----

----

I Informācija

Padome

----

KOPĒJĀ NOSTĀJA (EK) Nr. 23/2005,

ko Padome pieņēmusi 2005. gada 12. aprīlī,

ar mērķi pieņemt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/.../EK (...) par ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošanu un par grozījumiem Direktīvā 2004/35/EK

(2005/C 172 E/01)

EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 175. panta 1. punktu,

ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),

ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (2),

saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (3),

tā kā:

IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.

1. pants

Priekšmets

Šī direktīva paredz pasākumus, procedūras un norādījumus, lai cik iespējams novērstu vai mazinātu jebkādu iespējamu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi, jo īpaši uz ūdeni, gaisu, augsni, faunu un floru, kā arī jebkādus saistītus apdraudējumus cilvēku veselībai, ko rada ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošana.

2. pants

Piemērošanas joma

1.   Ņemot vērā šā panta 2. un 3. punktu, šī direktīva attiecas uz tādu atkritumu apsaimniekošanu, ko rada minerālresursu ģeoloģiskā izpēte, to ieguve, apstrāde un uzglabāšana, kā arī karjeru darbi, turpmāk “ieguves rūpniecības atkritumi”.

2.   Šī direktīva neattiecas uz:

3.   Uz inertiem atkritumiem un nepiesārņotu augsni, ko rada minerālresursu ģeoloģiska izpēte, ieguve, apstrāde un uzglabāšana, kā arī karjeru darbi, un kūdras ģeoloģiskā izpēte, ieguve, apstrāde un glabāšana, kā arī karjeru darbi, neattiecas 7. un 8. pants, 11. panta 1. un 3. punkts, 12. pants, 13. panta 5. punkts, 14. un 16. pants, ja vien minētos atkritumus neapglabā A kategorijas atkritumu apsaimniekošanas objektos.

Tādu nebīstamu atkritumu glabāšanai, kuri rodas tādu minerālresursu ģeoloģiskā izpētē, kuri nav nafta un kas ir citas nogulsnes, nevis ģipsis un anhidrīts, kā arī kūdras ieguvē, apstrādē un uzglabāšanā radušos atkritumu un nepiesārņotas augsnes glabāšanai kompetentas iestādes var izvirzīt mazākas prasības vai pilnībā atteikties no tām, ja ir ievērotas 4. pantā izvirzītās prasības.

Dalībvalstis var izvirzīt mazākas prasības vai pilnībā atteikties no 11. panta 3. punktā, 12. panta 5. un 6. punktā, 13. panta 5. punktā, 14. un 16. pantā izvirzītajām prasībām attiecībā uz nebīstamiem, neinertiem atkritumiem, ja tos glabā A kategorijas atkritumu apsaimniekošanas objektā.

4.   Neskarot citus Kopienas tiesību aktus, attiecībā uz atkritumiem, uz ko attiecas šī direktīva, nepiemēro Direktīvu 1999/31/EK.

3. pants

Definīcijas

Šajā direktīvā:

4. pants

Vispārējas prasības

1.   Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka ieguves rūpniecības atkritumus apsaimnieko, neapdraudot cilvēku veselību un nelietojot procesus vai metodes, kas var kaitēt videi, un jo īpaši — neradot draudus ūdenim, gaisam, augsnei, faunai un florai, neradot neērtības trokšņa vai smakas dēļ, un nelabvēlīgi neietekmējot ainavu vai vietas, kas rada īpašu ieinteresētību. Dalībvalstis arī veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai aizliegtu ieguves rūpniecības atkritumu nekontrolētu pamešanu, izgāšanu vai apglabāšanu.

2.   Dalībvalstis nodrošina to, ka apsaimniekotājs veic visus vajadzīgos pasākumus, lai pēc iespējas novērstu vai mazinātu jebkādu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi un cilvēku veselībai radītus apdraudējumus, ko varētu radīt ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošana. Tas ietver jebkādu atkritumu apsaimniekošanas objektu pārvaldību, arī pēc to slēgšanas, un tādu smagu nelaimes gadījumu novēršanu, kuri varētu notikt attiecīgajā objektā, kā arī to seku ierobežošanu attiecībā uz vidi un cilvēku veselību.

3.   Šā panta 2. punktā minēto pasākumu pamatā ir, inter alia, labākās pieejamās metodes, bet tie neliek lietot kādas konkrētas metodes vai īpašu tehnoloģiju, toties ņem vērā atkritumu apsaimniekošanas objekta tehniskos parametrus, tā atrašanās vietu un vietējos vides apstākļus.

5. pants

Atkritumu apsaimniekošanas plāns

1.   Dalībvalstis nodrošina to, ka apsaimniekotājs izstrādā atkritumu apsaimniekošanas plānu, lai mazinātu, apstrādātu, reģenerētu un apglabātu ieguves rūpniecības atkritumus.

2.   Atkritumu apsaimniekošanas plāna mērķi ir šādi:

3.   Atkritumu apsaimniekošanas plānā ir vismaz šādi elementi:

Atkritumu apsaimniekošanas plāns sniedz pietiekami daudz informācijas, lai kompetenta iestāde varētu novērtēt apsaimniekotāja spējas sasniegt 2. punktā izklāstītos atkritumu apsaimniekošanas plāna mērķus un izpildīt šajā direktīvā noteiktās saistības.

4.   Atkritumu apsaimniekošanas plānu pārskata ik pēc pieciem gadiem un/vai, ja vajadzīgs, izdara tajā grozījumus, ja būtiski mainās atkritumu apsaimniekošanas objekta darbība vai arī atkritumi, ko tajā glabā. Par visiem grozījumiem paziņo kompetentajai iestādei.

5.   Plānus, kuri izstrādāti, ievērojot citus attiecīgās valsts vai Kopienas tiesību aktus, un kuros ir 3. punktā izklāstītā informācija, var izmantot, ja tas novērš lieku informācijas dublēšanos un apsaimniekotāja darba atkārtošanos, ar nosacījumu, ka ir ievērotas visas 1. līdz 4. punktā paredzētās prasības.

6.   Kompetenta iestāde apstiprina atkritumu apsaimniekošanas plānu, pamatojoties uz dalībvalstu noteiktām procedūrām, un pārrauga tā īstenošanu.

6. pants

Smagu nelaimes gadījumu novēršana un informācija

1.   Šis pants attiecas uz A kategorijas atkritumu apsaimniekošanas objektiem, izņemot tos atkritumu apsaimniekošanas objektus, uz kuriem attiecas Direktīva 96/82/EK.

2.   Neskarot citus Kopienas tiesību aktus un jo īpaši Direktīvu 92/91/EEK un Direktīvu 92/104/EEK, dalībvalstis nodrošina to, ka smagu nelaimes gadījumu radītos apdraudējumus uzskaita un vajadzīgos elementus iekļauj atkritumu apsaimniekošanas objektu projektā, būvniecībā, darbībā un ekspluatācijā, slēgšanā un pēcslēgšanā, lai novērstu minētos nelaimes gadījumus un mazinātu to nelabvēlīgo ietekmi uz cilvēku veselību un/vai vidi, aptverot jebkādu pārrobežu ietekmi.

3.   Ievērojot 2. punktā paredzētās prasības, katrs apsaimniekotājs pirms darbību sākuma izstrādā smagu nelaimes gadījumu novēršanas politiku ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošanai un ievieš drošības sistēmu tās īstenošanai saskaņā ar I pielikuma 1. iedaļā izklāstītajiem elementiem, kā arī īsteno iekšēju plānu ārkārtēju situāciju novēršanai, kurā paredz pasākumus, kas atkritumu glabāšanas vietā jāveic, ja notiek nelaimes gadījums.

Saskaņā ar šo politiku apsaimniekotājs ieceļ vadītāju drošības jautājumos, kurš atbild par smagu nelaimes gadījumu novēršanas politikas īstenošanu un regulāru uzraudzību.

Kompetentā iestāde izstrādā ārēju plānu ārkārtēju situāciju novēršanai, kurā paredz pasākumus, kas ārpus atkritumu glabāšanas vietas jāveic, ja notiek nelaimes gadījums. Iesniedzot pieteikumu atļaujas saņemšanai, apsaimniekotājs kompetentajai iestādei sniedz visu informāciju, kas vajadzīga, lai tā varētu izstrādāt minēto plānu.

4.   Ārkārtēju situāciju novēršanas plāniem, kas minēti 3. punktā, ir šādi mērķi:

Dalībvalstis nodrošina to, lai, notiekot smagam nelaimes gadījumam, apsaimniekotājs kompetentajai iestādei nekavējoties sniegtu visu vajadzīgo informāciju, palīdzot mazināt tā ietekmi uz cilvēku veselību un novērtēt un mazināt videi nodarīto kaitējumu faktisko vai potenciālo apjomu.

5.   Dalībvalstis nodrošina to, lai attiecīgajai sabiedrībai būtu iespējas savlaicīgi un efektīvi piedalīties saskaņā ar 3. punktu izstrādājamā ārējā ārkārtas pasākumu plāna izstrādē vai pārskatīšanā. Lai to nodrošinātu, attiecīgo sabiedrību informē par visiem priekšlikumiem, un dara pieejamu attiecīgo informāciju, inter alia, ietverot informāciju par tiesībām piedalīties lēmumu pieņemšanas procesā un par kompetento iestādi, kurai var iesniegt atsauksmes vai jautājumus.

Dalībvalstis nodrošina to, ka attiecīgā sabiedrība ir tiesīga pieņemamos termiņos nākt klajā ar atsauksmēm un ka šādas atsauksmes atbilstīgi ņem vērā, pieņemot lēmumus par ārējiem ārkārtas pasākumu plāniem.

6.   Dalībvalstis nodrošina to, ka attiecīgajai sabiedrībai domātā informācijā par drošības pasākumiem un darbībām, kas jāveic, notiekot nelaimes gadījumam, ir vismaz tie elementi, kas uzskaitīti I pielikuma 2. iedaļā, un to sniedz bez maksas un bez ierobežojumiem.

Tādu informāciju pārskata ik pēc trim gadiem un, vajadzības gadījumā, atjaunina.

7. pants

Pieteikums un atļauja

1.   Neviens atkritumu apsaimniekošanas objekts nedrīkst darboties bez kompetentās iestādes izsniegtas atļaujas. Atļaujā ir šā panta 2. punktā paredzētie elementi, un tajā skaidri norādīta attiecīgā atkritumu apsaimniekošanas objekta kategorija atbilstīgi 9. pantā minētajiem kritērijiem.

Ievērojot visas šajā pantā paredzētās prasības, visas atļaujas, ko izdod saskaņā ar citiem attiecīgās valsts vai Kopienas tiesību aktiem, var apvienot, izveidojot vienotu atļauju, ja tāds formāts novērš lieku informācijas dublēšanos un apsaimniekotāja vai kompetentās iestādes darba atkārtošanos. Uz 2. punktā izklāstīto informāciju var attiecināt vienu atļauju vai vairākas atļaujas, ar nosacījumu, ka ir ievērotas visas prasības, kas paredzētas šajā pantā.

2.   Atļaujas pieteikumā ir vismaz šāda informācija:

3.   Kompetentā iestāde dod atļauju tikai tad, ja tā pārliecinās, ka:

4.   Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka kompetentas iestādes regulāri pārskata un, vajadzības gadījumā, atjaunina atļaujas izsniegšanas nosacījumus:

5.   Saskaņā ar šo pantu izdotā atļaujā ietverto informāciju statistikas vajadzībām pēc lūguma dara zināmu kompetentām valsts un Kopienas statistikas iestādēm. Svarīgu tīri komerciālu informāciju, piemēram, informāciju par darījumu attiecībām un izmaksu detaļām, un tautsaimnieciski izmantojamu minerālresursu apjomu nedara publiski pieejamu.

8. pants

Sabiedrības dalība

1.   Pēc iespējas agrīnā atļaujas piešķiršanas procedūras stadijā vai, vēlākais, tiklīdz praktiski iespējams sniegt minēto informāciju, sabiedrību ar publiskiem paziņojumiem vai citiem piemērotiem līdzekļiem, piemēram, ar elektroniskiem saziņas līdzekļiem, ja tādi ir pieejami, informē par šādiem jautājumiem:

2.   Dalībvalstis nodrošina to, ka pieņemamā termiņā attiecīgajai sabiedrībai ir pieejami:

3.   Dalībvalstis veic piemērotus pasākumus, lai saskaņā ar šā panta 1. punktu nodrošinātu, ka sabiedrība ir informēta par atļaujas piešķiršanas nosacījumu atjaunināšanu saskaņā ar 7. panta 4. punktu.

4.   Pirms lēmuma pieņemšanas attiecīgā sabiedrība ir tiesīga darīt zināmus komentārus un viedokļus kompetentajai iestādei.

5.   Pieņemot lēmumu, atbilstīgi jāievēro saskaņā ar šo pantu notikušās apspriešanās rezultāti.

6.   Pēc lēmuma pieņemšanas kompetentā iestāde saskaņā ar attiecīgām procedūrām informē attiecīgo sabiedrību un dara tai pieejamu šādu informāciju:

7.   Dalībvalstis nosaka sīki izstrādātus pasākumus sabiedrības dalībai saskaņā ar šo pantu tā, lai attiecīgā sabiedrība varētu tiem sagatavoties un efektīvi piedalīties.

9. pants

Atkritumu apsaimniekošanas objektu klasifikācijas sistēma

Saskaņā ar šo direktīvu kompetentas iestādes klasificē atkritumu apsaimniekošanas objektus kā A kategorijas objektus saskaņā ar III pielikumā izklāstītiem kritērijiem.

10. pants

Raktas tilpes

1.   Dalībvalstis nodrošina to, ka apsaimniekotājs, ieguves rūpniecības atkritumus ievietojot atpakaļ izraktajās tilpēs sanācijas un celtniecības nolūkos, neatkarīgi no tā, vai tie radīti ieguvē virs zemes vai pazemē, veic piemērotus pasākumus, lai:

2.   Direktīva 1999/31/EK joprojām attiecas uz atkritumiem, kas nav ieguves rūpniecības atkritumi, ko izmanto, lai attiecīgi piepildītu raktas tilpes.

11. pants

Atkritumu apsaimniekošanas objektu būvniecība un apsaimniekošana

1.   Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka atkritumu apsaimniekošanas objektu pārvaldība ir uzticēta kompetentām personām un ka ir nodrošināta tehniska attīstība un personāla mācības.

2.   Kompetentā iestāde pārliecinās par to, ka, būvējot jaunu atkritumu apsaimniekošanas objektu vai pārveidojot esošu atkritumu apsaimniekošanas objektu, apsaimniekotājs nodrošina to, ka:

Iepriekš c) apakšpunktā minētā monitoringa un pārbaužu dokumentāciju līdz ar atļaujas dokumentāciju glabā, lai nodrošinātu informācijas atbilstīgu nodošanu, jo īpaši gadījumos, ja mainās apsaimniekotājs.

3.   Apsaimniekotājs bez liekas kavēšanās, un nekādā ziņā ne vēlāk kā 48 stundas pēc attiecīgā notikuma, kompetentajai iestādei dara zināmus visus notikumus, kas varētu iespaidot atkritumu apsaimniekošanas objekta stabilitāti un visu būtisko nelabvēlīgo ietekmi uz vidi, kas atklājusies atkritumu apsaimniekošanas objekta kontroles un monitoringa procedūrās. Apsaimniekotājs pēc iespējas īsteno iekšējo plānu ārkārtēju situāciju novēršanai un ievēro visas citas kompetentās iestādes norādes par novēršanas pasākumu veikšanu.

Apsaimniekotājs sedz veicamo pasākumu izmaksas.

Kompetentās iestādes noteiktā intervālā, bet ne retāk kā vienu reizi gadā, apsaimniekotājs, pamatojoties uz uzkrātajiem datiem, ziņo kompetentajām iestādēm par monitoringa rezultātiem, lai apliecinātu to, ka viņš ievēro atļaujas nosacījumus, un labāk apzinātu procesus, kas notiek atkritumos un atkritumu apsaimniekošanas objektos. Kompetentā iestāde, pamatojoties uz šo ziņojumu, var pieņemt lēmumu, ka ir vajadzīgs neatkarīga eksperta apstiprinājums.

12. pants

Atkritumu apsaimniekošanas objektu slēgšanas un pēcslēgšanas procedūras

1.   Dalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu atbilstību 2. līdz 5. punkta prasībām.

2.   Atkritumu apsaimniekošanas objekts sāk slēgšanas procedūru tikai tad, ja ir ievērots viens no šiem nosacījumiem:

3.   Atkritumu apsaimniekošanas objektu var uzskatīt par galīgi slēgtu tikai tad, kad kompetentā iestāde bez liekas kavēšanās ir veikusi beidzamo atkritumu glabāšanas vietas apskati, izvērtējusi visus apsaimniekotāja iesniegtos ziņojumus, apliecinājusi, ka atkritumu glabāšanas vieta ir sanēta, un darījusi apsaimniekotājam zināmu, ka piekrīt to slēgt.

Piekrišana nekādi nemazina apsaimniekotāja saistības, kas paredzētas ar atļauju vai citādi paredzētas tiesību aktos.

4.   Pēc atkritumu apsaimniekošanas objekta galīgās slēgšanas, un neskarot nekādus attiecīgās valsts vai Kopienas tiesību aktus, kas reglamentē atkritumu valdītāja saistības, apsaimniekotājs pēcslēgšanas fāzē ir atbildīgs par objekta uzturēšanu, monitoringu un pārbaudēm tik ilgi, cik kompetentā iestāde to var uzskatīt par vajadzīgu, ņemot vērā to, kāds ir apdraudējums un cik ilgi tas var pastāvēt, izņemot gadījumus, ja kompetentā iestāde pieņem lēmumu pārņemt minētos apsaimniekotāja pienākumus.

5.   Ja kompetenta iestāde pēc atkritumu apsaimniekošanas objekta slēgšanas to uzskata par vajadzīgu, apsaimniekotājs īpai pārbauda atkritumu apsaimniekošanas objekta fizikālo un ķīmisko stabilitāti un mazina jebkādu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi, jo īpaši uz virszemes ūdeņiem un gruntsūdeņiem, nodrošinot to, ka:

6.   Pēc atkritumu apsaimniekošanas objekta slēgšanas apsaimniekotājs bez kavēšanās paziņo kompetentajai iestādei par visiem notikumiem vai starpgadījumiem, kas var ietekmēt atkritumu apsaimniekošanas objekta stabilitāti, kā arī par jebkādu nozīmīgu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi, ko atklāj attiecīgās kontroles un monitoringa procedūras. Apsaimniekotājs attiecīgos gadījumos īsteno iekšējo plānu ārkārtēju situāciju novēršanai un ievēro visas citas kompetentās iestādes norādes par novēršanas pasākumu veikšanu.

Apsaimniekotājs sedz veicamo pasākumu izmaksas.

Kompetentās iestādes noteiktos gadījumos un biežumā apsaimniekotājs, pamatojoties uz uzkrātajiem datiem, ziņo kompetentām iestādēm par monitoringa rezultātiem, lai apliecinātu to, ka viņš ievēro atļaujas nosacījumus, un labāk apzinātu procesus, kas notiek atkritumos un atkritumu apsaimniekošanas objektos.

13. pants

Ūdens stāvokļa pasliktināšanās, gaisa un augsnes piesārņošanas novēršana

1.   Kompetentā iestāde pārliecinās par to, ka apsaimniekotājs ir veicis vajadzīgos pasākumus, lai:

2.   Kompetentā iestāde nodrošina to, ka apsaimniekotājs ir veicis atbilstīgus pasākumus, lai novērstu vai mazinātu putekļu un gāzu emisijas.

3.   Ja, pamatojoties uz vides apdraudējuma novērtējumu, jo īpaši, ņemot vērā, attiecīgi, Direktīvu 76/464/EEK, Direktīvu 80/68/EEK vai Direktīvu 2000/60/EK, kompetentā iestāde ir pieņēmusi lēmumu, ka izskalojums nav jāsavāc un jāapstrādā, vai ir konstatēts, ka atkritumu apsaimniekošanas objekts nerada nekādu iespējamu apdraudējumu augsnei, gruntsūdeņiem vai virszemes ūdeņiem, 1. punkta b) un c) apakšpunktā izklāstītās prasības attiecīgi var samazināt vai no tām atteikties.

4.   Dalībvalstis nodrošina to, ka ieguves rūpniecības atkritumus — neatkarīgi no tā, vai tie ir cieti, pusšķidri vai šķidri — var apglabāt kādā saņēmējā ūdenstilpē, kas nav izbūvēta ieguves rūpniecības atkritumu apglabāšanai, vienīgi tad, ja apsaimniekotājs ievēro Direktīvu 76/464/EEK, 80/68/EEK un 2000/60/EK attiecīgās prasības.

5.   Ja dīķī atrodas cianīds, apsaimniekotājs nodrošina to, ka vāja, skābju iedarbībā sadalāma cianīda koncentrāciju dīķī samazina līdz zemākajam iespējamam līmenim, izmantojot labākas pieejamās metodes, un atkritumu apsaimniekošanas objektos, kam atļauja piešķirta agrāk vai kas ... (24) jau darbojas, tad vietā, kur dīķī izvada sārņus no pārstrādes rūpnīcas, jebkurā gadījumā nodrošina tādu skābju iedarbībā sadalāmā cianīda koncentrāciju, kas nepārsniedz 50 ppm, sākot no ... (24), nepārsniedz 25 ppm, sākot no ... (25), nepārsniedz 10 ppm, sākot no ... (26), un 10 ppm atkritumu apsaimniekošanas objektos, kam piešķirta atļauja pēc ... (24).

Ja kompetentā iestāde to prasa, apsaimniekotājs, izmantojot apdraudējuma novērtējumu, kas ņem vērā konkrētās atkritumu glabāšanas vietas apstākļus, pierāda, ka koncentrācijas robežlielumi nav jāpazemina vēl vairāk.

14. pants

Finansiālas garantijas

1.   Pirms sākas kādas darbības, kas saistītas ar atkritumu uzkrāšanu vai apglabāšanu kādā atkritumu apsaimniekošanas objektā, kompetentā iestāde prasa finansiālu garantiju (piem., finanšu noguldījumu, ietverot arī attiecīgās nozares sponsorētus savstarpēju garantiju fondus) vai līdzvērtīgu garantiju saskaņā ar procedūrām, ko paredz dalībvalstis, lai:

2.   Šā panta 1. punktā minēto garantiju aprēķina, pamatojoties uz:

3.   Garantiju apjomu attiecīgi pielāgo atbilstīgi sanācijas darbiem, kas jāveic atkritumu apsaimniekošanas objektā.

4.   Ja kompetentā iestāde piekrīt slēgšanai saskaņā ar 12. panta 3. punktu, tā apsaimniekotājam izsniedz rakstisku paziņojumu, kas viņu atbrīvo no šā panta 1. punktā minētā garantijas pienākuma, izņemot no 12. panta 4. punktā minētās pēcslēgšanas saistības.

15. pants

Atbildība vides jomā

Direktīvas 2004/35/EK III pielikumam pievieno šādu punktu:

16. pants

Pārrobežu ietekme

1.   Ja dalībvalsts, kurā atrodas atkritumu apsaimniekošanas objekts, apzinās, ka A kategorijas objekts varētu kādā citā dalībvalstī būtiski nelabvēlīgi ietekmēt vidi un radīt no tā izrietošu apdraudējumu cilvēku veselībai, vai arī, ja kāda dalībvalsts, ko varētu tā ietekmēt, izsaka šādu lūgumu, dalībvalsts, kuras teritorijā iesniegts lūgums saskaņā ar 7. pantu, saskaņā ar minēto pantu saņemto informāciju sniedz šai citai dalībvalstij tajā pašā laikā, kad tā dara to pieejamu saviem pilsoņiem.

Tāda informācija noder par pamatu visām apspriedēm, kas nepieciešamas šo divu dalībvalstu divpusējās attiecībās, ievērojot savstarpējības un līdztiesības principus.

2.   Divpusējās attiecībās dalībvalstis nodrošina to, lai 1. punktā minētajos gadījumos arī tās dalībvalsts attiecīgajai sabiedrībai, kuru tie varētu ietekmēt, pietiekami ilgu laiku būtu pieejami atļauju pieteikumi, lai tai būtu tiesības paust viedokli par tiem, pirms kompetentā iestāde pieņem lēmumu.

3.   Dalībvalstis nodrošina to, ka, notiekot nelaimes gadījumam atkritumu apsaimniekošanas objektā, kā minēts šā panta 1. punktā, informāciju, ko apsaimniekotājs saskaņā ar 6. panta 4. punktu sniedz kompetentajai iestādei, tūlīt pārsūta citai dalībvalstij, lai palīdzētu mazināt nelaimes gadījuma sekas cilvēku veselībai, kā arī novērtēt un mazināt videi nodarīto faktisko vai potenciālo kaitējumu apjomu.

17. pants

Kompetentās iestādes veiktas pārbaudes

1.   Pirms apglabāšanas darbību sākuma un pēc tam, arī pēcslēgšanas fāzē, ar vienādiem starplaikiem, ko nosaka attiecīgā dalībvalsts, kompetentā iestāde pārbauda visus atkritumu apsaimniekošanas objektus, uz ko attiecas 7. pants, lai nodrošinātu to, ka tie atbilst attiecīgiem atļaujas nosacījumiem. Pozitīva konstatācija nekādi nemazina apsaimniekotāja atbildību atbilstoši atļaujas nosacījumiem.

2.   Dalībvalstis prasa, lai apsaimniekotājs glabā atjauninātu dokumentāciju par visām atkritumu apsaimniekošanas darbībām un dara to pieejamu kompetentās iestādes veikto pārbaužu vajadzībām, un nodrošina to, ka gadījumā, ja atkritumu apsaimniekošanas objekta darbības laikā mainās apsaimniekotājs, atbilstīgi tiek nodota būtiska jaunākā informācija un dati attiecībā uz atkritumu apsaimniekošanas objektu.

18. pants

Pienākums sniegt ziņojumus

1.   Ar triju gadu starplaiku dalībvalstis Komisijai sūta ziņojumus par šīs direktīvas īstenošanu. Ziņojumus sastāda, balstoties uz anketu vai vispārējiem principiem, ko Komisija izstrādā saskaņā ar 23. panta 2. punktā minēto procedūru. Ziņojumu nosūta Komisijai, vēlākais, deviņus mēnešus pēc tam, kad beidzies triju gadu termiņš, uz ko attiecas ziņojums.

Vēlākais, deviņus mēnešus pēc tam, kad saņemti dalībvalstu ziņojumi, Komisija publicē ziņojumu par šīs direktīvas īstenošanu.

2.   Ik gadu dalībvalstis Komisijai pārsūta informāciju par notikumiem, par kuriem apsaimniekotāji ziņojuši saskaņā ar 11. panta 3. punktu un 12. panta 6. punktu. Komisija pēc lūguma dara šo informāciju pieejamu pārējām dalībvalstīm. Neskarot Kopienas tiesību aktus par vides informācijas pieejamību, dalībvalstis savukārt pēc lūguma dara šo informāciju pieejamu attiecīgajai sabiedrībai.

19. pants

Sankcijas

Dalībvalstis izstrādā noteikumus par sankcijām, ko piemēro par tādu attiecīgās valsts tiesību aktu pārkāpumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to īstenošanu. Paredzētās sankcijas ir iedarbīgas, samērīgas un preventīvas.

20. pants

Slēgtu atkritumu apsaimniekošanas objektu saraksti

Dalībvalstis nodrošina to, lai sastādītu un regulāri atjauninātu sarakstus, kur uzskaitītu tādus slēgtus atkritumu apsaimniekošanas objektus (tostarp pamestus atkritumu apsaimniekošanas objektus) to teritorijā, kuri nopietni negatīvi ietekmē vidi vai kuri vidējā vai īsā laikā varētu kļūt par nopietniem cilvēku veselības vai vides apdraudētājiem. Tādus sarakstus, ko dara sabiedrībai pieejamus, sastāda četros gados no ... (28), ņemot vērā 21. pantā minētās metodoloģijas, ja tādas ir pieejamas.

21. pants

Informācijas apmaiņa

1.   Komisija, kam palīdz 23. pantā minētā komiteja, nodrošina to, ka dalībvalstis atbilstīgi savstarpēji apmainās ar tehnisku un zinātnisku informāciju, lai izstrādātu metodoloģijas, kas attiecas uz:

2.   Dalībvalstis nodrošina to, ka kompetentā iestāde seko labāko pieejamo metožu attīstībai vai ir par to informēta.

3.   Komisija organizē informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm un attiecīgām ieinteresētām organizācijām par labākajām pieejamajām metodēm, saistīto uzraudzību un to attīstību. Komisija publicē informācijas apmaiņas rezultātus.

22. pants

Īstenošanas un grozījumu pasākumi

1.   Līdz ... (29), Komisija saskaņā ar 23. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem nepieciešamos tiesību aktus (prioritāti piešķirot e), f) un g) apakšpunktam), lai:

2.   Visus turpmākus grozījumus, kas vajadzīgi, lai pielikumus piemērotu zinātnes un tehnikas progresam, Komisija pieņem saskaņā ar 23. panta 2. punktā minēto procedūru.

Tādus grozījumus veic, lai nodrošinātu lielāku vides aizsardzību.

23. pants

Komiteja

1.   Komisijai palīdz komiteja, kas izveidota saskaņā ar Direktīvas 75/442/EEK 18. pantu, turpmāk “Komiteja”.

2.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.

Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais termiņš ir trīs mēneši.

3.   Komiteja pieņem savu reglamentu.

24. pants

Pārejas noteikumi

1.   Dalībvalstis nodrošina to, lai visi atkritumu apsaimniekošanas objekti, kam izsniegtas atļaujas vai kas jau darbojas ... (30), atbilstu šai direktīvai no ... (31), izņemot tos, kas uzskaitīti 14. panta 1. punktā, kuriem atbilstība jānodrošina līdz ... (32), un tos, kas uzskaitīti 13. panta 5. punktā, kuriem atbilstība jānodrošina saskaņā ar minētajā punktā paredzētajiem termiņiem.

2.   Šā panta 1. punkts neattiecas uz atkritumu apsaimniekošanas objektiem, kas ir slēgti līdz ... (31).

3.   Šīs direktīvas 5. līdz 11. pants, 12. panta 1., 2., 5. un 6. punkts, 13. panta 4. un 5. punkts un 14. panta 1. līdz 3. punkts neattiecas uz tādiem atkritumu apsaimniekošanas objektiem:

Dalībvalstis par tādiem gadījumiem paziņo Komisijai līdz ... (33), un nodrošina, lai attiecīgos objektus apsaimniekotu tā, ka tas neliedz sasniegt mērķus, kas noteikti šajā direktīvā un citos Kopienas tiesību aktos, tostarp Direktīvā 2000/60/EK.

25. pants

Transponēšana

1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz ... (34) izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to nekavējoties informē Komisiju.

Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.

2.   Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savus tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.

26. pants

Stāšanās spēkā

Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

27. pants

Adresāti

Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

...

Eiropas Parlamenta vārdā —

priekšsēdētājs

...

Padomes vārdā —

priekšsēdētājs

...

----

(1)OV C 80, 30.3.2004., 35. lpp.

(2)OV C 109, 30.4.2004., 33. lpp.

(3)  Eiropas Parlamenta 2004. gada 31. marta Atzinums (OV C 103 E, 29.4.2004., 63. lpp.), Padomes 2005. gada 12. aprīļa Kopējā nostāja un Eiropas Parlamenta Nostāja (...) (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta).

(4)OV L 345, 31.12.2003., 97. lpp.

(5)OV L 257, 10.10.1996., 26. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

(6)OV C 68 E, 14.3.2002., 382. lpp.

(7)OV L 242, 10.9.2002., 1. lpp.

(8)OV L 194, 25.7.1975., 39. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1882/2003.

(9)OV L 182, 16.7.1999., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1882/2003.

(10)  Padomes Direktīva 96/82/EK (1996. gada 9. decembris) par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kuros iesaistītas bīstamas vielas (OV L 10, 14.1.1997., 13. lpp.). Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1882/2003.

(11)  Padomes Direktīva 92/91/EEK (1992. gada 3. novembris) par minimālajām prasībām drošības un veselības aizsardzības uzlabošanai darba ņēmējiem, kuri strādā minerālu ieguves rūpniecības nozarēs, kas pielieto urbšanu (vienpadsmitā atsevišķā direktīva saskaņā ar Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punktu) (OV L 348, 28.11.1992., 9. lpp.).

(12)  Padomes Direktīva 92/104/EEK (1992. gada 3. decembris) par minimālajām prasībām drošības un veselības aizsardzības uzlabošanai darbiniekiem, kuri strādā virszemes un pazemes minerālu ieguves rūpniecības nozarēs (divpadsmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē) (OV L 404, 31.12.1992., 10. lpp.).

(13)OV L 327, 22.12.2000., 1. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Lēmumu Nr. 2455/2001/EK (OV L 331, 15.12.2001., 1. lpp.).

(14)OV L 143, 30.4.2004., 56. lpp.

(15)OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.

(16)OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp.

(17)OV L 377, 31.12.1991., 20. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 94/31/EK (OV L 168, 2.7.1994., 28. lpp.).

(18)  Padomes Direktīva 67/548/EEK (1967. gada 27. jūnijs) par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (OV 196, 16.8.1967., 1. lpp.). Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2004/73/EK (OV L 152, 30.4.2004., 1. lpp.).

(19)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 1999/45/EK (1999. gada 31. maijs) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (OV L 200, 30.7.1990., 1. lpp.). Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 2004/66/EK (OV L 168, 1.5.2004., 35. lpp.).

(20)  Padomes Direktīva 85/337/EEK (1985. gada 27. jūnijs) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 5.7.1985., 40. lpp). Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/35/EK (OV L 156, 25.6.2003., 17. lpp.).

(21)OV L 41, 14.2.2003., 26. lpp.

(22)  Padomes Direktīva 76/464/EEK (1976. gada 4. maijs) par piesārņojumu, ko rada dažas bīstamas vielas, kuras novada Kopienas ūdens vidē (OV L 129, 18.5.1976., 23. lpp.). Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2000/60/EK.

(23)  Padomes Direktīva 80/68/EEK (1979. gada 17. decembris) par gruntsūdeņu aizsardzību pret dažu bīstamu vielu radītu piesārņojumu (OV L 20, 26.1.1980., 43. lpp.). Direktīvā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/692/EEK (OV 377, 31.12.1991., 48. lpp.).

(24)  25. panta 1. punktā minētais datums.

(25)  Pieci gadi pēc 25. panta 1. punktā minētā datuma.

(26)  Desmit gadi pēc 25. panta 1. punktā minētā datuma.

(27)  OV L ...”

(28)  25. panta 1. punktā minētais datums.

(29)  Divi gadi no šīs direktīvas spēkā stāšanās dienas.

(30)  25. panta 1. punktā minētais datums.

(31)  Četri gadi pēc 25. panta 1. punktā minētā datuma.

(32)  Seši gadi pēc 25. panta 1. punktā minētā datuma.

(33)  Trīs mēneši pēc 25. panta 1. punktā minētā datuma.

(34)  24 mēneši pēc šīs direktīvas spēkā stāšanās dienas.

----

I PIELIKUMS

Smagu nelaimes gadījumu novēršanas politika un informācija, kas jādara zināma attiecīgajai sabiedrībai

1.   Smagu nelaimes gadījumu novēršanas politika

Apsaimniekotāja izstrādātai smagu nelaimes gadījumu novēršanas politikai un drošības sistēmai būtu jābūt samērīgai ar apdraudējumiem, ko var radīt smagi nelaimes gadījumi atkritumu apsaimniekošanas objektā. Lai to varētu īstenot, jāņem vērā šādi elementi:

2.   Informācija, ko dara zināmu attiecīgajai sabiedrībai

----

II PIELIKUMS

Atkritumu raksturojums

Atkritumus, ko paredzēts apglabāt atkritumu apsaimniekošanas objektā, raksturo tā, lai objekta struktūrai nodrošinātu ilgtermiņa fizikālu un ķīmisku stabilitāti un novērstu smagus nelaimes gadījumus. Vajadzības gadījumā un saskaņā ar atkritumu apsaimniekošanas objekta kategoriju atkritumu raksturojums aptver šādus aspektus:

----

(1)  Komisijas Lēmums 2000/532/EK (2000. gada 3. maijs), ar ko aizstāj Lēmumu 94/3/EK, ar kuru izveidots atkritumu saraksts saskaņā ar 1. panta a) punktu Padomes Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem, un Padomes Lēmumu 94/904/EK, ar kuru izveidots bīstamo atkritumu saraksts saskaņā ar 1. panta 4. punktu Padomes Direktīvā 91/689/EEK par bīstamajiem atkritumiem (OV L 226, 6.9.2000., 3. lpp.). Lēmumā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes Lēmumu 2001/573/EK (OV L 203, 28.7.2001. 18. lpp.).

----

III PIELIKUMS

Kritēriji atkritumu apsaimniekošanas objektu klasifikācijas noteikšanai

Atkritumu glabāšanas objektu klasificē kā A kategorijas objektu, ja:

----

PAZIŅOJUMS PAR PADOMES APSVĒRUMIEM

I.   IEVADS

II.   MĒRĶIS

Ierosinātā pasākuma mērķis ir noteikt obligātas prasības, lai uzlabotu ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošanu, konkrēti pievēršoties apkārtējās vides un cilvēku veselības apdraudējumiem, ko var radīt tādu atkritumu apstrāde, reģenerācija un apglabāšana. Lai to panāktu, priekšlikumā ir ietverti šādi galvenie elementi: nosacījumi, lai izdotu ekspluatācijas atļaujas, vispārēji atkritumu apsaimniekošanas pienākumi, pienākums klasificēt atkritumus, pirms tos apglabāt vai apstrādāt, pasākumi, lai panāktu atkritumu apsaimniekošanas iekārtu drošumu, prasības izstrādāt slēgšanas plānus, un pienākums paredzēt pienācīgu finanšu nodrošinājumu.

III.   KOPĒJĀS NOSTĀJAS ANALĪZE

1.   Vispārēji norādījumi

Kopējā nostāja būtībā saskan ar Komisijas un Parlamenta nostāju, ciktāl tā:

2.   Eiropas Parlamenta izdarītie grozījumi

Eiropas Parlaments 2004. gada 31. marta plenārsēdē notikušajā balsojumā pirmajā lasījumā pieņēma 74 priekšlikuma grozījumus. Kopējā nostājā (pilnībā, daļēji vai principā, izmantojot identu vai līdzīgu formulējumu, vai arī būtībā) ir iekļauti 43 grozījumi.

IV.   SECINĀJUMS

Kaut arī Padome nespēj pieņemt visus grozījumus, ko pieņēmis Eiropas Parlaments, tā atzīst, ka kopējā nostāja kopumā saskan ar Parlamenta rūpēm un atbilst Komisijas grozītajam priekšlikumam.

----

(1)  Dok. 10143/03 - COM (2003) 319 galīgā redakcija.

(2)OV C 80, 30.3.2004., 35. lpp.

(3)OV C 109, 30.4.2004., 33. lpp.

(4)OV L 103 E, 29.4.2004., 63. lpp.

----

----

KOPĒJĀ NOSTĀJA (EK) Nr. 24/2005,

ko Padome pieņēmusi 2005. gada 18. aprīlī,

ar mērķi pieņemt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/.../EK (...) par veselības un drošības minimālajām prasībām attiecībā uz darba ņēmēju pakļaušanu riskiem, ko izraisa fizikāli faktori (optiskais starojums) (19. atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē)

(2005/C 172 E/02)

EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 137. panta 2. punktu,

ņemot vērā Komisijas priekšlikumu (1), kas iesniegts pēc apspriešanās ar Darba drošības un veselības aizsardzības padomdevēju komiteju,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),

apspriedušies ar Reģionu komiteju,

saskaņā ar Līguma 251. pantā paredzēto procedūru (3),

tā kā:

IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.

I IEDAĻA

VISPĀRĪGI NOTEIKUMI

1. pants

Mērķis un darbības joma

1.   Šī direktīva, kas ir 19. atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē, paredz minimālās prasības attiecībā uz darba ņēmēju aizsardzību pret tiem riskiem viņu veselībai un drošībai, ko rada vai varētu radīt optiskā starojuma iedarbība viņu darba laikā.

2.   Šī direktīva attiecas uz risku darba ņēmēju veselībai un drošībai, ko rada optiskā starojuma negatīvā ietekme uz acīm un uz ādu.

3.   Direktīva 89/391/EEK pilnībā attiecas uz visu 1. punktā minēto jomu, neskarot stingrākus un/vai sīkāk izstrādātus šīs direktīvas noteikumus.

2. pants

Definīcijas

Šajā direktīvā lieto šādas definīcijas:

3. pants

Iedarbības robežvērtības

1.   Iedarbības robežvērtības neviendabīgam starojumam, kas nav starojums no dabiskiem optiskā starojuma avotiem, ir noteiktas I pielikumā.

2.   Iedarbības robežvērtības lāzera starojumam ir noteiktas II pielikumā.

II IEDAĻA

DARBA DEVĒJU PIENĀKUMI

4. pants

Iedarbības noteikšana un risku novērtēšana

1.   Pildot pienākumus, kas noteikti Direktīvas 89/391/EEK 6. panta 3. punktā un 9. panta 1. punktā, darba devējs — ja darba ņēmēji ir pakļauti mākslīgiem optiskā starojuma avotiem — novērtē un, ja vajadzīgs, izmēra un/vai aprēķina optiskā starojuma iedarbību, kam varētu būt pakļauti darba ņēmēji, lai tādējādi varētu noteikt un piemērot pasākumus, kas vajadzīgi, lai ierobežotu iedarbību līdz spēkā esošajām robežvērtībām. Metodoloģija, ko lieto novērtēšanā, mērījumos un/vai aprēķinos, attiecībā uz lāzera starojumu atbilst Starptautiskās Elektrotehniskās komisijas (SEK) standartiem un, attiecībā uz neviendabīgu starojumu, Starptautiskās Elektrotehnikas komisijas (SEK) un Eiropas Standartizācijas komitejas (CEN) ieteikumiem. Iedarbības situācijās, uz ko neattiecas šie standarti un ieteikumi, un tikmēr, kamēr nav atbilstīgu ES standartu un ieteikumu, novērtēšanu, mērījumus un/vai aprēķinus veic, izmantojot valsts vai starptautiskas zinātniski pamatotas norādes, kas jau pastāv. Abās iedarbības situācijās novērtēšanā var ņemt vērā datus, ko sniedzis aprīkojuma ražotājs, ja uz to attiecas atbilstošas Kopienas direktīvas.

2.   Pildot pienākumus, kas noteikti Direktīvas 89/391/EEK 6. panta 3. punktā un 9. panta 1. punktā, darba devējs — ja darba ņēmēji ir pakļauti dabiskiem optiskā starojuma avotiem — novērtē veselības un drošības riskus, lai varētu konstatēt un ieviest vajadzīgos pasākumus, lai samazinātu šo risku.

3.   Novērtēšanu, mērījumus un/vai aprēķinus, kas minēti 1. punktā, un novērtēšanu, kas minēta 2. punktā, plāno un veic kompetentie dienesti vai personas piemērotos laika intervālos, īpaši ņemot vērā Direktīvas 89/391/EEK 7. un 11. panta noteikumus par vajadzīgajiem kompetentajiem dienestiem vai personām un darba ņēmēju līdzdalību. Datus, ko iegūst novērtēšanā — tostarp iedarbības līmeņa mērījumos un/vai aprēķinos, kā minēts 1. punktā — piemērotā formā saglabā, lai tos vēlāk būtu iespējams izmantot.

4.   Saskaņā ar Direktīvas 89/391/EEK 6. panta 3. punktu darba devējs, novērtējot risku, pievērš īpašu uzmanību:

5.   Darba devēja rīcībā ir riska novērtējums saskaņā ar Direktīvas 89/391/EEK 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu, un darba devējs konstatē, kādi pasākumi ir jāveic saskaņā ar šīs direktīvas 5. un 6. pantu. Riska novērtējumu ieraksta piemērotā datu nesējā saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem un praksi; tas var ietvert darba devēja pamatojumu tam, ka ar optisko starojumu saistītu risku būtība un apjoms liecina, ka turpmāks detalizēts riska novērtējums nav vajadzīgs. Riska novērtējumu regulāri atjaunina, jo īpaši, ja ir bijušas ievērojamas pārmaiņas, kuru dēļ tas var būt novecojis, vai ja medicīniskās uzraudzības rezultāti liecina, ka atjaunināšana ir vajadzīga.

5. pants

Noteikumi risku novēršanai vai samazināšanai

1.   Ņemot vērā tehnikas attīstību un to, vai ir pieejami pasākumi, lai kontrolētu risku vietā, kur tas rodas, optiskā starojuma iedarbības radītos riskus vai nu novērš, vai arī samazina līdz minimumam.

Optiskā starojuma iedarbības radīto risku samazināšanu veic, pamatojoties uz vispārējiem preventīvu darbību principiem, kas izklāstīti Direktīvā 89/391/EEK.

2.   Ja riska novērtējums, kas saskaņā ar 4. panta 1. punktu veikts attiecībā uz darba ņēmējiem, kas pakļauti mākslīgu avotu optiskajam starojumam, rāda, ka var tikt pārsniegtas iedarbības robežvērtības, darba devējs izstrādā un ievieš rīcības plānu, kas ietver tehniskus un/vai organizatoriskus pasākumus, jo īpaši ņemot vērā:

3.   Ja riska novērtējums, kas veikts saskaņā ar 4. panta 2. punktu, rāda, ka pastāv risks attiecībā uz darba ņēmējiem, kuri ir pakļauti optiskajam starojumam no dabiskiem avotiem, darba devējs izstrādā un ievieš rīcības plānu, kas ietver tehniskus un/vai organizatoriskus pasākumus, lai veselības un drošības riskus samazinātu līdz minimumam.

4.   Pamatojoties uz riska novērtējumu, kas veikts saskaņā ar 4. pantu, darba vietas, kurās darba ņēmēji var būt pakļauti tādam mākslīgo avotu optiskā starojuma iedarbības līmenim, kas pārsniedz iedarbības robežvērtības, norāda ar atbilstošām zīmēm saskaņā ar Padomes Direktīvu 92/58/EEK (1992. gada 24. jūnijs) par minimālajām prasībām drošības un/vai veselības aizsardzības zīmēm darba vietā (9. atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē) (11). Attiecīgas zonas norāda, un piekļuvi tām ierobežo, ja tas ir tehniski iespējams un ja ir risks, ka varētu tikt pārsniegtas iedarbības robežvērtības.

5.   Ja iedarbības robežvērtības ir pārsniegtas, kaut arī darba devējs ir veicis pasākumus, lai ievērotu šīs direktīvas prasības attiecībā uz mākslīgiem optiskā starojuma avotiem, darba devējs tūlīt rīkojas, lai samazinātu iedarbību tiktāl, ka tā būtu zemāka par iedarbības robežvērtību. Darba devējs nosaka iemeslus, kāpēc iedarbības robežvērtība ir pārsniegta, un attiecīgi pielāgo drošības un preventīvos pasākumus, lai novērstu tās atkārtotu pārsniegšanu. Katrā ziņā darba ņēmējus nedrīkst pakļaut starojumam, kas pārsniedz iedarbības robežvērtības.

6.   Saskaņā ar Direktīvas 89/391/EEK 15. pantu darba devējs šajā pantā minētos pasākumus pielāgo to darba ņēmēju vajadzībām, kuri pieder īpaši apdraudētām riska grupām.

6. pants

Darba ņēmēju informēšana un apmācība

Neskarot Direktīvas 89/391/EEK 10. un 12. pantu, darba devējs nodrošina to, ka darba ņēmēji, kas darba vietā pakļauti optiskā starojuma radītiem riskiem, un/vai viņu pārstāvji saņem visu vajadzīgo informāciju un apmācību saistībā ar šīs direktīvas 4. pantā paredzētā riska novērtējuma rezultātiem, jo īpaši par šādiem jautājumiem:

7. pants

Konsultēšanās ar darba ņēmējiem un viņu līdzdalība

Jautājumos, uz ko attiecas šī direktīva, konsultēšanās ar darba ņēmējiem un/vai viņu pārstāvjiem un viņu līdzdalība notiek saskaņā ar Direktīvas 89/391/EEK 11. pantu.

III IEDAĻA

DAŽĀDI NOTEIKUMI

8. pants

Veselības uzraudzība

1.   Neskarot Direktīvas 89/391/EEK 14. pantu, dalībvalstis pieņem noteikumus, lai nodrošinātu darba ņēmējiem atbilstošu veselības uzraudzību, ja šīs direktīvas 4. panta 1. punktā paredzētā riska novērtējuma rezultāti liecina par būtisku risku darba ņēmēju veselībai. Šādus noteikumus, tostarp prasības attiecībā uz veselības kartēm un to pieejamību, ievieš saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem un/vai praksi.

2.   Dalībvalstis paredz pasākumus, lai nodrošinātu to, ka katram darba ņēmējam, kam veic veselības uzraudzību saskaņā ar 1. punktu, ievieš individuālu veselības karti un to regulāri atjaunina. Veselības kartēs fiksē visus veiktās veselības uzraudzības rezultātus. Ievērojot attiecīgu konfidencialitāti, tās glabā piemērotā formā, lai vēlāk ar tām varētu jebkurā laikā iepazīties. Atbilstošu veselības karšu kopijas pēc lūguma iesniedz kompetentajai iestādei, ievērojot atbilstīgu konfidencialitāti. Darba ņēmējs pēc attiecīga lūguma var iepazīties ar savas veselības kartes saturu.

3.   Ja, veicot veselības uzraudzību, darba ņēmējam konstatē nosakāmu slimību vai veselības pasliktināšanos, ko ārsts vai arodveselības aprūpes speciālists uzskata par sekām, kuras radījusi pakļaušana optiskajam starojumam darbavietā, tad:

9. pants

Sankcijas

Dalībvalstis paredz atbilstošas sankcijas, ko piemēro, ja ir pārkāpti attiecīgas valsts tiesību akti, kas pieņemti saskaņā ar šo direktīvu. Sankcijām jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām.

10. pants

Tehniski grozījumi

1.   Jebkādus grozījumus attiecībā uz pielikumos paredzētajām iedarbības robežvērtībām pieņem Eiropas Parlaments un Padome saskaņā ar Līguma 137. panta 2. punktā paredzēto procedūru.

2.   Viennozīmīgi tehniskus pielikumu grozījumus sakarā ar:

pieņem saskaņā ar 11. panta 2. punktā paredzēto procedūru.

11. pants

Komiteja

1.   Komisijai palīdz Direktīvas 89/391/EEK 17. pantā minētā komiteja.

2.   Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.

Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais termiņš ir trīs mēneši.

3.   Komiteja pieņem savu reglamentu.

IV IEDAĻA

NOBEIGUMA NOTEIKUMI

12. pants

Ziņojumi

Ik pēc pieciem gadiem dalībvalstis sniedz Komisijai ziņojumu par šīs direktīvas praktisko īstenošanu, norādot sociālo partneru viedokļus.

Ik pēc pieciem gadiem Komisija informē Eiropas Parlamentu, Padomi, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju un Darba drošības un veselības aizsardzības padomdevēju komiteju par šo ziņojumu saturu, par attīstības novērtējumu attiecīgā jomā un par visām darbībām, kas varētu būt pamatotas, ņemot vērā jaunas zinātnes atziņas.

13. pants

Transponēšana

1.   Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz ... (12) nodrošinātu atbilstību šai direktīvai. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.

Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.

2.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai to tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem vai jau ir pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.

14. pants

Stāšanās spēkā

Šī direktīva stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

15. pants

Adresāti

Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

...

Eiropas Parlamenta vārdā —

priekšsēdētājs

...

Padomes vārdā —

priekšsēdētājs

...

----

(1)OV C 77, 18.3.1993., 12. lpp. un OV C 230, 19.8.1994., 3. lpp.

(2)OV C 249, 13.9.1993., 28. lpp.

(3)  Eiropas Parlamenta 1994. gada 20. aprīļa Atzinums (OV C 128, 9.5.1994., 146. lpp.), kas apstiprināts 1999. gada 16. septembrī (OV C 54, 25.2.2000., 75. lpp.), Padomes ... Kopējā nostāja un Eiropas Parlamenta ... Nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta).

(4)OV C 260, 15.10,1990., 167. lpp.

(5)OV L 177, 6.7.2002., 13. lpp.

(6)OV L 42, 15.2.2003., 38. lpp.

(7)OV L 159, 30.4.2004., 1. lpp., kas labots ar OV L 184, 24.5.2004., 1. lpp.

(8)OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

(9)OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.

(10)OV L 321, 31.12.2003., 1. lpp.

(11)OV L 245, 26.8.1992., 23. lpp.

(12)  4 gadi pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā.

----

I PIELIKUMS

NEVIENDABĪGS OPTISKAIS STAROJUMS

Biofiziski pamatotas optiskā starojuma iedarbības vērtības var noteikt ar formulām, kas dotas turpmāk. Izmantojamās formulas ir atkarīgas no attiecīgā avota radītā starojuma diapazona, un rezultāti ir jāsalīdzina ar attiecīgām iedarbības robežvērtībām, kas norādītas 1.1. tabulā. Vienam optiskā starojuma avotam var atbilst vairāk nekā viena iedarbības vērtība un tai atbilstoša iedarbības robeža.

Numerācija no a) līdz o) atbilst attiecīgām rindām 1.1. tabulā.

Šīs direktīvas mērķiem, iepriekš minētās formulas var aizstāt ar šādām izteiksmēm un diskrētām vērtībām, kas dotas šajās tabulās:

Piezīmes:

1.1. tabula

Iedarbības robežvērtības neviendabīgam optiskajam starojumam

1.2. tabula:

S (λ) [bez mērvienības], 180 nm līdz 400 nm

1.3. tabula:

B (λ), R (λ) [bez mērvienības], 380 nm līdz 1 400 nm

----

II PIELIKUMS

LĀZERA OPTISKAIS STAROJUMS

Biofiziski pamatotas optiskā starojuma iedarbības vērtības var noteikt ar formulām, kas dotas turpmāk. Izmantojamās formulas ir atkarīgas no attiecīgā avota radītā starojuma viļņu garuma un ilguma, un rezultāti ir jāsalīdzina ar attiecīgajām iedarbības robežvērtībām, kas dotas 2.2. līdz 2.4. tabulā. Vienam lāzera optiskā starojuma avotam var atbilst vairāk nekā viena iedarbības vērtība un tai atbilstoša iedarbības robeža.

Koeficienti, kas ir izmantoti aprēķiniem 2.2. līdz 2.4. tabulā, ir doti 2.5. tabulā, un korekcijas atkārtotai iedarbībai ir uzskaitītas 2.6. tabulā.

Piezīmes:

2.1.tabula:

Starojuma radīti riski

2.2. tabula:

Lāzera starojuma iedarbības robežvērtības — acis Īss iedarbības laiks < 10 s

2.3. tabula:

Lāzera starojuma iedarbības robežvērtības — acis Ilgs iedarbības laiks ≥ 10 s

2.4. tabula:

Lāzera starojuma iedarbības robežvērtības — āda

2.5. tabula:

Izmantotie korekcijas faktori un citi aprēķinu parametri

2.6. tabula

Korekcija atkārtotai iedarbībai

Katrai atkārtotas iedarbības reizei, ko rada atkārtoti pulsējoša vai skenējoša lāzera sistēmas, piemēro trīs šādus vispārējus principus:

----

(1)  Ja uz viļņa garumu attiecas divas robežvērtības, izmanto to, kas uzliek lielākus ierobežojumus.

(2)  Ja 1 400≤λ<105 nm: atveres diametrs = 1 mm pie t ≤ 0,3 s un 1,5 t0,375 mm pie 0,3 s < t < 10 s; ja 105≤λ<106 nm: atvēruma diametrs = 11 mm.

(3)  Tā kā nav datu par tādiem impulsa ilgumiem, ICNIRPiesaka izmantot 1 ns izstarojuma robežvērtības.

(4)  Tabulā noteiktas vērtības atsevišķiem lāzera impulsiem. Ja ir vairāki lāzera impulsi, tad lāzera jāsaskaita to lāzera impulsu ilgums, kas atbilst intervālam Tmin (uzskaitīti 2.6. tabulā), un iegūto laika vērtību ieraksta kā t šādā formulā: 5,6 · 103 t 0,25.

(5)  Ja uz lāzera viļņa garumu vai citu nosacījumu attiecas divas robežvērtības, izmanto to, kura uzliek stingrākus ierobežojumus.

(6)  Maziem avotiem, kuri pretnostatīti ar leņķi 1,5 mrad vai mazāki, redzamās dubultās robežas E no 400 nm līdz 600 nm samazina siltuma robežas pie 10s≤t< T1 un fotoķīmiskās robežas ilgākiem laikiem. Attiecībā uz T1 un T2 skat. 2.5. tabulu. Tīklenes fotoķīmiskā riska robežu var izteikt arī kā laikā integrēto spožumu G = 106 CB [J m-2 sr-1] pie t > 10s līdz t = 10 000 s un L = 100 CB [W m-2 sr-1] pie t > 10 000 s. G un L mērījumiem jāizmanto γm kā vidējais redzes leņķis. Oficiālā robeža starp redzamo un infrasarkano starojumu ir 780 nm, un to ir noteikusi CIE. Kolonna ar viļņa garuma joslu nosaukumiem ir domāta vienīgi, lai sniegtu lietotājam labāku pārskatu. (apzīmējumu G izmanto CEN; apzīmējumu Lt izmanto CIE; apzīmējumu LP izmanto IEC un CENELEC).

(7)  Viļņa garumam 1400 — 105 nm: atvēruma diametrs = 3,5 mm; viļņa garumam 105 — 106 nm: atvēruma diametrs = 11 mm.

(8)  Iedarbības vērtības izmērīšanai γ apsvērumu nosaka šādi: Ja α (avota leņķiskais pretnostatījums) > γ (ierobežojošs konusa leņķis, norādīts iekavās atbilstošajā ailē), tad mērījuma redzes leņķis γm ir γ noteiktā vērtība. (Ja izmanto lielāku mērījuma redzes leņķi, tad risks būtu novērtēts par augstu).

Ja α < γ, tad mērījuma leņķim γm ir jābūt pietiekami lielam, lai pilnībā iekļautu avotu, bet citādi tam nav ierobežojumu, un tas var būt lielāks par γ.

(9)  Ja uz lāzera starojuma viļņa garumu vai citu nosacījumu attiecas divas robežvērtības, izmanto to, kura paredz stingrākus ierobežojumus.

----

PAZIŅOJUMS PAR PADOMES APSVĒRUMIEM

I.   IEVADS

Komisija 1993. gada 8. februārī, pamatojoties uz Eiropas Kopienas dibināšanas Līguma 118.a pantu, iesniedza priekšlikumu Padomes direktīvai par obligātajām veselības aizsardzības un drošības prasībām attiecībā uz darba ņēmēju pakļaušanu apdraudējumiem, ko rada fiziski faktori.

Bija paredzēts, ka ierosinājums papildinās Direktīvu 89/391/EEK, skaidrojot, kā būtu jāpiemēro daži tās noteikumi, ja iedarbojas konkrēti fiziski faktori.

Eiropas Parlaments un Ekonomikas un sociālo lietu komiteja nākusi klajā ar atzinumu attiecīgi 1994. gada 20. aprīlī un 1993. gada 30. jūnijā. Eiropas Parlaments atzinumu pirmajā lasījumā apstiprināja 1999. gada 16. septembrī (1).

Komisija grozītu priekšlikumu iesniedza 1994. gada 8. jūlijā.

Pēc tam, kad spēkā bija stājies Amsterdamas Līgums, juridiskais pamats mainījās — no bijušā 118.a panta uz 137. panta 2. punktu, kas paredz koplēmumu ar Eiropas Parlamentu un apspriedes ar Ekonomikas un sociālo lietu komiteju un Reģionu komiteju.

Reģionu komiteja 2000. gada 13. janvāra vēstulē apliecināja, ka nenāks klajā ar atzinumu par priekšlikumu direktīvai.

Priekšlikuma galvenā pazīme bija, ka tā vienā instrumentā apvienoja četru tipu fiziskos faktorus (troksni, mehānisku vibrāciju, optisku starojumu un elektromagnētiskus laukus), un katram no tiem būtu veltīts atsevišķs pielikums.

Ņemot vērā šo četru fizisko faktoru ļoti dažādās īpašības, 1999. gadā nolēma darbu turpināt, izstrādājot četras atsevišķas direktīvas. Direktīvas par vibrāciju, troksni un elektromagnētiskiem laukiem jau ir pieņemtas. Tad Padome nolēma pievērsties optiskam starojumam, ceturtajam un pēdējam faktoram.

Padome 2005. gada 18. aprīlī pieņēma kopēju nostāju saskaņā ar Līguma 251. pantā paredzēto procedūru.

II.   MĒRĶIS

Ierosinātās direktīvas mērķis pēc sākotnējā priekšlikuma sadalīšanas ir palīdzēt uzlabot darba ņēmēju veselības aizsardzību un drošību pret apdraudējumiem, ko rada optisks starojums.

III.   KOPĒJĀS NOSTĀJAS ANALĪZE

1.   Vispārīgas piezīmes

Līguma 137. panta 1. punktā paredzēts, ka “Kopiena atbalsta un papildina dalībvalstu darbības [...], jo īpaši uzlabojot darba vidi, lai aizsargātu darba ņēmēju veselību un drošību;” utt.

Līguma 137. panta 2. punktā ir paredzēts, ka Padome: “ar direktīvām var noteikt obligātas prasības attiecībā uz minēto darbību pakāpenisku īstenošanu, ievērojot nosacījumus un tehniskās normas katrā dalībvalstī”.

Padomes kopējā nostāja attiecīgajā jomā saskan ar Līguma 137. panta 2. punktā ietvertajiem mērķiem, jo tā ir izstrādāta, lai ieviestu obligātas prasības sargāt darba ņēmēju veselību un drošību no apdraudējumiem, ko rada optisks starojums.

Turklāt kopējā nostājā ir ievēroti Komisijas izvirzītie un Parlamenta atbalstītie mērķi, kaut arī to struktūra ir citāda, jo sākotnējais priekšlikums ir sadalīts. Tajā ir ietverti vairāki grozījumi, ko Parlaments pieņēmis Komisijas priekšlikuma pirmajā lasījumā.

2.   Uzbūve un svarīgākie elementi

2.1.   Vispārējā uzbūve

Kopējās nostājas vispārējā uzbūve, piemēram, apstarojuma robežvērtību ieviešana, panti par darba ņēmēju informēšanu un apmācību, apspriedēm un dalību, kā arī dažādie noteikumi visnotaļ atbilst noteikumiem, kas ietverti direktīvās par vibrāciju, troksni un elektromagnētiskiem laukiem. Tā atbilst arī grozītā Komisijas priekšlikuma vispārējai struktūrai.

Saskaņā ar 1. pantu kopējā nostāja attiecas uz darba ņēmēju veselības un drošības apdraudējumiem, ko rada optiska starojuma negatīva iedarbība uz acīm un ādu. Nav nošķirtas ilgtermiņa un īstermiņa sekas, jo direktīva attiecas gan uz akūtām, gan hroniskām slimībām. Piemēram, tā atspoguļo faktu, ka pārmērīgs ultravioletais starojums var izraisīt ilgtermiņa sekas, piemēram, melanomas.

2.2.   Apstarojuma robežvērtības

Kopējā nostāja balstās uz 2. pantā definēto apstarojuma robežvērtību ieviešanu, kuras saskaņā ar 3. pantu ietvertas pielikumos pievienotajās tabulās. Šīs vērtības galvenokārt pamatojas uz ieteikumiem, ko ieviesusi Starptautiskā komisija aizsardzībai pret nejonizējošu radiāciju (ICNIRP). Jomās, kurās ICNIRP nav izstrādājusi robežvērtības, izmantotas Starptautiskās elektrotehnikas komisijas (IEC) izstrādātās robežvērtības. Šīs piesardzīgās pamatnostādnes pamatojas uz zinātnes pētījumiem un ir izstrādātas, lai novērstu akūtu un ilgtermiņa ietekmi uz acīm un ādu, ko var radīt ļoti stiprs starojums. ICNIRP norādēs paredzētās apstarojuma robežvērtības atbilst robežvērtībām, ko izstrādājušas citas neatkarīgas zinātniskas padomdevējstruktūras, kas darbojas šajā jomā, jo īpaši ASV Valdības rūpniecības higiēnistu konference (ACGIH), Valsts radioloģijas aizsardzības padome (Apvienotā Karaliste) (NRPB) un Nīderlandes Veselības aizsardzības padome (Gezondheidsraad).

Apstarojuma robežvērtības nekoherentam starojumam, kas nav starojums no dabiskiem optiska starojuma avotiem, ir dotas I pielikumā, un apstarojuma robežvērtības lāzera starojumam ir ietvertas II pielikumā.

Pieļaujamo apstarojuma robežvērtību un tehnisku aizsargpasākumu piemērošana dabisku optiska starojuma avotu iedarbībai nav atzīstama par piemērotu, tāpēc, vērtējot un samazinot dabisku optiska starojuma avotu (saules, vulkāniskās aktivitātes, dabas ugunsgrēku, zibens, utt.) radītus apdraudējumus, liela nozīme ir preventīviem pasākumiem, tostarp darba ņēmēju informēšanai un apmācībai.

2.3.   Iedarbības noteikšana un apdraudējumu novērtēšana

Svarīgs kopējās nostājas elements ir 4. panta noteikumi par apstarojuma noteikšanu un apdraudējumu novērtējumu. Svarīgi apdraudējumu novērtēšanas elementi, kam darba devēji pievērš īpašu uzmanību, inter alia, ir darba ņēmēji, kas pieder īpaši jutīgām riska grupām un kas pakļauti vairākiem optiska starojuma avotiem (4. panta 4. punkts).

Kopējās nostājas 4. panta 1. punktā paredzēts, ka darba devējs izvērtē un vajadzības gadījumā izmēra un/vai aprēķina optiskā starojuma stiprumu. Pantā ir ietvertas pamācības par izmantojamo metodoloģiju: būtu jāizmanto IEC, CIE vai CEN (2) standarti un ieteikumi, ja tādi ir pieejami, un, ja tādi nav pieejami, — zinātniski izstrādātas valstu vai starptautiskas pamatnostādnes. Lai izvairītos no liekas dublēšanās, vērtējumos var ņemt vērā datus, ko sniedz iekārtu ražotājs, ja uz tām attiecas attiecīga Kopienas direktīva.

2.4.   Darbības, kas jāveic, ja konstatēts apdraudējums

Kopējās nostājas mērķis ir likvidēt vai pēc iespējas samazināt apdraudējumu, ko rada optisks starojums. Tās 5. panta 2. punkts attiecas uz darba ņēmējiem, uz kuriem iedarbojas mākslīga optiska starojuma avoti, un 5. panta 3. punkts — uz darba ņēmējiem, uz kuriem iedarbojas dabiska optiska starojuma avoti. Abos gadījumos darba devējs izstrādā un īsteno rīcības plānu, tajā ietverot tehniskus un/vai organizatoriskus pasākumus.

Mākslīgu avotu gadījumā 5. panta 2. punkts inter alia attiecas arī uz citādām darba metodēm, iekārtu izvēli, tehniskām samazināšanas metodēm vai darba vietu plānojumu un iekārtojumu kā šāda rīcības plāna konkrētiem elementiem. No apstarojuma robežvērtību jēdziena izriet 5. panta 5. punktā ietvertais skaidrais noteikums, ka darba ņēmējus nedrīkst pakļaut starojumam, kas pārsniedz robežvērtību. Ja starojuma robežvērtības tomēr tiek pārsniegtas, darba devējs tūlīt rīkojas, lai samazinātu apstarojumu zem robežvērtībām, noskaidro iemeslus, kāpēc apstarojuma robežvērtības ir pārsniegtas, un groza aizsardzības un profilakses pasākumus, lai novērstu šāda starpgadījuma atkārtošanos.

Nākamais pienākums, kas jāveic, kad konstatēts apdraudējums, ir noteikt apdraudētās vietas, iezīmēt tās ar piemērotām zīmēm un ierobežot piekļuvi tām (5. panta 4. punkts).

Paredzams, ka mākslīgo optisko avotu apstarojuma pieļaujamo robežvērtību ievērošana un sistemātiska piesardzīga attieksme pret dabiskiem avotiem sniegs augsta līmeņa aizsardzību pret jebkādu iespējamu nelabvēlīgu ietekmi.

2.5.   Galvenās atšķirības no grozītā Komisijas priekšlikuma

Galvenās kopējās nostājas atšķirības no grozītā Komisijas priekšlikuma ir šādas:

3.   Eiropas Parlamenta grozījumi, kas pieņemti pirmajā lasījumā

Tā kā kopējā nostāja attiecas tikai uz optisku starojumu, vairāki Eiropas Parlamenta izdarīti grozījumi uz to neattiecas. Tāpēc pirms kopējās nostājas pieņemšanas vērā bija jāņem tikai šie grozījumi: 1, 4-21, 25, 27, 34-36.

3.1.   Eiropas Parlamenta izdarītie grozījumi, ko Padome pieņēmusi

Kopējā nostājā 1., 5., 9., 14., 16. un 25. grozījums ir pieņemts pilnībā, ja ne vārds vārdā, tad vismaz pēc būtības.

Turklāt 4. grozījums ir daļēji iekļauts 2. panta e) punktā. Padome tomēr neizvēlējās 4. grozījuma tekstu, bet atzina par labāku apliecināt, ka apstarojuma robežvērtību ievērošana nodrošinās darba ņēmēju aizsardzību pret visām zināmām slimībām.

10. grozījuma būtība atspoguļojas 5. panta 6. punktā, kaut arī Padome neatzina par vajadzīgu atsaukties uz vienīgo mērķi — preventīviem pasākumiem īpaši jutīgām riska grupām.

12. grozījuma būtība ir pieņemta kopējās nostājas 5. panta 1. punktā, kurā tagad ir runa par apstarojuma likvidēšanu vai samazināšanu līdz minimumam.

13. grozījums ir daļēji pieņemts 5. panta 5. punktā. Padome nesaskatīja vajadzību īpaši pieminēt kolektīvus pasākumus, jo darba devējam ir jāņem vērā visi iespējamie preventīvie pasākumi, veicot darbības, lai samazinātu apstarojumu zem apstarojuma robežvērtībām.

17. grozījums ir pēc būtības pieņemts 4. panta 4. punkta f) apakšpunktā, kurā ietverts dažādu iespējamu netiešu optiskā starojuma seku saraksts.

3.2.   Eiropas Parlamenta izdarītie grozījumi, ko Padome nav pieņēmusi

Padome neatzina par vēlamu kopējā nostājā ietvert 6., 7., 8., 11., 15., 18., 19., 20., 21., 27., 34., 35., un 36. grozījumu šādu iemeslu dēļ:

IV.   SECINĀJUMS

Padome atzīst, ka kopējā nostāja kopumā saskan ar grozītā Komisijas priekšlikuma galvenajiem mērķiem. Padome arī atzīst, ka, tā kā bija jāsagatavo īpašs teksts par katru no četriem fiziskajiem faktoriem, tā ir ņēmusi vērā galvenos mērķus, ko tiecies panākt Eiropas Parlaments ar Komisijas sākotnējā priekšlikuma grozījumiem.

----

(1)OV C 54, 25.2.2000. 75. lpp.

(2)IEC: Starptautiskā elektrotehnikas komisija

CIE: Starptautiskā apgaismošanas komisija

CEN: Eiropas Standartizācijas komiteja

----