Princippet om loyalt samarbejde, idet EU-institutionerne ikke blot har undladt på nogen måde at begrunde nødvendigheden af at sikre den øjeblikkelige ikrafttrædelse af forbuddet mod at overnatte i køretøjets førerhus i de pågældende perioder og af forpligtelsen til at sikre, at førerne vender tilbage til deres bopæl, men heller ikke har taget hensyn til de data, som medlemsstater og berørte parter har fremført med hensyn til objektive forhindringer og nødvendigheden af at indføre en overgangsperiode, som vil gøre det muligt at forberede sig på de ændrede regler.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2020/1057 af 15.7.2020 om fastsættelse af særlige regler med hensyn til direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU om udstationering af førere i vejtransportsektoren og om ændring af direktiv 2006/22/EF, for så vidt angår håndhævelseskravene, og af forordning (EU) nr. 1024/2012 (EUT 2020, L 249, s. 49).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1054 af 15.7.2020 om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006, for så vidt angår minimumskravene for maksimal daglig og ugentlig køretid, minimumspauser samt daglig og ugentlig hviletid, og forordning (EU) nr. 165/2014, for så vidt angår lokalisering ved hjælp af takografer (EUT 2020, L 249, s. 1).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/23 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/23

---

Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Litauen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-542/20)

(2021/C 19/29)

Processprog: litauisk

Parter

Sagsøger: Republikken Litauen (ved advokatas K. Dieninis, V. Kazlauskaitė-Švenčionienė, R. Dzikovič, A. Kisieliauskaitė, G. Taluntytė og R. Petravičius,)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| 1. | Artikel 1, nr. 3, i forordning 2020/1055 (1) annulleres, for så vidt som den indsætter en artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1071/2009 (2), der bestemmer, at »virksomheden i etableringsmedlemsstaten [skal] planlægge sin flåde af køretøjers aktiviteter på en sådan måde, at det sikres, at køretøjer, som virksomheden råder over, og som anvendes til international transport, vender tilbage til en af driftscentralerne i denne medlemsstat senest otte uger efter, at de har forladt den«. |
| --- | --- |

1.

Artikel 1, nr. 3, i forordning 2020/1055 (1) annulleres, for så vidt som den indsætter en artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1071/2009 (2), der bestemmer, at »virksomheden i etableringsmedlemsstaten [skal] planlægge sin flåde af køretøjers aktiviteter på en sådan måde, at det sikres, at køretøjer, som virksomheden råder over, og som anvendes til international transport, vender tilbage til en af driftscentralerne i denne medlemsstat senest otte uger efter, at de har forladt den«.

| 2. | Artikel 2, nr. 4, litra a), i forordning 2020/1055, som ændrer artikel 8 i forordning (EF) nr. 1072/2009 (3) ved at indsætte et stykke 2a, der bestemmer, at »[t]ransportvirksomheder [...] ikke [har] tilladelse til at udføre cabotagekørsler med samme køretøj eller, hvis der er tale om et sammenkoblet vogntog, med motorkøretøjet heri, i den samme værtsmedlemsstat i fire dage fra afslutningen af dets cabotagekørsel i denne medlemsstat«. |
| --- | --- |

2.

Artikel 2, nr. 4, litra a), i forordning 2020/1055, som ændrer artikel 8 i forordning (EF) nr. 1072/2009 (3) ved at indsætte et stykke 2a, der bestemmer, at »[t]ransportvirksomheder [...] ikke [har] tilladelse til at udføre cabotagekørsler med samme køretøj eller, hvis der er tale om et sammenkoblet vogntog, med motorkøretøjet heri, i den samme værtsmedlemsstat i fire dage fra afslutningen af dets cabotagekørsel i denne medlemsstat«.

| 3. | Europa-Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

3.

Europa-Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Til støtte for søgsmålet har Republikken Litauen fremsat følgende anbringender:

| 1. | For så vidt som artikel 1, nr. 3, i forordning 2020/1055, indsætter en artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1071/2009, der bestemmer, at »virksomheden i etableringsmedlemsstaten [skal] planlægge sin flåde af køretøjers aktiviteter på en sådan måde, at det sikres, at køretøjer, som virksomheden råder over, og som anvendes til international transport, vender tilbage til en af driftscentralerne i denne medlemsstat senest otte uger efter, at de har forladt den«, er denne bestemmelse i strid med:






  1.1 | Artikel 3, stk. 3, TEU, artikel 11 TEUF og 191 TEUF samt EU’s miljø- og klimaændringspolitik. Kravet om tilbagevenden til driftscentralen vil medføre en stigning i antallet af køretøjer uden last, der benytter de europæiske veje og i mængden af CO2-udledninger og miljøforurening. EU-institutionerne tog i forbindelse med vedtagelsen af den anfægtede bestemmelse ikke hensyn til de foranstaltninger, der vedrører Den Europæiske Unions miljø- og klimaændringspolitik, herunder navnlig miljøbeskyttelseshensyn og de miljøbeskyttelsesmål, der fremmes i den europæiske grønne pagt, og som er blevet bekræftet af Det Europæiske Råd. |
| --- | --- | --- |

1.

For så vidt som artikel 1, nr. 3, i forordning 2020/1055, indsætter en artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1071/2009, der bestemmer, at »virksomheden i etableringsmedlemsstaten [skal] planlægge sin flåde af køretøjers aktiviteter på en sådan måde, at det sikres, at køretøjer, som virksomheden råder over, og som anvendes til international transport, vender tilbage til en af driftscentralerne i denne medlemsstat senest otte uger efter, at de har forladt den«, er denne bestemmelse i strid med:

1.1

Artikel 3, stk. 3, TEU, artikel 11 TEUF og 191 TEUF samt EU’s miljø- og klimaændringspolitik. Kravet om tilbagevenden til driftscentralen vil medføre en stigning i antallet af køretøjer uden last, der benytter de europæiske veje og i mængden af CO2-udledninger og miljøforurening. EU-institutionerne tog i forbindelse med vedtagelsen af den anfægtede bestemmelse ikke hensyn til de foranstaltninger, der vedrører Den Europæiske Unions miljø- og klimaændringspolitik, herunder navnlig miljøbeskyttelseshensyn og de miljøbeskyttelsesmål, der fremmes i den europæiske grønne pagt, og som er blevet bekræftet af Det Europæiske Råd.

| 1.2 | Artikel 26 TEUF og det generelle princip om forbud mod forskelsbehandling. Den anfægtede bestemmelse udgør en protektionistisk foranstaltning, som medfører en opdeling af transportmarkedet i EU, begrænser konkurrencen og indfører en diskriminerende ordning i forhold til transportvirksomheder i de medlemsstater, der er beliggende i Den Europæiske Unions yderområder (perifert beliggende medlemsstater). Denne bestemmelse medfører desuden, at den internationale vejtransportsektor udsættes for forskelsbehandling i forhold til andre transportsektorer. |
| --- | --- |

1.2

Artikel 26 TEUF og det generelle princip om forbud mod forskelsbehandling. Den anfægtede bestemmelse udgør en protektionistisk foranstaltning, som medfører en opdeling af transportmarkedet i EU, begrænser konkurrencen og indfører en diskriminerende ordning i forhold til transportvirksomheder i de medlemsstater, der er beliggende i Den Europæiske Unions yderområder (perifert beliggende medlemsstater). Denne bestemmelse medfører desuden, at den internationale vejtransportsektor udsættes for forskelsbehandling i forhold til andre transportsektorer.

| 1.3 | Artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 94 TEUF. EU-institutionerne var forpligtede til at tage hensyn til den omstændighed, at den anfægtede bestemmelse vil have en særlig betydelig indvirkning på levestandarden og beskæftigelsesniveauet i de medlemsstater, der er perifert beliggende i Den Europæiske Union, og at den vil have særdeles negative indvirkninger på de transportvirksomheder, der er etableret i de perifert beliggende områder; EU-institutionerne iagttog imidlertid ikke denne forpligtelse. |
| --- | --- |

1.3

Artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 94 TEUF. EU-institutionerne var forpligtede til at tage hensyn til den omstændighed, at den anfægtede bestemmelse vil have en særlig betydelig indvirkning på levestandarden og beskæftigelsesniveauet i de medlemsstater, der er perifert beliggende i Den Europæiske Union, og at den vil have særdeles negative indvirkninger på de transportvirksomheder, der er etableret i de perifert beliggende områder; EU-institutionerne iagttog imidlertid ikke denne forpligtelse.

| 1.4 | Princippet om god lovgivning, idet den anfægtede bestemmelse blev vedtaget uden en analyse af dens virkninger og uden en grundig undersøgelse af denne bestemmelses negative sociale og økonomiske konsekvenser og dens påvirkning af miljøet. |
| --- | --- |

1.4

Princippet om god lovgivning, idet den anfægtede bestemmelse blev vedtaget uden en analyse af dens virkninger og uden en grundig undersøgelse af denne bestemmelses negative sociale og økonomiske konsekvenser og dens påvirkning af miljøet.

| 1.5 | Proportionalitetsprincippet, idet det fastsatte krav om køretøjers regelmæssige tilbagevenden er åbenbart uforholdsmæssigt og uegnet til at nå det erklærede mål, nemlig at bekæmpe de såkaldte skuffeselskaber. |
| --- | --- |

1.5

Proportionalitetsprincippet, idet det fastsatte krav om køretøjers regelmæssige tilbagevenden er åbenbart uforholdsmæssigt og uegnet til at nå det erklærede mål, nemlig at bekæmpe de såkaldte skuffeselskaber.

| 2. | Artikel 2, nr. 4, litra a), i forordning 2020/1055, som ændrer artikel 8 i forordning (EF) nr. 1072/2009 ved at indsætte et stykke 2a, der bestemmer, at »[t]ransportvirksomheder [...] ikke [har] tilladelse til at udføre cabotagekørsler med samme køretøj eller, hvis der er tale om et sammenkoblet vogntog, med motorkøretøjet heri, i den samme værtsmedlemsstat i fire dage fra afslutningen af dets cabotagekørsel i denne medlemsstat«, er i strid med:







  2.1 | Artikel 3, stk. 3, TEU, artikel 11 TEUF og 191 TEUF, idet den obligatoriske periode på fire dage, inden for hvilken der ikke må udføres aktiviteter efter cabotagekørsel, vil medføre en stigning i transportstrømmen af det antal køretøjer uden last, der benytter vejene i Den Europæiske Union, og en øget CO2-udledning og miljøforurening. Den anfægtede bestemmelse er af denne grund i strid med det i traktaterne fastsatte krav om, at der i forbindelse med gennemførelsen af Den Europæiske Unions transportpolitik skal lægges vægt på miljøbeskyttelseshensyn og målene i den europæiske grønne pagt. |
| --- | --- | --- |

2.

Artikel 2, nr. 4, litra a), i forordning 2020/1055, som ændrer artikel 8 i forordning (EF) nr. 1072/2009 ved at indsætte et stykke 2a, der bestemmer, at »[t]ransportvirksomheder [...] ikke [har] tilladelse til at udføre cabotagekørsler med samme køretøj eller, hvis der er tale om et sammenkoblet vogntog, med motorkøretøjet heri, i den samme værtsmedlemsstat i fire dage fra afslutningen af dets cabotagekørsel i denne medlemsstat«, er i strid med:

2.1

Artikel 3, stk. 3, TEU, artikel 11 TEUF og 191 TEUF, idet den obligatoriske periode på fire dage, inden for hvilken der ikke må udføres aktiviteter efter cabotagekørsel, vil medføre en stigning i transportstrømmen af det antal køretøjer uden last, der benytter vejene i Den Europæiske Union, og en øget CO2-udledning og miljøforurening. Den anfægtede bestemmelse er af denne grund i strid med det i traktaterne fastsatte krav om, at der i forbindelse med gennemførelsen af Den Europæiske Unions transportpolitik skal lægges vægt på miljøbeskyttelseshensyn og målene i den europæiske grønne pagt.

| 2.2 | Artikel 26 TEUF og princippet om forbud mod forskelsbehandling. Den fastsatte periode på fire dage, inden for hvilken der ikke må udføres aktiviteter efter cabotagekørsel, medfører hindringer for det indre markeds funktion og for at logistikkæden kan fungere effektivt. Opdelingen af markedet for godskørsel medfører forskelsbehandling af små medlemsstater og de medlemsstater, der er perifert beliggende i Den Europæiske Union, og giver samtidig de store centralt beliggende EU-medlemsstater en ulovlig og uberettiget fordel alene som følge af deres geografiske placering. |
| --- | --- |

2.2

Artikel 26 TEUF og princippet om forbud mod forskelsbehandling. Den fastsatte periode på fire dage, inden for hvilken der ikke må udføres aktiviteter efter cabotagekørsel, medfører hindringer for det indre markeds funktion og for at logistikkæden kan fungere effektivt. Opdelingen af markedet for godskørsel medfører forskelsbehandling af små medlemsstater og de medlemsstater, der er perifert beliggende i Den Europæiske Union, og giver samtidig de store centralt beliggende EU-medlemsstater en ulovlig og uberettiget fordel alene som følge af deres geografiske placering.

| 2.3 | Artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 94 TEUF, idet den anfægtede bestemmelse blev vedtaget uden hensyntagen til de negative konsekvenser for den økonomiske situation, som transportvirksomheder i små medlemsstater og de medlemsstater, der er perifert beliggende i Den Europæiske Union, befinder sig i, og for levestandarden og beskæftigelsesniveauet i disse medlemsstater. |
| --- | --- |

2.3

Artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 94 TEUF, idet den anfægtede bestemmelse blev vedtaget uden hensyntagen til de negative konsekvenser for den økonomiske situation, som transportvirksomheder i små medlemsstater og de medlemsstater, der er perifert beliggende i Den Europæiske Union, befinder sig i, og for levestandarden og beskæftigelsesniveauet i disse medlemsstater.

| 2.4 | Princippet om god lovgivning, idet den anfægtede bestemmelse blev vedtaget uden en analyse af dens virkninger og uden en grundig undersøgelse af denne bestemmelses negative sociale og økonomiske konsekvenser og dens påvirkning af miljøet. |
| --- | --- |

2.4

Princippet om god lovgivning, idet den anfægtede bestemmelse blev vedtaget uden en analyse af dens virkninger og uden en grundig undersøgelse af denne bestemmelses negative sociale og økonomiske konsekvenser og dens påvirkning af miljøet.

| 2.5 | Proportionalitetsprincippet, idet den fastsatte periode på fire dage, inden for hvilken der ikke må udføres aktiviteter efter cabotagekørsel, udgør en uegnet foranstaltning, der ikke står i rimeligt forhold til de erklærede mål om at skabe klarhed over de principper, der gælder for cabotagekørsel, og om at gøre gennemførelsen af disse mål mere effektiv. |
| --- | --- |

2.5

Proportionalitetsprincippet, idet den fastsatte periode på fire dage, inden for hvilken der ikke må udføres aktiviteter efter cabotagekørsel, udgør en uegnet foranstaltning, der ikke står i rimeligt forhold til de erklærede mål om at skabe klarhed over de principper, der gælder for cabotagekørsel, og om at gøre gennemførelsen af disse mål mere effektiv.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 af 15.7.2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren (EUT 2020, L 249, s. 17).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1071/2009 af 21.10.2009 om fælles regler om betingelser for udøvelse af vejtransporterhvervet og om ophævelse af Rådets direktiv 96/26/EF (EUT 2009, L 300, s. 51).

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1072/2009 af 21.10.2009 om fælles regler for adgang til markedet for international godskørsel (EUT 2009, L 300, s. 72).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/25 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/25

---

Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Bulgarien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-543/20)

(2021/C 19/30)

Processprog: bulgarsk

Parter

Sagsøger: Republikken Bulgarien (ved L. Zaharieva, Tsv. Mitova og M. Georgieva, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Artikel 1, stk. 6, litra c) og d), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1054 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006, for så vidt angår minimumskravene for maksimal daglig og ugentlig køretid, minimumspauser samt daglig og ugentlig hviletid, og forordning (EU) nr. 165/2014, for så vidt angår lokalisering ved hjælp af takografer (1) annulleres. |
| --- | --- |

—

Artikel 1, stk. 6, litra c) og d), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1054 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006, for så vidt angår minimumskravene for maksimal daglig og ugentlig køretid, minimumspauser samt daglig og ugentlig hviletid, og forordning (EU) nr. 165/2014, for så vidt angår lokalisering ved hjælp af takografer (1) annulleres.

| — | Subsidiært, for det tilfælde, at Domstolen fastslår, at det foreliggende søgsmål med påstand om delvis annullation af den omtvistede forordning ikke kan tages til følge, annulleres Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1054 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006, for så vidt angår minimumskravene for maksimal daglig og ugentlig køretid, minimumspauser samt daglig og ugentlig hviletid, og forordning (EU) nr. 165/2014, for så vidt angår lokalisering ved hjælp af takografer i sin helhed. |
| --- | --- |

—

Subsidiært, for det tilfælde, at Domstolen fastslår, at det foreliggende søgsmål med påstand om delvis annullation af den omtvistede forordning ikke kan tages til følge, annulleres Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1054 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006, for så vidt angår minimumskravene for maksimal daglig og ugentlig køretid, minimumspauser samt daglig og ugentlig hviletid, og forordning (EU) nr. 165/2014, for så vidt angår lokalisering ved hjælp af takografer i sin helhed.

| — | Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren har fremsat fem anbringender:

| 1. | Tilsidesættelse af artikel 21, stk. 1, og artikel 45 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) samt af artikel 45, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (chartret) |
| --- | --- |

1.

Tilsidesættelse af artikel 21, stk. 1, og artikel 45 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) samt af artikel 45, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (chartret)

| 2. | Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, der er fastsat i artikel 5, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) og i artikel 1 i protokol nr. 2 om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, der er knyttet til TEU og TEUF. |
| --- | --- |

2.

Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, der er fastsat i artikel 5, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) og i artikel 1 i protokol nr. 2 om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, der er knyttet til TEU og TEUF.

| 3. | Tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet. |
| --- | --- |

3.

Tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet.

| 4. | Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, der er fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU og i artikel 1 i protokol nr. 2 om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, der er knyttet til TEU og TEUF. |
| --- | --- |

4.

Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, der er fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU og i artikel 1 i protokol nr. 2 om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, der er knyttet til TEU og TEUF.

| 5. | Tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og af princippet om forbud mod forskelsbehandling i henhold til artikel 18 TEUF og chartrets artikel 20 og 21, af princippet om medlemsstaternes lighed over for traktaterne i henhold til artikel 4, stk. 2, TEU og — for så vidt som Domstolen finder det nødvendigt — af artikel 95, stk. 1, TEUF. |
| --- | --- |

5.

Tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og af princippet om forbud mod forskelsbehandling i henhold til artikel 18 TEUF og chartrets artikel 20 og 21, af princippet om medlemsstaternes lighed over for traktaterne i henhold til artikel 4, stk. 2, TEU og — for så vidt som Domstolen finder det nødvendigt — af artikel 95, stk. 1, TEUF.

---

(1)  EUT 2020, L 249, s. 1.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/26 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/26

---

Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Bulgarien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-544/20)

(2021/C 19/31)

Processprog: bulgarsk

Parter

Sagsøger: Republikken Bulgarien (ved L. Zaharieva, Tsv. Mitova og M. Georgieva, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2020/1057 (1) af 15. juli 2020 om fastsættelse af særlige regler med hensyn til direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU om udstationering af førere i vejtransportsektoren og om ændring af direktiv 2006/22/EF, for så vidt angår håndhævelseskravene, og af forordning (EU) nr. 1024/2012 annulleres. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2020/1057 (1) af 15. juli 2020 om fastsættelse af særlige regler med hensyn til direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU om udstationering af førere i vejtransportsektoren og om ændring af direktiv 2006/22/EF, for så vidt angår håndhævelseskravene, og af forordning (EU) nr. 1024/2012 annulleres.

| — | Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål fremsat fem anbringender:

| 1. | tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet som fastsat i artikel 5, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) og i artikel 1 i protokol (nr. 2) om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, der er knyttet som bilag til TEU og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) |
| --- | --- |

1.

tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet som fastsat i artikel 5, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) og i artikel 1 i protokol (nr. 2) om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, der er knyttet som bilag til TEU og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF)

| 2. | tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling som fastsat i artikel 18 TEUF samt i artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, af princippet om medlemsstaternes lighed over for traktaterne som fastsat i artikel 4, stk. 2, TEU og, såfremt Domstolen skønner det nødvendigt, af artikel 95, stk. 1, TEUF |
| --- | --- |

2.

tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling som fastsat i artikel 18 TEUF samt i artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, af princippet om medlemsstaternes lighed over for traktaterne som fastsat i artikel 4, stk. 2, TEU og, såfremt Domstolen skønner det nødvendigt, af artikel 95, stk. 1, TEUF

| 3. | tilsidesættelse af artikel 91, stk. 1, TEUF |
| --- | --- |

3.

tilsidesættelse af artikel 91, stk. 1, TEUF

| 4. | tilsidesættelse af artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 90 TEUF, sammenholdt med artikel 3, stk. 3, TEU og artikel 94 TEUF |
| --- | --- |

4.

tilsidesættelse af artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 90 TEUF, sammenholdt med artikel 3, stk. 3, TEU og artikel 94 TEUF

| 5. | tilsidesættelse af artikel 34 TEUF og 35 TEUF, der ikke er berettiget i henhold til artikel 36 TEUF, samt tilsidesættelse af artikel 58, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 91 TEUF, og subsidiært af artikel 56 TEUF. |
| --- | --- |

5.

tilsidesættelse af artikel 34 TEUF og 35 TEUF, der ikke er berettiget i henhold til artikel 36 TEUF, samt tilsidesættelse af artikel 58, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 91 TEUF, og subsidiært af artikel 56 TEUF.

---

(1)  EUT 2020, L 249, s. 49.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/27 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/27

---

Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Bulgarien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-545/20)

(2021/C 19/32)

Processprog: bulgarsk

Parter

Sagsøger: Republikken Bulgarien (ved L. Zaharieva, Tsv. Mitova og M. Georgieva, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Følgende bestemmelser i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 (1) af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren annulleres:






  — | artikel 1, nr. 3), for så vidt som bestemmelsen fastsætter artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1071/2009; [subsidiært, og for det tilfælde, at det efter Domstolens opfattelse ikke er muligt, har Republikken Bulgarien nedlagt påstand om annullation af artikel 1, nr. 3), i sin helhed] |
| --- | --- | --- |

—

Følgende bestemmelser i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 (1) af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren annulleres:

—

artikel 1, nr. 3), for så vidt som bestemmelsen fastsætter artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1071/2009; [subsidiært, og for det tilfælde, at det efter Domstolens opfattelse ikke er muligt, har Republikken Bulgarien nedlagt påstand om annullation af artikel 1, nr. 3), i sin helhed]

| — | artikel 2, nr. 4), litra a); [subsidiært, og for det tilfælde, at det efter Domstolens opfattelse ikke er muligt, har Republikken Bulgarien nedlagt påstand om annullation af artikel 2, nr. 4)]. |
| --- | --- |

—

artikel 2, nr. 4), litra a); [subsidiært, og for det tilfælde, at det efter Domstolens opfattelse ikke er muligt, har Republikken Bulgarien nedlagt påstand om annullation af artikel 2, nr. 4)].

| — | Mere subsidiært, og for det tilfælde at Domstolen finder, at påstanden om delvis annullation af den omtvistede forordning ikke kan tages til følge, annulleres Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren i sin helhed. |
| --- | --- |

—

Mere subsidiært, og for det tilfælde at Domstolen finder, at påstanden om delvis annullation af den omtvistede forordning ikke kan tages til følge, annulleres Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren i sin helhed.

| — | Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål fremsat syv anbringender i alt:

| 1. | tilsidesættelse af artikel 90 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), sammenholdt med artikel 3, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union (TEU), artikel 11 TEUF, artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 3, stk. 5, TEU, artikel 208, stk. 2, TEUF og artikel 216, stk. 2, TEUF samt Parisaftalen |
| --- | --- |

1.

tilsidesættelse af artikel 90 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), sammenholdt med artikel 3, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union (TEU), artikel 11 TEUF, artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 3, stk. 5, TEU, artikel 208, stk. 2, TEUF og artikel 216, stk. 2, TEUF samt Parisaftalen

| 2. | tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet som fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU og i artikel 1 i protokol (nr. 2) |
| --- | --- |

2.

tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet som fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU og i artikel 1 i protokol (nr. 2)

| 3. | tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling (artikel 18 TEUF samt artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder), af princippet om medlemsstaternes lighed over for traktaterne (artikel 4, stk. 2, TEU) og om nødvendigt af artikel 95, stk. 1, TEUF |
| --- | --- |

3.

tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling (artikel 18 TEUF samt artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder), af princippet om medlemsstaternes lighed over for traktaterne (artikel 4, stk. 2, TEU) og om nødvendigt af artikel 95, stk. 1, TEUF

| 4. | tilsidesættelse af artikel 91, stk. 1, TEUF |
| --- | --- |

4.

tilsidesættelse af artikel 91, stk. 1, TEUF

| 5. | tilsidesættelse af artikel 90 TEUF, artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 94 TEUF samt artikel 3, stk. 3, TEU |
| --- | --- |

5.

tilsidesættelse af artikel 90 TEUF, artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 94 TEUF samt artikel 3, stk. 3, TEU

| 6. | tilsidesættelse af erhvervsfriheden og etableringsfriheden i henhold til artikel 49 TEUF samt artikel 15 og 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder |
| --- | --- |

6.

tilsidesættelse af erhvervsfriheden og etableringsfriheden i henhold til artikel 49 TEUF samt artikel 15 og 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder

| 7. | tilsidesættelse af artikel 58, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 91 TEUF, og subsidiært tilsidesættelse af artikel 56 TEUF. |
| --- | --- |

7.

tilsidesættelse af artikel 58, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 91 TEUF, og subsidiært tilsidesættelse af artikel 56 TEUF.

---

(1)  EUT 2020, L 249, s. 17.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/28 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/28

---

Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Rumænien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-546/20)

(2021/C 19/33)

Processprog: rumænsk

Parter

Sagsøger: Rumænien (ved E. Gane, L. Liţu og M. Chicu, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Forordning (EU) 2020/1054 annulleres delvist, navnlig






  — | Artikel 1, nr. 6), litra c), der ændrer artikel 8, stk. 8, i forordning (EF) nr. 561/2006, og |
| --- | --- | --- |

—

Forordning (EU) 2020/1054 annulleres delvist, navnlig

—

Artikel 1, nr. 6), litra c), der ændrer artikel 8, stk. 8, i forordning (EF) nr. 561/2006, og

| — | Artikel 1, nr. 6), litra d), der ændrer artikel 8 i forordning (EF) nr. 561/2006, gennem indføjelsen af den nye stk. 8a.
  Subsidiært, og kun såfremt Domstolen måtte fastslå, at disse bestemmelser er uløseligt forbundet med andre bestemmelser i forordning (EU) 2020/1054 eller vedrører den pågældende retsakts materielle indhold, annulleres denne EU-retsakt i sin helhed. |
| --- | --- |

—

Artikel 1, nr. 6), litra d), der ændrer artikel 8 i forordning (EF) nr. 561/2006, gennem indføjelsen af den nye stk. 8a.

Subsidiært, og kun såfremt Domstolen måtte fastslå, at disse bestemmelser er uløseligt forbundet med andre bestemmelser i forordning (EU) 2020/1054 eller vedrører den pågældende retsakts materielle indhold, annulleres denne EU-retsakt i sin helhed.

| — | Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Rumænien har til støtte for sit søgsmål fremsat tre anbringender

| 1. | Første anbringende om en tilsidesættelse af det proportionalitetsprincip, der er fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU

  Rumænien har gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 1, nr. 6), litra c), om et forbud mod at afholde de regulære ugentlige hviletider og den regulære ugentlige hviletid på mere end 45 timer, der afholdes som kompensation, i køretøjet, ikke er egnet til at nå de mål, der forfølges, særligt målet om at forbedre færdselssikkerheden og arbejdsvilkårene for førere. Endvidere fjerner den ikke de risici og hindringer, som Kommissionen har identificeret.
  Dertil kommer, at de data og oplysninger, der indikerede, at foranstaltningen er åbenbart uegnet, var medlovgiverne bekendt på tidspunktet for dens vedtagelse.
  Rumænien har ligeledes gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 1, nr. 6), litra d) — vedrørende føreres tilbagevenden inden for hver fire på hinanden følgende uger (og tilsvarende inden den regulære ugentlige hviletid på mere end 45 timer, der afholdes som kompensation efter to reducerede ugentlige hviletider) hos arbejdsgiverens virksomhed i arbejdsgiverens etableringsmedlemsstat eller førerens bopælsland — er åbenbart uegnet, navnlig på baggrund af de nye administrative forpligtelser, der er blevet pålagt, af de betydelige udgifter, som er blevet afholdt af operatørerne, af begrænsningen af deres erhvervsvirksomhed samt af den omstændighed, at den ikke sikrer en tilstrækkelig beskyttelse af førerne.
  Endvidere synes evalueringen af virkningen ikke at have taget hensyn til alle aspekter, i hvilken sammenhæng medlovgiverne ikke kunne tage hensyn til alle situationens relevante elementer og omstændigheder. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af det proportionalitetsprincip, der er fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU

Rumænien har gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 1, nr. 6), litra c), om et forbud mod at afholde de regulære ugentlige hviletider og den regulære ugentlige hviletid på mere end 45 timer, der afholdes som kompensation, i køretøjet, ikke er egnet til at nå de mål, der forfølges, særligt målet om at forbedre færdselssikkerheden og arbejdsvilkårene for førere. Endvidere fjerner den ikke de risici og hindringer, som Kommissionen har identificeret.

Dertil kommer, at de data og oplysninger, der indikerede, at foranstaltningen er åbenbart uegnet, var medlovgiverne bekendt på tidspunktet for dens vedtagelse.

Rumænien har ligeledes gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 1, nr. 6), litra d) — vedrørende føreres tilbagevenden inden for hver fire på hinanden følgende uger (og tilsvarende inden den regulære ugentlige hviletid på mere end 45 timer, der afholdes som kompensation efter to reducerede ugentlige hviletider) hos arbejdsgiverens virksomhed i arbejdsgiverens etableringsmedlemsstat eller førerens bopælsland — er åbenbart uegnet, navnlig på baggrund af de nye administrative forpligtelser, der er blevet pålagt, af de betydelige udgifter, som er blevet afholdt af operatørerne, af begrænsningen af deres erhvervsvirksomhed samt af den omstændighed, at den ikke sikrer en tilstrækkelig beskyttelse af førerne.

Endvidere synes evalueringen af virkningen ikke at have taget hensyn til alle aspekter, i hvilken sammenhæng medlovgiverne ikke kunne tage hensyn til alle situationens relevante elementer og omstændigheder.

| 2. | Andet anbringende er støttet på en uberettiget restriktion af den etableringsret, der er fastsat i artikel 49 TEUF

  Rumænien har gjort gældende, at den foranstaltning, der er indført ved artikel 1, nr. 6), litra d), for operatørerne i staterne i den geografiske udkant af EU indebærer nye administrative forpligtelser, betydelige udgifter og en begrænsning af erhvervsvirksomheden, hvilke aspekter vil indebære, at den flytter sin virksomhed og vil have en afskrækkende effekt med hensyn til oprettelse af transportvirksomheder i disse stater. Denne foranstaltning udgør således en restriktion for etableringsfriheden som omhandlet i artikel 49 TEUF. Denne restriktion er ikke begrundet. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende er støttet på en uberettiget restriktion af den etableringsret, der er fastsat i artikel 49 TEUF

Rumænien har gjort gældende, at den foranstaltning, der er indført ved artikel 1, nr. 6), litra d), for operatørerne i staterne i den geografiske udkant af EU indebærer nye administrative forpligtelser, betydelige udgifter og en begrænsning af erhvervsvirksomheden, hvilke aspekter vil indebære, at den flytter sin virksomhed og vil have en afskrækkende effekt med hensyn til oprettelse af transportvirksomheder i disse stater. Denne foranstaltning udgør således en restriktion for etableringsfriheden som omhandlet i artikel 49 TEUF. Denne restriktion er ikke begrundet.

| 3. | Tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af princippet om det forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, der er fastsat i artikel 18 TEUF

  Rumænien har gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 1, nr. 6), indebærer åbenbare ulemper for staterne i EU’s udkant, henset særligt til de særlige forhold ved netværket for parkering og logi.
  Rumænien har endvidere gjort gældende, at en sikring af, at førerne vender tilbage som omhandlet i artikel 1, nr. 6), litra d), indebærer betydelige tab for de selskaber, der er oprettet i staterne i den geografiske udkant af EU — og under alle omstændigheder tab, der er betydeligt større end i medlemsstater, der er beliggende i EU’s transportmæssige centrum.
  Endvidere blev foranstaltningerne i henhold til forordning (EU) 2020/1054, forordning (EU) 2020/1055 (1) og direktiv (EU) 2020/1057 (2) (om yderligere restriktioner for cabotagekørsel, køretøjets tilbagevenden til driftscentralen, i etableringsmedlemsstaten inden otte uger, førerens tilbagevenden inden fire uger, forbuddet mod at tage den regulære ugentlige hviletid i køretøjets kabine og udstationering af førere) skabt som søjler i en integreret lovpakke, i hvilken sammenhæng alene en analyse af deres kumulerede virkninger kan illustrere deres faktiske indvirkning på transportmarkedet. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af princippet om det forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, der er fastsat i artikel 18 TEUF

Rumænien har gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 1, nr. 6), indebærer åbenbare ulemper for staterne i EU’s udkant, henset særligt til de særlige forhold ved netværket for parkering og logi.

Rumænien har endvidere gjort gældende, at en sikring af, at førerne vender tilbage som omhandlet i artikel 1, nr. 6), litra d), indebærer betydelige tab for de selskaber, der er oprettet i staterne i den geografiske udkant af EU — og under alle omstændigheder tab, der er betydeligt større end i medlemsstater, der er beliggende i EU’s transportmæssige centrum.

Endvidere blev foranstaltningerne i henhold til forordning (EU) 2020/1054, forordning (EU) 2020/1055 (1) og direktiv (EU) 2020/1057 (2) (om yderligere restriktioner for cabotagekørsel, køretøjets tilbagevenden til driftscentralen, i etableringsmedlemsstaten inden otte uger, førerens tilbagevenden inden fire uger, forbuddet mod at tage den regulære ugentlige hviletid i køretøjets kabine og udstationering af førere) skabt som søjler i en integreret lovpakke, i hvilken sammenhæng alene en analyse af deres kumulerede virkninger kan illustrere deres faktiske indvirkning på transportmarkedet.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 af 15.7.2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren (EUT 2020, L 249, s. 17).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2020/1057 af 15.7.2020 om fastsættelse af særlige regler med hensyn til direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU om udstationering af førere i vejtransportsektoren og om ændring af direktiv 2006/22/EF, for så vidt angår håndhævelseskravene, og af forordning (EU) nr. 1024/2012 (EUT 2020, L 249, s. 49).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/30 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/30

---

Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Rumænien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-547/20)

(2021/C 19/34)

Processprog: rumænsk

Parter

Sagsøger: Rumænien (ved E. Gane, R.I. Haţieganu og A. Rotăreanu, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Forordning (EU) 2020/1055 annulleres delvist, navnlig:






  — | Artikel 1, nr. 3), der ændrer artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1071/2009, og |
| --- | --- | --- |

—

Forordning (EU) 2020/1055 annulleres delvist, navnlig:

—

Artikel 1, nr. 3), der ændrer artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1071/2009, og

| — | Artikel 2, nr. 4), litra a), b) og c), der ændrer artikel 8 i forordning nr. 1072/2009 gennem indføjelsen af stk. 2a, ændringen af stk. 3 og indføjelsen af stk. 4a. |
| --- | --- |

—

Artikel 2, nr. 4), litra a), b) og c), der ændrer artikel 8 i forordning nr. 1072/2009 gennem indføjelsen af stk. 2a, ændringen af stk. 3 og indføjelsen af stk. 4a.

Subsidiært, og kun såfremt Domstolen måtte fastslå, at disse bestemmelser er uløseligt forbundet med andre bestemmelser i forordning (EU) 2020/1055 eller vedrører den pågældende retsakts materielle indhold, annulleres denne EU-retsakt i sin helhed.

| — | Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Rumænien har til støtte for sit søgsmål fremsat tre anbringender.

| 1. | Første anbringende vedrørende en tilsidesættelse af det proportionalitetsprincip, der er fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU.

  Rumænien har gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 1, nr. 3), vedrørende forpligtelsen til at levere køretøjet til driftscentralen i etableringsmedlemsstaten inden otte uger ikke er nødvendig for at styrke selskabets reelle og faktiske tilstedeværelse i denne medlemsstat og er åbenbart uegnet til at nå det erklærede mål.
  Den udgør en økonomisk ubegrundet forpligtelse, som er byrdefuld for operatørerne, og som medfører unødvendige driftsudgifter, en stigning i antallet af tomkørsler og CO2-emissioner.
  Rumænien har endvidere gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 2, nr. 4), litra a), b) og c), som begrænser cabotagekørsel, er åbenbart uegnet til at nå de erklærede mål og er ikke nødvendig for at løse de påpegede problemer vedrørende den manglende iagttagelse af reglerne om cabotagekørsel.
  Foranstaltningen udgør en forringelse i forhold til det nuværende niveau for liberaliseringen af markedet og kan skabe ubalance i organiseringen af transportvirksomhedernes logistiske kæder, forøge perioder med inaktivitet og antallet af tomkørsler. De nyligt indførte bestemmelser gør det vanskeligt at anvende reglerne om cabotagekørsel og gør kontrolmekanismerne mere komplicerede, idet de pålægger operatørerne unødvendige administrative byrder.
  Begge foranstaltninger er uforholdsmæssige i forhold til den negative indvirkning på transportvirksomhederne i EU’s medlemsstater, navnlig medlemsstaterne i Unionens geografiske periferi. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende vedrørende en tilsidesættelse af det proportionalitetsprincip, der er fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU.

Rumænien har gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 1, nr. 3), vedrørende forpligtelsen til at levere køretøjet til driftscentralen i etableringsmedlemsstaten inden otte uger ikke er nødvendig for at styrke selskabets reelle og faktiske tilstedeværelse i denne medlemsstat og er åbenbart uegnet til at nå det erklærede mål.

Den udgør en økonomisk ubegrundet forpligtelse, som er byrdefuld for operatørerne, og som medfører unødvendige driftsudgifter, en stigning i antallet af tomkørsler og CO2-emissioner.

Rumænien har endvidere gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 2, nr. 4), litra a), b) og c), som begrænser cabotagekørsel, er åbenbart uegnet til at nå de erklærede mål og er ikke nødvendig for at løse de påpegede problemer vedrørende den manglende iagttagelse af reglerne om cabotagekørsel.

Foranstaltningen udgør en forringelse i forhold til det nuværende niveau for liberaliseringen af markedet og kan skabe ubalance i organiseringen af transportvirksomhedernes logistiske kæder, forøge perioder med inaktivitet og antallet af tomkørsler. De nyligt indførte bestemmelser gør det vanskeligt at anvende reglerne om cabotagekørsel og gør kontrolmekanismerne mere komplicerede, idet de pålægger operatørerne unødvendige administrative byrder.

Begge foranstaltninger er uforholdsmæssige i forhold til den negative indvirkning på transportvirksomhederne i EU’s medlemsstater, navnlig medlemsstaterne i Unionens geografiske periferi.

| 2. | Andet anbringende støttet på den uberettigede restriktion af den etableringsret, der er fastsat i artikel 49 TEUF

  Rumænien har anført, at den foranstaltning, der blev indført ved artikel 1, nr. 3), indebærer betydelige driftsudgifter for de transportselskaber, der er oprettet i en medlemsstat i Unionens geografiske periferi. Rentabiliteten og således fordelagtigheden af at oprette et sådant selskab i disse stater svækkes betydeligt. På samme tid vil allerede etablerede operatører flytte deres virksomhed til stater i det vestlige Europa for at reducere de negative virkninger af køretøjets tilbagevenden til driftscentralen i etableringsmedlemsstaten inden otte uger. Denne foranstaltning udgør således en restriktion for etableringsfriheden som omhandlet i artikel 49 TEUF. Denne restriktion er ikke begrundet. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende støttet på den uberettigede restriktion af den etableringsret, der er fastsat i artikel 49 TEUF

Rumænien har anført, at den foranstaltning, der blev indført ved artikel 1, nr. 3), indebærer betydelige driftsudgifter for de transportselskaber, der er oprettet i en medlemsstat i Unionens geografiske periferi. Rentabiliteten og således fordelagtigheden af at oprette et sådant selskab i disse stater svækkes betydeligt. På samme tid vil allerede etablerede operatører flytte deres virksomhed til stater i det vestlige Europa for at reducere de negative virkninger af køretøjets tilbagevenden til driftscentralen i etableringsmedlemsstaten inden otte uger. Denne foranstaltning udgør således en restriktion for etableringsfriheden som omhandlet i artikel 49 TEUF. Denne restriktion er ikke begrundet.

| 3. | Tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af det princip om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, der er fastsat i artikel 18 TEUF

  Rumænien har gjort gældende, at den foranstaltning, der foreskriver, at køretøjet skal vende tilbage til driftscentralen i etableringsmedlemsstaten, og de yderligere restriktioner for cabotagekørslen er i strid med EU’s konvergensmål og har en protektionistisk karakter, idet de skaber en betydelig barriere for adgangen for ikke-hjemmehørende operatører til transportmarkederne.
  Selv om de tilsyneladende er ikke-diskriminerende, vil disse foranstaltninger de facto have en forskellig indvirkning på medlemsstaterne, for så vidt som de på betydelig og uforholdsmæssig vis påvirker erhvervsvirksomheden hos de transportoperatører, der er etableret i Unionens geografiske periferi.
  Endvidere blev foranstaltningerne i henhold til forordning (EU) 2020/1055, forordning (EU) 2020/1054 (1) og direktiv (EU) 2020/1057 (2) (om yderligere restriktioner for cabotagekørsel, køretøjets tilbagevenden til driftscentralen i etableringsmedlemsstaten inden otte uger, førerens tilbagevenden inden fire uger, forbuddet mod at tage den regulære ugentlige hviletid i køretøjets kabine og udstationering af førere) skabt som søjler i en integreret lovpakke, i hvilken sammenhæng alene en analyse af deres kumulerede virkninger kan illustrere deres faktiske indvirkning på transportmarkedet. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af det princip om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, der er fastsat i artikel 18 TEUF

Rumænien har gjort gældende, at den foranstaltning, der foreskriver, at køretøjet skal vende tilbage til driftscentralen i etableringsmedlemsstaten, og de yderligere restriktioner for cabotagekørslen er i strid med EU’s konvergensmål og har en protektionistisk karakter, idet de skaber en betydelig barriere for adgangen for ikke-hjemmehørende operatører til transportmarkederne.

Selv om de tilsyneladende er ikke-diskriminerende, vil disse foranstaltninger de facto have en forskellig indvirkning på medlemsstaterne, for så vidt som de på betydelig og uforholdsmæssig vis påvirker erhvervsvirksomheden hos de transportoperatører, der er etableret i Unionens geografiske periferi.

Endvidere blev foranstaltningerne i henhold til forordning (EU) 2020/1055, forordning (EU) 2020/1054 (1) og direktiv (EU) 2020/1057 (2) (om yderligere restriktioner for cabotagekørsel, køretøjets tilbagevenden til driftscentralen i etableringsmedlemsstaten inden otte uger, førerens tilbagevenden inden fire uger, forbuddet mod at tage den regulære ugentlige hviletid i køretøjets kabine og udstationering af førere) skabt som søjler i en integreret lovpakke, i hvilken sammenhæng alene en analyse af deres kumulerede virkninger kan illustrere deres faktiske indvirkning på transportmarkedet.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1054 af 15.7.2020 om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006, for så vidt angår minimumskravene for maksimal daglig og ugentlig køretid, minimumspauser samt daglig og ugentlig hviletid, og forordning (EU) nr. 165/2014, for så vidt angår lokalisering ved hjælp af takografer (EUT 2020, L 249, s. 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2020/1057 af 15.7.2020 om fastsættelse af særlige regler med hensyn til direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU om udstationering af førere i vejtransportsektoren og om ændring af direktiv 2006/22/EF, for så vidt angår håndhævelseskravene, og af forordning (EU) nr. 1024/2012 (EUT 2020, L 249, s. 49).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/31 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/31

---

Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Rumænien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-548/20)

(2021/C 19/35)

Processprog: rumænsk

Parter

Sagsøger: Rumænien (ved E. Gane, L. Liţu og M. Chicu, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Direktiv (EU) 2020/1057 annulleres delvist, navnlig artikel 1, stk. 3-6.
  Subsidiært, og kun såfremt Domstolen måtte fastslå, at disse bestemmelser er uløseligt forbundet med andre bestemmelser i direktiv (EU) 2020/1057 eller vedrører den pågældende retsakts materielle indhold, annulleres denne EU-retsakt i sin helhed. |
| --- | --- |

—

Direktiv (EU) 2020/1057 annulleres delvist, navnlig artikel 1, stk. 3-6.

Subsidiært, og kun såfremt Domstolen måtte fastslå, at disse bestemmelser er uløseligt forbundet med andre bestemmelser i direktiv (EU) 2020/1057 eller vedrører den pågældende retsakts materielle indhold, annulleres denne EU-retsakt i sin helhed.

| — | Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Rumænien har til støtte for søgsmålet fremsat to anbringender.

| 1. | Første anbringende om en tilsidesættelse af det proportionalitetsprincip, der er fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU

  Rumænien har gjort gældende, at løsningen med at henvise til kriteriet om typen af transporter med hensyn til identifikation af de situationer, hvori reglerne om udstationering af førere i vejtransportsektoren skal anvendes, ikke har været genstand for Kommissionens evaluering af virkningen og ikke er begrundet i nogen rapport, undersøgelse eller videnskabelige data. Medlovgiverne havde i det foreliggende tilfælde pligt til at foretage en evaluering af virkningen, idet de foretog en betydelig ændring af Kommissionens forslag uden at have tilstrækkelige oplysninger, som gjorde det muligt for dem at vurdere proportionaliteten af den nye foranstaltning.
  Endvidere skaber kriteriet om typen af transporter usikkerhed ved identifikationen af medlemsstaten og den anvendelige lovgivning. Følgelig krænker henvisningen til dette kriterium retssikkerheden, idet den bl.a. er i strid med de erklærede formål i direktiv (EU) 2020/1057.
  Desuden kan anvendelsen af reglerne om udstationering i vejtransportsektoren på baggrund af kriteriet om typen af transporter indvirke på den fleksibilitet og hurtighed, der kendetegner denne sektor. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af det proportionalitetsprincip, der er fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU

Rumænien har gjort gældende, at løsningen med at henvise til kriteriet om typen af transporter med hensyn til identifikation af de situationer, hvori reglerne om udstationering af førere i vejtransportsektoren skal anvendes, ikke har været genstand for Kommissionens evaluering af virkningen og ikke er begrundet i nogen rapport, undersøgelse eller videnskabelige data. Medlovgiverne havde i det foreliggende tilfælde pligt til at foretage en evaluering af virkningen, idet de foretog en betydelig ændring af Kommissionens forslag uden at have tilstrækkelige oplysninger, som gjorde det muligt for dem at vurdere proportionaliteten af den nye foranstaltning.

Endvidere skaber kriteriet om typen af transporter usikkerhed ved identifikationen af medlemsstaten og den anvendelige lovgivning. Følgelig krænker henvisningen til dette kriterium retssikkerheden, idet den bl.a. er i strid med de erklærede formål i direktiv (EU) 2020/1057.

Desuden kan anvendelsen af reglerne om udstationering i vejtransportsektoren på baggrund af kriteriet om typen af transporter indvirke på den fleksibilitet og hurtighed, der kendetegner denne sektor.

| 2. | Det andet anbringende om en tilsidesættelse af det princip om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, der er fastsat i artikel 18 TEUF

  Rumænien har gjort gældende, at eftersom markedet for internationale transporter er objektivt centraliseret/polariseret og andelen af operatører i medlemsstaterne i EU’s udkant på markedet for international transport er stigende, er det åbenbart, at operatørerne fra disse områder hovedsageligt vil bære de administrative og finansielle omkostninger, der vedrører udstationering og vil afholde sig fra at gennemføre foranstaltninger såsom artikel 1, stk. 3-6 i direktiv (EU) 2020/1057.
  Endvidere blev foranstaltningerne i henhold til direktiv (EU) 2020/1057, forordning (EU) 2020/1054 (1) og forordning (EU) 2020/1055 (2) (om yderligere restriktioner for cabotagekørsel, køretøjets tilbagevenden til driftscentralen i etableringsmedlemsstaten inden otte uger, førerens tilbagevenden inden fire uger, forbuddet mod at tage den regulære ugentlige hviletid i køretøjets kabine og udstationering af førere) skabt som søjler i en integreret lovpakke, i hvilken sammenhæng alene en analyse af deres kumulerede virkninger kan illustrere deres faktiske indvirkning på transportmarkedet. |
| --- | --- |

2.

Det andet anbringende om en tilsidesættelse af det princip om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, der er fastsat i artikel 18 TEUF

Rumænien har gjort gældende, at eftersom markedet for internationale transporter er objektivt centraliseret/polariseret og andelen af operatører i medlemsstaterne i EU’s udkant på markedet for international transport er stigende, er det åbenbart, at operatørerne fra disse områder hovedsageligt vil bære de administrative og finansielle omkostninger, der vedrører udstationering og vil afholde sig fra at gennemføre foranstaltninger såsom artikel 1, stk. 3-6 i direktiv (EU) 2020/1057.

Endvidere blev foranstaltningerne i henhold til direktiv (EU) 2020/1057, forordning (EU) 2020/1054 (1) og forordning (EU) 2020/1055 (2) (om yderligere restriktioner for cabotagekørsel, køretøjets tilbagevenden til driftscentralen i etableringsmedlemsstaten inden otte uger, førerens tilbagevenden inden fire uger, forbuddet mod at tage den regulære ugentlige hviletid i køretøjets kabine og udstationering af førere) skabt som søjler i en integreret lovpakke, i hvilken sammenhæng alene en analyse af deres kumulerede virkninger kan illustrere deres faktiske indvirkning på transportmarkedet.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1054 af 15.7.2020 om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006, for så vidt angår minimumskravene for maksimal daglig og ugentlig køretid, minimumspauser samt daglig og ugentlig hviletid, og forordning (EU) nr. 165/2014, for så vidt angår lokalisering ved hjælp af takografer (EUT 2020, L 249, s. 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 af 15.7.2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren (EUT 2020, L 249, s. 17).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/33 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/33

---

Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Cypern mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-549/20)

(2021/C 19/36)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Republikken Cypern (ved Eirini Neofytou)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Artikel 1, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren (1) annulleres, for så vidt som denne bestemmelse indsætter litra b) i artikel 5, stk. 1 i forordning nr. 1071/2009. Såfremt Domstolen måtte finde, at dette ikke er muligt, annulleres artikel 1, stk. 3, i sin helhed. |
| --- | --- |

—

Artikel 1, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren (1) annulleres, for så vidt som denne bestemmelse indsætter litra b) i artikel 5, stk. 1 i forordning nr. 1071/2009. Såfremt Domstolen måtte finde, at dette ikke er muligt, annulleres artikel 1, stk. 3, i sin helhed.

| — | Subsidiært, såfremt Domstolen måtte finde, at et søgsmål med påstand om delvis annullation af den anfægtede forordning med ovennævnte ordlyd ikke kan antages til realitetsbehandling, annulleres Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren. |
| --- | --- |

—

Subsidiært, såfremt Domstolen måtte finde, at et søgsmål med påstand om delvis annullation af den anfægtede forordning med ovennævnte ordlyd ikke kan antages til realitetsbehandling, annulleres Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren.

| — | Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat syv anbringender:

Det første annullationsanbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat artikel 90 TEUF, sammenholdt med artikel 3, stk. 3, TEU, artikel 11 TEUF, artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlægende rettigheder, artikel 3, stk. 5, TEU, artikel 208, stk. 2, TEUF og artikel 216, stk. 2, TEUF og Paristraktaten.

Det andet annullationsanbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat proportionalitetsprincippet som fastsat i artikel 5, stk. 3 TEU og i artikel 1 i protokol (nr. 2) om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, der er knyttet som bilag til EU-traktaten og EUF-traktaten.

Det tredje annullationsanbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling som fastsat i artikel 18 TEUF og i artikel 20 og 21 Den Europæiske Unions charter om grundlægende rettigheder, princippet om medlemsstaternes lighed over for traktaterne som fastsat i artikel 4, stk. 2, TEU, og, for så vidt som Domstolen måtte finde det nødvendigt, artikel 95, stk. 1, TEUF.

Det fjerde annullationsanbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat artikel 91, stk. 1, TEUF.

Det femte annullationsanbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat artikel 91, stk. 2, TEUF, artikel 90 TEUF, sammenholdt med artikel 3, stk. 3, TEU, og artikel 94 TEUF.

Det sjette annullationsanbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat princippet om fri bevægelighed for virksomheder og etableringsfriheden, som følger af artikel 49 TEUF og artikel 15 og 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlægende rettigheder.

Det syvende annullationsanbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat artikel 58, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 91 TEUF, og, subsidiært, artikel 56 TEUF.

---

(1)  EUT 2020, L 249, s. 17.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/34 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/34

---

Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Cypern mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-550/20)

(2021/C 19/37)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Republikken Cypern (ved Eirini Neofytou)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2020/1057 (1) af 15. juli 2020 om fastsættelse af særlige regler med hensyn til direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU om udstationering af førere i vejtransportsektoren og om ændring af direktiv 2006/22/EF, for så vidt angår håndhævelseskravene, og af forordning (EU) nr. 1024/2012 annulleres. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2020/1057 (1) af 15. juli 2020 om fastsættelse af særlige regler med hensyn til direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU om udstationering af førere i vejtransportsektoren og om ændring af direktiv 2006/22/EF, for så vidt angår håndhævelseskravene, og af forordning (EU) nr. 1024/2012 annulleres.

| — | Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender:

Første anbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat det proportionalitetsprincip, som er fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU og i artikel 1 i protokol (nr. 2) om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, der er knyttet som bilag til EU-traktaten og EUF-traktaten.

Andet anbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling som fastsat i artikel 18 TEUF og i artikel 20 og 21 Den Europæiske Unions charter om grundlægende rettigheder, princippet om medlemsstaternes lighed over for traktaterne som fastsat i artikel 4, stk. 2, TEU, og, for så vidt som Domstolen måtte finde det nødvendigt, artikel 95, stk. 1, TEUF.

Tredje anbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat artikel 91, stk. 1, TEUF.

Fjerde anbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat artikel 91, stk. 2, TEUF, artikel 90 TEUF, sammenholdt med artikel 3, stk. 3, TEU, og artikel 94 TEUF.

Femte anbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat artikel 34 TEUF og 35 TEUF — hvilken tilsidesættelse ikke er berettiget i henhold til artikel 36 TEUF — og artikel 58, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 91 TEUF, eller, subsidiært, artikel 56 TEUF.

---

(1)  EUT 2020, L 249, s. 49.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/35 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/35

---

Sag anlagt den 26. oktober 2020 — Ungarn mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-551/20)

(2021/C 19/38)

Processprog: ungarsk

Parter

Sagsøger: Ungarn (ved M.Z. Fehér og K. Szíjjártó, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Artikel 1, stk. 6, litra c), og artikel 2, stk. 2, i forordning (EU) 2020/1054 (1) og sekundært alle bestemmelser, som hænger uløseligt sammen med disse bestemmelser, annulleres. |
| --- | --- |

—

Artikel 1, stk. 6, litra c), og artikel 2, stk. 2, i forordning (EU) 2020/1054 (1) og sekundært alle bestemmelser, som hænger uløseligt sammen med disse bestemmelser, annulleres.

| — | Artikel 1, stk. 3, i forordning (EU) 2020/1055 (2), for så vidt som denne bestemmelse ændrer artikel 5 i forordning (EF) nr. 1071/2009 ved i stk. 1 at indføre et nyt litra b), og sekundært alle bestemmelser, som hænger uløseligt sammen med disse bestemmelser, annulleres. |
| --- | --- |

—

Artikel 1, stk. 3, i forordning (EU) 2020/1055 (2), for så vidt som denne bestemmelse ændrer artikel 5 i forordning (EF) nr. 1071/2009 ved i stk. 1 at indføre et nyt litra b), og sekundært alle bestemmelser, som hænger uløseligt sammen med disse bestemmelser, annulleres.

| — | Artikel 1 i direktiv (EU) 2020/1057 (3) eller subsidiært artikel 1, stk. 6, heri og sekundært alle bestemmelser, som hænger uløseligt sammen med disse bestemmelser, annulleres. |
| --- | --- |

—

Artikel 1 i direktiv (EU) 2020/1057 (3) eller subsidiært artikel 1, stk. 6, heri og sekundært alle bestemmelser, som hænger uløseligt sammen med disse bestemmelser, annulleres.

| — | Europa-Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

1.   
  Anbringender vedrørende de anfægtede bestemmelser i forordning 2020/1054

Bestemmelsen i artikel 1, stk. 6, litra c), i forordning 2020/1054, hvorefter de regulære ugentlige hviletider og ugentlige hviletider på mere end 45 timer, der afholdes som kompensation for tidligere reducerede ugentlige hviletider, ikke må afholdes i et køretøj, kan ikke anvendes i praksis, da de egnede hvilefaciliteter, som er tilgængelige, ikke er tilstrækkelige Dette krav pålægger retssubjekterne — førere og transportvirksomheder — en uforholdsmæssig byrde og er udtryk for, at lovgiver har foretaget et åbenbart urigtigt skøn. På samme måde er det udtryk for et åbenbart urigtigt skøn, at der under lovgivningsproceduren ikke blev foretaget nogen undersøgelse af tilgængeligheden, antallet og placeringen af indkvarteringsmuligheder, som opfylder kravene i den anfægtede bestemmelse, selv om der blev rejst alvorlige indvendinger i denne henseende.

Den ungarske regering er af den opfattelse, at artikel 2, stk. 2, i forordning 2020/1054, som fastsætter datoen for, hvornår køretøjerne skal være udstyret med en intelligent takograf af anden generation (V2), er ulovlig. For det første anlagde lovgiver ved vedtagelsen af denne bestemmelse et åbenbart urigtigt skøn og tilsidesatte proportionalitetsprincippet ved ikke at undersøge de økonomiske og sociale virkninger af at fremrykke fristen. For det andet skuffede lovgiver de erhvervsdrivendes berettigede forventninger og tilsidesatte princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet. For det tredje er denne bestemmelse ikke i overensstemmelse med kravet vedrørende opretholdelse af EU-økonomiens konkurrenceevne, som er opstillet i artikel 151, stk. 2, TEUF, eftersom køretøjer, der tilhører virksomheder, som er etableret i stater, der ikke er medlemmer af EU, på nuværende tidspunkt ikke er undergivet et tilsvarende krav, således at disse virksomheder har en klar konkurrencefordel i forhold til virksomheder i EU.

2.   
  Anbringender vedrørende de anfægtede bestemmelser i forordning 2020/1055

Ifølge den ungarske regering er kravet om, at køretøjerne vender tilbage hver ottende uge, ikke proportionalt og udgør et åbenbart urigtigt skøn, idet Europa-Parlamentet og Rådet ikke foretog nogen form for vurdering af de økonomiske, sociale og miljømæssige virkninger af de nye krav, således at de ikke rådede over grundlæggende oplysninger om, hvorvidt det nye krav var proportionalt. Herved tilsidesatte lovgiver ligeledes forsigtighedsprincippet ved ikke at vurdere de miljømæssige virkninger af foranstaltningen. I henhold til denne vil køretøjer i mange tilfælde skulle vende tilbage uden last, hvilket vil medføre et højt kuldioxidemissionsniveau i EU.

Desuden er det nævnte krav i strid med forbuddet mod forskelsbehandling, idet det berører transportvirksomheder, der er etableret i den centrale del af EU, anderledes end dem, der er etableret i dennes periferi, navnlig de såkaldte »EU-13-medlemsstater«. I henhold til artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 94 TEUF burde lovgiver have taget hensyn til de særlige forhold i disse lande og have afholdt sig fra at vedtage en lovgivning, der har diskriminerende virkninger.

3.   
  Anbringender vedrørende de anfægtede bestemmelser i direktiv 2020/1057

Den ungarske regering har principalt nedlagt påstand om annullation af artikel 1 i direktiv 2020/1057, der indeholder »særlige regler for udstationering af førere«. Efter den ungarske regerings opfattelse er disse »særlige regler« ulovlige, fordi førere, som gennemfører internationale transporter, ikke kan anses for at være personer, som udfører en grænseoverskridende foranstaltning som omhandlet i artikel 1, stk. 3, litra a), i direktiv 96/71/EF, og bestemmelserne i det nævnte direktiv kan følgelige ikke finde anvendelse på dem.

Subsidiært har den ungarske regering nedlagt påstand om annullation af artikel 1, stk. 6, i direktiv 2020/1057, idet lovgiver ikke har overholdt kravet om ligebehandling, eftersom undtagelsen vedrørende udførelsen af bilaterale transporter i direktivets artikel 1, stk. 3, ikke omfatter de såkaldte ledsagede kombinerede transporter. Desuden har den ungarske regering ligeledes med hensyn til denne bestemmelse gjort gældende, at der ikke findes nogen konsekvensanalyse, og i denne forbindelse, at lovgiver har tilsidesat proportionalitetsprincippet og anlagt et åbenbart urigtigt skøn.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1054 af 15.7.2020 om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006, for så vidt angår minimumskravene for maksimal daglig og ugentlig køretid, minimumspauser samt daglig og ugentlig hviletid, og forordning (EU) nr. 165/2014, for så vidt angår lokalisering ved hjælp af takografer (EUT 2020, L 249, s. 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 af 15.7.2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren (EUT 2020, L 249, s. 17).

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2020/1057 af 15.7.2020 om fastsættelse af særlige regler med hensyn til direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU om udstationering af førere i vejtransportsektoren og om ændring af direktiv 2006/22/EF, for så vidt angår håndhævelseskravene, og af forordning (EU) nr. 1024/2012 (EUT 2020, L 249, s. 49).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/37 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/37

---

Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Malta mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-552/20)

(2021/C 19/39)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Republikken Malta (ved A. Buhagiar, som befuldmægtiget, samt abogados D. Sarmiento Ramírez-Escudero og J. Sedano Lorenzo)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1071/2009 (1) og artikel 8, stk. 2a, i forordning nr. 1072/2009 (2), som ændret ved henholdsvis artikel 1 og 2 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 (3) af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren, annulleres. |
| --- | --- |

—

Artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1071/2009 (1) og artikel 8, stk. 2a, i forordning nr. 1072/2009 (2), som ændret ved henholdsvis artikel 1 og 2 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 (3) af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren, annulleres.

| — | Europa-Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har Republikken Malta nedlagt påstand om annullation af de anfægtede foranstaltninger af følgende grunde.

Med det første anbringende gøres det gældende, at Domstolen bør annullere artikel 1, stk. 3, i forordning 2020/1055 (reglen om, at køretøjerne skal vende tilbage), for så vidt som denne bestemmelse

| — | Tilsidesætter artikel 91, stk. 2, TEUF, sammenholdt med artikel 11 TEUF og artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som følge af gennemførelsen heraf i strid med vurderingerne af indvirkningen på miljøet og dens alvorlige påvirkning af transporter. |
| --- | --- |

—

Tilsidesætter artikel 91, stk. 2, TEUF, sammenholdt med artikel 11 TEUF og artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som følge af gennemførelsen heraf i strid med vurderingerne af indvirkningen på miljøet og dens alvorlige påvirkning af transporter.

| — | Tilsidesætter artikel 5, stk. 4, TEU og proportionalitetsprincippet, eftersom det ikke er den mindst restriktive foranstaltning og forårsager en uforholdsmæssig skade hvad angår omkostninger i forhold til fordele set ud fra miljøet og transporterne. |
| --- | --- |

—

Tilsidesætter artikel 5, stk. 4, TEU og proportionalitetsprincippet, eftersom det ikke er den mindst restriktive foranstaltning og forårsager en uforholdsmæssig skade hvad angår omkostninger i forhold til fordele set ud fra miljøet og transporterne.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Domstolen annullerer artikel 2, nr. 4), litra a), i forordning 2020/1055 (reglen om hvileperiode ved cabotagekørsel), for så vidt som denne bestemmelse

| — | Tilsidesætter artikel 91, stk. 2, TEUF, eftersom de sagsøgte så bort fra foranstaltningens alvorlige påvirkning af transporter. |
| --- | --- |

—

Tilsidesætter artikel 91, stk. 2, TEUF, eftersom de sagsøgte så bort fra foranstaltningens alvorlige påvirkning af transporter.

| — | Tilsidesætter artikel 5, stk. 4, TEU og proportionalitetsprincippet, eftersom den medfører en alvorlig begrænsning for transportvirksomheders evne til at planlægge deres egen logistik og sikre, at deres flåde er velfungerende. |
| --- | --- |

—

Tilsidesætter artikel 5, stk. 4, TEU og proportionalitetsprincippet, eftersom den medfører en alvorlig begrænsning for transportvirksomheders evne til at planlægge deres egen logistik og sikre, at deres flåde er velfungerende.

| — | Tilsidesætter artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og ligebehandlingsprincippet, eftersom den ikke tager hensyn til særegenhederne ved en ømedlemsstat og dennes marked for godstransport uden en objektiv begrundelse. |
| --- | --- |

—

Tilsidesætter artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og ligebehandlingsprincippet, eftersom den ikke tager hensyn til særegenhederne ved en ømedlemsstat og dennes marked for godstransport uden en objektiv begrundelse.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1071/2009 af 21.10.2009 om fælles regler om betingelser for udøvelse af vejtransporterhvervet og om ophævelse af Rådets direktiv 96/26/EF (EUT 2009, L 300, s. 51).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1072/2009 af 21.10.2009 om fælles regler for adgang til markedet for international godskørsel (EUT 2009, L 300, s. 72).

(3)  EUT 2020, L 249, s. 17.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/38 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/38

---

Sag anlagt den 26. oktober 2020 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-553/20)

(2021/C 19/40)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Artikel 1, stk. 6, litra d) i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 2020/1054 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006 for så vidt angår minimumskravene for maksimal daglig og ugentlig køretid, minimumspauser samt daglig og ugentlig hviletid, og forordning (EU) nr. 165/2014, for så vidt angår lokalisering ved hjælp af takografer (1), annulleres. |
| --- | --- |

—

Artikel 1, stk. 6, litra d) i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 2020/1054 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006 for så vidt angår minimumskravene for maksimal daglig og ugentlig køretid, minimumspauser samt daglig og ugentlig hviletid, og forordning (EU) nr. 165/2014, for så vidt angår lokalisering ved hjælp af takografer (1), annulleres.

| — | Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Subsidiært, såfremt Domstolen finder, at den anfægtede bestemmelse i forordning 2020/1054 ikke kan udskilles fra resten af forordningen uden at dette vil påvirke forordningens indhold, har Republikken Polen nedlagt påstand om, at forordning 2020/1054 annulleres i sin helhed.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Republikken Polen har fremsat følgende anbringender til støtte for sin påstand om annullation af de anfægtede bestemmelser i forordning 2020/1054:

| 1) | tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU), idet de steder, hvor førerne er forpligtede til at afholde hviletid, er vilkårligt udpeget |
| --- | --- |

1)

tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU), idet de steder, hvor førerne er forpligtede til at afholde hviletid, er vilkårligt udpeget

| 2) | tilsidesættelse af artikel 91, stk. 2 TEUF, idet der er vedtaget foranstaltninger uden hensyntagen til levestandarden og beskæftigelsen i visse områder samt udnyttelsen af transportinfrastrukturen. |
| --- | --- |

2)

tilsidesættelse af artikel 91, stk. 2 TEUF, idet der er vedtaget foranstaltninger uden hensyntagen til levestandarden og beskæftigelsen i visse områder samt udnyttelsen af transportinfrastrukturen.

| 3) | tilsidesættelse af artikel 94 TEUF, idet der er vedtaget foranstaltninger uden hensyntagen til transportvirksomhedernes økonomiske situation |
| --- | --- |

3)

tilsidesættelse af artikel 94 TEUF, idet der er vedtaget foranstaltninger uden hensyntagen til transportvirksomhedernes økonomiske situation

| 4) | tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet bestemmelsen er formuleret på en upræcis måde og således at det ikke er muligt at fastslå hvilke forpligtelser, der følger af bestemmelsen. |
| --- | --- |

4)

tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet bestemmelsen er formuleret på en upræcis måde og således at det ikke er muligt at fastslå hvilke forpligtelser, der følger af bestemmelsen.

| 5) | tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav. |
| --- | --- |

5)

tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav.

Republikken Polen har navnlig gjort gældende, at den anfægtede bestemmelse tilsidesætter proportionalitetsprincippet. Som følge af vedtagelsen af uegnede kriterier for, hvilke steder førerne skal afholde hviletid, er princippet om, at føreren frit kan disponere over sin tid, der fremgår af forordning 561/2006, blevet tilsidesat. Samtidig er operatørerne pålagt en urimelig byrde, som ikke kun vil påvirke situation negativt for de enkelte erhvervsdrivende, især små og mellemstore virksomheder, og markedet for transportydelser, men tillige det naturlige miljø. Det er især erhvervsdrivende fra landene uden for Den Europæiske Unions centrum, som vil lide under de negative følger af anvendelsen af den anfægtede bestemmelse. Samtidig er den vedtagne foranstaltning ikke objektivt begrundet med henvisning til førernes situation. Ej heller afspejler foranstaltningen de regulerede tjenesteydelsers specifikke karakter.

---

(1)  EUT 2020, L 249, s 49.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/39 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/39

---

Sag anlagt den 26. oktober 2020 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-554/20)

(2021/C 19/41)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Følgende bestemmelser i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 2020/1055 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, forordning (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren annulleres:






  a) | Artikel 1, stk. 3, så vidt bestemmelsen indsætter stk. 1, litra b) og g), i artikel 5 i forordning 1071/2009 (1). |
| --- | --- | --- |

—

Følgende bestemmelser i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 2020/1055 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, forordning (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren annulleres:

a)

Artikel 1, stk. 3, så vidt bestemmelsen indsætter stk. 1, litra b) og g), i artikel 5 i forordning 1071/2009 (1).

| b) | Artikel 2, stk. 4, litra a), som indsætter stk. 2a i artikel 8 i forordning 1072/2009 (2). |
| --- | --- |

b)

Artikel 2, stk. 4, litra a), som indsætter stk. 2a i artikel 8 i forordning 1072/2009 (2).

| c) | Artikel 2, stk. 5, litra b), som indsætter stk. 7 i artikel 10 i forordning 1072/2009. |
| --- | --- |

c)

Artikel 2, stk. 5, litra b), som indsætter stk. 7 i artikel 10 i forordning 1072/2009.

| — | Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

| — | Subsidiært, såfremt Domstolen finder, at de anfægtede bestemmelser i forordning 2020/1055 ikke kan udskilles fra resten af forordningen uden at dette vil påvirke forordningens indhold, har Republikken Polen nedlagt påstand om, at forordning 2020/1055 annulleres i sin helhed. |
| --- | --- |

—

Subsidiært, såfremt Domstolen finder, at de anfægtede bestemmelser i forordning 2020/1055 ikke kan udskilles fra resten af forordningen uden at dette vil påvirke forordningens indhold, har Republikken Polen nedlagt påstand om, at forordning 2020/1055 annulleres i sin helhed.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Republikken Polen har fremsat følgende anbringender til støtte for påstand om annullation af de anfægtede bestemmelser i forordning 2020/1055:

| 1) | Angående artikel 1, stk. 3, for så vidt som bestemmelsen indsætter stk. 1, litra b), i artikel 5 i forordning 1071/2009:






  a) | tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU), artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 94 TEUF, idet bestemmelsen indfører en pligt til, at køretøjer vender tilbage til en af driftscentralerne hver 8. uge; |
| --- | --- | --- |

1)

Angående artikel 1, stk. 3, for så vidt som bestemmelsen indsætter stk. 1, litra b), i artikel 5 i forordning 1071/2009:

a)

tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU), artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 94 TEUF, idet bestemmelsen indfører en pligt til, at køretøjer vender tilbage til en af driftscentralerne hver 8. uge;

| b) | tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav. |
| --- | --- |

b)

tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav.

| 2) | Angående artikel 1, stk. 3, for så vidt bestemmelsen indsætter stk. 1, litra g), i artikel 5 i forordning 1071/2009:






  a) | tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4 TEU), idet der er indført vilkårlige krav angående et antal køretøjer, som operatører skal råde over, og angående førere, der normalt er baseret i en driftscentral i etableringslandet |
| --- | --- | --- |

2)

Angående artikel 1, stk. 3, for så vidt bestemmelsen indsætter stk. 1, litra g), i artikel 5 i forordning 1071/2009:

a)

tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4 TEU), idet der er indført vilkårlige krav angående et antal køretøjer, som operatører skal råde over, og angående førere, der normalt er baseret i en driftscentral i etableringslandet

| b) | tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet der er indført upræcise betingelser angående et antal køretøjer, som operatører skal råde over, og angående førere, der normalt er baseret i en driftscentral i etableringslandet |
| --- | --- |

b)

tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet der er indført upræcise betingelser angående et antal køretøjer, som operatører skal råde over, og angående førere, der normalt er baseret i en driftscentral i etableringslandet

| c) | tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og chartrets artikel 37 som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav. |
| --- | --- |

c)

tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og chartrets artikel 37 som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav.

| 3) | Angående artikel 2, stk. 4, litra a):






  a) | tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU), tilsidesættelse af artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 94 TEUF, idet der er indført en obligatorisk pause i udførelsen af cabotageoperationer |
| --- | --- | --- |

3)

Angående artikel 2, stk. 4, litra a):

a)

tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU), tilsidesættelse af artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 94 TEUF, idet der er indført en obligatorisk pause i udførelsen af cabotageoperationer

| b) | tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og chartrets artikel 37 som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav. |
| --- | --- |

b)

tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og chartrets artikel 37 som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav.

| 4) | Angående artikel 2, stk. 5, litra b):






  a) | tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU), tilsidesættelse af artikel 91, stk. 2 TEUF og artikel 94 TEUF, idet medlemsstaterne gives mulighed for at indføre begrænsninger i omfanget af udførelse af cabotageoperationer bestående af indledende og/eller afsluttende vejstrækninger, der indgår i kombineret transport mellem medlemsstater |
| --- | --- | --- |

4)

Angående artikel 2, stk. 5, litra b):

a)

tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU), tilsidesættelse af artikel 91, stk. 2 TEUF og artikel 94 TEUF, idet medlemsstaterne gives mulighed for at indføre begrænsninger i omfanget af udførelse af cabotageoperationer bestående af indledende og/eller afsluttende vejstrækninger, der indgår i kombineret transport mellem medlemsstater

| b) | tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og chartrets artikel 37 som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav.
  Republikken Polen har navnlig gjort gældende, at de anfægtede bestemmelser tilsidesætter proportionalitetsprincippet. Som følge af vedtagelsen af uegnede kriterier, som gør det muligt at begrænse udførelsen af cabotageoperationer i »cross-trade«, er operatørerne pålagt en urimelig byrde, som ikke kun vil påvirke situation negativt for de enkelte erhvervsdrivende, markedet for transportydelser, men tillige miljøet og udnyttelsen af transportinfrastrukturen.
  Det er især erhvervsdrivende fra landene uden for Den Europæiske Unions centrum, som vil lide under de negative følger af anvendelsen af de anfægtede bestemmelser. Samtidig er de vedtagne foranstaltninger ikke objektivt begrundede i førernes situation. Ej heller afspejler foranstaltningerne de regulerede tjenesteydelsers specifikke karakter. |
| --- | --- |

b)

tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og chartrets artikel 37 som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav.

Republikken Polen har navnlig gjort gældende, at de anfægtede bestemmelser tilsidesætter proportionalitetsprincippet. Som følge af vedtagelsen af uegnede kriterier, som gør det muligt at begrænse udførelsen af cabotageoperationer i »cross-trade«, er operatørerne pålagt en urimelig byrde, som ikke kun vil påvirke situation negativt for de enkelte erhvervsdrivende, markedet for transportydelser, men tillige miljøet og udnyttelsen af transportinfrastrukturen.

Det er især erhvervsdrivende fra landene uden for Den Europæiske Unions centrum, som vil lide under de negative følger af anvendelsen af de anfægtede bestemmelser. Samtidig er de vedtagne foranstaltninger ikke objektivt begrundede i førernes situation. Ej heller afspejler foranstaltningerne de regulerede tjenesteydelsers specifikke karakter.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1071/2009 af 21.10.2009 om fælles regler om betingelser for udøvelse af vejtransporterhvervet og om ophævelse af Rådets direktiv 96/26/EF (EUT 2009, L 300, s. 51).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1072/2009 af 21.10. 2009 om fælles regler for adgang til markedet for international godskørsel (EUT 2009, L 300, s. 72).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/41 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/41

---

Sag anlagt den 26. oktober 2020 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-555/20)

(2021/C 19/42)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Artikel 1, stk. 3, 4, 6 og 7, samt artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) nr. 2020/1057 af 15. juli 2020 om fastsættelse af særlige regler med hensyn til direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU om udstationering af førere i vejtransportsektoren og om ændring af direktiv 2006/22/EF, for så vidt angår håndhævelseskravene, og af forordning (EU) nr. 1024/2012 (1) annulleres. |
| --- | --- |

—

Artikel 1, stk. 3, 4, 6 og 7, samt artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) nr. 2020/1057 af 15. juli 2020 om fastsættelse af særlige regler med hensyn til direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU om udstationering af førere i vejtransportsektoren og om ændring af direktiv 2006/22/EF, for så vidt angår håndhævelseskravene, og af forordning (EU) nr. 1024/2012 (1) annulleres.

| — | Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

| — | Subsidiært, såfremt Domstolen finder, at de anfægtede bestemmelser i direktiv 2020/1057 ikke kan udskilles fra resten af direktivet uden at dette vil påvirke direktivets indhold, har Republikken Polen nedlagt påstand om, at direktivet annulleres i sin helhed. |
| --- | --- |

—

Subsidiært, såfremt Domstolen finder, at de anfægtede bestemmelser i direktiv 2020/1057 ikke kan udskilles fra resten af direktivet uden at dette vil påvirke direktivets indhold, har Republikken Polen nedlagt påstand om, at direktivet annulleres i sin helhed.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Republikken Polen har nedlagt påstand om annullation af artikel 1, stk. 3, 4, 6 og 7, samt artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) nr. 2020/1057 af 15. juli 2020 om fastsættelse af særlige regler med hensyn til direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU om udstationering af førere i vejtransportsektoren og om ændring af direktiv 2006/22/EF, for så vidt angår håndhævelseskravene, og af forordning (EU) nr. 1024/2012 (EUT 2020, L 249 af 31.7.2020, s 49) og om at Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Subsidiært, såfremt Domstolen finder, at de anfægtede bestemmelser i direktiv 2020/1057 ikke kan udskilles fra resten af direktivet uden at dette vil påvirke direktivets indhold, har Republikken Polen nedlagt påstand om, at direktiv (EU) 2020/1057 annulleres i sin helhed.

Republikken Polen har fremsat følgende anbringender til støtte for sin påstand om annullation af artikel 1, stk. 3, 4, 6 og 7 i direktiv 2020/1057:

| 1) | tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU), idet der er vedtaget uegnede kriterier for anvendelsen af bestemmelserne i direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU på transportopgaver |
| --- | --- |

1)

tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU), idet der er vedtaget uegnede kriterier for anvendelsen af bestemmelserne i direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU på transportopgaver

| 2) | tilsidesættelse af artikel 91, stk. 2 TEUF, idet de anfægtede foranstaltninger er vedtaget uden hensyntagen til deres betydning for levestandarden og beskæftigelsen i visse områder samt udnyttelsen af transportinfrastrukturen |
| --- | --- |

2)

tilsidesættelse af artikel 91, stk. 2 TEUF, idet de anfægtede foranstaltninger er vedtaget uden hensyntagen til deres betydning for levestandarden og beskæftigelsen i visse områder samt udnyttelsen af transportinfrastrukturen

| 3) | tilsidesættelse af artikel 94 TEUF, idet de omhandlede foranstaltninger er vedtaget uden hensyntagen til transportvirksomhedernes økonomiske situation |
| --- | --- |

3)

tilsidesættelse af artikel 94 TEUF, idet de omhandlede foranstaltninger er vedtaget uden hensyntagen til transportvirksomhedernes økonomiske situation

| 4) | tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav. |
| --- | --- |

4)

tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav.

For så vidt angår artikel 9, stk. 1, i direktiv (EU) 2020/1057 har Republikken Polen gjort gældende, at bestemmelsen tilsidesætter proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU), retssikkerhedsprincippet og artikel 94 TEUF, idet bestemmelsen angiver en gennemførelsesperiode, som er for kort.

Republikken Polen har navnlig gjort gældende, at de anfægtede bestemmelser tilsidesætter proportionalitetsprincippet. Som følge af vedtagelsen af uegnede kriterier for, hvilke førere bestemmelserne i direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU finder anvendelse på, er operatørerne pålagt en urimelig byrde, som ikke kun vil påvirke situation negativt for de enkelte erhvervsdrivende og markedet for transportydelser, men tillige miljøet. Det er især erhvervsdrivende fra landene uden for Den Europæiske Unions centrum, som vil lide under de negative følger af anvendelsen af de anfægtede bestemmelser. Samtidig er de vedtagne foranstaltninger ikke objektivt begrundede i førernes situation. Ej heller afspejler foranstaltningerne de regulerede tjenesteydelsers specifikke karakter.

---

(1)  EUT 2020, L 249, s 49.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/42 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/42

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administratīvā rajona tiesa (Letland) den 28. oktober 2020 — SIA Rodl & Partner mod Valsts ieņēmumu dienests

(Sag C-562/20)

(2021/C 19/43)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Administratīvā rajona tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SIA Rodl & Partner

Sagsøgt: Valsts ieņēmumu dienests

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 18, stk. 1 og 3, i direktiv 2015/849 (1), sammenholdt med direktivets bilag III, punkt 3, litra b), fortolkes således, at disse bestemmelser i) automatisk kræver, at leverandøren af eksterne bogføringsydelser gennemfører skærpede kundekendskabsprocedurer som følge af, at kunden er en ikke-statslig organisation, og at den person, som er bemyndiget og ansat af kunden, er statsborger i et tredjeland med høj korruptionsrisiko, i dette tilfælde Den Russiske Føderation, med opholdstilladelse i Letland, og ii) automatisk kræver, at den pågældende kunde tillægges en højere risikograd? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 18, stk. 1 og 3, i direktiv 2015/849 (1), sammenholdt med direktivets bilag III, punkt 3, litra b), fortolkes således, at disse bestemmelser i) automatisk kræver, at leverandøren af eksterne bogføringsydelser gennemfører skærpede kundekendskabsprocedurer som følge af, at kunden er en ikke-statslig organisation, og at den person, som er bemyndiget og ansat af kunden, er statsborger i et tredjeland med høj korruptionsrisiko, i dette tilfælde Den Russiske Føderation, med opholdstilladelse i Letland, og ii) automatisk kræver, at den pågældende kunde tillægges en højere risikograd?

| 2) | Såfremt det foregående spørgsmål besvares bekræftende, kan den nævnte fortolkning af artikel 18, stk. 1 og 3, i direktiv 2015/849 da anses for forholdsmæssig og dermed i overensstemmelse med artikel 5, stk. 4, første afsnit, i traktaten om Den Europæiske Union? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det foregående spørgsmål besvares bekræftende, kan den nævnte fortolkning af artikel 18, stk. 1 og 3, i direktiv 2015/849 da anses for forholdsmæssig og dermed i overensstemmelse med artikel 5, stk. 4, første afsnit, i traktaten om Den Europæiske Union?

| 3) | Skal artikel 18 i direktiv 2015/849, sammenholdt med direktivets bilag III, punkt 3, litra b), fortolkes således, at bestemmelsen indfører en automatisk forpligtelse til at gennemføre skærpede kundekendskabsprocedurer i alle de tilfælde, hvor en af kundens handelspartnere, men ikke kunden selv, på en eller anden måde har tilknytning til et tredjeland med høj korruptionsrisiko, i dette tilfælde Den Russiske Føderation? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 18 i direktiv 2015/849, sammenholdt med direktivets bilag III, punkt 3, litra b), fortolkes således, at bestemmelsen indfører en automatisk forpligtelse til at gennemføre skærpede kundekendskabsprocedurer i alle de tilfælde, hvor en af kundens handelspartnere, men ikke kunden selv, på en eller anden måde har tilknytning til et tredjeland med høj korruptionsrisiko, i dette tilfælde Den Russiske Føderation?

| 4) | Skal artikel 13, stk. 1, litra c) og d), i direktiv 2015/849 fortolkes således, at det i disse litraer bestemmes, at den forpligtede enhed ved sin gennemførelse af skærpede kundekendskabsprocedurer skal anmode kunden om en kopi af den kontrakt, der er indgået mellem kunden og en tredjemand, og at det således anses for utilstrækkeligt at foretage en undersøgelse af den pågældende kontrakt in situ? |
| --- | --- |

4)

Skal artikel 13, stk. 1, litra c) og d), i direktiv 2015/849 fortolkes således, at det i disse litraer bestemmes, at den forpligtede enhed ved sin gennemførelse af skærpede kundekendskabsprocedurer skal anmode kunden om en kopi af den kontrakt, der er indgået mellem kunden og en tredjemand, og at det således anses for utilstrækkeligt at foretage en undersøgelse af den pågældende kontrakt in situ?

| 5) | Skal artikel 14, stk. 5, i direktiv 2015/849 fortolkes således, at den forpligtede enhed skal gennemføre skærpede kundekendskabsprocedurer i forbindelse med de eksisterende erhvervskunder, også selv om det ikke er muligt at konstatere væsentlige ændringer i kundens forhold, og den af medlemsstaternes kompetente myndighed fastsatte frist til at træffe nye overvågningsforanstaltninger ikke er udløbet, og er denne forpligtelse alene gældende i forbindelse med kunder, som er blevet tillagt høj risiko? |
| --- | --- |

5)

Skal artikel 14, stk. 5, i direktiv 2015/849 fortolkes således, at den forpligtede enhed skal gennemføre skærpede kundekendskabsprocedurer i forbindelse med de eksisterende erhvervskunder, også selv om det ikke er muligt at konstatere væsentlige ændringer i kundens forhold, og den af medlemsstaternes kompetente myndighed fastsatte frist til at træffe nye overvågningsforanstaltninger ikke er udløbet, og er denne forpligtelse alene gældende i forbindelse med kunder, som er blevet tillagt høj risiko?

| 6) | Skal artikel 60, stk. 1 og 2, i direktiv 2015/849 fortolkes således, at den kompetente myndighed, i forbindelse med offentliggørelsen af oplysninger om en endelig afgørelse, hvorved der pålægges en administrativ sanktion eller foranstaltning som følge af en overtrædelse af de nationale bestemmelser, der gennemfører det pågældende direktiv, har pligt til at sikre, at de offentliggjorte oplysninger er nøjagtigt overensstemmende med de oplysninger, der fremgår af afgørelsen? |
| --- | --- |

6)

Skal artikel 60, stk. 1 og 2, i direktiv 2015/849 fortolkes således, at den kompetente myndighed, i forbindelse med offentliggørelsen af oplysninger om en endelig afgørelse, hvorved der pålægges en administrativ sanktion eller foranstaltning som følge af en overtrædelse af de nationale bestemmelser, der gennemfører det pågældende direktiv, har pligt til at sikre, at de offentliggjorte oplysninger er nøjagtigt overensstemmende med de oplysninger, der fremgår af afgørelsen?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/849 af 20.5.2015 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvask af penge eller finansiering af terrorisme, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF samt Kommissionens direktiv 2006/70/EF (EUT 2015, L 141, s. 73).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/43 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/43

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court (Irland) den 21. oktober 2020 — PF og MF mod Minister for Agriculture Food and the Marine og Sea Fisheries Protection Authority

(Sag C-564/20)

(2021/C 19/44)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court

Parter i hovedsagen

Appellanter: PF og MF

Indstævnte: Minister for Agriculture Food and the Marine og Sea Fisheries Protection Authority

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er en medlemsstats centrale kontrolmyndighed ved meddelelse og certificering over for Europa-Kommissionen i henhold til kontrolforordningens (1) artikel 33, stk. 2, litra a), og artikel 34, begrænset til at meddele dataene om fangst på en bestemt fiskeplads, som fiskere har registreret i henhold til forordningens artikel 14 og 15, når den centrale kontrolmyndighed med god grund er af den opfattelse, at de registrerede data er aldeles upålidelige, eller kan den anvende rimelige, videnskabeligt gyldige metoder til at behandle og certificere de registrerede data for at opnå mere korrekte fangsttal til meddelelse over for Europa-Kommissionen? |
| --- | --- |

1)

Er en medlemsstats centrale kontrolmyndighed ved meddelelse og certificering over for Europa-Kommissionen i henhold til kontrolforordningens (1) artikel 33, stk. 2, litra a), og artikel 34, begrænset til at meddele dataene om fangst på en bestemt fiskeplads, som fiskere har registreret i henhold til forordningens artikel 14 og 15, når den centrale kontrolmyndighed med god grund er af den opfattelse, at de registrerede data er aldeles upålidelige, eller kan den anvende rimelige, videnskabeligt gyldige metoder til at behandle og certificere de registrerede data for at opnå mere korrekte fangsttal til meddelelse over for Europa-Kommissionen?

| 2) | Kan myndigheden i tilfælde, hvor den med rimelig grund finder dette godtgjort, lovligt anvende andre datastrømme som f.eks. fiskerilicenser, fiskeritilladelser, fartøjsovervågningssystemer, landingsopgørelser, salgsnotaer og transportdokumenter? |
| --- | --- |

2)

Kan myndigheden i tilfælde, hvor den med rimelig grund finder dette godtgjort, lovligt anvende andre datastrømme som f.eks. fiskerilicenser, fiskeritilladelser, fartøjsovervågningssystemer, landingsopgørelser, salgsnotaer og transportdokumenter?

---

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 1224/2009 af 20.11.2009 om oprettelse af en EF-kontrolordning med henblik på at sikre overholdelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik, om ændring af forordning (EF) nr. 847/96, (EF) nr. 2371/2002, (EF) nr. 811/2004, (EF) nr. 768/2005, (EF) nr. 2115/2005, (EF) nr. 2166/2005, (EF) nr. 388/2006, (EF) nr. 509/2007, (EF) nr. 676/2007, (EF) nr. 1098/2007, (EF) nr. 1300/2008, (EF) nr. 1342/2008 og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 2847/93, (EF) nr. 1627/94 og (EF) nr. 1966/2006 (EUT 2009, L 343, s. 1).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/44 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/44

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Köln (Tyskland) den 29. oktober 2020 — DS mod Deutsche Lufthansa AG

(Sag C-565/20)

(2021/C 19/45)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Köln

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DS

Sagsøgt: Deutsche Lufthansa AG

Præjudicielt spørgsmål

Er en strejke blandt et luftfartsselskabs egne medarbejdere på opfordring fra en fagforening en usædvanlig omstændighed som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004 (1)?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT 2004, L 46, s. 1).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/44 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/44

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Općinski građanski sud u Zagrebu (Kroatien) den 29. oktober 2020 — A. H. mod Zagrebačka banka d.d.

(Sag C-567/20)

(2021/C 19/46)

Processprog: kroatisk

Den forelæggende ret

Općinski građanski sud u Zagrebu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A. H.

Sagsøgt: Zagrebačka banka d.d.

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13 (1) om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler henset til fortolkningen af bestemmelsen i Domstolens praksis, særligt sag C-118/17, Dunai (EU:C:2019:207), fortolkes således, at lovgivers indgriben i forholdet mellem en forbruger, som er låntager, og en bank, ikke kan fratage forbrugeren retten til ved søgsmål at anfægte vilkårene i den oprindelige aftale eller i tillægget til aftalen, som er indgået i henhold til lov, med henblik på at udøve retten til at få tilbagebetalt de fordele, som banken uberettiget har opnået til skade for forbrugeren som følge af anvendelsen af urimelige kontraktvilkår i en situation, hvor forbrugerne på baggrund af lovgivers indgreb frivilligt kunne tiltræde ændringer i det oprindelige kontraktforhold henset til en lovpligtig forpligtelse, der blev pålagt bankerne, til at tilbyde forbrugerne en sådan mulighed, og ikke direkte på grundlag af lovindgrebet, som det var tilfældet i Dunai-sagen? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13 (1) om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler henset til fortolkningen af bestemmelsen i Domstolens praksis, særligt sag C-118/17, Dunai (EU:C:2019:207), fortolkes således, at lovgivers indgriben i forholdet mellem en forbruger, som er låntager, og en bank, ikke kan fratage forbrugeren retten til ved søgsmål at anfægte vilkårene i den oprindelige aftale eller i tillægget til aftalen, som er indgået i henhold til lov, med henblik på at udøve retten til at få tilbagebetalt de fordele, som banken uberettiget har opnået til skade for forbrugeren som følge af anvendelsen af urimelige kontraktvilkår i en situation, hvor forbrugerne på baggrund af lovgivers indgreb frivilligt kunne tiltræde ændringer i det oprindelige kontraktforhold henset til en lovpligtig forpligtelse, der blev pålagt bankerne, til at tilbyde forbrugerne en sådan mulighed, og ikke direkte på grundlag af lovindgrebet, som det var tilfældet i Dunai-sagen?

| 2) | Såfremt det første spørgsmål skal besvares bekræftende, har den forelæggende ret, der træffer afgørelse i den foreliggende sag mellem to parter (låntageren og banken) — når denne ret, henset til den fortolkning, der er anlagt af Vrhovni sud (øverste domstol), ikke kan anlægge en fortolkning af bestemmelserne i national ret, nærmere bestemt Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju (lov om ændring og supplering af forbrugerkreditloven), der er i overensstemmelse med direktiv 93/13 — da kompetence til og/eller er forpligtet til i henhold til dette direktiv og artikel 38 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder at undlade at anvende denne nationale retsforskrift, således som fortolket af Vrhovni sud (øverste domstol)? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det første spørgsmål skal besvares bekræftende, har den forelæggende ret, der træffer afgørelse i den foreliggende sag mellem to parter (låntageren og banken) — når denne ret, henset til den fortolkning, der er anlagt af Vrhovni sud (øverste domstol), ikke kan anlægge en fortolkning af bestemmelserne i national ret, nærmere bestemt Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju (lov om ændring og supplering af forbrugerkreditloven), der er i overensstemmelse med direktiv 93/13 — da kompetence til og/eller er forpligtet til i henhold til dette direktiv og artikel 38 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder at undlade at anvende denne nationale retsforskrift, således som fortolket af Vrhovni sud (øverste domstol)?

---

(1)  Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT 1993, L 95, s. 29).

---

Retten

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/46 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/46

---

Rettens dom af 18. november 2020 — Aquind mod ACER

(Sag T-735/18) (1)

(Energi - artikel 17 i forordning (EF) nr. 714/2009 - afgørelse truffet af ACER om afslag på en anmodning om en undtagelse til de nye samkøringslinjer for elektricitet - klage til ACER’s klagenævn - kontrollens intensitet)

(2021/C 19/47)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Aquind Ltd (Wallsend, Det Forenede Kongerige) (ved solicitor S. Goldberg, advokat E. White og solicitor C. Davis)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Agentur for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) (ved P. Martinet, E. Tremmel, C. Gence-Creux og A. Hofstadter, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation dels af afgørelse A-001-2018 truffet af ACER’s klagenævn den 17. oktober 2018, hvorved ACER’s afgørelse nr. 05/2018 af 19. juni 2018 om afslag på en anmodning om undtagelse vedrørende en samkøring af elektricitet mellem det britiske og det franske elektricitetstransmissionsnet blev stadfæstet, dels af den nævnte afgørelse fra ACER.

Konklusion

| 1) | Afgørelse A-001-2018 truffet af klagenævnet ved Den Europæiske Unions Agentur for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) den 17. oktober 2018 annulleres. |
| --- | --- |

1)

Afgørelse A-001-2018 truffet af klagenævnet ved Den Europæiske Unions Agentur for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) den 17. oktober 2018 annulleres.

| 2) | I øvrigt frifindes ACER. |
| --- | --- |

2)

I øvrigt frifindes ACER.

| 3) | ACER bærer sine egne omkostninger og betaler de af Aquind Ltd afholdte omkostninger. |
| --- | --- |

3)

ACER bærer sine egne omkostninger og betaler de af Aquind Ltd afholdte omkostninger.

---

(1)  EUT C 103 af 18.3.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/46 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/46

---

Rettens dom af 18. november 2020 — Topcart mod EUIPO — Carl International (TC CARL)

(Sag T-377/19) (1)

(EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-ordmærket TC CARL - det ældre nationale figurmærke CARL TOUCH - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001])

(2021/C 19/48)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Topcart GmbH (Wiesbaden, Tyskland) (ved advokat M. Hoffman)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved D. Walicka, som befuldmægtiget)

Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Carl International (Limonest, Frankrig) (ved advokat B. Müller)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 2. april 2019 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1826/2018-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Carl International og Topcart.

Konklusion

| 1. | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
| --- | --- |

1.

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

| 2. | Topcart GmbH betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2.

Topcart GmbH betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 270 af 12.8.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/47 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/47

---

Rettens dom af 18. november 2020 — Topcart mod EUIPO — Carl International (TC CARL)

(Sag T-378/19) (1)

(EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-ordmærket TC CARL - ældre nationalt figurmærke CARL TOUCH - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (UE) 2017/1001])

(2021/C 19/49)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Topcart GmbH (Wiesbaden, Tyskland) (ved advokat M. Hoffmann)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved D. Walicka, som befuldmægtigede)

Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Carl International (Limonest, Frankrig) (ved advokat B. Müller)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 2. april 2019 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1617/2018-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Carl International og Topcart.

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

| 2) | Topcart GmbH betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Topcart GmbH betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 270 af 12.8.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/48 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/48

---

Rettens dom af 18. november 2020 — LG Electronics mod EUIPO — Staszewski (K7)

(Sag T-21/20) (1)

(EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-ordmærket K7 - det ældre EU-ordmærke k7 - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - lighed mellem varerne - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001)

(2021/C 19/50)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: LG Electronics, Inc. (Seoul, Sydkorea) (ved advokat R. Schiffer)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved A. Folliard-Monguiral og V. Ruzek, som befuldmægtigede)

Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Miłosz Staszewski (Wrocław, Polen) (ved advokat E. Gryc-Zerych)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 31. oktober 2019 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 401/2019-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Miłosz Staszewski og LG Electronics.

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

| 2) | LG Electronics betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

LG Electronics betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 68 af 2.3.2020.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/48 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/48

---

Rettens kendelse af 13. november 2020 — UG mod Kommissionen

(Sag T-571/17) (1)

(Personalesag - kontraktansatte - kontrakt på ubestemt tid - artikel 47, litra c), nr. i), i ansættelsesvilkårene - opsigelse med varsel - aftale om opgørelse af erstatningen for tab - ufornødent at træffe afgørelse)

(2021/C 19/51)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: UG (ved advokaterne M. Richard og P. Junqueira de Oliveira)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved L. Radu Bouyon og B. Mongin, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF med påstand dels om annullation af afgørelse af 17. oktober 2016, hvorved Kommissionens Kontor for »Infrastruktur og Logistik i Luxembourg« (OIL) opsagde sagsøgerens ansættelseskontrakt på grundlag af artikel 47, litra c), nr. i), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union med virkning fra den 20. august 2017, dels om erstatning for det økonomiske tab, som sagsøgeren hævder at have lidt som følge af denne afgørelse, og for den ikke-økonomiske skade, som hun hævder at have lidt som følge af den nedværdigende behandling, som hun blev udsat for i forbindelse med sine fagforeningsaktiviteter og afholdelsen af forældreorlov.

Konklusion

| 1) | Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende den økonomiske kompensation, der er fastsat i afgørelse af 17. oktober 2016, hvorved Europa-Kommissionens Kontor for »Infrastruktur og Logistik i Luxembourg« (OIL) opsagde UG’s ansættelseskontrakt. |
| --- | --- |

1)

Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende den økonomiske kompensation, der er fastsat i afgørelse af 17. oktober 2016, hvorved Europa-Kommissionens Kontor for »Infrastruktur og Logistik i Luxembourg« (OIL) opsagde UG’s ansættelseskontrakt.

| 2) | Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af de af UG afholdte omkostninger. UG bærer halvdelen af sine egne omkostninger. |
| --- | --- |

2)

Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af de af UG afholdte omkostninger. UG bærer halvdelen af sine egne omkostninger.

---

(1)  EUT C 357 af 23.10.2017.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/49 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/49

---

Rettens kendelse af 30. oktober 2020 — Gáspár mod Kommissionen

(Sag T-827/19) (1)

(Annullationssøgsmål - personalesag - overførsel af nationale pensionsrettigheder - klage indbragt efter udløbet af den frist på tre måneder, der er fastsat i vedtægtens artikel 90, stk. 2 - undskyldelig fejl foreligger ikke - åbenbart afvisningsgrundlag)

(2021/C 19/52)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Norbert Gáspár (Mensdorf, Luxembourg) (ved advokat R. Wardyn)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved B. Mongin og M. Brauhoff, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål støttet på artikel 270 TEUF med påstand om annullation af afgørelse truffet af Kommissionens Kontor for »Forvaltning og Fastsættelse af Individuelle Rettigheder« (PMO) af 23. maj 2018, hvorved overførslen til Den Europæiske Unions institutioners pensionsordning af de pensionsrettigheder, som sagsøgeren havde erhvervet inden hans indtræden i Unionens tjeneste, blev bekræftet.

Konklusion

| 1) | Sagen afvises, idet det er åbenbart, at den ikke kan antages til realitetsbehandling. |
| --- | --- |

1)

Sagen afvises, idet det er åbenbart, at den ikke kan antages til realitetsbehandling.

| 2) | Norbert Gáspár betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Norbert Gáspár betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 61 af 24.2.2020.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/49 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/49

---

Rettens kendelse af 19. november 2020 — Buxadé Villalba m.fl. mod Parlamentet

(Sag T-32/20) (1)

(Annullationssøgsmål - regler for institutionerne - medlem af Parlamentet - Parlamentets anerkendelse af valget af to spanske folkevalgte repræsentanter som medlemmer af Europa-Parlamentet - søgsmålskompetence for tre andre medlemmer af Europa-Parlamentet - ikke umiddelbart berørt - påstand om afsigelse af en anerkendelsesdom - sag, der dels ikke kan antages til realitetsbehandling, dels er anlagt ved en ret, som åbenbart ikke har kompetence til at behandle sagen)

(2021/C 19/53)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøgere: Jorge Buxadé Villalba (Madrid, Spanien) María Esperanza Araceli Aguilar Pinar (Madrid) og Hermann Tertsch Del Valle-Lersundi (Madrid) (ved advokat Castro Fuertes)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet (ved N. Görlitz og C. Burgos, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Sag anlagt i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af Parlamentets anerkendelse af valget af Carles Puigdemont i Casamajó og Antoni Comín i Oliveres som medlemmer af Europa-Parlamentet, som Parlamentets formand gav meddelelse om på plenarmødet den 13. januar 2020.

Konklusion

| 1) | Sagen afvises, idet den dels ikke kan antages til realitetsbehandling, dels er anlagt ved en ret, som åbenbart ikke har kompetence til at behandle sagen. |
| --- | --- |

1)

Sagen afvises, idet den dels ikke kan antages til realitetsbehandling, dels er anlagt ved en ret, som åbenbart ikke har kompetence til at behandle sagen.

| 2) | Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende anmodningerne om intervention indgivet af Kongeriget Spanien, Carles Puigdemont i Casamajó og Antoni Comín i Oliveres. |
| --- | --- |

2)

Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende anmodningerne om intervention indgivet af Kongeriget Spanien, Carles Puigdemont i Casamajó og Antoni Comín i Oliveres.

| 3) | Jorge Buxadé Villalba, Hermann Tertsch Del Valle-Lersundi og María Esperanza Araceli Aguilar Pinar bærer deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Parlamentet afholdte omkostninger. |
| --- | --- |

3)

Jorge Buxadé Villalba, Hermann Tertsch Del Valle-Lersundi og María Esperanza Araceli Aguilar Pinar bærer deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Parlamentet afholdte omkostninger.

| 4) | Kongeriget Spanien, Carles Puigdemont i Casamajó og Antoni Comín i Oliveres bærer deres egne omkostninger i forbindelse med deres respektive anmodninger om intervention. |
| --- | --- |

4)

Kongeriget Spanien, Carles Puigdemont i Casamajó og Antoni Comín i Oliveres bærer deres egne omkostninger i forbindelse med deres respektive anmodninger om intervention.

---

(1)  EUT C 77 af 9.3.2020.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/50 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/50

---

Rettens kendelse af 29. oktober 2020 — Isopix mod Parlamentet

(Sag T-163/20) (1)

(Annullations- og erstatningssøgsmål - offentlige tjenesteydelseskontrakter - udbudsprocedure - levering af fotografiske tjenesteydelser - afvisning af en tilbudsgivers bud og tildeling af kontrakten til en anden tilbudsgiver - annullation af proceduren for kontraktindgåelse - delvist bortfald af tvistens genstand - delvist ufornødent at træffe afgørelse - påbud - søgsmål delvist anlagt ved en retsinstans, der åbenbart ikke har kompetence til at træffe afgørelse herom)

(2021/C 19/54)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Isopix SA (Ixelles, Belgien) (ved advokaterne P. Van den Bulck og J. Fahner)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet (ved K. Wójcik og E. Taneva, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Dels et søgsmål støttet på artikel 263 TEUF med påstand om annullation af Parlamentets afgørelse af 24. marts 2020, hvorved sagsøgerens bud afgivet i forbindelse med udbudsproceduren COMM/DG/AWD/2019/854 med titlen »Leveringer af tjenesteydelser vedrørende fotografering — Fotografisk dækning af aktuelle begivenheder og de institutionelle aktiviteter ved Europa-Parlamentet« blev afvist, og hvorved sagsøgeren blev informeret om, at kontrakten var blevet tildelt en anden tilbudsgiver, og af Parlamentets skrivelse af 17. april 2020, hvorved sagsøgeren blev informeret om, at dennes bud på den offentlige kontrakt COMM/DG/AWD/2019/854 var blevet afvist med den begrundelse, at det ikke opfyldte udvælgelseskriterierne vedrørende den finansielle og økonomiske kapacitet, dels et søgsmål principalt støttet på artikel 266 TEUF med påstand om, at Parlamentet dømmes til at foretage en fornyet vurdering af buddene, og subsidiært støttet på artikel 268 TEUF med påstand om erstatning for det tab, som sagsøgeren angiveligt har lidt.

Konklusion

| 1) | Det er ikke længere fornødent at træffe afgørelse i sagen, for så vidt som den vedrører annullation af Europa-Parlamentets afgørelse af 24. marts 2020, hvorved Isopix SA’s bud afgivet i forbindelse med udbudsproceduren COMM/DG/AWD/2019/854 med titlen »Leveringer af tjenesteydelser vedrørende fotografering — Fotografisk dækning af aktuelle begivenheder og de institutionelle aktiviteter ved Europa-Parlamentet« blev afvist, og hvorved sagsøgeren blev informeret om, at kontrakten var blevet tildelt en anden tilbudsgiver, og af Parlamentets skrivelse af 17. april 2020, hvorved sagsøgeren blev informeret om, at dennes bud på den offentlige kontrakt COMM/DG/AWD/2019/854 var blevet afvist med den begrundelse, at det ikke opfyldte udvælgelseskriterierne vedrørende den finansielle og økonomiske kapacitet. |
| --- | --- |

1)

Det er ikke længere fornødent at træffe afgørelse i sagen, for så vidt som den vedrører annullation af Europa-Parlamentets afgørelse af 24. marts 2020, hvorved Isopix SA’s bud afgivet i forbindelse med udbudsproceduren COMM/DG/AWD/2019/854 med titlen »Leveringer af tjenesteydelser vedrørende fotografering — Fotografisk dækning af aktuelle begivenheder og de institutionelle aktiviteter ved Europa-Parlamentet« blev afvist, og hvorved sagsøgeren blev informeret om, at kontrakten var blevet tildelt en anden tilbudsgiver, og af Parlamentets skrivelse af 17. april 2020, hvorved sagsøgeren blev informeret om, at dennes bud på den offentlige kontrakt COMM/DG/AWD/2019/854 var blevet afvist med den begrundelse, at det ikke opfyldte udvælgelseskriterierne vedrørende den finansielle og økonomiske kapacitet.

| 2) | I øvrigt afvises søgsmålet, idet det er anlagt ved en retsinstans, der åbenbart ikke har kompetence til at træffe afgørelse herom. |
| --- | --- |

2)

I øvrigt afvises søgsmålet, idet det er anlagt ved en retsinstans, der åbenbart ikke har kompetence til at træffe afgørelse herom.

| 3) | Parlamentet betaler sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i forbindelse med sagerne om foreløbige forholdsregler. |
| --- | --- |

3)

Parlamentet betaler sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i forbindelse med sagerne om foreløbige forholdsregler.

---

(1)  EUT C 191 af 8.6.2020.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/51 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/51

---

Rettens kendelse af 17. november 2020 — González Calvet mod SRB

(Sag T-257/20) (1)

(Annullationssøgsmål - den økonomiske og monetære politik - den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber (SRM) - afgørelse, hvorved det afvises at tildele de berørte aktionærer og kreditorer en finansiel kompensation - tilsidesættelse af formkrav - procesreglementets artikel 76, litra d) - åbenbart afvisningsgrundlag)

(2021/C 19/55)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Ramón González Calvet (Barcelona, Spanien) og Joan González Calvet (Barcelona) (ved advokat P. Molina Bosch)

Sagsøgt: Den Fælles Afviklingsinstans (ved S. Branca, J. King, L. Forestier og E. Muratori, som befuldmægtigede, bistået af advokaterne H.-G. Kamann, F. Louis, V. Del Pozo Espinosa De Los Monteros og L. Hesse)

Sagens genstand

Søgsmål støttet på artikel 263 TEUF med påstand om annullation af afgørelse SRB/EES/2020/52 truffet af SRB den 17. marts 2020, der havde til formål at fastlægge, om de aktionærer og kreditorer, der var berørt af foranstaltningen til afvikling af Banco Popular Español, SA, skulle tildeles erstatning.

Konklusion

| 1) | Sagen afvises. |
| --- | --- |

1)

Sagen afvises.

| 2) | Det er ufornødent at træffe afgørelse om Kongeriget Spaniens anmodning om intervention. |
| --- | --- |

2)

Det er ufornødent at træffe afgørelse om Kongeriget Spaniens anmodning om intervention.

| 3) | Ramón González Calvet og Joan González Calvet bærer deres egne omkostninger og betaler de af Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) afholdte omkostninger med undtagelse af de omkostninger, der vedrører Kongeriget Spaniens anmodning om intervention. |
| --- | --- |

3)

Ramón González Calvet og Joan González Calvet bærer deres egne omkostninger og betaler de af Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) afholdte omkostninger med undtagelse af de omkostninger, der vedrører Kongeriget Spaniens anmodning om intervention.

| 4) | Ramón González Calvet, Joan González Calvet, SRB og Kongeriget Spanien bærer hver især de omkostninger, som de har haft i forbindelse med Kongeriget Spaniens anmodning om intervention. |
| --- | --- |

4)

Ramón González Calvet, Joan González Calvet, SRB og Kongeriget Spanien bærer hver især de omkostninger, som de har haft i forbindelse med Kongeriget Spaniens anmodning om intervention.

---

(1)  EUT C 209 af 22.6.2020.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/52 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/52

---

Rettens kendelse af 5. november 2020 — Moloko Beverage mod EUIPO — Nexus Liquids (moloko)

(Sag T-383/20) (1)

(EU-varemærker - ugyldighedssag - tilbagetagelse af ugyldighedsbegæringen - ufornødent at træffe afgørelse)

(2021/C 19/56)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Moloko Beverage GmbH (Göppingen, Tyskland) (ved advokat D. Wieland)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved D. Walicka, som befuldmægtiget)

Den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten: Nexus Liquids GmbH (Salzuflen-les-Bains, Tyskland) (ved advokat F. Schembecker)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 18. marts 2020 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1485/2019-5) vedrørende en ugyldighedssag mellem Nexus Liquids og Moloko Beverage.

Konklusion

| 1) | Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen. |
| --- | --- |

1)

Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.

| 2) | Moloko Beverage GmbH og Nexus Liquids GmbH bærer deres egne omkostninger og betaler hver halvdelen af de af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) afholdte omkostninger. |
| --- | --- |

2)

Moloko Beverage GmbH og Nexus Liquids GmbH bærer deres egne omkostninger og betaler hver halvdelen af de af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) afholdte omkostninger.

---

(1)  EUT C 262 af 10.8.2020-

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/52 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/52

---

Kendelse afsagt af Rettens præsident den 29. oktober 2020 — Facebook Ireland mod Kommissionen

(Sag T-451/20 R)

(Særlige rettergangsformer - konkurrence - anmodning om oplysninger - artikel 18, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1/2003 - begæring om foreløbige forholdsregler - uopsættelighed - fumus boni juris - interesseafvejning)

(2021/C 19/57)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Facebook Ireland Ltd (Dublin, Irland) (ved D. Jowell, QC, barrister D. Bailey, solicitors J. Aitken, D. Das, S. Malhi, R. Haria og M. Quayle, og advokat T. Oeyen)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved G. Conte, C. Urraca Caviedes og C. Sjödin, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 278 TEUF og 279 TEUF med påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse C(2020) 3011 final af 4. maj 2020 om en procedure efter artikel 18, stk. 3, og artikel 24, stk. 1, litra d), i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (sag AT.40628 — Facebooks praksis vedrørende data).

Konklusion

| 1) | Gennemførelsen af artikel 1 i Europa-Kommissionens afgørelse C(2020) 3011 final af 4. maj 2020 om en procedure efter artikel 18, stk. 3, og artikel 24, stk. 1, litra d), i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (sag AT.40628 — Facebooks praksis vedrørende data) udsættes, for så vidt som den heri fastsatte forpligtelse vedrører dokumenter, som ikke er forbundet med Facebook Ireland Ltd’s kommercielle aktiviteter, og som indeholder følsomme personoplysninger, og for så vidt som den i punkt 2 omhandlede procedure ikke iværksættes. |
| --- | --- |

1)

Gennemførelsen af artikel 1 i Europa-Kommissionens afgørelse C(2020) 3011 final af 4. maj 2020 om en procedure efter artikel 18, stk. 3, og artikel 24, stk. 1, litra d), i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (sag AT.40628 — Facebooks praksis vedrørende data) udsættes, for så vidt som den heri fastsatte forpligtelse vedrører dokumenter, som ikke er forbundet med Facebook Ireland Ltd’s kommercielle aktiviteter, og som indeholder følsomme personoplysninger, og for så vidt som den i punkt 2 omhandlede procedure ikke iværksættes.

| 2) | Facebook Ireland identificerer de dokumenter, der indeholder de i punkt 1 omhandlede oplysninger, og fremsender disse til Kommissionen på et særskilt elektronisk medium. Disse dokumenter placeres efterfølgende i et virtuelt datarum, som kun er tilgængeligt for et i videst muligt omfang begrænset antal af medlemmerne af den gruppe, der har ansvaret for undersøgelsen, under (virtuel eller fysisk) tilstedeværelse af et tilsvarende antal advokater for Facebook Ireland. Medlemmerne af den gruppe, der har ansvaret for undersøgelsen, gennemgår og udvælger de pågældende dokumenter, idet de giver Facebook Irelands advokater mulighed for at kommentere disse, inden de dokumenter, der anses for relevante, føjes til sagsakterne. I tilfælde af uenighed om kvalificeringen af et dokument har Facebook Irelands advokater ret til at forklare grundene til deres uenighed. I tilfælde af vedvarende uenighed kan Facebook Ireland anmode direktøren med ansvar for information, kommunikation og medier i Kommissionens generaldirektorat »Konkurrence« om voldgift. |
| --- | --- |

2)

Facebook Ireland identificerer de dokumenter, der indeholder de i punkt 1 omhandlede oplysninger, og fremsender disse til Kommissionen på et særskilt elektronisk medium. Disse dokumenter placeres efterfølgende i et virtuelt datarum, som kun er tilgængeligt for et i videst muligt omfang begrænset antal af medlemmerne af den gruppe, der har ansvaret for undersøgelsen, under (virtuel eller fysisk) tilstedeværelse af et tilsvarende antal advokater for Facebook Ireland. Medlemmerne af den gruppe, der har ansvaret for undersøgelsen, gennemgår og udvælger de pågældende dokumenter, idet de giver Facebook Irelands advokater mulighed for at kommentere disse, inden de dokumenter, der anses for relevante, føjes til sagsakterne. I tilfælde af uenighed om kvalificeringen af et dokument har Facebook Irelands advokater ret til at forklare grundene til deres uenighed. I tilfælde af vedvarende uenighed kan Facebook Ireland anmode direktøren med ansvar for information, kommunikation og medier i Kommissionens generaldirektorat »Konkurrence« om voldgift.

| 3) | I øvrigt forkastes begæringen om foreløbige forholdsregler. |
| --- | --- |

3)

I øvrigt forkastes begæringen om foreløbige forholdsregler.

| 4) | Kendelse af 24. juli 2020, Facebook Ireland mod Kommissionen (sag T-451/20 R), ophæves. |
| --- | --- |

4)

Kendelse af 24. juli 2020, Facebook Ireland mod Kommissionen (sag T-451/20 R), ophæves.

| 5) | Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes. |
| --- | --- |

5)

Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/53 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/53

---

Kendelse afsagt af Rettens præsident den 29. oktober 2020 — Facebook Ireland mod Kommissionen

(Sag T-452/20 R)

(Særlige rettergangsformer - konkurrence - anmodning om oplysninger - artikel 18, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1/2003 - begæring om foreløbige forholdsregler - uopsættelighed - fumus boni juris - interesseafvejning)

(2021/C 19/58)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Facebook Ireland Ltd (Dublin, Irland) (ved D. Jowell, QC, barrister D. Bailey, solicitors J. Aitken, D. Das, S. Malhi, R. Haria og M. Quayle, og advokat T. Oeyen)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved G. Conte, C. Urraca Caviedes og C. Sjödin, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 278 TEUF og 279 TEUF med påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse C(2020) 3013 final af 4. maj 2020 om en procedure efter artikel 18, stk. 3, og artikel 24, stk. 1, litra d), i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (sag AT.40684 — Facebook Marketplace).

Konklusion

| 1) | Gennemførelsen af artikel 1 i Europa-Kommissionens afgørelse C(2020) 3013 final af 4. maj 2020 om en procedure efter artikel 18, stk. 3, og artikel 24, stk. 1, litra d), i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (sag AT.40684 — Facebook Marketplace) udsættes, for så vidt som den heri fastsatte forpligtelse vedrører dokumenter, som ikke er forbundet med Facebook Ireland Ltd’s kommercielle aktiviteter, og som indeholder følsomme personoplysninger, og for så vidt som den i punkt 2 omhandlede procedure ikke iværksættes. |
| --- | --- |

1)

Gennemførelsen af artikel 1 i Europa-Kommissionens afgørelse C(2020) 3013 final af 4. maj 2020 om en procedure efter artikel 18, stk. 3, og artikel 24, stk. 1, litra d), i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (sag AT.40684 — Facebook Marketplace) udsættes, for så vidt som den heri fastsatte forpligtelse vedrører dokumenter, som ikke er forbundet med Facebook Ireland Ltd’s kommercielle aktiviteter, og som indeholder følsomme personoplysninger, og for så vidt som den i punkt 2 omhandlede procedure ikke iværksættes.

| 2) | Facebook Ireland identificerer de dokumenter, der indeholder de i punkt 1 omhandlede oplysninger, og fremsender disse til Kommissionen på et særskilt elektronisk medium. Disse dokumenter placeres efterfølgende i et virtuelt datarum, som kun er tilgængeligt for et i videst muligt omfang begrænset antal af medlemmerne af den gruppe, der har ansvaret for undersøgelsen, under (virtuel eller fysisk) tilstedeværelse af et tilsvarende antal advokater for Facebook Ireland. Medlemmerne af den gruppe, der har ansvaret for undersøgelsen, gennemgår og udvælger de pågældende dokumenter, idet de giver Facebook Irelands advokater mulighed for at kommentere disse, inden de dokumenter, der anses for relevante, føjes til sagsakterne. I tilfælde af uenighed om kvalificeringen af et dokument har Facebook Irelands advokater ret til at forklare grundene til deres uenighed. I tilfælde af vedvarende uenighed kan Facebook Ireland anmode direktøren med ansvar for information, kommunikation og medier i Kommissionens generaldirektorat »Konkurrence« om voldgift. |
| --- | --- |

2)

Facebook Ireland identificerer de dokumenter, der indeholder de i punkt 1 omhandlede oplysninger, og fremsender disse til Kommissionen på et særskilt elektronisk medium. Disse dokumenter placeres efterfølgende i et virtuelt datarum, som kun er tilgængeligt for et i videst muligt omfang begrænset antal af medlemmerne af den gruppe, der har ansvaret for undersøgelsen, under (virtuel eller fysisk) tilstedeværelse af et tilsvarende antal advokater for Facebook Ireland. Medlemmerne af den gruppe, der har ansvaret for undersøgelsen, gennemgår og udvælger de pågældende dokumenter, idet de giver Facebook Irelands advokater mulighed for at kommentere disse, inden de dokumenter, der anses for relevante, føjes til sagsakterne. I tilfælde af uenighed om kvalificeringen af et dokument har Facebook Irelands advokater ret til at forklare grundene til deres uenighed. I tilfælde af vedvarende uenighed kan Facebook Ireland anmode direktøren med ansvar for information, kommunikation og medier i Kommissionens generaldirektorat »Konkurrence« om voldgift.

| 3) | I øvrigt forkastes begæringen om foreløbige forholdsregler. |
| --- | --- |

3)

I øvrigt forkastes begæringen om foreløbige forholdsregler.

| 4) | Kendelse af 24. juli 2020, Facebook Ireland mod Kommissionen (sag T-452/20 R), ophæves. |
| --- | --- |

4)

Kendelse af 24. juli 2020, Facebook Ireland mod Kommissionen (sag T-452/20 R), ophæves.

| 5) | Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes. |
| --- | --- |

5)

Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/54 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/54

---

Sag anlagt den 30. september 2020 — LA International Cooperation mod Kommissionen

(Sag T-609/20)

(2021/C 19/59)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: LA International Cooperation Srl (Milano, Italien) (ved solicitor B. O’Connor og advokat M. Hommé)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens afgørelse, der var rettet direkte til sagsøgeren, og som er dateret den 20. juli 2020 (den anfægtede afgørelse), hvorved sagsøgeren blev udelukket fra at deltage i udbudsprocedurer, der er omfattet af EU’s budget og af den 11. Europæiske Udviklingsfond, eller fra at blive udvalgt til at gennemføre EU-midler i henhold til forordning (EU, Euratom) 2018/1046 (1) og til at gennemføre midler i henhold til Den Europæiske Udviklingsfond, som er omfattet af forordning (EU) 2018/1877 (2), annulleres. |
| --- | --- |

—

Kommissionens afgørelse, der var rettet direkte til sagsøgeren, og som er dateret den 20. juli 2020 (den anfægtede afgørelse), hvorved sagsøgeren blev udelukket fra at deltage i udbudsprocedurer, der er omfattet af EU’s budget og af den 11. Europæiske Udviklingsfond, eller fra at blive udvalgt til at gennemføre EU-midler i henhold til forordning (EU, Euratom) 2018/1046 (1) og til at gennemføre midler i henhold til Den Europæiske Udviklingsfond, som er omfattet af forordning (EU) 2018/1877 (2), annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat 16 anbringender.

| 1. | Første anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik, forbuddet mod misbrug af rettigheder, omsorgspligten og forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 (3). |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik, forbuddet mod misbrug af rettigheder, omsorgspligten og forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 (3).

| 2. | Andet anbringende om, at OLAF ikke henvendte sig til sagsøgeren på korrekt vis, hvilket er i strid med retten til forsvar, omsorgspligten og retten til en retfærdig rettergang. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at OLAF ikke henvendte sig til sagsøgeren på korrekt vis, hvilket er i strid med retten til forsvar, omsorgspligten og retten til en retfærdig rettergang.

| 3. | Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 7 og 9 i forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013, retten til god forvaltningsskik, omsorgspligten og retten til en retmæssig procedure. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 7 og 9 i forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013, retten til god forvaltningsskik, omsorgspligten og retten til en retmæssig procedure.

| 4. | Fjerde anbringende om tilsidesættelse af OLAF-grundforordningens artikel 9, stk. 4, retten til en retmæssig procedure og begrundelsespligten. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om tilsidesættelse af OLAF-grundforordningens artikel 9, stk. 4, retten til en retmæssig procedure og begrundelsespligten.

| 5. | Femte anbringende om, at OLAF handlede i strid med artikel 7, stk. 8, i forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 og princippet om god forvaltningsskik. |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende om, at OLAF handlede i strid med artikel 7, stk. 8, i forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 og princippet om god forvaltningsskik.

| 6. | Sjette anbringende om tilsidesættelse af artikel 9, stk. 1, i forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 og retten til god forvaltningsskik. |
| --- | --- |

6.

Sjette anbringende om tilsidesættelse af artikel 9, stk. 1, i forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 og retten til god forvaltningsskik.

| 7. | Syvende anbringende om, at Panelet for systemet for tidlig afsløring og udelukkelse (herefter »EDES Panelet«) handlede i strid med artikel 41, 47, 48 og 54 i chartret om grundlæggende rettigheder, idet det foretog en foreløbig juridisk vurdering af de af OLAF konstaterede faktiske forhold. |
| --- | --- |

7.

Syvende anbringende om, at Panelet for systemet for tidlig afsløring og udelukkelse (herefter »EDES Panelet«) handlede i strid med artikel 41, 47, 48 og 54 i chartret om grundlæggende rettigheder, idet det foretog en foreløbig juridisk vurdering af de af OLAF konstaterede faktiske forhold.

| 8. | Ottende anbringende om, at den redigerede endelige OLAF-rapport ikke tillod EDES Panelet at foretage en uafhængig bedømmelse eller en passende vurdering af betydningen af sagsøgerens argumenter, hvilket er i strid med princippet om god forvaltningsskik og finansforordningens artikel 135-143. |
| --- | --- |

8.

Ottende anbringende om, at den redigerede endelige OLAF-rapport ikke tillod EDES Panelet at foretage en uafhængig bedømmelse eller en passende vurdering af betydningen af sagsøgerens argumenter, hvilket er i strid med princippet om god forvaltningsskik og finansforordningens artikel 135-143.

| 9. | Niende anbringende om, at hverken lobbyvirksomhed eller resultatbaserede honorarer som sådan er ulovlige, og ved at anlægge denne betragtning er der sket en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik. |
| --- | --- |

9.

Niende anbringende om, at hverken lobbyvirksomhed eller resultatbaserede honorarer som sådan er ulovlige, og ved at anlægge denne betragtning er der sket en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik.

| 10. | Tiende anbringende om, at de centrale konklusioner i den anfægtede afgørelse i forhold til sagsøgeren er fejlagtige, idet EDES Panelet og ansættelsesmyndigheden (DG NEAR) handlede i strid med sagsøgerens grundlæggende rettigheder, herunder navnlig princippet om god forvaltningsskik og omsorgspligten, og at den anfægtede afgørelse ikke er tilstrækkeligt begrundet. |
| --- | --- |

10.

Tiende anbringende om, at de centrale konklusioner i den anfægtede afgørelse i forhold til sagsøgeren er fejlagtige, idet EDES Panelet og ansættelsesmyndigheden (DG NEAR) handlede i strid med sagsøgerens grundlæggende rettigheder, herunder navnlig princippet om god forvaltningsskik og omsorgspligten, og at den anfægtede afgørelse ikke er tilstrækkeligt begrundet.

| 11. | Ellevte anbringende om tilsidesættelse af artikel 13, stk. 2, i EDES Panelets forretningsorden og retten til forsvar. |
| --- | --- |

11.

Ellevte anbringende om tilsidesættelse af artikel 13, stk. 2, i EDES Panelets forretningsorden og retten til forsvar.

| 12. | Tolvte anbringende om, at EDES Panelet må have haft andre oplysninger ud over den redigerede endelige rapport, hvilket er i strid med artikel 13, stk. 2, i EDES Panelets forretningsorden. |
| --- | --- |

12.

Tolvte anbringende om, at EDES Panelet må have haft andre oplysninger ud over den redigerede endelige rapport, hvilket er i strid med artikel 13, stk. 2, i EDES Panelets forretningsorden.

| 13. | Trettende anbringende om, at omfanget af redigeringen af den redigerede endelige OLAF-rapport var af en sådan art, at det var i strid med princippet om god forvaltningsskik, omsorgspligten og retten til en retmæssig procedure. |
| --- | --- |

13.

Trettende anbringende om, at omfanget af redigeringen af den redigerede endelige OLAF-rapport var af en sådan art, at det var i strid med princippet om god forvaltningsskik, omsorgspligten og retten til en retmæssig procedure.

| 14. | Fjortende anbringende om, at sanktionen var fastsat på et niveau, der var påvirket af de forskellige tilsidesættelser af forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013, finansforordningen og grundlæggende retsprincipper. |
| --- | --- |

14.

Fjortende anbringende om, at sanktionen var fastsat på et niveau, der var påvirket af de forskellige tilsidesættelser af forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013, finansforordningen og grundlæggende retsprincipper.

| 15. | Femtende anbringende om, at den redigerede endelige rapport ikke viser, at en eksperts CV var manipuleret eller opdigtet, og dermed er den anfægtede afgørelse på dette punkt ugrundet og i strid med princippet om god forvaltningsskik, omsorgspligten og retten til forsvar. |
| --- | --- |

15.

Femtende anbringende om, at den redigerede endelige rapport ikke viser, at en eksperts CV var manipuleret eller opdigtet, og dermed er den anfægtede afgørelse på dette punkt ugrundet og i strid med princippet om god forvaltningsskik, omsorgspligten og retten til forsvar.

| 16. | Sekstende anbringende om, at OLAF’s operationelle analyserapport var uhensigtsmæssig i forhold til de tilsigtede mål, hvilket er i strid med princippet om god forvaltningsskik og retten til forsvar. |
| --- | --- |

16.

Sekstende anbringende om, at OLAF’s operationelle analyserapport var uhensigtsmæssig i forhold til de tilsigtede mål, hvilket er i strid med princippet om god forvaltningsskik og retten til forsvar.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) 2018/1046 af 18.7.2018 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget, om ændring af forordning (EU) nr. 1296/2013, (EU) nr. 1301/2013, (EU) nr. 1303/2013, (EU) nr. 1304/2013, (EU) nr. 1309/2013, (EU) nr. 1316/2013, (EU) nr. 223/2014, (EU) nr. 283/2014 og afgørelse nr. 541/2014/EU og om ophævelse af forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (EUT 2018, L 193, s. 1).

(2)  Rådets forordning (EU) 2018/1877 af 26.11.2018 om finansforordningen for 11. Europæiske Udviklingsfond og om ophævelse af Rådets forordning (EU) 2015/323 (EUT 2018, L 307, s. 1).

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 af 11.9.2013 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/1999 og Rådets forordning (Euratom) nr. 1074/1999 (EUT 2013, L 248, s. 1).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/56 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/56

---

Sag anlagt den 15. oktober 2020 — OG mod EDA

(Sag T-632/20)

(2021/C 19/60)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: OG (ved advokaterne S. Pappas og N. Kyriazopoulou)

Sagsøgt: Det Europæiske Forsvarsagentur (EDA)

Sagsøgerens påstande

| — | Det Europæiske Forsvarsagenturs afgørelse af 13. december 2019, hvorved sagsøgeren ikke blev opført på reservelisten over egnede ansøgere, annulleres. |
| --- | --- |

—

Det Europæiske Forsvarsagenturs afgørelse af 13. december 2019, hvorved sagsøgeren ikke blev opført på reservelisten over egnede ansøgere, annulleres.

| — | Afgørelsen truffet af EDA’s daglige leder, hvorved sagsøgerens klage over EDA’s afgørelse af 13. december 2019 blev afslået, annulleres, for så vidt som den indeholder en supplerende begrundelse. |
| --- | --- |

—

Afgørelsen truffet af EDA’s daglige leder, hvorved sagsøgerens klage over EDA’s afgørelse af 13. december 2019 blev afslået, annulleres, for så vidt som den indeholder en supplerende begrundelse.

| — | EDA tilpligtes at betale 3 000 EUR (tre tusinde euro) i erstatning for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt. |
| --- | --- |

—

EDA tilpligtes at betale 3 000 EUR (tre tusinde euro) i erstatning for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt.

| — | EDA tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger i denne sag. |
| --- | --- |

—

EDA tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger i denne sag.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tre anbringender.

| 1. | Første anbringende om tilsidesættelse af det væsentlige formkrav om at anføre en begrundelse. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om tilsidesættelse af det væsentlige formkrav om at anføre en begrundelse.

| 2. | Andet anbringende om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, gennemsigtighedsprincippet, objektivitetsprincippet og princippet om god forvaltningsskik. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, gennemsigtighedsprincippet, objektivitetsprincippet og princippet om god forvaltningsskik.

| 3. | Tredje anbringende om tilsidesættelse af meddelelsen om en ledig stilling og om den omstændighed, at vurderingen af sagsøgerens kvalifikationer i forhold til den ledige stilling er behæftet med en ulovlig og utilstrækkelig begrundelse samt et åbenbart urigtigt skøn. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af meddelelsen om en ledig stilling og om den omstændighed, at vurderingen af sagsøgerens kvalifikationer i forhold til den ledige stilling er behæftet med en ulovlig og utilstrækkelig begrundelse samt et åbenbart urigtigt skøn.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/57 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/57

---

Sag anlagt den 20. oktober 2020 — Leonine Distribution mod Kommissionen

(Sag T-641/20)

(2021/C 19/61)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Leonine Distribution GmbH (München, Tyskland) (ved advokat J. Kreile)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2020) 5515 final af 10. august 2020 om prøvelse af lovligheden af en retsakt udstedt af Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur i henhold til Rådets forordning (EF) 58/2003 (1) annulleres. |
| --- | --- |

—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2020) 5515 final af 10. august 2020 om prøvelse af lovligheden af en retsakt udstedt af Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur i henhold til Rådets forordning (EF) 58/2003 (1) annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat otte anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at Kommissionen begik en retlig fejl i forbindelse med fortolkningen af støttebetingelsernes ordlyd.






  — | Det gøres gældende, at denne ordlyd ikke gør det muligt at konkludere, at det er de »endelige aktionærers« nationalitet og ikke kun de direkte aktionærers nationalitet, der er afgørende for kvalificeringen af sagsøgeren som et europæisk selskab. |
| --- | --- | --- |

1.

Første anbringende om, at Kommissionen begik en retlig fejl i forbindelse med fortolkningen af støttebetingelsernes ordlyd.

—

Det gøres gældende, at denne ordlyd ikke gør det muligt at konkludere, at det er de »endelige aktionærers« nationalitet og ikke kun de direkte aktionærers nationalitet, der er afgørende for kvalificeringen af sagsøgeren som et europæisk selskab.

| 2. | Andet anbringende om, at Kommissionen med urette afslog at anse KKR European Fund IV LP for at være den endelige europæiske ejer af LEONINE Distribution.






  — | Sagsøgeren gør gældende, at EACEA allerede har lagt til grund, at KKR European Fund IV LP skal anses for sagsøgerens »endelige ejer«. |
| --- | --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at Kommissionen med urette afslog at anse KKR European Fund IV LP for at være den endelige europæiske ejer af LEONINE Distribution.

—

Sagsøgeren gør gældende, at EACEA allerede har lagt til grund, at KKR European Fund IV LP skal anses for sagsøgerens »endelige ejer«.

| 3. | Tredje anbringende om, at Kommissionen med urette baserede sin afgørelse på, at der angiveligt ikke forelå oplysninger om aktionærstrukturen i KKR European Fund IV LP.






  — | Med henblik på vurderingen af sagsøgerens støtteberettigelse er det ikke afgørende, hvilken ejerstruktur, der nærmere bestemt kendetegner fondens individuelle investorer, men alene, at europæiske aktionærer er sikret aktiemajoriteten heri. |
| --- | --- | --- |

3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen med urette baserede sin afgørelse på, at der angiveligt ikke forelå oplysninger om aktionærstrukturen i KKR European Fund IV LP.

—

Med henblik på vurderingen af sagsøgerens støtteberettigelse er det ikke afgørende, hvilken ejerstruktur, der nærmere bestemt kendetegner fondens individuelle investorer, men alene, at europæiske aktionærer er sikret aktiemajoriteten heri.

| 4. | Fjerde anbringende om, at Kommissionen ikke tog tilstrækkeligt hensyn til de faktiske omstændigheder i sagen og til formålene med forordning (EU) nr. 1295/2013 (herefter »forordningen om et kreativt Europa«) (2).






  — | Kommissionen baserede sin afgørelse på den ikke godtgjorte formodning om, at den ansøgte støtte ville blive overført til tredjelande. |
| --- | --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om, at Kommissionen ikke tog tilstrækkeligt hensyn til de faktiske omstændigheder i sagen og til formålene med forordning (EU) nr. 1295/2013 (herefter »forordningen om et kreativt Europa«) (2).

—

Kommissionen baserede sin afgørelse på den ikke godtgjorte formodning om, at den ansøgte støtte ville blive overført til tredjelande.

| — | Kommissionen undersøgte i sin afgørelse ikke formålene med støttereglerne. |
| --- | --- |

—

Kommissionen undersøgte i sin afgørelse ikke formålene med støttereglerne.

| 5. | Femte anbringende om, at Kommissionens afgørelse er i strid med formålene i de gældende retningslinjer for støtte.






  — | Det er i strid med formålene med forordningen om et kreativt Europa ikke at anse sagsøgeren for at være berettiget til støtte. |
| --- | --- | --- |

5.

Femte anbringende om, at Kommissionens afgørelse er i strid med formålene i de gældende retningslinjer for støtte.

—

Det er i strid med formålene med forordningen om et kreativt Europa ikke at anse sagsøgeren for at være berettiget til støtte.

| 6. | Sjette anbringende om, at Kommissionens afgørelse er i strid med begrebet »europæiske programmer« i forordningen om et kreativt Europa.






  — | Begrebet »europæiske programmer«, som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU (3), er almindeligt kendt og er ikke foreneligt med Kommissionens restriktive forståelse af støtteberettigelse. |
| --- | --- | --- |

6.

Sjette anbringende om, at Kommissionens afgørelse er i strid med begrebet »europæiske programmer« i forordningen om et kreativt Europa.

—

Begrebet »europæiske programmer«, som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU (3), er almindeligt kendt og er ikke foreneligt med Kommissionens restriktive forståelse af støtteberettigelse.

| 7. | Syvende anbringende om, at Kommissionens afgørelse er i strid med proportionalitetsprincippet.






  — | Tildeling af støtte fra MEDIA ville under forudsætning af, at denne støtte blev anvendt i overensstemmelse med støttereglerne, have udgjort et lige så effektivt, men mindre indgribende middel. |
| --- | --- | --- |

7.

Syvende anbringende om, at Kommissionens afgørelse er i strid med proportionalitetsprincippet.

—

Tildeling af støtte fra MEDIA ville under forudsætning af, at denne støtte blev anvendt i overensstemmelse med støttereglerne, have udgjort et lige så effektivt, men mindre indgribende middel.

| 8. | Ottende anbringende om, at Kommissionen ulovligt undlod at tage hensyn til de yderligere præciseringer, som sagsøgeren fremkom med i sin skrivelse af 15. juli 2020.






  — | Kommissionen burde have taget hensyn til sagsøgerens bemærkninger, idet disse ikke blev fremsat for sent og derfor ikke var udelukket. |
| --- | --- | --- |

8.

Ottende anbringende om, at Kommissionen ulovligt undlod at tage hensyn til de yderligere præciseringer, som sagsøgeren fremkom med i sin skrivelse af 15. juli 2020.

—

Kommissionen burde have taget hensyn til sagsøgerens bemærkninger, idet disse ikke blev fremsat for sent og derfor ikke var udelukket.

---

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 58/2003 af 19.12.2002 om vedtægterne for de forvaltningsorganer, der skal administrere opgaver i forbindelse med EF-programmer (EFT 2003, L 11, s. 1).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1295/2013 af 11.12.2013 om oprettelse af programmet Et Kreativt Europa (2014-2020) og om ophævelse af afgørelse nr. 1718/2006/EF, nr. 1855/2006/EF og nr. 1041/2009/EF (EUT 2013, L 347, s. 221).

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU af 10.3.2010 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (direktiv om audiovisuelle medietjenester) (EUT 2010, L 95, s. 1).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/58 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/58

---

Sag anlagt den 23. oktober 2020 — NU mod EUIPO

(Sag T-650/20)

(2021/C 19/62)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: NU (ved advokaterne S. Pappas og N. Kyriazopoulou)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

Sagsøgerens påstande

| — | Afgørelse af 1. april 2020 truffet af ansættelsesmyndigheden ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) om ikke at forlænge sagsøgerens kontrakt annulleres. |
| --- | --- |

—

Afgørelse af 1. april 2020 truffet af ansættelsesmyndigheden ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) om ikke at forlænge sagsøgerens kontrakt annulleres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale 20 000 EUR (tyve tusinde euro) i erstatning for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt som følge af afgørelsen om ikke at forlænge hendes kontrakt. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale 20 000 EUR (tyve tusinde euro) i erstatning for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt som følge af afgørelsen om ikke at forlænge hendes kontrakt.

| — | EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i denne sag. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i denne sag.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.

| 1. | Første anbringende om manglende kompetence. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om manglende kompetence.

| 2. | Andet anbringende om tilsidesættelse af en væsentlig formforskrift som følge af, at bedømmelsesrapporten for 2019 ikke blev nævnt under den dialog, der gik forud for den anfægtede afgørelse. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af en væsentlig formforskrift som følge af, at bedømmelsesrapporten for 2019 ikke blev nævnt under den dialog, der gik forud for den anfægtede afgørelse.

| 3. | Tredje anbringende om tilsidesættelse af omsorgspligten, idet administrationen ikke tog hensyn til sagsøgerens helbredsproblemer, bedømmelsesrapporten for 2019 og alle retlige kriterier ved bedømmelsen af sagsøgerens indsats. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af omsorgspligten, idet administrationen ikke tog hensyn til sagsøgerens helbredsproblemer, bedømmelsesrapporten for 2019 og alle retlige kriterier ved bedømmelsen af sagsøgerens indsats.

| 4. | Fjerde anbringende om en ulovlig begrundelse og/eller anlæggelsen af et åbenbart urigtigt skøn. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om en ulovlig begrundelse og/eller anlæggelsen af et åbenbart urigtigt skøn.

| 5. | Femte anbringende om, at den administrative procedure er ulovlig, hvilket indebar, at ansættelsesmyndigheden ikke foretog en fyldestgørende kontrol af afgørelsen af 15. juli 2020. |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende om, at den administrative procedure er ulovlig, hvilket indebar, at ansættelsesmyndigheden ikke foretog en fyldestgørende kontrol af afgørelsen af 15. juli 2020.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/59 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/59

---

Sag anlagt den 27. oktober 2020 — Silex mod Kommissionen og EASME

(Sag T-654/20)

(2021/C 19/63)

Processprog: ungarsk

Parter

Sagsøger: Silex Ipari Automatizálási Zrt. (Budapest, Ungarn) (ved advokat Á. Baratta)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen og Forvaltningsorganet for Små og Mellemstore Virksomheder (EASME)

Sagsøgerens påstande

| — | Debetnota udstedt af EASME den 18. august 2020, nr. 3242009492 (herefter »debetnotaen«) annulleres, for så vidt som der heri anordnes betaling af 55 454,44 EUR. |
| --- | --- |

—

Debetnota udstedt af EASME den 18. august 2020, nr. 3242009492 (herefter »debetnotaen«) annulleres, for så vidt som der heri anordnes betaling af 55 454,44 EUR.

| — | Skrivelsen Ref. Ares(2020)4309529 — 18/08/2020, der blev sendt af EASME sammen med debetnotaen (herefter »skrivelsen«), annulleres, for så vidt som der heri anordnes tilbagebetaling af 48 238,75 EUR via frigivelse af bidraget til garantifonden. |
| --- | --- |

—

Skrivelsen Ref. Ares(2020)4309529 — 18/08/2020, der blev sendt af EASME sammen med debetnotaen (herefter »skrivelsen«), annulleres, for så vidt som der heri anordnes tilbagebetaling af 48 238,75 EUR via frigivelse af bidraget til garantifonden.

| — | Skrivelsen, der blev sendt sammen med debetnotaen, annulleres, for så vidt som det endelige regnskab, som den indeholder, angiver de direkte personaleomkostninger, der beløber sig til 210 423,11 EUR, som ikke-støtteberettigede. |
| --- | --- |

—

Skrivelsen, der blev sendt sammen med debetnotaen, annulleres, for så vidt som det endelige regnskab, som den indeholder, angiver de direkte personaleomkostninger, der beløber sig til 210 423,11 EUR, som ikke-støtteberettigede.

| — | Skrivelsen, der blev sendt sammen med debetnotaen, annulleres, for så vidt som det endelige regnskab, som den indeholder, angiver de indirekte omkostninger, der beløber sig til 52 605,78 EUR, som ikke-støtteberettigede. |
| --- | --- |

—

Skrivelsen, der blev sendt sammen med debetnotaen, annulleres, for så vidt som det endelige regnskab, som den indeholder, angiver de indirekte omkostninger, der beløber sig til 52 605,78 EUR, som ikke-støtteberettigede.

| — | EASME og Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EASME og Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.

| 1. | Første anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten
  EASME har tilsidesat sin begrundelsespligt, for så vidt som organet ikke har givet en lovlig begrundelse for de krav, der er indeholdt i debetnotaen og følgeskrivelsen. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten

EASME har tilsidesat sin begrundelsespligt, for så vidt som organet ikke har givet en lovlig begrundelse for de krav, der er indeholdt i debetnotaen og følgeskrivelsen.

| 2. | Andet anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik
  EASME har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik, for så vidt som organet:






  — | ikke har taget stilling til det materielle indhold af de tekniske rapporter og forslagene fra ansøgeren, og heller ikke har besvaret ansøgerens anmodninger om ændring af kontrakten, |
| --- | --- | --- |

2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik

EASME har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik, for så vidt som organet:

—

ikke har taget stilling til det materielle indhold af de tekniske rapporter og forslagene fra ansøgeren, og heller ikke har besvaret ansøgerens anmodninger om ændring af kontrakten,

| — | ikke har sikret, at en project officer blev stillet til rådighed under en kritisk fase af projektet, |
| --- | --- |

—

ikke har sikret, at en project officer blev stillet til rådighed under en kritisk fase af projektet,

| — | har tilsidesat artikel 40, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1290/2013 (1) vedrørende brug af uafhængige eksperter og kravene vedrørende interessekonflikter for uafhængige eksperter, der er nævnt i denne forordnings artikel 40, stk. 3. |
| --- | --- |

—

har tilsidesat artikel 40, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1290/2013 (1) vedrørende brug af uafhængige eksperter og kravene vedrørende interessekonflikter for uafhængige eksperter, der er nævnt i denne forordnings artikel 40, stk. 3.

| 3. | Tredje anbringende om et åbenbart urigtigt skøn
  EASME har anlagt et åbenbart urigtigt skøn, derved at organet i listen med referencer, der ledsagede debetnotaten, konkluderede, at projektet grundlæggende ikke opfyldte de overordnede tekniske og kommercielle mål, idet EASME for at nå frem til denne konklusion ikke tog hensyn til de faktiske omstændigheder og dokumenter. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om et åbenbart urigtigt skøn

EASME har anlagt et åbenbart urigtigt skøn, derved at organet i listen med referencer, der ledsagede debetnotaten, konkluderede, at projektet grundlæggende ikke opfyldte de overordnede tekniske og kommercielle mål, idet EASME for at nå frem til denne konklusion ikke tog hensyn til de faktiske omstændigheder og dokumenter.

| 4. | Fjerde anbringende om tilsidesættelse af kravet om proportionalitet
  EASME har tilsidesat kravet om proportionalitet, idet organet fandt, at et samlet beløb på 263 028,89 EUR ud af sagsøgerens anmeldte omkostninger på i alt 804 020,75 EUR ikke var støtteberettigede. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om tilsidesættelse af kravet om proportionalitet

EASME har tilsidesat kravet om proportionalitet, idet organet fandt, at et samlet beløb på 263 028,89 EUR ud af sagsøgerens anmeldte omkostninger på i alt 804 020,75 EUR ikke var støtteberettigede.

| 5. | Femte anbringende om tilsidesættelse af kravene om forsvarlig økonomisk forvaltning, herunder navnlig kravene om sparsomhed og effektivitet |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende om tilsidesættelse af kravene om forsvarlig økonomisk forvaltning, herunder navnlig kravene om sparsomhed og effektivitet

EASME har ikke taget hensyn til sagsøgerens betragtninger om udviklingen af markedets behov og nødvendigheden af at ændre projektet som en konsekvens heraf.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1290/2013 af 11.12.2013 om reglerne for deltagelse og formidling i »Horisont 2020 — rammeprogram for forskning og innovation (2014-2020)« og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1906/2006 (EUT 2013, L 347, s. 81).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/60 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/60

---

Sag anlagt den 30. oktober 2020 — NV mod eu-LISA

(Sag T-661/20)

(2021/C 19/64)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: NV (ved advokaterne S. Rodrigues og A. Champetier)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Agentur for den Operationelle Forvaltning af Store IT-Systemer inden for Området med Frihed, Sikkerhed og Retfærdighed

Sagsøgerens påstande

| — | Annullation af afgørelse af 3. februar 2020, for så vidt som sagsøgeren derved blev pålagt en irettesættelse. |
| --- | --- |

—

Annullation af afgørelse af 3. februar 2020, for så vidt som sagsøgeren derved blev pålagt en irettesættelse.

| — | Om fornødent annullation af afgørelse af 3. august 2020 om afslag på sagsøgerens klage af 9. april 2020. |
| --- | --- |

—

Om fornødent annullation af afgørelse af 3. august 2020 om afslag på sagsøgerens klage af 9. april 2020.

| — | Sagsøgte tilpligtes at betale økonomisk erstatning for den ikke-økonomiske skade, der efter ret og billighed kan opgøres til 5 000 EUR. |
| --- | --- |

—

Sagsøgte tilpligtes at betale økonomisk erstatning for den ikke-økonomiske skade, der efter ret og billighed kan opgøres til 5 000 EUR.

| — | Sagsøgte tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte sagsomkostninger. |
| --- | --- |

—

Sagsøgte tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte sagsomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.

| 1. | Første anbringende om en ulovlighedsindsigelse vedrørende bestyrelsens afgørelse (2015-014) af 28. januar 2015 om administrative undersøgelser. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om en ulovlighedsindsigelse vedrørende bestyrelsens afgørelse (2015-014) af 28. januar 2015 om administrative undersøgelser.

| 2. | Andet anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar, af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, af retten til at blive hørt og af tavshedspligten. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar, af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, af retten til at blive hørt og af tavshedspligten.

| 3. | Tredje anbringende om tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 12, 12a, 17 og 19 samt af princippet om god forvaltningsskik og om anlæggelse af åbenbart urigtige skøn. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 12, 12a, 17 og 19 samt af princippet om god forvaltningsskik og om anlæggelse af åbenbart urigtige skøn.

| 4. | Fjerde anbringende om tilsidesættelse af artikel 10 i bilag IX til tjenestemandsvedtægten om disciplinær forfølgning og om tilsidesættelse af omsorgspligten. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om tilsidesættelse af artikel 10 i bilag IX til tjenestemandsvedtægten om disciplinær forfølgning og om tilsidesættelse af omsorgspligten.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/61 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/61

---

Sag anlagt den 9. november 2020 — Sam McKnight mod EUIPO — Carolina Herrera (COOL GIRL)

(Sag T-670/20)

(2021/C 19/65)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Sam McKnight Ltd (London, Det Forenede Kongerige) (ved advokaterne V. von Bomhard og J. Fuhrmann)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Carolina Herrera Ltd (New York, New York, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Sam McKnight Ltd

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket COOL GIRL — registreringsansøgning nr. 16 681 975

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 25. august 2020 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 689/2019-4)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO og Carolina Herrera, såfremt sidstnævnte intervenerer i sagen, tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO og Carolina Herrera, såfremt sidstnævnte intervenerer i sagen, tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/62 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/62

---

Sag anlagt den 11. november 2020 — Celler Lagravera mod EUIPO — Cyclic Beer Farm (Cíclic)

(Sag T-673/20)

(2021/C 19/66)

Stævningen er affattet på spansk

Parter

Sagsøger: Celler Lagravera, SLU (Madrid, Spanien) (ved advokat J.L. Rivas Zurdo)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Cyclic Beer Farm, SL (Barcelona, Spanien)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Celler Lagravera, SLU

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket Cíclic — registreringsansøgning nr. 17 948 980

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 18. august 2020 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 465/2020-5)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den ved afslag på den af Cellar Legravera, SLU indgivne klage stadfæstede indsigelsesafdelingens afgørelse nr. B 3 071 125 vedrørende alle varerne omfattet af EU-varemærke nr. 17 948 980 Ciclic (figurativt) for »vin« i klasse 33. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den ved afslag på den af Cellar Legravera, SLU indgivne klage stadfæstede indsigelsesafdelingens afgørelse nr. B 3 071 125 vedrørende alle varerne omfattet af EU-varemærke nr. 17 948 980 Ciclic (figurativt) for »vin« i klasse 33.

| — | EUIPO og eventuelle intervenienter til støtte for sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO og eventuelle intervenienter til støtte for sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/62 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/62

---

Sag anlagt den 12. november 2020 — Leonardo mod Frontex

(Sag T-675/20)

(2021/C 19/67)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Leonardo SpA (Rom, Italien) (ved advokaterne M. Esposito, F. Caccioppoli og G. Calamo)

Sagsøgt: Det Europæiske Agentur for Grænse- og Kystbevogtning (Frontex)

Sagsøgerens påstande

| — | Retten realitetsbehandler sagen, og efter en grundig undersøgelse af de dokumenter, der er genstand for aktindsigten, og påbud om fremlæggelse eller indlevering annulleres den anfægtede afgørelse, og dermed pålægges FRONTEX uden yderligere forsinkelse at fremlægge de dokumenter, der er genstand for førnævnte aktindsigt. |
| --- | --- |

—

Retten realitetsbehandler sagen, og efter en grundig undersøgelse af de dokumenter, der er genstand for aktindsigten, og påbud om fremlæggelse eller indlevering annulleres den anfægtede afgørelse, og dermed pålægges FRONTEX uden yderligere forsinkelse at fremlægge de dokumenter, der er genstand for førnævnte aktindsigt.

| — | FRONTEX tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

FRONTEX tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Dette søgsmål er rettet mod afvisningen af klagen over afslag på aktindsigt i dokumenterne vedrørende udbudsprocedure nr. FRONTEX/OP/888/2019/JL/CG, som er genstand for et verserende søgsmål for Den Europæiske Unions Ret i sag T-849/19 (herunder afgørelsen om tildeling af kontrakten, mødereferaterne i udbudsproceduren, dokumentationen fremlagt af den virksomhed, som fik tildelt kontrakten, samt alle dokumenter indhentet til procedurens akter).

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren påberåbt sig en tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, litra b), artikel 4, stk. 2, første led, og artikel 4, stk. 3, i Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001, L 145, s. 43), af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/23/EU af 26. februar 2014 om tildeling af koncessionskontrakter (EUT 2014, L 94, s. 1), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT 2014, L 94, s. 65), og navnlig af henholdsvis artikel 28 og 21 i disse direktiver, artikel 161 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) 2018/1046 af 18. juli 2018 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget, om ændring af forordning (EU) nr. 1296/2013, (EU) nr. 1301/2013, (EU) nr. 1303/2013, (EU) nr. 1304/2013, (EU) nr. 1309/2013, (EU) nr. 1316/2013, (EU) nr. 223/2014, (EU) nr. 283/2014 og afgørelse nr. 541/2014/EU og om ophævelse af forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (EUT 2018, L 193, s. 1), af bestyrelsens afgørelse nr. 19 af 23. juli 2019 og af artikel 89 i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/715 af 18. december 2018 om rammefinansforordningen for de organer, der er nedsat i henhold til TEUF og Euratomtraktaten og omhandlet i artikel 70 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) 2018/1046 (EUT 2019, L 122, s. 1).

Subsidiært har sagsøgeren foreholdt FRONTEX, at der heller ikke er givet delvis aktindsigt i dokumenterne.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/63 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/63

---

Sag anlagt den 13. november 2020 — Dr. August Wolff mod EUIPO — Combe International (Vagisan)

(Sag T-679/20)

(2021/C 19/68)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bielefeld, Tyskland) (ved advokat A. Thünken)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Combe International Ltd (New York, New York, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel

Det omtvistede varemærke: International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, af ordmærket Vagisan — international registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, nr. 10 985 168

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 3. september 2020 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2459/2019-4)

Sagsøgerens påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | Afgørelse nr. 000018101 C truffet den 11. september 2019 af annullationsafdelingen ved EUIPO annulleres. |
| --- | --- |

—

Afgørelse nr. 000018101 C truffet den 11. september 2019 af annullationsafdelingen ved EUIPO annulleres.

| — | EUIPO og i givet fald intervenienten tilpligtes at betale sagsomkostningerne og de omkostninger, der er afholdt i forbindelse med sagen for EUIPO. |
| --- | --- |

—

EUIPO og i givet fald intervenienten tilpligtes at betale sagsomkostningerne og de omkostninger, der er afholdt i forbindelse med sagen for EUIPO.

Anbringende

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/64 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/64

---

tSag anlagt den 11. november 2020 — Novelis mod Kommissionen

(Sag T-680/20)

(2021/C 19/69)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Novelis Inc. (Mississauga, Ontario, Canada) (ved advokaterne S. Völcker, T. Caspary og R. Benditz)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens afgørelse af 31. august 2020 i sag M.9076 — Novelis/Aleris om afslag på Novelis’ anmodning om en måneds forlængelse af slutperioden i henhold til klausul 49 Novelis/Aleris tilsagnene annulleres helt eller delvist. |
| --- | --- |

—

Kommissionens afgørelse af 31. august 2020 i sag M.9076 — Novelis/Aleris om afslag på Novelis’ anmodning om en måneds forlængelse af slutperioden i henhold til klausul 49 Novelis/Aleris tilsagnene annulleres helt eller delvist.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse blev vedtaget af vicegeneraldirektøren for Generaldirektoratet for Konkurrence i stedet for kommissærkollegiet under tilsidesættelse af kollegialitetsprincippet. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse blev vedtaget af vicegeneraldirektøren for Generaldirektoratet for Konkurrence i stedet for kommissærkollegiet under tilsidesættelse af kollegialitetsprincippet.

| 2. | Andet anbringende om, at sagsøgeren ret til at blive hørt er blevet tilsidesat. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at sagsøgeren ret til at blive hørt er blevet tilsidesat.

| 3. | Tredje anbringende om, at der ikke er angivet en passende begrundelse, hvilket hindrer sagsøgeren i at udøve sin ret til forsvar effektivt. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om, at der ikke er angivet en passende begrundelse, hvilket hindrer sagsøgeren i at udøve sin ret til forsvar effektivt.

| 4. | Fjerde anbringende om, at den anfægtede afgørelse er behæftet med flere åbenbart urigtige skøn, og at der i afgørelsen ses bort fra den omstændighed, at sagsøgeren har gode grunde til at anmode om en forlængelse. Sagsøgeren har yderligere anført, at den anfægtede afgørelse i lyset af sine retlige følger, og det forhold, at der findes mindre byrdefulde midler, tilsidesætter proportionalitetsprincippet. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om, at den anfægtede afgørelse er behæftet med flere åbenbart urigtige skøn, og at der i afgørelsen ses bort fra den omstændighed, at sagsøgeren har gode grunde til at anmode om en forlængelse. Sagsøgeren har yderligere anført, at den anfægtede afgørelse i lyset af sine retlige følger, og det forhold, at der findes mindre byrdefulde midler, tilsidesætter proportionalitetsprincippet.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/65 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/65

---

Sag anlagt den 13. november 2020 — OC mod EU-Udenrigstjenesten

(Sag T-681/20)

(2021/C 19/70)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: OC (ved advokaterne L. Levi og A. Champetier)

Sagsøgt: Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten)

Sagsøgerens påstande

| — | Søgsmålet antages til realitetsbehandling, og sagsøgeren gives medhold.
  Følgelig: |
| --- | --- |

—

Søgsmålet antages til realitetsbehandling, og sagsøgeren gives medhold.

Følgelig:

| — | annulleres afgørelsen af 27. januar 2020, for så vidt som der herved gives afslag på sagsøgerens erstatningskrav af 27. september 2019. |
| --- | --- |

—

annulleres afgørelsen af 27. januar 2020, for så vidt som der herved gives afslag på sagsøgerens erstatningskrav af 27. september 2019.

| — | om fornødent annulleres afgørelsen af 4. august 2020, for så vidt som der herved gives afslag på sagsøgerens klage af 17. april 2020. |
| --- | --- |

—

om fornødent annulleres afgørelsen af 4. august 2020, for så vidt som der herved gives afslag på sagsøgerens klage af 17. april 2020.

| — | tilpligtes EU-Udenrigstjenesten at betale erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, sagsøgeren har lidt, idet denne skade efter ret og billighed er opgjort til henholdsvis 20 000 EUR og 580 889 EUR. |
| --- | --- |

—

tilpligtes EU-Udenrigstjenesten at betale erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, sagsøgeren har lidt, idet denne skade efter ret og billighed er opgjort til henholdsvis 20 000 EUR og 580 889 EUR.

| — | tilpligtes EU-Udenrigstjenesten at betale samtlige sagsomkostninger. |
| --- | --- |

—

tilpligtes EU-Udenrigstjenesten at betale samtlige sagsomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tre anbringender.

| 1. | Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 22a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, tilsidesættelse af artikel 3.3 i chartret om opgaver og ansvarsområder for forskudsbestyrere i EU-Udenrigstjenesten, tilsidesættelse af artikel 3 i kodeks af faglige standarder for ansatte med ansvar for finansiel kontrol i EU-Udenrigstjenesten og tilsidesættelse af artikel 2 i afgørelse PROC HR(2011)008 truffet af Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 22a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, tilsidesættelse af artikel 3.3 i chartret om opgaver og ansvarsområder for forskudsbestyrere i EU-Udenrigstjenesten, tilsidesættelse af artikel 3 i kodeks af faglige standarder for ansatte med ansvar for finansiel kontrol i EU-Udenrigstjenesten og tilsidesættelse af artikel 2 i afgørelse PROC HR(2011)008 truffet af Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik.

| 2. | Andet anbringende om tilsidesættelse af omsorgspligten. I denne henseende er det bl.a. sagsøgerens opfattelse, at dennes forflyttelse blev besluttet uden overholdelse af princippet om stillingernes ækvivalens og at forflyttelsen henset til omstændighederne i det foreliggende tilfælde ikke var begrundet i tjenestens interesse. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af omsorgspligten. I denne henseende er det bl.a. sagsøgerens opfattelse, at dennes forflyttelse blev besluttet uden overholdelse af princippet om stillingernes ækvivalens og at forflyttelsen henset til omstændighederne i det foreliggende tilfælde ikke var begrundet i tjenestens interesse.

| 3. | Tredje anbringende om tilsidesættelse af retten til at blive hørt og begrundelsespligten, samt tilsidesættelse af beskyttelsen af personoplysninger og af retten til respekt for privatlivet. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af retten til at blive hørt og begrundelsespligten, samt tilsidesættelse af beskyttelsen af personoplysninger og af retten til respekt for privatlivet.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/65 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/65

---

Sag anlagt den 16. november 2020 — Legero Schuhfabrik mod EUIPO — Rieker Schuh (Fodtøj)

(Sag T-682/20)

(2021/C 19/71)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Legero Schuhfabrik GmbH (Feldkirchen bei Graz, Østrig) (ved advokat M. Gail)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Rieker Schuh AG (Thayngen, Schweiz)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede design: Rieker Schuh AG

Det omtvistede design: EF-design nr. 1 451 421-0185

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 10. september 2020 af Tredje Appelkammer ved EUIPO (sag R 1650/2019-3)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 5 og artikel 25, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 5 og artikel 25, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 6 og artikel 25, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 6 og artikel 25, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 62, andet punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 62, andet punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 62, første punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 62, første punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/66 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/66

---

Sag anlagt den 16. november 2020 — Legero Schuhfabrik mod EUIPO (Rieker Schuh (Fodtøj)

(Sag T-683/20)

(2021/C 19/72)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Legero Schuhfabrik GmbH (Feldkirchen bei Graz, Østrig) (ved advokat M. Gail)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Rieker Schuh AG (Thayngen, Schweiz)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede design: Rieker Schuh AG

Det omtvistede design: EF-design nr. 1 457 113 0405

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 10. september 2020 af Tredje Appelkammer ved EUIPO (sag R 1648/2019-3)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 5 og artikel 25, stk. 1, litra b, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 5 og artikel 25, stk. 1, litra b, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 6 og artikel 25, stk. 1, litra b, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 6 og artikel 25, stk. 1, litra b, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 62, andet punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 62, andet punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 62, første punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 62, første punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/67 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/67

---

Sag anlagt den 16. november 2020 — Legero Schuhfabrik mod EUIPO — Rieker Schuh (Fodtøj)

(Sag T-684/20)

(2021/C 19/73)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Legero Schuhfabrik GmbH (Feldkirchen bei Graz, Østrig) (ved advokat M. Gail)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Rieker Schuh AG (Thayngen, Schweiz)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede design: Rieker Schuh AG

Det omtvistede design: EF-design nr. 1 457 113-0075

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 10. september 2020 af Tredje Appelkammer ved EUIPO (sag R 1649/2019-3)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 5 og artikel 25, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 5 og artikel 25, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 6 og artikel 25, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 6 og artikel 25, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 62, andet punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 62, andet punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002

| — | Tilsidesættelse af artikel 62, første punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 62, første punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/68 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/68

---

Sag anlagt den 16. november 2020 — Jinan Meide Casting m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-687/20)

(2021/C 19/74)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Jinan Meide Casting Co. Ltd (Jinan, Kina) og 10 andre sagsøgere (ved advokaterne R. Antonini, E. Monard og B. Maniatis)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

| — | Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/1210 af 19. august 2020 om genindførelse af en endelig antidumpingtold på importen af rørfittings af deformerbart støbejern med gevind og af støbejern med kuglegrafit med oprindelse i Folkerepublikken Kina, fremstillet af Jinan Meide Castings Co., Ltd som følge af Rettens dom i sag T-650/17 (1), annulleres. |
| --- | --- |

—

Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/1210 af 19. august 2020 om genindførelse af en endelig antidumpingtold på importen af rørfittings af deformerbart støbejern med gevind og af støbejern med kuglegrafit med oprindelse i Folkerepublikken Kina, fremstillet af Jinan Meide Castings Co., Ltd som følge af Rettens dom i sag T-650/17 (1), annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat syv anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 10, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (2) (»grundforordningen«), og af det almindelige princip om forbud mod tilbagevirkende kraft. Sagsøgerne har anført, at eftersom den anfægtede forordning trådte i kraft den 22. august 2020, kunne der i henhold til grundforordningens artikel 10, stk. 1, kun opkræves told for varer, der overgik til fri omsætning fra og med den 22. august 2020. Det gøres derfor gældende, at de bestemmelser i den anfægtede forordning, som foreskriver en pålæggelse og opkrævning af told fra og med den 15. maj 2013, er i strid med grundforordningens artikel 10, stk. 1, og med det almindelige princip om forbud mod tilbagevirkende kraft. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 10, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (2) (»grundforordningen«), og af det almindelige princip om forbud mod tilbagevirkende kraft. Sagsøgerne har anført, at eftersom den anfægtede forordning trådte i kraft den 22. august 2020, kunne der i henhold til grundforordningens artikel 10, stk. 1, kun opkræves told for varer, der overgik til fri omsætning fra og med den 22. august 2020. Det gøres derfor gældende, at de bestemmelser i den anfægtede forordning, som foreskriver en pålæggelse og opkrævning af told fra og med den 15. maj 2013, er i strid med grundforordningens artikel 10, stk. 1, og med det almindelige princip om forbud mod tilbagevirkende kraft.

| 2. | Andet anbringende om, at der er sket en tilsidesættelse af det almindelige princip om forbud mod EU-retsakters tilbagevirkende kraft og af det almindelige retssikkerhedsprincip. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at der er sket en tilsidesættelse af det almindelige princip om forbud mod EU-retsakters tilbagevirkende kraft og af det almindelige retssikkerhedsprincip.

| 3. | Tredje anbringende om, at Kommissionen ved at vedtage den anfægtede forordning tilsidesatte artikel 266 TEUF, idet den undlod at tage de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af Rettens dom i sag T-650/17. Det gøres navnlig gældende, at den anfægtede forordning ved at genindføre tolden fra og med den 15. maj 2013 ikke tog hensyn til, at denne dom annullerede forordning (EU) 2017/1146 (3) i dens helhed hvad angik Jinan Meide Casting Co., Ltd. (»JMCC«), med den virkning, at den told, der var blevet pålagt JMCC, med tilbagevirkende kraft blev fjernet fra EU’s retsorden. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen ved at vedtage den anfægtede forordning tilsidesatte artikel 266 TEUF, idet den undlod at tage de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af Rettens dom i sag T-650/17. Det gøres navnlig gældende, at den anfægtede forordning ved at genindføre tolden fra og med den 15. maj 2013 ikke tog hensyn til, at denne dom annullerede forordning (EU) 2017/1146 (3) i dens helhed hvad angik Jinan Meide Casting Co., Ltd. (»JMCC«), med den virkning, at den told, der var blevet pålagt JMCC, med tilbagevirkende kraft blev fjernet fra EU’s retsorden.

| 4. | Fjerde anbringende om, at Kommissionen ved at pålægge told med tilbagevirkende kraft i stedet for at vælge den mindre indgribende valgmulighed kun at pålægge fremtidig told gik ud over, hvad der er nødvendigt for at opfylde Rettens dom i sag T-650/17, hvilket var i strid med proportionalitetsprincippet såvel som med artikel 5, stk. 1 og 4, TEU. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om, at Kommissionen ved at pålægge told med tilbagevirkende kraft i stedet for at vælge den mindre indgribende valgmulighed kun at pålægge fremtidig told gik ud over, hvad der er nødvendigt for at opfylde Rettens dom i sag T-650/17, hvilket var i strid med proportionalitetsprincippet såvel som med artikel 5, stk. 1 og 4, TEU.

| 5. | Femte anbringende om, at den anfægtede forordning tilsidesætter retten til effektive retsmidler, som er et almindeligt EU-retligt princip, der er fastsat i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Ifølge sagsøgerne var det nærmeste effektive retsmiddel mod den uretmæssige pålæggelse af told på deres import at opnå en annullation og dermed få fuld tilbagebetaling af den uretmæssigt betalte told. |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende om, at den anfægtede forordning tilsidesætter retten til effektive retsmidler, som er et almindeligt EU-retligt princip, der er fastsat i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Ifølge sagsøgerne var det nærmeste effektive retsmiddel mod den uretmæssige pålæggelse af told på deres import at opnå en annullation og dermed få fuld tilbagebetaling af den uretmæssigt betalte told.

| 6. | Sjette anbringende om, at Kommissionen gennem den anfægtede forordning pålægger en told for en periode, for hvilken en sådan told er forældet i henhold til EU-toldkodeksens (4) artikel 103, som fastsætter en tidsfrist for opkrævning af en sådan told på tre år regnet fra importdatoen. |
| --- | --- |

6.

Sjette anbringende om, at Kommissionen gennem den anfægtede forordning pålægger en told for en periode, for hvilken en sådan told er forældet i henhold til EU-toldkodeksens (4) artikel 103, som fastsætter en tidsfrist for opkrævning af en sådan told på tre år regnet fra importdatoen.

| 7. | Syvende anbringende om, at registreringen af importen af JMCC’s produkter ikke gav Kommissionen et grundlag for at pålægge tolden med tilbagevirkende kraft i den foreliggende sag. Ifølge sagsøgerne manglede Kommissionen også kompetence til at stille krav om registrering, og importen af JMCC’s produkter blev underlagt registrering i strid med grundforordningens artikel 14, stk. 5. |
| --- | --- |

7.

Syvende anbringende om, at registreringen af importen af JMCC’s produkter ikke gav Kommissionen et grundlag for at pålægge tolden med tilbagevirkende kraft i den foreliggende sag. Ifølge sagsøgerne manglede Kommissionen også kompetence til at stille krav om registrering, og importen af JMCC’s produkter blev underlagt registrering i strid med grundforordningens artikel 14, stk. 5.

---

(1)  EUT 2020, L 274, s. 20.

(2)  EUT 2009, L 343, s. 51.

(3)  Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/1146 af 28.6.2017 om genindførelse af en endelig antidumpingtold på importen af rørfittings af deformerbart støbejern med gevind med oprindelse i Folkerepublikken Kina, fremstillet af Jinan Meide Castings Co., Ltd. (EUT 2017, L 166, s. 23)

(4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 af 9.10.2013 om EU-toldkodeksen (EUT 2013, L 269, s. 1).

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/69 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/69

---

Sag anlagt den 16. november 2020 — Freshly Cosmetics mod EUIPO — Misiego Blázquez (IDENTY BEAUTY)

(Sag T-131/20)

(2021/C 19/75)

Stævningen er affattet på spansk

Parter

Sagsøger: Freshly Cosmetics, SL (Reus, Spanien) (ved abogado P. Roiger Bellostes)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Francisco Misiego Blázquez (Madrid, Spanien)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Freshly Cosmetics, SL

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket IDENTY BEAUTY — registreringsansøgning nr. 17 913 910

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 11. september 2020 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 205/2020-4) annulleres.

Påstande

| — | Den appellerede afgørelse annulleres, og sagsøgeren indrømmes registrering af EU-figurmærke nr. 17 913 910 IDENTY BEAUTY for alle sine produkter og tjenesteydelser i klasse 3. |
| --- | --- |

—

Den appellerede afgørelse annulleres, og sagsøgeren indrømmes registrering af EU-figurmærke nr. 17 913 910 IDENTY BEAUTY for alle sine produkter og tjenesteydelser i klasse 3.

| — | Indehaveren af det ældre spanske varemærke tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Indehaveren af det ældre spanske varemærke tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/70 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/70

---

Sag anlagt den 18. november 2020 — Iliad Italia mod Kommissionen

(Sag T-692/20)

(2021/C 19/76)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Iliad Italia SpA (Milano, Italien) (ved advokaterne D. Fosselard og D. Waelbroeck)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens afgørelse C(2020) 1573 final af 6. marts 2020 om, at den ikke ville modsætte sig den transaktion, der var anmeldt i sag M.9674-Vodafone Italia / TIM / INWIT JV som ændret med tilsagnene, og erklærede den forenelig med det indre marked og EØS-aftalen. |
| --- | --- |

—

Kommissionens afgørelse C(2020) 1573 final af 6. marts 2020 om, at den ikke ville modsætte sig den transaktion, der var anmeldt i sag M.9674-Vodafone Italia / TIM / INWIT JV som ændret med tilsagnene, og erklærede den forenelig med det indre marked og EØS-aftalen.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at tilsagnene ikke giver en klar definition eller kvantificering af det minimum af effekt, der kræves for at opfylde betingelsen om, at tilstrækkeligt fri plads stilles til rådighed, hvilket er et centralt element for tilsagnenes effektive virkning. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at tilsagnene ikke giver en klar definition eller kvantificering af det minimum af effekt, der kræves for at opfylde betingelsen om, at tilstrækkeligt fri plads stilles til rådighed, hvilket er et centralt element for tilsagnenes effektive virkning.

| 2. | Andet anbringende om, at tilsagnene ikke indeholder et udtrykkeligt og klart krav om, at en ny aktør fra starten af opfyldelsen af tilsagnene har ret til hostingtjenester, der dækker 700 MHz bånd, som er afgørende for, at et konkurrerende mobilnet kan fungere effektivt. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at tilsagnene ikke indeholder et udtrykkeligt og klart krav om, at en ny aktør fra starten af opfyldelsen af tilsagnene har ret til hostingtjenester, der dækker 700 MHz bånd, som er afgørende for, at et konkurrerende mobilnet kan fungere effektivt.

| 3. | Tredje anbringende om, at tilsagnene ikke udtrykkeligt og klart forbyder parterne at vælge upassende lokaliteter for at opfylde deres pligt til at give nye operatører adgang, og tilsagnene yder ingen beskyttelse mod, at parterne handler partisk ved udvælgelsen af de lokaliteter, der gives adgang til. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om, at tilsagnene ikke udtrykkeligt og klart forbyder parterne at vælge upassende lokaliteter for at opfylde deres pligt til at give nye operatører adgang, og tilsagnene yder ingen beskyttelse mod, at parterne handler partisk ved udvælgelsen af de lokaliteter, der gives adgang til.

| 4. | Fjerde anbringende om, at tilsagnene fastsætter en utilstrækkelig og uklar procedure for at arrangere adgang til relevante lokaliteter, hvilket medfører, at en ny operatør ikke er i stand til at anvende de lokaliteter, der tilbydes i medfør af tilsagnene, effektivt. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om, at tilsagnene fastsætter en utilstrækkelig og uklar procedure for at arrangere adgang til relevante lokaliteter, hvilket medfører, at en ny operatør ikke er i stand til at anvende de lokaliteter, der tilbydes i medfør af tilsagnene, effektivt.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/71 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/71

---

Sag anlagt den 5. november 2020 — Hansol Paper mod Kommissionen

(Sag T-693/20)

(2021/C 19/77)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Hansol Paper Co. Ltd (Seoul, Sydkorea) (ved advokaterne B. Servais og V. Crochet)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/1524 af 19. oktober om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer tungt termopapir med oprindelse i Republikken Korea annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren. |
| --- | --- |

—

Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/1524 af 19. oktober om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer tungt termopapir med oprindelse i Republikken Korea annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.

| — | Europa-Kommissionen og enhver intervenient, der gives tilladelse til at støtte Kommissionen, tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen og enhver intervenient, der gives tilladelse til at støtte Kommissionen, tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål fremsat et enkelt anbringende om, at Kommissionens metode til fastsættelse af sagsøgerens underbuds- og målprisunderbudsmargener er i strid med grundforordningens artikel 3, stk. 1, 2, 3 og 6, og artikel 9, stk. 4.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/71 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/71

---

Rettens kendelse af 28. oktober 2020 — Grange Backup Power mod Kommissionen

(Sag T-110/18) (1)

(2021/C 19/78)

Processprog: engelsk

Formanden for Første Afdeling har besluttet, at sagen skal slettes af registret.

---

(1)  EUT C 166 af 14.5.2018.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/72 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/72

---

Rettens kendelse af 23. oktober 2020 — ZZ mod ECB

(Sag T-741/18) (1)

(2021/C 19/79)

Processprog: engelsk

Formanden for Fjerde Afdeling har besluttet, at sagen skal slettes af registret.

---

(1)  EUT C 103 af 18.3.2019.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/72 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/72

---

Rettens kendelse af 27. oktober 2020 — CH og CN mod Parlamentet

(Sag T-222/20) (1)

(2021/C 19/80)

Processprog: fransk

Formanden for Ottende Afdeling har besluttet, at sagen skal slettes af registret.

---

(1)  EUT C 201 af 15.6.2020.

---

| 18.1.2021 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 19/72 |
| --- | --- | --- | --- |

18.1.2021

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 19/72

---

Rettens kendelse af 27. oktober 2020 — CH og CN mod Parlamentet

(Sag T-490/20) (1)

(2021/C 19/81)

Processprog: fransk

Formanden for Ottende Afdeling har besluttet, at sagen skal slettes af registret.

---

(1)  EUT C 329 af 5.10.2020.

---