# Den Europæiske Unions C 424/7. n

| | ISSN 1977-0871 |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 424 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 65. årgang7. november 2022 |

ISSN 1977-0871

Den Europæiske Unions

Tidende

C 424

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

65. årgang7. november 2022

---

| Indhold | Side |
| --- | --- |
| | IV   Oplysninger |
| | OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Den Europæiske Unions Domstol |
| 2022/C 424/01 | Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende | 1 |

Indhold

Side

IV   Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

2022/C 424/01

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

Den Europæiske Unions Tidende

1

---

| | V   Øvrige meddelelser |
| --- | --- |
| | RETSLIGE PROCEDURER |
| | Domstolen |
| 2022/C 424/02 | Forenede sager C-793/19 og C-794/19: Domstolens dom (Store Afdeling) af 20. september 2022 — Bundesrepublik Deutschland mod SpaceNet AG (C-793/19) og Telekom Deutschland GmbH (C-794/19) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – behandling af personoplysninger i den elektroniske kommunikationssektor – kommunikationshemmelighed – udbydere af elektroniske kommunikationstjenester – generel og udifferentieret lagring af trafikdata og lokaliseringsdata – direktiv 2002/58/EF – artikel 15, stk. 1 – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 6, 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1 – artikel 4, stk. 2, TEU) | 2 |
| 2022/C 424/03 | Forenede sager C-339/20 og 397/20: Domstolens dom (Store Afdeling) af 20. september 2022 — straffesag mod VD (C-339/20) og SR (C-397/20) (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig) [Præjudiciel forelæggelse – det indre marked for finansielle tjenesteydelser – markedsmisbrug – insiderhandel – direktiv 2003/6/EF – artikel 12, stk. 2, litra a) og d) – forordning (EU) nr. 596/2014 – artikel 23, stk. 2, litra g) og h) – tilsyns- og undersøgelsesbeføjelser for Autorité des marchés financiers (AMF) – formål af almen interesse om at beskytte Den Europæiske Unions finansielle markeders integritet og den offentlige tillid til finansielle instrumenter – AMF’s mulighed for at få udleveret fortegnelser over trafikdata, som indehaves af en operatør af elektroniske kommunikationstjenester – behandling af personoplysninger i den elektroniske kommunikationssektor – direktiv 2002/58/EF – artikel 15, stk. 1 – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1 – kommunikationshemmelighed – begrænsninger – national lovgivning, der foreskriver, at operatører af elektroniske kommunikationstjenester foretager generel og udifferentieret lagring af trafikdata – den nationale rets mulighed for at begrænse de tidsmæssige virkninger af, at det fastslås, at nationale lovbestemmelser, der er uforenelige med EU-retten, er ugyldige – udelukket] | 3 |
| 2022/C 424/04 | Forenede sager C-475/20 — C-482/20: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. september 2022 — Admiral Gaming Network Srl m.fl. mod Agenzia delle Dogane e dei Monopoli m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien) (Præjudiciel forelæggelse – etableringsfrihed – restriktioner – hasardspil – koncessioner til forvaltning af spil på spilleautomater – national lovgivning, der pålægger koncessionshaverne en afgift – princippet om beskyttelse af den berettigede forventning) | 4 |
| 2022/C 424/05 | Forenede sager C-518/20 og 727/20: Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. september 2022 — XP mod Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide (C-518/20) og AR mod St. Vincenz-Krankenhaus GmbH (C-727/20) (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – tilrettelæggelse af arbejdstiden – artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – direktiv 2003/88/EF – artikel 7, stk. 1 – ret til årlig betalt ferie – fuldstændigt tab af arbejdsevnen eller uarbejdsdygtighed på grund af sygdom, som er indtrådt i en referenceperiode – national lovgivning, der foreskriver fortabelse af retten til årlig betalt ferie ved udløbet af en bestemt periode – arbejdsgiverens forpligtelse til at sætte arbejdstageren i stand til at gøre brug af sin ret til årlig betalt ferie) | 5 |
| 2022/C 424/06 | Sag C-538/20: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. september 2022 — Finanzamt B mod W AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – etableringsfrihed – artikel 49 TEUF og 54 TEUF – fradrag for endelige underskud, der er oparbejdet i et ikke-hjemmehørende fast driftssted – stat, der har givet afkald på sin beskatningskompetence i henhold til en dobbeltbeskatningsoverenskomst – sammenlignelige situationer) | 6 |
| 2022/C 424/07 | Forenede sager C-619/20 P og C-620/20 P: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. september 2022 — International Management Group (IMG) mod Europa-Kommissionen (Appel – udviklingssamarbejde – gennemførelse af Unionens budget under indirekte forvaltning ved en international organisation – afgørelse om ikke længere at overdrage budgetgennemførelsesopgaver til en enhed på grund af tvivl om dens status som international organisation – annullationssøgsmål – opfyldelse af en dom om annullation – retskraft – forpligtelser og beføjelser for ophavsmanden til den annullerede retsakt – forberedende retsakt – formaliteten – erstatningspåstand – retsregel, som har til formål at tillægge borgerne rettigheder – Unionens finansforordninger – forpligtelse til at udvise omhu – eksistensen af en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af denne forpligtelse – konkret vurdering i hvert enkelt tilfælde – ikke-økonomisk skade – passende og tilstrækkelig erstatning ved annullation af den ulovlige retsakt – økonomisk skade – sagen ikke moden til påkendelse – hjemvisning af sagen til Retten) | 7 |
| 2022/C 424/08 | Forenede sager C-14/21 og C-15/21: Domstolens dom (Store Afdeling) af 1. august 2022 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Italien) — Sea Watch eV mod Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti (C-14/21 og C-15/21), Capitaneria di Porto di Palermo (C-14/21) og Capitaneria di Porto di Porto Empedocle (C-15/21) (Præjudiciel forelæggelse – eftersøgning og redning af mennesker i livsfare eller havsnød foretaget af en ikke-statslig organisation (NGO), der arbejder i humanitært øjemed – ordning for skibe – direktiv 2009/16/EF – De Forenede Nationers havretskonvention – den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen – flagstatens og havnestatens respektive kompetencer og beføjelser – inspektion og tilbageholdelse af skibe) | 8 |
| 2022/C 424/09 | Sag C-120/21: Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 22. september 2022 — LB mod TO (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – tilrettelæggelse af arbejdstiden – artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – direktiv 2003/88/EF – artikel 7 – ret til årlig betalt ferie – finansiel godtgørelse for ferie, der ikke er afholdt ved arbejdsforholdets ophør – forældelsesfrist på tre år – begyndelsestidspunkt – tilstrækkelige oplysninger til arbejdstageren) | 9 |
| 2022/C 424/10 | Sag C-159/21: Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. september 2022 — GM mod Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság, Alkotmányvédelmi Hivatal og Terrorelhárítási Központ (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Fővárosi Törvényszék — Ungarn) (Præjudiciel forelæggelse – fælles asyl- og indvandringspolitik – direktiv 2011/95/EU – standarder for tildeling af flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus – fratagelse af denne status – direktiv 2013/32/EU – fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse – fare for den nationale sikkerhed – en specialiseret myndigheds stillingtagen – aktindsigt) | 10 |
| 2022/C 424/11 | Sag C-215/21: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 22. september 2022 — Zulima mod Servicios prescriptor y medios de pagos EFC SAU (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 2 de Las Palmas de Gran Canaria — Spanien) (Præjudiciel forelæggelse – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – forbrugerkreditaftale – urimeligt vilkår vedrørende den ordinære rentesats – søgsmål anlagt af en forbruger med påstand om, at det fastslås, at denne aftale er ugyldig – udenretslig fyldestgørelse af forbrugerens krav – ifaldne omkostninger, der skal betales af nævnte forbruger – effektivitetsprincippet – national lovgivning, som kan afholde forbrugeren fra at udøve de rettigheder, som er tillagt ved direktiv 93/13) | 11 |
| 2022/C 424/12 | Forenede sager C-245/21 og C-248/21: Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. september 2022 — Bundesrepublik Deutschland vertreten durch Bundesministerium des Innern, für Bau und Heimat mod MA (sag C-245/21), PB (sag C-245/21) og LE (sag C-248/21) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – forordning (EU) nr. 604/2013 – afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse – artikel 27 og 29 – overførsel af den berørte person til den medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af den pågældendes ansøgning – udsættelse af overførslen som følge af covid-19-pandemien – umuligt at gennemføre overførslen – retsbeskyttelse – konsekvenser for fristen for overførsel) | 12 |
| 2022/C 424/13 | Sag C-330/21: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 22. september 2022 — The Escape Center BVBA mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen Afdeling Gent — Belgien) (Præjudiciel forelæggelse – skatter og afgifter – merværdiafgift (moms) – direktiv 2006/112/EF – artikel 98 – medlemsstaternes mulighed for at anvende en nedsat momssats på visse leveringer af varer og tjenesteydelser – bilag III, nr. 14) – begrebet adgang til brug af sportsfaciliteter – fitnesscentre – personlig instruktion eller holdinstruktion) | 12 |
| 2022/C 424/14 | Sag C-335/21: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 22. september 2022 — Vicente mod Delia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 10 bis de Sevilla — Spanien) (Præjudiciel forelæggelse – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – direktiv 93/13/EØF – urimelig handelspraksis over for forbrugerne – effektivitetsprincippet – artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – forenklet procedure om betaling af advokatsalærer – den eventuelt urimelige karakter af de vilkår, der er indeholdt i en salæraftale – national lovgivning, der ikke fastsætter mulighed for domstolsprøvelse – artikel 4, stk. 2 – rækkevidden af undtagelsen – direktiv 2005/29/EF – artikel 7 – vildledende handelspraksis – kontrakt indgået mellem en advokat og dennes klient, der forbyder sidstnævnte at frafalde søgsmålet uden advokatens vidende eller i modstrid med sidstnævntes rådgivning, idet der ellers pålægges en bod) | 13 |
| 2022/C 424/15 | Sag C-497/21: Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 22. september 2022 — SI m.fl. mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht — Tyskland) [Præjudiciel forelæggelse – område med frihed, sikkerhed og retfærdighed – grænsekontrol, asyl og indvandring – asylpolitik – direktiv 2013/32/EU – fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse – ansøgning om international beskyttelse – afvisningsgrunde – artikel 2, litra q) – begrebet fornyet ansøgning – artikel 33, stk. 2, litra d) – en medlemsstats afvisning af en ansøgning om international beskyttelse som følge af et afslag på en tidligere ansøgning, som den pågældende har indgivet til Danmark – endelig afgørelse truffet af Kongeriget Danmark] | 14 |
| 2022/C 424/16 | Sag C-95/22: Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 6. september 2022 — sag anlagt af Delgaz Grid SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Judecătoria Târgu-Mureş — Rumænien (Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i straffesager – artikel 82 TEUF – ret til information under straffesager – ret til at blive informeret om tiltalen – direktiv 2012/13/EU – artikel 6, stk. 1 – anvendelsesområde – artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – effektiv domstolsbeskyttelse – klagesøgsmål om straffesagens uforholdsmæssigt lange varighed – national lovgivning, der kun tillader personer, der har status som mistænkt eller tiltalt, at indgive et sådant klagesøgsmål – artikel 267 TEUF – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence) | 15 |
| 2022/C 424/17 | Sag C-271/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — XT mod Keolis Agen SARL | 16 |
| 2022/C 424/18 | Sag C-272/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — KH mod Keolis Agen SARL | 16 |
| 2022/C 424/19 | Sag C-273/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — BX mod Keolis Agen SARL | 17 |
| 2022/C 424/20 | Sag C-274/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — FH mod Keolis Agen SARL | 17 |
| 2022/C 424/21 | Sag C-275/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — NW mod Keolis Agen SARL | 18 |
| 2022/C 424/22 | Sag C-320/22 P: Appel iværksat den 12. maj 2022 af the airscreen company GmbH & Co. KG til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 7. marts 2022 i sag T-382/21 — the airscreen company GmbH & Co. KG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret | 19 |
| 2022/C 424/23 | Sag C-327/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Kroatien) den 16. maj 2022 — Centar za restrukturiranje i prodaju mod PROM-VIDIJA d.o.o. | 19 |
| 2022/C 424/24 | Sag C-338/22 P: Appel iværksat den 24. maj 2022 af Anna Hrebenyuk til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 23. marts 2022 i sag T-252/21 — Anna Hrebenyuk mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret | 19 |
| 2022/C 424/25 | Sag C-342/22 P: Appel iværksat den 25. maj 2022 af Laboratorios Ern, SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 16. marts 2022 i sag T-315/21, Laboratorios Ern mod EUIPO — Nordesta (APIAL) | 20 |
| 2022/C 424/26 | Sag C-471/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad Sofia grad (Bulgarien) den 13. juli 2022 — Agentsia Patna infrastruktura mod Rakovoditel na upravlyavashtia organ na operativna programa Transport 2007 — 2013 i direktor na direktsia Koordinatsia na programi i proekti v Ministerstvoto na transporta | 20 |
| 2022/C 424/27 | Sag C-472/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) den 14. juli 2022 — NO mod Autoridade Tributária e Aduaneira | 21 |
| 2022/C 424/28 | Sag C-501/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 22. juli 2022 — Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel) mod Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire | 23 |
| 2022/C 424/29 | Sag C-502/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 22. juli 2022 — Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel) mod Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire | 23 |
| 2022/C 424/30 | Sag C-503/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 22. juli 2022 — Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel) mod Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire | 24 |
| 2022/C 424/31 | Sag C-504/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 22. juli 2022 — Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel) mod Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire | 24 |
| 2022/C 424/32 | Sag C-505/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) den 25. juli 2022 — Deco Proteste — Editores, Lda. mod Autoridade Tributária e Aduaneira | 25 |
| 2022/C 424/33 | Sag C-508/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Braşov (Rumænien) den 27. juli 2022 — KL og PO mod Administrația Județeană a Finanțelor Publice Brașov | 26 |
| 2022/C 424/34 | Sag C-510/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumænien) den 28. juli 2022 — Romaqua Group SA mod Societatea Națională a Apelor Minerale og Agenția Națională pentru Resurse Minerale | 26 |
| 2022/C 424/35 | Sag C-518/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht (Tyskland) den 3. august 2022 — J.M.P. mod AP Assistenzprofis GmbH | 27 |
| 2022/C 424/36 | Sag C-523/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Apelativen sad Veliko Tarnovo (Bulgarien) den 4. august 2022 — UT mod SO | 27 |
| 2022/C 424/37 | Sag C-531/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy dla Warszawy — Śródmieścia w Warszawie (Polen) den 9. august 2022 — Getin Noble Bank m.fl. | 28 |
| 2022/C 424/38 | Sag C-545/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Düsseldorf (Tyskland) den 15. august 2022 — Air Europa Lineas Aereas mod VO og GR | 29 |
| 2022/C 424/39 | Sag C-548/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Giudice di pace di Fondi (Italien) den 18. august 2022 — M.M. mod Presidenza del Consiglio dei ministri, Ministero della Giustizia og Ministero dell’Economia e delle Finanze | 29 |
| 2022/C 424/40 | Sag C-562/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rayonen sad Burgas (Bulgarien) den 25. august 2022 — JD mod OB | 30 |
| 2022/C 424/41 | Sag C-573/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 26. august 2022, A, B og Foreningen C mod Skatteministeriet | 31 |
| 2022/C 424/42 | Sag C-574/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sofiyski gradski sad (Bulgarien) den 26. august 2022 — Straffesag mod CI, VF og DY | 32 |
| 2022/C 424/43 | Sag C-583/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 7. september 2022 — straffesag mod MV | 32 |
| 2022/C 424/44 | Sag C-588/22 P: Appel iværksat den 7. september 2022 af Ryanair DAC til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Udvidede Afdeling) den 22. juni 2022 i sag T-657/20, Ryanair mod Kommissionen (Finnair II; Covid-19) | 33 |
| 2022/C 424/45 | Sag C-599/22: Sag anlagt den 16. september 2022 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik | 34 |
| 2022/C 424/46 | Sag C-602/22 P: Appel iværksat den 16. september 2022 af ABLV Bank AS under likvidation til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Udvidede Afdeling) den 6. juli 2022 i sag T-280/18, ABLV Bank mod Afviklingsinstansen | 34 |
| 2022/C 424/47 | Sag C-622/22: Sag anlagt den 29. september 2022 — Europa-Kommissionen mod Republikken Malta | 36 |
| | Retten |
| 2022/C 424/48 | Sag T-500/22: Sag anlagt den 16. august 2022 — Vleuten Insects og New Generation Nutrition mod Kommissionen | 37 |
| 2022/C 424/49 | Sag T-550/22: Sag anlagt den 5. september 2022 — QW mod Kommissionen | 38 |
| 2022/C 424/50 | Sag T-551/22: Sag anlagt den 5. september 2022 — QY mod Kommissionen | 39 |
| 2022/C 424/51 | Sag T-553/22: Sag anlagt den 6. september 2022 — RC mod Kommissionen | 39 |
| 2022/C 424/52 | Sag T-556/22: Sag anlagt den 8. september 2022 — House Foods Group mod CPVO (SK20) | 40 |
| 2022/C 424/53 | Sag T-560/22: Sag anlagt den 5. september 2022 — Fachverband Eisenhüttenschlacken mod Kommissionen | 40 |
| 2022/C 424/54 | Sag T-563/22: Sag anlagt den 2. september 2022 — VP mod Cedefop | 42 |
| 2022/C 424/55 | Sag T-564/22: Sag anlagt den 13. september 2022 — Pierre Balmain mod EUIPO — Story Time (Gengivelse af et løvehoved) | 43 |
| 2022/C 424/56 | Sag T-566/22: Sag anlagt den 13. september 2022 — Sports Group Denmark mod EUIPO (ENDURANCE) | 44 |
| 2022/C 424/57 | Sag T-576/22: Sag anlagt den 15. september 2022 — Bora Creations mod EUIPO — True Skincare (TRUE SKIN) | 44 |
| 2022/C 424/58 | Sag T-578/22: Sag anlagt den 16. september 2022 — EDPS mod Parlamentet og Rådet | 45 |
| 2022/C 424/59 | Sag T-582/22: Sag anlagt den 16. september 2022 — British Airways mod Kommissionen | 46 |
| 2022/C 424/60 | Sag T-587/22: Sag anlagt den 22. september 2022 — Crown Holdings og Crown Cork & Seal Deutschland mod Kommissionen | 47 |
| 2022/C 424/61 | Sag T-588/22: Sag anlagt den 22. september 2022 — Renco Valore mod Kommissionen | 48 |
| 2022/C 424/62 | Sag T-589/22: Sag anlagt den 22. september 2022 — Silgan Holdings m.fl. mod Kommissionen | 49 |
| 2022/C 424/63 | Sag T-590/22: Sag anlagt den 22. september 2022 — Cristescu mod Kommissionen | 50 |
| 2022/C 424/64 | Sag T-592/22: Sag anlagt den 22. september 2022 — Liquid Advertising mod EUIPO — Liqui.do (Liquid+Arcade) | 51 |
| 2022/C 424/65 | Sag T-599/22: Sag anlagt den 26. september 2022 — Hypo Vorarlberg Bank mod Afviklingsinstansen | 51 |
| 2022/C 424/66 | Sag T-600/22: Sag anlagt den 26. september 2022 — ST mod Frontex | 53 |
| 2022/C 424/67 | Sag T-605/22: Sag anlagt den 27. september 2022 — RT France mod Rådet | 54 |

V   Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

2022/C 424/02

Forenede sager C-793/19 og C-794/19: Domstolens dom (Store Afdeling) af 20. september 2022 — Bundesrepublik Deutschland mod SpaceNet AG (C-793/19) og Telekom Deutschland GmbH (C-794/19) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – behandling af personoplysninger i den elektroniske kommunikationssektor – kommunikationshemmelighed – udbydere af elektroniske kommunikationstjenester – generel og udifferentieret lagring af trafikdata og lokaliseringsdata – direktiv 2002/58/EF – artikel 15, stk. 1 – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 6, 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1 – artikel 4, stk. 2, TEU)

2

2022/C 424/03

Forenede sager C-339/20 og 397/20: Domstolens dom (Store Afdeling) af 20. september 2022 — straffesag mod VD (C-339/20) og SR (C-397/20) (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig) [Præjudiciel forelæggelse – det indre marked for finansielle tjenesteydelser – markedsmisbrug – insiderhandel – direktiv 2003/6/EF – artikel 12, stk. 2, litra a) og d) – forordning (EU) nr. 596/2014 – artikel 23, stk. 2, litra g) og h) – tilsyns- og undersøgelsesbeføjelser for Autorité des marchés financiers (AMF) – formål af almen interesse om at beskytte Den Europæiske Unions finansielle markeders integritet og den offentlige tillid til finansielle instrumenter – AMF’s mulighed for at få udleveret fortegnelser over trafikdata, som indehaves af en operatør af elektroniske kommunikationstjenester – behandling af personoplysninger i den elektroniske kommunikationssektor – direktiv 2002/58/EF – artikel 15, stk. 1 – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1 – kommunikationshemmelighed – begrænsninger – national lovgivning, der foreskriver, at operatører af elektroniske kommunikationstjenester foretager generel og udifferentieret lagring af trafikdata – den nationale rets mulighed for at begrænse de tidsmæssige virkninger af, at det fastslås, at nationale lovbestemmelser, der er uforenelige med EU-retten, er ugyldige – udelukket]

3

2022/C 424/04

Forenede sager C-475/20 — C-482/20: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. september 2022 — Admiral Gaming Network Srl m.fl. mod Agenzia delle Dogane e dei Monopoli m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien) (Præjudiciel forelæggelse – etableringsfrihed – restriktioner – hasardspil – koncessioner til forvaltning af spil på spilleautomater – national lovgivning, der pålægger koncessionshaverne en afgift – princippet om beskyttelse af den berettigede forventning)

4

2022/C 424/05

Forenede sager C-518/20 og 727/20: Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. september 2022 — XP mod Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide (C-518/20) og AR mod St. Vincenz-Krankenhaus GmbH (C-727/20) (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – tilrettelæggelse af arbejdstiden – artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – direktiv 2003/88/EF – artikel 7, stk. 1 – ret til årlig betalt ferie – fuldstændigt tab af arbejdsevnen eller uarbejdsdygtighed på grund af sygdom, som er indtrådt i en referenceperiode – national lovgivning, der foreskriver fortabelse af retten til årlig betalt ferie ved udløbet af en bestemt periode – arbejdsgiverens forpligtelse til at sætte arbejdstageren i stand til at gøre brug af sin ret til årlig betalt ferie)

5

2022/C 424/06

Sag C-538/20: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. september 2022 — Finanzamt B mod W AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – etableringsfrihed – artikel 49 TEUF og 54 TEUF – fradrag for endelige underskud, der er oparbejdet i et ikke-hjemmehørende fast driftssted – stat, der har givet afkald på sin beskatningskompetence i henhold til en dobbeltbeskatningsoverenskomst – sammenlignelige situationer)

6

2022/C 424/07

Forenede sager C-619/20 P og C-620/20 P: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. september 2022 — International Management Group (IMG) mod Europa-Kommissionen (Appel – udviklingssamarbejde – gennemførelse af Unionens budget under indirekte forvaltning ved en international organisation – afgørelse om ikke længere at overdrage budgetgennemførelsesopgaver til en enhed på grund af tvivl om dens status som international organisation – annullationssøgsmål – opfyldelse af en dom om annullation – retskraft – forpligtelser og beføjelser for ophavsmanden til den annullerede retsakt – forberedende retsakt – formaliteten – erstatningspåstand – retsregel, som har til formål at tillægge borgerne rettigheder – Unionens finansforordninger – forpligtelse til at udvise omhu – eksistensen af en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af denne forpligtelse – konkret vurdering i hvert enkelt tilfælde – ikke-økonomisk skade – passende og tilstrækkelig erstatning ved annullation af den ulovlige retsakt – økonomisk skade – sagen ikke moden til påkendelse – hjemvisning af sagen til Retten)

7

2022/C 424/08

Forenede sager C-14/21 og C-15/21: Domstolens dom (Store Afdeling) af 1. august 2022 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Italien) — Sea Watch eV mod Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti (C-14/21 og C-15/21), Capitaneria di Porto di Palermo (C-14/21) og Capitaneria di Porto di Porto Empedocle (C-15/21) (Præjudiciel forelæggelse – eftersøgning og redning af mennesker i livsfare eller havsnød foretaget af en ikke-statslig organisation (NGO), der arbejder i humanitært øjemed – ordning for skibe – direktiv 2009/16/EF – De Forenede Nationers havretskonvention – den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen – flagstatens og havnestatens respektive kompetencer og beføjelser – inspektion og tilbageholdelse af skibe)

8

2022/C 424/09

Sag C-120/21: Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 22. september 2022 — LB mod TO (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – tilrettelæggelse af arbejdstiden – artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – direktiv 2003/88/EF – artikel 7 – ret til årlig betalt ferie – finansiel godtgørelse for ferie, der ikke er afholdt ved arbejdsforholdets ophør – forældelsesfrist på tre år – begyndelsestidspunkt – tilstrækkelige oplysninger til arbejdstageren)

9

2022/C 424/10

Sag C-159/21: Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. september 2022 — GM mod Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság, Alkotmányvédelmi Hivatal og Terrorelhárítási Központ (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Fővárosi Törvényszék — Ungarn) (Præjudiciel forelæggelse – fælles asyl- og indvandringspolitik – direktiv 2011/95/EU – standarder for tildeling af flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus – fratagelse af denne status – direktiv 2013/32/EU – fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse – fare for den nationale sikkerhed – en specialiseret myndigheds stillingtagen – aktindsigt)

10

2022/C 424/11

Sag C-215/21: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 22. september 2022 — Zulima mod Servicios prescriptor y medios de pagos EFC SAU (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 2 de Las Palmas de Gran Canaria — Spanien) (Præjudiciel forelæggelse – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – forbrugerkreditaftale – urimeligt vilkår vedrørende den ordinære rentesats – søgsmål anlagt af en forbruger med påstand om, at det fastslås, at denne aftale er ugyldig – udenretslig fyldestgørelse af forbrugerens krav – ifaldne omkostninger, der skal betales af nævnte forbruger – effektivitetsprincippet – national lovgivning, som kan afholde forbrugeren fra at udøve de rettigheder, som er tillagt ved direktiv 93/13)

o

11

2022/C 424/12

Forenede sager C-245/21 og C-248/21: Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. september 2022 — Bundesrepublik Deutschland vertreten durch Bundesministerium des Innern, für Bau und Heimat mod MA (sag C-245/21), PB (sag C-245/21) og LE (sag C-248/21) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse – forordning (EU) nr. 604/2013 – afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse – artikel 27 og 29 – overførsel af den berørte person til den medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af den pågældendes ansøgning – udsættelse af overførslen som følge af covid-19-pandemien – umuligt at gennemføre overførslen – retsbeskyttelse – konsekvenser for fristen for overførsel)

12

2022/C 424/13

Sag C-330/21: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 22. september 2022 — The Escape Center BVBA mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen Afdeling Gent — Belgien) (Præjudiciel forelæggelse – skatter og afgifter – merværdiafgift (moms) – direktiv 2006/112/EF – artikel 98 – medlemsstaternes mulighed for at anvende en nedsat momssats på visse leveringer af varer og tjenesteydelser – bilag III, nr. 14) – begrebet adgang til brug af sportsfaciliteter – fitnesscentre – personlig instruktion eller holdinstruktion)

12

2022/C 424/14

Sag C-335/21: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 22. september 2022 — Vicente mod Delia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 10 bis de Sevilla — Spanien) (Præjudiciel forelæggelse – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – direktiv 93/13/EØF – urimelig handelspraksis over for forbrugerne – effektivitetsprincippet – artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – forenklet procedure om betaling af advokatsalærer – den eventuelt urimelige karakter af de vilkår, der er indeholdt i en salæraftale – national lovgivning, der ikke fastsætter mulighed for domstolsprøvelse – artikel 4, stk. 2 – rækkevidden af undtagelsen – direktiv 2005/29/EF – artikel 7 – vildledende handelspraksis – kontrakt indgået mellem en advokat og dennes klient, der forbyder sidstnævnte at frafalde søgsmålet uden advokatens vidende eller i modstrid med sidstnævntes rådgivning, idet der ellers pålægges en bod)

o

13

2022/C 424/15

Sag C-497/21: Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 22. september 2022 — SI m.fl. mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht — Tyskland) [Præjudiciel forelæggelse – område med frihed, sikkerhed og retfærdighed – grænsekontrol, asyl og indvandring – asylpolitik – direktiv 2013/32/EU – fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse – ansøgning om international beskyttelse – afvisningsgrunde – artikel 2, litra q) – begrebet fornyet ansøgning – artikel 33, stk. 2, litra d) – en medlemsstats afvisning af en ansøgning om international beskyttelse som følge af et afslag på en tidligere ansøgning, som den pågældende har indgivet til Danmark – endelig afgørelse truffet af Kongeriget Danmark]

14

2022/C 424/16

Sag C-95/22: Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 6. september 2022 — sag anlagt af Delgaz Grid SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Judecătoria Târgu-Mureş — Rumænien (Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i straffesager – artikel 82 TEUF – ret til information under straffesager – ret til at blive informeret om tiltalen – direktiv 2012/13/EU – artikel 6, stk. 1 – anvendelsesområde – artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – effektiv domstolsbeskyttelse – klagesøgsmål om straffesagens uforholdsmæssigt lange varighed – national lovgivning, der kun tillader personer, der har status som mistænkt eller tiltalt, at indgive et sådant klagesøgsmål – artikel 267 TEUF – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence)

15

2022/C 424/17

Sag C-271/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — XT mod Keolis Agen SARL

16

2022/C 424/18

Sag C-272/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — KH mod Keolis Agen SARL

16

2022/C 424/19

Sag C-273/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — BX mod Keolis Agen SARL

17

2022/C 424/20

Sag C-274/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — FH mod Keolis Agen SARL

17

2022/C 424/21

Sag C-275/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — NW mod Keolis Agen SARL

18

2022/C 424/22

Sag C-320/22 P: Appel iværksat den 12. maj 2022 af the airscreen company GmbH & Co. KG til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 7. marts 2022 i sag T-382/21 — the airscreen company GmbH & Co. KG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

19

2022/C 424/23

Sag C-327/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Kroatien) den 16. maj 2022 — Centar za restrukturiranje i prodaju mod PROM-VIDIJA d.o.o.

19

2022/C 424/24

Sag C-338/22 P: Appel iværksat den 24. maj 2022 af Anna Hrebenyuk til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 23. marts 2022 i sag T-252/21 — Anna Hrebenyuk mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

19

2022/C 424/25

Sag C-342/22 P: Appel iværksat den 25. maj 2022 af Laboratorios Ern, SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 16. marts 2022 i sag T-315/21, Laboratorios Ern mod EUIPO — Nordesta (APIAL)

20

2022/C 424/26

Sag C-471/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad Sofia grad (Bulgarien) den 13. juli 2022 — Agentsia Patna infrastruktura mod Rakovoditel na upravlyavashtia organ na operativna programa Transport 2007 — 2013 i direktor na direktsia Koordinatsia na programi i proekti v Ministerstvoto na transporta

20

2022/C 424/27

Sag C-472/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) den 14. juli 2022 — NO mod Autoridade Tributária e Aduaneira

21

2022/C 424/28

Sag C-501/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 22. juli 2022 — Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel) mod Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

23

2022/C 424/29

Sag C-502/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 22. juli 2022 — Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel) mod Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

23

2022/C 424/30

Sag C-503/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 22. juli 2022 — Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel) mod Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

24

2022/C 424/31

Sag C-504/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 22. juli 2022 — Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel) mod Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

24

2022/C 424/32

Sag C-505/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) den 25. juli 2022 — Deco Proteste — Editores, Lda. mod Autoridade Tributária e Aduaneira

25

2022/C 424/33

Sag C-508/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Braşov (Rumænien) den 27. juli 2022 — KL og PO mod Administrația Județeană a Finanțelor Publice Brașov

26

2022/C 424/34

Sag C-510/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumænien) den 28. juli 2022 — Romaqua Group SA mod Societatea Națională a Apelor Minerale og Agenția Națională pentru Resurse Minerale

26

2022/C 424/35

Sag C-518/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht (Tyskland) den 3. august 2022 — J.M.P. mod AP Assistenzprofis GmbH

27

2022/C 424/36

Sag C-523/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Apelativen sad Veliko Tarnovo (Bulgarien) den 4. august 2022 — UT mod SO

27

2022/C 424/37

Sag C-531/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy dla Warszawy — Śródmieścia w Warszawie (Polen) den 9. august 2022 — Getin Noble Bank m.fl.

28

2022/C 424/38

Sag C-545/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Düsseldorf (Tyskland) den 15. august 2022 — Air Europa Lineas Aereas mod VO og GR

29

2022/C 424/39

Sag C-548/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Giudice di pace di Fondi (Italien) den 18. august 2022 — M.M. mod Presidenza del Consiglio dei ministri, Ministero della Giustizia og Ministero dell’Economia e delle Finanze

29

2022/C 424/40

Sag C-562/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rayonen sad Burgas (Bulgarien) den 25. august 2022 — JD mod OB

30

2022/C 424/41

Sag C-573/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 26. august 2022, A, B og Foreningen C mod Skatteministeriet

31

2022/C 424/42

Sag C-574/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sofiyski gradski sad (Bulgarien) den 26. august 2022 — Straffesag mod CI, VF og DY

32

2022/C 424/43

Sag C-583/22: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 7. september 2022 — straffesag mod MV

32

2022/C 424/44

Sag C-588/22 P: Appel iværksat den 7. september 2022 af Ryanair DAC til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Udvidede Afdeling) den 22. juni 2022 i sag T-657/20, Ryanair mod Kommissionen (Finnair II; Covid-19)

33

2022/C 424/45

Sag C-599/22: Sag anlagt den 16. september 2022 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik

34

2022/C 424/46

Sag C-602/22 P: Appel iværksat den 16. september 2022 af ABLV Bank AS under likvidation til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Udvidede Afdeling) den 6. juli 2022 i sag T-280/18, ABLV Bank mod Afviklingsinstansen

34

2022/C 424/47

Sag C-622/22: Sag anlagt den 29. september 2022 — Europa-Kommissionen mod Republikken Malta

36

Retten

2022/C 424/48

Sag T-500/22: Sag anlagt den 16. august 2022 — Vleuten Insects og New Generation Nutrition mod Kommissionen

37

2022/C 424/49

Sag T-550/22: Sag anlagt den 5. september 2022 — QW mod Kommissionen

38

2022/C 424/50

Sag T-551/22: Sag anlagt den 5. september 2022 — QY mod Kommissionen

39

2022/C 424/51

Sag T-553/22: Sag anlagt den 6. september 2022 — RC mod Kommissionen

39

2022/C 424/52

Sag T-556/22: Sag anlagt den 8. september 2022 — House Foods Group mod CPVO (SK20)

40

2022/C 424/53

Sag T-560/22: Sag anlagt den 5. september 2022 — Fachverband Eisenhüttenschlacken mod Kommissionen

40

2022/C 424/54

Sag T-563/22: Sag anlagt den 2. september 2022 — VP mod Cedefop

42

2022/C 424/55

Sag T-564/22: Sag anlagt den 13. september 2022 — Pierre Balmain mod EUIPO — Story Time (Gengivelse af et løvehoved)

43

2022/C 424/56

Sag T-566/22: Sag anlagt den 13. september 2022 — Sports Group Denmark mod EUIPO (ENDURANCE)

44

2022/C 424/57

Sag T-576/22: Sag anlagt den 15. september 2022 — Bora Creations mod EUIPO — True Skincare (TRUE SKIN)

44

2022/C 424/58

Sag T-578/22: Sag anlagt den 16. september 2022 — EDPS mod Parlamentet og Rådet

45

2022/C 424/59

Sag T-582/22: Sag anlagt den 16. september 2022 — British Airways mod Kommissionen

46

2022/C 424/60

Sag T-587/22: Sag anlagt den 22. september 2022 — Crown Holdings og Crown Cork & Seal Deutschland mod Kommissionen

47

2022/C 424/61

Sag T-588/22: Sag anlagt den 22. september 2022 — Renco Valore mod Kommissionen

48

2022/C 424/62

Sag T-589/22: Sag anlagt den 22. september 2022 — Silgan Holdings m.fl. mod Kommissionen

49

2022/C 424/63

Sag T-590/22: Sag anlagt den 22. september 2022 — Cristescu mod Kommissionen

50

2022/C 424/64

Sag T-592/22: Sag anlagt den 22. september 2022 — Liquid Advertising mod EUIPO — Liqui.do (Liquid+Arcade)

51

2022/C 424/65

Sag T-599/22: Sag anlagt den 26. september 2022 — Hypo Vorarlberg Bank mod Afviklingsinstansen

51

2022/C 424/66

Sag T-600/22: Sag anlagt den 26. september 2022 — ST mod Frontex

53

2022/C 424/67

Sag T-605/22: Sag anlagt den 27. september 2022 — RT France mod Rådet

54

---

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

IV Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/1 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/1

---

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

(2022/C 424/01)

Seneste offentliggørelse

EUT C 418 af 31.10.2022

Liste over tidligere offentliggørelser

EUT C 408 af 24.10.2022

EUT C 398 af 17.10.2022

EUT C 389 af 10.10.2022

EUT C 380 af 3.10.2022

EUT C 368 af 26.9.2022

EUT C 359 af 19.9.2022

Teksterne er tilgængelige på:

EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu

---

V Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/2 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/2

---

Domstolens dom (Store Afdeling) af 20. september 2022 — Bundesrepublik Deutschland mod SpaceNet AG (C-793/19) og Telekom Deutschland GmbH (C-794/19) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland)

(Forenede sager C-793/19 og C-794/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - behandling af personoplysninger i den elektroniske kommunikationssektor - kommunikationshemmelighed - udbydere af elektroniske kommunikationstjenester - generel og udifferentieret lagring af trafikdata og lokaliseringsdata - direktiv 2002/58/EF - artikel 15, stk. 1 - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 6, 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1 - artikel 4, stk. 2, TEU)

(2022/C 424/02)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bundesrepublik Deutschland

Sagsøgte: SpaceNet AG (C-793/19) og Telekom Deutschland GmbH (C-794/19)

Konklusion

Artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009, sammenholdt med artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,

skal fortolkes således, at

denne bestemmelse er til hinder for nationale retsforskrifter, der med henblik på bekæmpelse af grov kriminalitet og forebyggelse af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed i forebyggende øjemed foreskriver generel og udifferentieret lagring af trafikdata og lokaliseringsdata

denne bestemmelse er ikke til hinder for nationale retsforskrifter:

| — | der med henblik på beskyttelse af den nationale sikkerhed gør det muligt at pålægge udbydere af elektroniske kommunikationstjenester et påbud om at foretage generel og udifferentieret lagring af trafikdata og lokaliseringsdata i de situationer, hvor den pågældende medlemsstat står over for en alvorlig trussel mod den nationale sikkerhed, som må anses for at være reel og aktuel eller forudsigelig, når den afgørelse, der fastsætter dette påbud, kan gøres til genstand for en effektiv prøvelse enten ved en domstol eller en uafhængig administrativ enhed, der træffer bindende afgørelser, med henblik på at kontrollere, om en af disse situationer foreligger, samt om de betingelser og garantier, der skal være fastsat, er overholdt, og når det nævnte påbud kun kan udstedes for en periode, der er tidsmæssigt begrænset til det strengt nødvendige, men som kan forlænges i tilfælde af, at denne trussel består |
| --- | --- |

—

der med henblik på beskyttelse af den nationale sikkerhed gør det muligt at pålægge udbydere af elektroniske kommunikationstjenester et påbud om at foretage generel og udifferentieret lagring af trafikdata og lokaliseringsdata i de situationer, hvor den pågældende medlemsstat står over for en alvorlig trussel mod den nationale sikkerhed, som må anses for at være reel og aktuel eller forudsigelig, når den afgørelse, der fastsætter dette påbud, kan gøres til genstand for en effektiv prøvelse enten ved en domstol eller en uafhængig administrativ enhed, der træffer bindende afgørelser, med henblik på at kontrollere, om en af disse situationer foreligger, samt om de betingelser og garantier, der skal være fastsat, er overholdt, og når det nævnte påbud kun kan udstedes for en periode, der er tidsmæssigt begrænset til det strengt nødvendige, men som kan forlænges i tilfælde af, at denne trussel består

| — | der med henblik på beskyttelse af den nationale sikkerhed, bekæmpelse af grov kriminalitet og forebyggelse af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed foreskriver målrettet lagring af de trafikdata og lokaliseringsdata, som på grundlag af objektive og ikke-diskriminerende forhold er afgrænset ud fra kategorier af berørte personer eller ved hjælp af et geografisk kriterium, i en periode, der er tidsmæssigt begrænset til det strengt nødvendige, men som kan forlænges |
| --- | --- |

—

der med henblik på beskyttelse af den nationale sikkerhed, bekæmpelse af grov kriminalitet og forebyggelse af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed foreskriver målrettet lagring af de trafikdata og lokaliseringsdata, som på grundlag af objektive og ikke-diskriminerende forhold er afgrænset ud fra kategorier af berørte personer eller ved hjælp af et geografisk kriterium, i en periode, der er tidsmæssigt begrænset til det strengt nødvendige, men som kan forlænges

| — | der med henblik på beskyttelse af den nationale sikkerhed, bekæmpelse af grov kriminalitet og forebyggelse af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed foreskriver generel og udifferentieret lagring af de IP-adresser, der er tildelt kilden til en forbindelse, i en periode, der er tidsmæssigt begrænset til det strengt nødvendige |
| --- | --- |

—

der med henblik på beskyttelse af den nationale sikkerhed, bekæmpelse af grov kriminalitet og forebyggelse af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed foreskriver generel og udifferentieret lagring af de IP-adresser, der er tildelt kilden til en forbindelse, i en periode, der er tidsmæssigt begrænset til det strengt nødvendige

| — | der med henblik på beskyttelse af den nationale sikkerhed, bekæmpelse af grov kriminalitet og beskyttelse af den offentlige sikkerhed foreskriver generel og udifferentieret lagring af de data, der vedrører identiteten på brugerne af elektroniske kommunikationsmidler, og |
| --- | --- |

—

der med henblik på beskyttelse af den nationale sikkerhed, bekæmpelse af grov kriminalitet og beskyttelse af den offentlige sikkerhed foreskriver generel og udifferentieret lagring af de data, der vedrører identiteten på brugerne af elektroniske kommunikationsmidler, og

| — | der med henblik på bekæmpelse af grov kriminalitet og a fortiori med henblik på beskyttelsen af den nationale sikkerhed gør det muligt ved en afgørelse fra den kompetente myndighed, som er underlagt en effektiv domstolsprøvelse, at pålægge udbydere af elektroniske kommunikationstjenester et påbud om i en begrænset periode at foretage hurtig lagring af de trafikdata og lokaliseringsdata, som disse tjenesteudbydere råder over,
  for så vidt som disse forskrifter ved klare og præcise regler sikrer, at lagringen af de omhandlede data er underlagt overholdelsen af de dermed forbundne materielle og proceduremæssige betingelser, og at de berørte personer råder over effektive garantier mod risikoen for misbrug. |
| --- | --- |

—

der med henblik på bekæmpelse af grov kriminalitet og a fortiori med henblik på beskyttelsen af den nationale sikkerhed gør det muligt ved en afgørelse fra den kompetente myndighed, som er underlagt en effektiv domstolsprøvelse, at pålægge udbydere af elektroniske kommunikationstjenester et påbud om i en begrænset periode at foretage hurtig lagring af de trafikdata og lokaliseringsdata, som disse tjenesteudbydere råder over,

for så vidt som disse forskrifter ved klare og præcise regler sikrer, at lagringen af de omhandlede data er underlagt overholdelsen af de dermed forbundne materielle og proceduremæssige betingelser, og at de berørte personer råder over effektive garantier mod risikoen for misbrug.

---

(1)  EUT C 45 af 10.2.2020.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/3 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/3

---

Domstolens dom (Store Afdeling) af 20. september 2022 — straffesag mod VD (C-339/20) og SR (C-397/20) (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)

(Forenede sager C-339/20 og 397/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det indre marked for finansielle tjenesteydelser - markedsmisbrug - insiderhandel - direktiv 2003/6/EF - artikel 12, stk. 2, litra a) og d) - forordning (EU) nr. 596/2014 - artikel 23, stk. 2, litra g) og h) - tilsyns- og undersøgelsesbeføjelser for Autorité des marchés financiers (AMF) - formål af almen interesse om at beskytte Den Europæiske Unions finansielle markeders integritet og den offentlige tillid til finansielle instrumenter - AMF’s mulighed for at få udleveret fortegnelser over trafikdata, som indehaves af en operatør af elektroniske kommunikationstjenester - behandling af personoplysninger i den elektroniske kommunikationssektor - direktiv 2002/58/EF - artikel 15, stk. 1 - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1 - kommunikationshemmelighed - begrænsninger - national lovgivning, der foreskriver, at operatører af elektroniske kommunikationstjenester foretager generel og udifferentieret lagring af trafikdata - den nationale rets mulighed for at begrænse de tidsmæssige virkninger af, at det fastslås, at nationale lovbestemmelser, der er uforenelige med EU-retten, er ugyldige - udelukket)

(2022/C 424/03)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Tiltalte i straffesagerne

VD (C-339/20) og SR (C-397/20)

Konklusion

| 1) | Artikel 12, stk. 2, litra a) og d), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF af 28. januar 2003 om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug) og artikel 23, stk. 2, litra g) og h), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 596/2014 af 16. april 2014 om markedsmisbrug (forordningen om markedsmisbrug) og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF og Kommissionens direktiv 2003/124/EF, 2003/125/EF og 2004/72/EF, sammenholdt med artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009, og med artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,
  skal fortolkes således, at
  disse bestemmelser er til hinder for retsforskrifter, der med henblik på bekæmpelse af markedsmisbrug, hvilket omfatter insiderhandel, i forebyggende øjemed foreskriver generel og udifferentieret lagring af trafikdata i et år fra den dato, hvor de er blevet registreret. |
| --- | --- |

1)

Artikel 12, stk. 2, litra a) og d), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF af 28. januar 2003 om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug) og artikel 23, stk. 2, litra g) og h), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 596/2014 af 16. april 2014 om markedsmisbrug (forordningen om markedsmisbrug) og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF og Kommissionens direktiv 2003/124/EF, 2003/125/EF og 2004/72/EF, sammenholdt med artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009, og med artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,

skal fortolkes således, at

disse bestemmelser er til hinder for retsforskrifter, der med henblik på bekæmpelse af markedsmisbrug, hvilket omfatter insiderhandel, i forebyggende øjemed foreskriver generel og udifferentieret lagring af trafikdata i et år fra den dato, hvor de er blevet registreret.

| 2) | EU-retten skal fortolkes således, at denne ret er til hinder for, at en national retsinstans tidsmæssigt begrænser virkningerne af en ugyldighedserklæring, som det i henhold til national ret påhviler den at træffe i forhold til nationale retsforskrifter, der for det første pålægger operatører af elektroniske kommunikationstjenester at foretage en generel og udifferentieret lagring af trafikdata og for det andet giver mulighed for at udlevere disse data til den kompetente myndighed på det finansielle område uden forudgående tilladelse fra en domstol eller fra en uafhængig administrativ myndighed, fordi disse bestemmelser er uforenelige med artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58, som ændret ved direktiv 2009/139, sammenholdt med Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Spørgsmålet om antageligheden af beviser, der er fremskaffet i henhold til nationale lovbestemmelser, der er uforenelige med EU-retten, henhører i overensstemmelse med princippet om medlemsstaternes procesautonomi under national ret, dog under overholdelse af navnlig ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet. |
| --- | --- |

2)

EU-retten skal fortolkes således, at denne ret er til hinder for, at en national retsinstans tidsmæssigt begrænser virkningerne af en ugyldighedserklæring, som det i henhold til national ret påhviler den at træffe i forhold til nationale retsforskrifter, der for det første pålægger operatører af elektroniske kommunikationstjenester at foretage en generel og udifferentieret lagring af trafikdata og for det andet giver mulighed for at udlevere disse data til den kompetente myndighed på det finansielle område uden forudgående tilladelse fra en domstol eller fra en uafhængig administrativ myndighed, fordi disse bestemmelser er uforenelige med artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58, som ændret ved direktiv 2009/139, sammenholdt med Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Spørgsmålet om antageligheden af beviser, der er fremskaffet i henhold til nationale lovbestemmelser, der er uforenelige med EU-retten, henhører i overensstemmelse med princippet om medlemsstaternes procesautonomi under national ret, dog under overholdelse af navnlig ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet.

---

(1)  EUT C 359 af 26.10.2020.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/4 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/4

---

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. september 2022 — Admiral Gaming Network Srl m.fl. mod Agenzia delle Dogane e dei Monopoli m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Forenede sager C-475/20 — C-482/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - etableringsfrihed - restriktioner - hasardspil - koncessioner til forvaltning af spil på spilleautomater - national lovgivning, der pålægger koncessionshaverne en afgift - princippet om beskyttelse af den berettigede forventning)

(2022/C 424/04)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Cirsa Italia SpA (C-476/20), Codere Network SpA (C-477/20), Gamenet SpA (C-478/20), NTS Network SpA (C-479/20), Sisal Entertainment SpA (C-480/20), Snaitech SpA, tidligere Cogetech SpA (C-481/20) og Snaitech SpA, tidligere Snai SpA (C-482/20)

Sagsøgte: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ministero dell’Economia e delle Finanze (C-475/20 og C-477/20), Presidenza del Consiglio dei Ministri (C-475/20, C-477/20 og C-481/20), IGT Lottery SpA, tidligere Lottomatica Holding Srl (C-475/20) og Se. Ma. di Francesco Senese (C-481/20)

Procesdeltagere: Lottomatica Videolot Rete SpA (C-475/20) og Coordinamento delle associazioni per la tutela dell’ambiente e dei diritti degli utenti e consumatori (Codacons) (C-476/20, C-478/20, C-480/20 og C-482/20) m.fl.

Konklusion

| 1) | Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at for så vidt som det godtgøres, at en national ordning, hvorved der pålægges en afgift, som indebærer en nedsættelse af vederlaget til koncessionshavere med ansvar for forvaltning af spil på spilleautomater, medfører en restriktion for den frihed, der er sikret ved denne bestemmelse i EUF-traktaten, er sidstnævnte til hinder for, at en sådan restriktion kan begrundes under henvisning til formål, som udelukkende er knyttet til hensyn om sanering af de offentlige finanser. |
| --- | --- |

1)

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at for så vidt som det godtgøres, at en national ordning, hvorved der pålægges en afgift, som indebærer en nedsættelse af vederlaget til koncessionshavere med ansvar for forvaltning af spil på spilleautomater, medfører en restriktion for den frihed, der er sikret ved denne bestemmelse i EUF-traktaten, er sidstnævnte til hinder for, at en sådan restriktion kan begrundes under henvisning til formål, som udelukkende er knyttet til hensyn om sanering af de offentlige finanser.

| 2) | Forudsat at artikel 49 TEUF finder anvendelse, skal princippet om beskyttelse af den berettigede forventning fortolkes således, at det principielt ikke er til hinder for en national ordning, som i løbet af varigheden af koncessionsaftaler indgået mellem selskaber og den pågældende medlemsstats administration midlertidigt nedsætter det vederlag til koncessionshaverne, der er fastsat i de nævnte aftaler, medmindre det under hensyn til omfanget af denne nedsættelses virkninger for rentabiliteten af koncessionshavernes investeringer og til foranstaltningens eventuelle pludselighed og uforudsigelige karakter viser sig, at koncessionshaverne ikke har fået den nødvendige tid til at tilpasse sig denne nye situation. |
| --- | --- |

2)

Forudsat at artikel 49 TEUF finder anvendelse, skal princippet om beskyttelse af den berettigede forventning fortolkes således, at det principielt ikke er til hinder for en national ordning, som i løbet af varigheden af koncessionsaftaler indgået mellem selskaber og den pågældende medlemsstats administration midlertidigt nedsætter det vederlag til koncessionshaverne, der er fastsat i de nævnte aftaler, medmindre det under hensyn til omfanget af denne nedsættelses virkninger for rentabiliteten af koncessionshavernes investeringer og til foranstaltningens eventuelle pludselighed og uforudsigelige karakter viser sig, at koncessionshaverne ikke har fået den nødvendige tid til at tilpasse sig denne nye situation.

---

(1)  EUT C 28 af 25.1.2021.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/5 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/5

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. september 2022 — XP mod Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide (C-518/20) og AR mod St. Vincenz-Krankenhaus GmbH (C-727/20) (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht — Tyskland)

(Forenede sager C-518/20 og 727/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - tilrettelæggelse af arbejdstiden - artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - direktiv 2003/88/EF - artikel 7, stk. 1 - ret til årlig betalt ferie - fuldstændigt tab af arbejdsevnen eller uarbejdsdygtighed på grund af sygdom, som er indtrådt i en referenceperiode - national lovgivning, der foreskriver fortabelse af retten til årlig betalt ferie ved udløbet af en bestemt periode - arbejdsgiverens forpligtelse til at sætte arbejdstageren i stand til at gøre brug af sin ret til årlig betalt ferie)

(2022/C 424/05)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: XP (C-518/20) og AR (C-727/20)

Sagsøgte: Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide (C-518/20) og St. Vincenz-Krankenhaus GmbH (C-727/20)

Konklusion

Artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden og artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,

skal fortolkes således, at

at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en arbejdstagers ret til årlig betalt ferie, der er optjent i en referenceperiode, hvor arbejdstageren faktisk har arbejdet, inden der er indtrådt et fuldstændigt tab af arbejdsevnen eller fortsat uarbejdsdygtighed på grund af sygdom, kan bortfalde, hvad enten det sker ved udløbet af en overførselsperiode, som er tilladt i henhold til national ret, eller senere, når arbejdsgiveren ikke rettidigt har sørget for, at arbejdstageren var i stand til at gøre brug af denne ret.

---

(1)  EUT C 19 af 18.1.2021.

EUT C 169 af 3.5.2021.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/6 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/6

---

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. september 2022 — Finanzamt B mod W AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-538/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - etableringsfrihed - artikel 49 TEUF og 54 TEUF - fradrag for endelige underskud, der er oparbejdet i et ikke-hjemmehørende fast driftssted - stat, der har givet afkald på sin beskatningskompetence i henhold til en dobbeltbeskatningsoverenskomst - sammenlignelige situationer)

(2022/C 424/06)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finanzamt B

Sagsøgt: W AG

Procesdeltager: Bundesministerium der Finanzen

Konklusion

Artikel 49 TEUF og 54 TEUF skal fortolkes således, at bestemmelserne ikke er til hinder for en medlemsstats beskatningsordning, hvorefter et selskab, der er hjemmehørende i denne medlemsstat, ikke i sit skattepligtige resultat kan fradrage endelige underskud oparbejdet i selskabets faste driftssted, der er beliggende i en anden medlemsstat, i det tilfælde, hvor hjemstedsmedlemsstaten i medfør af en dobbeltbeskatningsoverenskomst har givet afkald på sin kompetence til at beskatte dette faste driftssteds resultater.

---

(1)  EUT C 35 af 1.2.2021.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/7 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/7

---

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. september 2022 — International Management Group (IMG) mod Europa-Kommissionen

(Forenede sager C-619/20 P og C-620/20 P) (1)

(Appel - udviklingssamarbejde - gennemførelse af Unionens budget under indirekte forvaltning ved en international organisation - afgørelse om ikke længere at overdrage budgetgennemførelsesopgaver til en enhed på grund af tvivl om dens status som international organisation - annullationssøgsmål - opfyldelse af en dom om annullation - retskraft - forpligtelser og beføjelser for ophavsmanden til den annullerede retsakt - forberedende retsakt - formaliteten - erstatningspåstand - retsregel, som har til formål at tillægge borgerne rettigheder - Unionens finansforordninger - forpligtelse til at udvise omhu - eksistensen af en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af denne forpligtelse - konkret vurdering i hvert enkelt tilfælde - ikke-økonomisk skade - passende og tilstrækkelig erstatning ved annullation af den ulovlige retsakt - økonomisk skade - sagen ikke moden til påkendelse - hjemvisning af sagen til Retten)

(2022/C 424/07)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: International Management Group (IMG) (ved avocats J.-Y. de Cara og L. Levi)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved J. Baquero Cruz og J. Norris, som befuldmægtigede)

Konklusion

| 1) | Sagerne C-619/20 P og C-620/20 P forenes med henblik på dommen. |
| --- | --- |

1)

Sagerne C-619/20 P og C-620/20 P forenes med henblik på dommen.

| 2) | Appellen i sag C-619/20 P forkastes. |
| --- | --- |

2)

Appellen i sag C-619/20 P forkastes.

| 3) | Den Europæiske Unions Rets dom af 9. september 2020, IMG mod Kommissionen (T-381/15 RENV, EU:T:2020:406), ophæves, for så vidt som International Management Groups (IMG) påstand om erstatning for den skade, som IMG blev forvoldt ved Europa-Kommissionens afgørelse om ikke længere at indgå nye delegationsaftaler om indirekte forvaltning med IMG, der er indeholdt i denne institutions skrivelse af 8. maj 2015, derved blev forkastet. |
| --- | --- |

3)

Den Europæiske Unions Rets dom af 9. september 2020, IMG mod Kommissionen (T-381/15 RENV, EU:T:2020:406), ophæves, for så vidt som International Management Groups (IMG) påstand om erstatning for den skade, som IMG blev forvoldt ved Europa-Kommissionens afgørelse om ikke længere at indgå nye delegationsaftaler om indirekte forvaltning med IMG, der er indeholdt i denne institutions skrivelse af 8. maj 2015, derved blev forkastet.

| 4) | I øvrigt forkastes appellen i sag C-620/20 P. |
| --- | --- |

4)

I øvrigt forkastes appellen i sag C-620/20 P.

| 5) | Kommissionen frifindes i søgsmålet i sag T-381/15 RENV, for så vidt som det vedrører påstanden om erstatning for den ikke-økonomiske skade, som den afgørelse, der er omhandlet i denne domkonklusions punkt 3, har forvoldt International Management Group (IMG). |
| --- | --- |

5)

Kommissionen frifindes i søgsmålet i sag T-381/15 RENV, for så vidt som det vedrører påstanden om erstatning for den ikke-økonomiske skade, som den afgørelse, der er omhandlet i denne domkonklusions punkt 3, har forvoldt International Management Group (IMG).

| 6) | Sag T-381/15 RENV hjemvises til Retten for, at der kan træffes afgørelse om den påstand, der er omhandlet i denne domskonklusions punkt 3, for så vidt som den vedrører den økonomiske skade, som International Management Group (IMG) har påberåbt sig. |
| --- | --- |

6)

Sag T-381/15 RENV hjemvises til Retten for, at der kan træffes afgørelse om den påstand, der er omhandlet i denne domskonklusions punkt 3, for så vidt som den vedrører den økonomiske skade, som International Management Group (IMG) har påberåbt sig.

| 7) | International Management Group (IMG) betaler sagsomkostningerne i sag C-619/20 P. |
| --- | --- |

7)

International Management Group (IMG) betaler sagsomkostningerne i sag C-619/20 P.

| 8) | Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes i sagerne C-620/20 P og T-381/15 RENV. |
| --- | --- |

8)

Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes i sagerne C-620/20 P og T-381/15 RENV.

---

(1)  EUT C 28 af 25.1.2021.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/8 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/8

---

Domstolens dom (Store Afdeling) af 1. august 2022 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Italien) — Sea Watch eV mod Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti (C-14/21 og C-15/21), Capitaneria di Porto di Palermo (C-14/21) og Capitaneria di Porto di Porto Empedocle (C-15/21)

(Forenede sager C-14/21 og C-15/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - eftersøgning og redning af mennesker i livsfare eller havsnød foretaget af en ikke-statslig organisation (NGO), der arbejder i humanitært øjemed - ordning for skibe - direktiv 2009/16/EF - De Forenede Nationers havretskonvention - den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen - flagstatens og havnestatens respektive kompetencer og beføjelser - inspektion og tilbageholdelse af skibe)

(2022/C 424/08)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sea Watch eV

Sagsøgte: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti (C-14/21 og C-15/21), Capitaneria di Porto di Palermo (C-14/21) og Capitaneria di Porto di Porto Empedocle (C-15/21)

Konklusion

| 1) | Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/16/EF af 23. april 2009 om havnestatskontrol, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2017/2110 af 15. november 2017,
  skal fortolkes således, at






  — | det finder anvendelse på skibe, der, selv om de af flagstaten er klassificeret og certificeret som fragtskibe, i praksis systematisk anvendes af en humanitær organisation til ikke-erhvervsmæssig virksomhed med henblik på eftersøgning og redning af mennesker i livsfare eller havsnød, og |
| --- | --- | --- |

1)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/16/EF af 23. april 2009 om havnestatskontrol, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2017/2110 af 15. november 2017,

skal fortolkes således, at

—

det finder anvendelse på skibe, der, selv om de af flagstaten er klassificeret og certificeret som fragtskibe, i praksis systematisk anvendes af en humanitær organisation til ikke-erhvervsmæssig virksomhed med henblik på eftersøgning og redning af mennesker i livsfare eller havsnød, og

| — | det er til hinder for, at nationale bestemmelser, der gennemfører direktivet i national ret, begrænser dets anvendelse til skibe, der anvendes til erhvervsmæssig virksomhed. |
| --- | --- |

—

det er til hinder for, at nationale bestemmelser, der gennemfører direktivet i national ret, begrænser dets anvendelse til skibe, der anvendes til erhvervsmæssig virksomhed.

| 2) | Artikel 11, litra b), i direktiv 2009/16, som ændret ved direktiv 2017/2110, sammenholdt med bilag I, del II, til dette direktiv, som ændret, skal fortolkes således, at havnestaten kan foretage en yderligere inspektion af skibe, som systematisk udfører eftersøgnings- og redningsoperationer, og som befinder sig i en af dens havne eller i farvande, der henhører under dens jurisdiktion, efter at være sejlet ind i disse farvande, og efter at samtlige operationer i forbindelse med omskibning eller ilandsættelse af personer, som skibenes respektive kaptajner har besluttet at yde hjælp, er afsluttet, når denne stat på grundlag af faktuelle og juridiske forhold har godtgjort, at der forelå tungtvejende indicier for fare for sundhed, sikkerhed, arbejdsvilkårene om bord eller miljøet, henset til driftsforholdene på disse skibe. |
| --- | --- |

2)

Artikel 11, litra b), i direktiv 2009/16, som ændret ved direktiv 2017/2110, sammenholdt med bilag I, del II, til dette direktiv, som ændret, skal fortolkes således, at havnestaten kan foretage en yderligere inspektion af skibe, som systematisk udfører eftersøgnings- og redningsoperationer, og som befinder sig i en af dens havne eller i farvande, der henhører under dens jurisdiktion, efter at være sejlet ind i disse farvande, og efter at samtlige operationer i forbindelse med omskibning eller ilandsættelse af personer, som skibenes respektive kaptajner har besluttet at yde hjælp, er afsluttet, når denne stat på grundlag af faktuelle og juridiske forhold har godtgjort, at der forelå tungtvejende indicier for fare for sundhed, sikkerhed, arbejdsvilkårene om bord eller miljøet, henset til driftsforholdene på disse skibe.

| 3) | Artikel 13 i direktiv 2009/16, som ændret ved direktiv 2017/2110, skal fortolkes således, at havnestaten i forbindelse med mere detaljerede inspektioner, der gennemføres i henhold til denne artikel, har beføjelse til at tage hensyn til den omstændighed, at skibe, der af flagstaten er klassificeret og certificeret som fragtskibe, i praksis anvendes med henblik på systematisk eftersøgning og redning af mennesker, der er i livsfare eller havsnød, i forbindelse med en kontrol, der på grundlag af faktuelle og juridiske forhold tilsigter at vurdere, hvorvidt der foreligger fare for personer, ejendom eller miljøet under hensyntagen til driftsforholdene på disse skibe. Derimod har havnestaten ikke beføjelse til at kræve bevis for, at de nævnte skibe er i besiddelse af andre certifikater end dem, der er udstedt af flagstaten, eller at skibene overholder alle de krav, der gælder for en anden klassificering. |
| --- | --- |

3)

Artikel 13 i direktiv 2009/16, som ændret ved direktiv 2017/2110, skal fortolkes således, at havnestaten i forbindelse med mere detaljerede inspektioner, der gennemføres i henhold til denne artikel, har beføjelse til at tage hensyn til den omstændighed, at skibe, der af flagstaten er klassificeret og certificeret som fragtskibe, i praksis anvendes med henblik på systematisk eftersøgning og redning af mennesker, der er i livsfare eller havsnød, i forbindelse med en kontrol, der på grundlag af faktuelle og juridiske forhold tilsigter at vurdere, hvorvidt der foreligger fare for personer, ejendom eller miljøet under hensyntagen til driftsforholdene på disse skibe. Derimod har havnestaten ikke beføjelse til at kræve bevis for, at de nævnte skibe er i besiddelse af andre certifikater end dem, der er udstedt af flagstaten, eller at skibene overholder alle de krav, der gælder for en anden klassificering.

| 4) | Artikel 19 i direktiv 2009/16, som ændret ved direktiv 2017/2110, skal fortolkes således, at i det tilfælde, hvor det er godtgjort, at skibe, som i praksis anvendes med henblik på systematisk eftersøgning og redning af mennesker, der er i livsfare eller havsnød, samtidig med at skibene af en medlemsstat, der er flagstat, er blevet klassificeret og certificeret som fragtskibe, har manøvreret på en sådan måde, at der har været fare for personer, ejendom eller miljøet, kan den medlemsstat, der er havnestat, ikke gøre ikke-tilbageholden af disse skibe eller ophævelsen af en sådan tilbageholdelse betinget af, at disse skibe råder over certifikater, der er tilpasset denne aktivitet, og som overholder samtlige for disse certifikater gældende krav. Til gengæld kan denne stat pålægge bestemte udbedrende foranstaltninger med hensyn til sikkerhed, forebyggelse af forurening og leve- og arbejdsvilkårene om bord, for så vidt som disse udbedrende foranstaltninger er begrundet i, at der foreligger fejl og mangler, som udgør en åbenbar fare for sikkerhed, sundhed eller miljø, og som medfører, at det er umuligt at sejle under betingelser, der er egnede til at sørge for sikkerheden på havet. Sådanne udbedrende foranstaltninger skal i øvrigt være hensigtsmæssige, nødvendige og forholdsmæssige med henblik herpå. Desuden skal havnestatens vedtagelse og gennemførelse heraf være genstand for et loyalt samarbejde med flagstaten under overholdelse af disse to staters respektive beføjelser. |
| --- | --- |

4)

Artikel 19 i direktiv 2009/16, som ændret ved direktiv 2017/2110, skal fortolkes således, at i det tilfælde, hvor det er godtgjort, at skibe, som i praksis anvendes med henblik på systematisk eftersøgning og redning af mennesker, der er i livsfare eller havsnød, samtidig med at skibene af en medlemsstat, der er flagstat, er blevet klassificeret og certificeret som fragtskibe, har manøvreret på en sådan måde, at der har været fare for personer, ejendom eller miljøet, kan den medlemsstat, der er havnestat, ikke gøre ikke-tilbageholden af disse skibe eller ophævelsen af en sådan tilbageholdelse betinget af, at disse skibe råder over certifikater, der er tilpasset denne aktivitet, og som overholder samtlige for disse certifikater gældende krav. Til gengæld kan denne stat pålægge bestemte udbedrende foranstaltninger med hensyn til sikkerhed, forebyggelse af forurening og leve- og arbejdsvilkårene om bord, for så vidt som disse udbedrende foranstaltninger er begrundet i, at der foreligger fejl og mangler, som udgør en åbenbar fare for sikkerhed, sundhed eller miljø, og som medfører, at det er umuligt at sejle under betingelser, der er egnede til at sørge for sikkerheden på havet. Sådanne udbedrende foranstaltninger skal i øvrigt være hensigtsmæssige, nødvendige og forholdsmæssige med henblik herpå. Desuden skal havnestatens vedtagelse og gennemførelse heraf være genstand for et loyalt samarbejde med flagstaten under overholdelse af disse to staters respektive beføjelser.

---

(1)  EUT C 98 af 22.3.2021.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/9 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/9

---

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 22. september 2022 — LB mod TO (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht — Tyskland)

(Sag C-120/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - tilrettelæggelse af arbejdstiden - artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - direktiv 2003/88/EF - artikel 7 - ret til årlig betalt ferie - finansiel godtgørelse for ferie, der ikke er afholdt ved arbejdsforholdets ophør - forældelsesfrist på tre år - begyndelsestidspunkt - tilstrækkelige oplysninger til arbejdstageren)

(2022/C 424/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: LB

Sagsøgt: TO

Konklusion

Artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden og artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, hvorefter retten til årlig betalt ferie, som en arbejdstager har optjent for en referenceperiode, er underlagt en forældelsesfrist på tre år, der begynder at løbe ved udgangen af det år, hvor denne ret er fastlagt, når arbejdsgiveren ikke har sørget for, at arbejdstageren faktisk har været i stand til at udøve denne ret.

---

(1)  EUT C 182 af 10.5.2021.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/10 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/10

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. september 2022 — GM mod Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság, Alkotmányvédelmi Hivatal og Terrorelhárítási Központ (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Fővárosi Törvényszék — Ungarn)

(Sag C-159/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fælles asyl- og indvandringspolitik - direktiv 2011/95/EU - standarder for tildeling af flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus - fratagelse af denne status - direktiv 2013/32/EU - fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse - fare for den nationale sikkerhed - en specialiseret myndigheds stillingtagen - aktindsigt)

(2022/C 424/10)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Törvényszék

Parter i hovedsagen

Sagsøger: GM

Sagsøgte: Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság, Alkotmányvédelmi Hivatal og Terrorelhárítási Központ

Konklusion

| 1) | Artikel 23, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse, sammenholdt med dette direktivs artikel 45, stk. 4, og med det almindelige EU-retlige princip om retten til god forvaltning samt artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,
  skal fortolkes således, at
  denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, som fastsætter, at når en afgørelse om afslag på en ansøgning om international beskyttelse eller om fratagelse af en sådan beskyttelse støttes på oplysninger, hvis videregivelse ville bringe den pågældende medlemsstats nationale sikkerhed i fare, kan den berørte person eller dennes rådgiver kun få aktindsigt i disse oplysninger efter at have opnået en godkendelse i dette øjemed og kan end ikke få meddelt det væsentligste indhold af de grunde, som sådanne afgørelser støttes på, og kan under alle omstændigheder ikke anvende de oplysninger, hvori de kunne have fået aktindsigt, i administrative procedurer eller retssager. |
| --- | --- |

1)

Artikel 23, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse, sammenholdt med dette direktivs artikel 45, stk. 4, og med det almindelige EU-retlige princip om retten til god forvaltning samt artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,

skal fortolkes således, at

denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, som fastsætter, at når en afgørelse om afslag på en ansøgning om international beskyttelse eller om fratagelse af en sådan beskyttelse støttes på oplysninger, hvis videregivelse ville bringe den pågældende medlemsstats nationale sikkerhed i fare, kan den berørte person eller dennes rådgiver kun få aktindsigt i disse oplysninger efter at have opnået en godkendelse i dette øjemed og kan end ikke få meddelt det væsentligste indhold af de grunde, som sådanne afgørelser støttes på, og kan under alle omstændigheder ikke anvende de oplysninger, hvori de kunne have fået aktindsigt, i administrative procedurer eller retssager.

| 2) | Artikel 4, stk. 1 og 2, artikel 10, stk. 2 og 3, artikel 11, stk. 2, og artikel 45, stk. 3, i direktiv 2013/32, sammenholdt med artikel 14, stk. 4, litra a), og artikel 17, stk. 1, litra d), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse
  skal fortolkes således, at
  disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken den besluttende myndighed systematisk er forpligtet til, når organer, der varetager særlige opgaver i tilknytning til den nationale sikkerhed, i en udtalelse afgivet uden begrundelse har fundet, at en person udgør en trussel mod denne sikkerhed, på grundlag af denne udtalelse at udelukke denne person fra subsidiær beskyttelse eller at fratage den pågældende den internationale beskyttelse, som vedkommende tidligere er blevet tildelt. |
| --- | --- |

2)

Artikel 4, stk. 1 og 2, artikel 10, stk. 2 og 3, artikel 11, stk. 2, og artikel 45, stk. 3, i direktiv 2013/32, sammenholdt med artikel 14, stk. 4, litra a), og artikel 17, stk. 1, litra d), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse

skal fortolkes således, at

disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken den besluttende myndighed systematisk er forpligtet til, når organer, der varetager særlige opgaver i tilknytning til den nationale sikkerhed, i en udtalelse afgivet uden begrundelse har fundet, at en person udgør en trussel mod denne sikkerhed, på grundlag af denne udtalelse at udelukke denne person fra subsidiær beskyttelse eller at fratage den pågældende den internationale beskyttelse, som vedkommende tidligere er blevet tildelt.

| 3) | Artikel 17, stk. 1, litra b), i direktiv 2011/95
  skal fortolkes således, at
  denne bestemmelse ikke er til hinder for, at en ansøger udelukkes fra at være berettiget til subsidiær beskyttelse i henhold til denne bestemmelse på grundlag af en straffedom, som de kompetente myndigheder allerede havde kendskab til, da de ved afslutningen af en tidligere procedure tildelte denne ansøger en flygtningestatus, som vedkommende efterfølgende er blevet frataget. |
| --- | --- |

3)

Artikel 17, stk. 1, litra b), i direktiv 2011/95

skal fortolkes således, at

denne bestemmelse ikke er til hinder for, at en ansøger udelukkes fra at være berettiget til subsidiær beskyttelse i henhold til denne bestemmelse på grundlag af en straffedom, som de kompetente myndigheder allerede havde kendskab til, da de ved afslutningen af en tidligere procedure tildelte denne ansøger en flygtningestatus, som vedkommende efterfølgende er blevet frataget.

---

(1)  EUT C 228 af 14.6.2021.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/11 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/11

---

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 22. september 2022 — Zulima mod Servicios prescriptor y medios de pagos EFC SAU (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 2 de Las Palmas de Gran Canaria — Spanien)

(Sag C-215/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler - forbrugerkreditaftale - urimeligt vilkår vedrørende den ordinære rentesats - søgsmål anlagt af en forbruger med påstand om, at det fastslås, at denne aftale er ugyldig - udenretslig fyldestgørelse af forbrugerens krav - ifaldne omkostninger, der skal betales af nævnte forbruger - effektivitetsprincippet - national lovgivning, som kan afholde forbrugeren fra at udøve de rettigheder, som er tillagt ved direktiv 93/13)

(2022/C 424/11)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Primera Instancia no 2 de Las Palmas de Gran Canaria

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Zulima

Sagsøgt: Servicios prescriptor y medios de pagos EFC SAU

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, sammenholdt med effektivitetsprincippet,

skal fortolkes således, at

disse bestemmelser er ikke til hinder for en national lovgivning, hvorefter forbrugeren i tilfælde af udenretslig fyldestgørelse af sine krav i forbindelse med et søgsmål, hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at et vilkår i en aftale, der er indgået mellem en erhvervsdrivende og en forbruger, er ulovligt, skal betale sagsomkostningerne i det søgsmål, som denne forbruger har anlagt, under forudsætning af, at den retsinstans, for hvilken sagen verserer, tager hensyn til den pågældende erhvervsdrivendes eventuelle onde tro og i givet fald tilpligter sidstnævnte at betale de omkostninger ved den retslige procedure, som forbrugeren har følt sig tvunget til at anlægge for at påberåbe sig de rettigheder, som vedkommende er tillagt ved direktiv 93/13.

---

(1)  EUT C 320 af 9.8.2021.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/12 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/12

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. september 2022 — Bundesrepublik Deutschland vertreten durch Bundesministerium des Innern, für Bau und Heimat mod MA (sag C-245/21), PB (sag C-245/21) og LE (sag C-248/21) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland)

(Forenede sager C-245/21 og C-248/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forordning (EU) nr. 604/2013 - afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse - artikel 27 og 29 - overførsel af den berørte person til den medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af den pågældendes ansøgning - udsættelse af overførslen som følge af covid-19-pandemien - umuligt at gennemføre overførslen - retsbeskyttelse - konsekvenser for fristen for overførsel)

(2022/C 424/12)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bundesrepublik Deutschland vertreten durch Bundesministerium des Innern, für Bau und Heimat

Sagsøgte: MA (sag C-245/21), PB (sag C-245/21) og LE (sag C-248/21)

Konklusion

Artikel 27, stk. 4, og artikel 29, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26. juni 2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne,

skal fortolkes således, at

den frist for overførsel, der er fastsat i sidstnævnte bestemmelse, ikke afbrydes, når de kompetente myndigheder i en medlemsstat på grundlag af artikel 27, stk. 4, vedtager en afgørelse, der kan tilbagekaldes, om udsættelse af gennemførelsen af en afgørelse om overførsel med den begrundelse, at det er praktisk umuligt at gennemføre afgørelsen om overførsel på grund af covid-19-pandemien.

---

(1)  EUT C 278 af 12.7.2021.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/12 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/12

---

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 22. september 2022 — The Escape Center BVBA mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen Afdeling Gent — Belgien)

(Sag C-330/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 98 - medlemsstaternes mulighed for at anvende en nedsat momssats på visse leveringer af varer og tjenesteydelser - bilag III, nr. 14) - begrebet »adgang til brug af sportsfaciliteter« - fitnesscentre - personlig instruktion eller holdinstruktion)

(2022/C 424/13)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen Afdeling Gent

Parter i hovedsagen

Sagsøger: The Escape Center BVBA

Sagsøgt: Belgische Staat

Konklusion

Artikel 98, stk. 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med nr. 14) i bilag III til dette direktiv,

skal fortolkes således, at

en levering af tjenesteydelser, der består i indrømmelse af en adgang til brug af et fitnesscenters sportsfaciliteter og i levering af personlig instruktion eller holdinstruktion, kan pålægges en nedsat merværdiafgiftssats, når denne instruktion er knyttet til brugen af disse faciliteter og er nødvendig for udøvelsen af sporten og den fysiske træning, eller når denne instruktion er en biydelse til brugen af de nævnte faciliteter eller til en effektiv brug heraf.

---

(1)  EUT C 338 af 23.8.2021.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/13 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/13

---

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 22. september 2022 — Vicente mod Delia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 10 bis de Sevilla — Spanien)

(Sag C-335/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler - direktiv 93/13/EØF - urimelig handelspraksis over for forbrugerne - effektivitetsprincippet - artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - forenklet procedure om betaling af advokatsalærer - den eventuelt urimelige karakter af de vilkår, der er indeholdt i en salæraftale - national lovgivning, der ikke fastsætter mulighed for domstolsprøvelse - artikel 4, stk. 2 - rækkevidden af undtagelsen - direktiv 2005/29/EF - artikel 7 - vildledende handelspraksis - kontrakt indgået mellem en advokat og dennes klient, der forbyder sidstnævnte at frafalde søgsmålet uden advokatens vidende eller i modstrid med sidstnævntes rådgivning, idet der ellers pålægges en bod)

(2022/C 424/14)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Primera Instancia no 10 bis de Sevilla

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vicente

Sagsøgt: Delia

Konklusion

| 1) | Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011, sammenholdt med effektivitetsprincippet og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,
  skal fortolkes således, at
  det er til hinder for en national lovgivning om en forenklet procedure om betaling af advokatsalærer, i henhold til hvilken en anmodning, der er indgivet mod en klient, som er forbruger, er genstand for en afgørelse truffet af en ikke-retslig myndighed, idet en domstols indgriben først er fastsat til tidspunktet for et eventuelt søgsmål til prøvelse af denne afgørelse, uden at den ret, der træffer afgørelse i denne forbindelse, om nødvendigt kan efterprøve, om de vilkår, der er indeholdt i den aftale, som udgjorde grundlaget for det krævede salær, er urimelige, eller tillade anden bevisførelse end den dokumentation, som parterne allerede har fremlagt for den ikke-retslige myndighed. |
| --- | --- |

1)

Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011, sammenholdt med effektivitetsprincippet og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,

skal fortolkes således, at

det er til hinder for en national lovgivning om en forenklet procedure om betaling af advokatsalærer, i henhold til hvilken en anmodning, der er indgivet mod en klient, som er forbruger, er genstand for en afgørelse truffet af en ikke-retslig myndighed, idet en domstols indgriben først er fastsat til tidspunktet for et eventuelt søgsmål til prøvelse af denne afgørelse, uden at den ret, der træffer afgørelse i denne forbindelse, om nødvendigt kan efterprøve, om de vilkår, der er indeholdt i den aftale, som udgjorde grundlaget for det krævede salær, er urimelige, eller tillade anden bevisførelse end den dokumentation, som parterne allerede har fremlagt for den ikke-retslige myndighed.

| 2) | Artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13, som ændret ved direktiv 2011/83,
  skal fortolkes således, at
  et vilkår i en aftale, der er indgået mellem en advokat og dennes klient, hvorefter klienten forpligter sig til at følge denne advokats instrukser, til ikke at handle uden advokatens vidende eller i modstrid med sidstnævntes rådgivning og til ikke selv at frafalde det søgsmål, som den pågældende har betroet den nævnte advokat at varetage, idet der ellers pålægges en bod, ikke er omfattet af den i denne bestemmelse omhandlede undtagelse. |
| --- | --- |

2)

Artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13, som ændret ved direktiv 2011/83,

skal fortolkes således, at

et vilkår i en aftale, der er indgået mellem en advokat og dennes klient, hvorefter klienten forpligter sig til at følge denne advokats instrukser, til ikke at handle uden advokatens vidende eller i modstrid med sidstnævntes rådgivning og til ikke selv at frafalde det søgsmål, som den pågældende har betroet den nævnte advokat at varetage, idet der ellers pålægges en bod, ikke er omfattet af den i denne bestemmelse omhandlede undtagelse.

| 3) | Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004
  skal fortolkes således, at
  indsættelsen i en aftale, der er indgået mellem en advokat og dennes klient, af et vilkår, der fastsætter en bod for sidstnævnte, hvis den pågældende selv frafalder det søgsmål, som den pågældende har betroet den nævnte advokat at varetage, idet dette vilkår henviser til takster fra en faglig sammenslutning, som ikke blev nævnt i hverken det kommercielle tilbud eller oplysningerne forud for aftaleindgåelsen, skal kvalificeres som »vildledende« handelspraksis som omhandlet i dette direktivs artikel 7, for så vidt som det foranlediger gennemsnitsforbrugeren eller kan forventes at foranledige denne til at træffe en transaktionsbeslutning, som han ellers ikke ville have truffet, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve. |
| --- | --- |

3)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004

skal fortolkes således, at

indsættelsen i en aftale, der er indgået mellem en advokat og dennes klient, af et vilkår, der fastsætter en bod for sidstnævnte, hvis den pågældende selv frafalder det søgsmål, som den pågældende har betroet den nævnte advokat at varetage, idet dette vilkår henviser til takster fra en faglig sammenslutning, som ikke blev nævnt i hverken det kommercielle tilbud eller oplysningerne forud for aftaleindgåelsen, skal kvalificeres som »vildledende« handelspraksis som omhandlet i dette direktivs artikel 7, for så vidt som det foranlediger gennemsnitsforbrugeren eller kan forventes at foranledige denne til at træffe en transaktionsbeslutning, som han ellers ikke ville have truffet, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.

---

(1)  EUT C 382 af 20.9.2021.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/14 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/14

---

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 22. september 2022 — SI m.fl. mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht — Tyskland)

(Sag C-497/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - grænsekontrol, asyl og indvandring - asylpolitik - direktiv 2013/32/EU - fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse - ansøgning om international beskyttelse - afvisningsgrunde - artikel 2, litra q) - begrebet »fornyet ansøgning« - artikel 33, stk. 2, litra d) - en medlemsstats afvisning af en ansøgning om international beskyttelse som følge af et afslag på en tidligere ansøgning, som den pågældende har indgivet til Danmark - endelig afgørelse truffet af Kongeriget Danmark)

(2022/C 424/15)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: SI, TL, ND, VH, YT og HN

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Konklusion

Artikel 33, stk. 2, litra d), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse, sammenholdt med artikel 2, litra q), heri og med artikel 2 i protokol (nr. 22) om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til EU-traktaten og EUF-traktaten,

skal fortolkes således, at

denne bestemmelse er til hinder for en lovgivning i en anden medlemsstat end Kongeriget Danmark, som giver mulighed for helt eller delvist at afvise en ansøgning om international beskyttelse som omhandlet i dette direktivs artikel 2, litra b), indgivet til denne medlemsstat af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs, hvis tidligere ansøgning om international beskyttelse indgivet til Kongeriget Danmark er blevet afslået af sidstnævnte medlemsstat.

---

(1)  EUT C 502 af 13.12.2021.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/15 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/15

---

Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 6. september 2022 — sag anlagt af Delgaz Grid SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Judecătoria Târgu-Mureş — Rumænien

(Sag C-95/22) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - artikel 82 TEUF - ret til information under straffesager - ret til at blive informeret om tiltalen - direktiv 2012/13/EU - artikel 6, stk. 1 - anvendelsesområde - artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - effektiv domstolsbeskyttelse - klagesøgsmål om straffesagens uforholdsmæssigt lange varighed - national lovgivning, der kun tillader personer, der har status som mistænkt eller tiltalt, at indgive et sådant klagesøgsmål - artikel 267 TEUF - artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement - åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence)

(2022/C 424/16)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Judecătoria Târgu-Mureş

Part i hovedsagen

Delgaz Grid SA

Konklusion

Det er åbenbart, at Den Europæiske Unions Domstol ikke har kompetence til at besvare det spørgsmål, der er forelagt af Judecătoria Târgu-Mureș (retten i første instans i Târgu-Mureș, Rumænien) ved afgørelse af 28. januar 2022.

---

(1)  Dato for indlevering: 11.2.2022.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/16 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/16

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — XT mod Keolis Agen SARL

(Sag C-271/22)

(2022/C 424/17)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil de Prud’hommes d’Agen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: XT

Sagsøgt: Keolis Agen SARL

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) fortolkes således, at bestemmelsen finder direkte anvendelse i forholdet mellem en privat transportoperatør, som er overdraget én enkelt offentlig tjeneste, og dennes ansatte, når der navnlig tages hensyn til liberaliseringen af sektoren for personbefordring med jernbane? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) fortolkes således, at bestemmelsen finder direkte anvendelse i forholdet mellem en privat transportoperatør, som er overdraget én enkelt offentlig tjeneste, og dennes ansatte, når der navnlig tages hensyn til liberaliseringen af sektoren for personbefordring med jernbane?

| 2) | Hvor lang er den rimelige overførselsperiode for fire ugers betalt ferie som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF, når perioden for optjening af ferierettigheder er et år? |
| --- | --- |

2)

Hvor lang er den rimelige overførselsperiode for fire ugers betalt ferie som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF, når perioden for optjening af ferierettigheder er et år?

| 3) | Er anvendelsen af en ubegrænset overførselsperiode i mangel af en national lovbestemmelse eller overenskomstmæssig bestemmelse vedrørende denne overførsel i strid med artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF? |
| --- | --- |

3)

Er anvendelsen af en ubegrænset overførselsperiode i mangel af en national lovbestemmelse eller overenskomstmæssig bestemmelse vedrørende denne overførsel i strid med artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF?

---

(1)  EFT 2003, L 299, s. 9.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/16 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/16

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — KH mod Keolis Agen SARL

(Sag C-272/22)

(2022/C 424/18)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil de Prud’hommes d’Agen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: KH

Sagsøgt: Keolis Agen SARL

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) fortolkes således, at bestemmelsen finder direkte anvendelse i forholdet mellem en privat transportoperatør, som er overdraget én enkelt offentlig tjeneste, og dennes ansatte, når der navnlig tages hensyn til liberaliseringen af sektoren for personbefordring med jernbane? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) fortolkes således, at bestemmelsen finder direkte anvendelse i forholdet mellem en privat transportoperatør, som er overdraget én enkelt offentlig tjeneste, og dennes ansatte, når der navnlig tages hensyn til liberaliseringen af sektoren for personbefordring med jernbane?

| 2) | Hvor lang er den rimelige overførselsperiode for fire ugers betalt ferie som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF, når perioden for optjening af ferierettigheder er et år? |
| --- | --- |

2)

Hvor lang er den rimelige overførselsperiode for fire ugers betalt ferie som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF, når perioden for optjening af ferierettigheder er et år?

| 3) | Er anvendelsen af en ubegrænset overførselsperiode i mangel af en national lovbestemmelse eller overenskomstmæssig bestemmelse vedrørende denne overførsel i strid med artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF? |
| --- | --- |

3)

Er anvendelsen af en ubegrænset overførselsperiode i mangel af en national lovbestemmelse eller overenskomstmæssig bestemmelse vedrørende denne overførsel i strid med artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF?

---

(1)  EFT 2003, L 299, s. 9.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/17 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/17

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — BX mod Keolis Agen SARL

(Sag C-273/22)

(2022/C 424/19)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil de Prud’hommes d’Agen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BX

Sagsøgt: Keolis Agen SARL

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) fortolkes således, at bestemmelsen finder direkte anvendelse i forholdet mellem en privat transportoperatør, som er overdraget én enkelt offentlig tjeneste, og dennes ansatte, når der navnlig tages hensyn til liberaliseringen af sektoren for personbefordring med jernbane? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) fortolkes således, at bestemmelsen finder direkte anvendelse i forholdet mellem en privat transportoperatør, som er overdraget én enkelt offentlig tjeneste, og dennes ansatte, når der navnlig tages hensyn til liberaliseringen af sektoren for personbefordring med jernbane?

| 2) | Hvor lang er den rimelige overførselsperiode for fire ugers betalt ferie som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF, når perioden for optjening af ferierettigheder er et år? |
| --- | --- |

2)

Hvor lang er den rimelige overførselsperiode for fire ugers betalt ferie som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF, når perioden for optjening af ferierettigheder er et år?

| 3) | Er anvendelsen af en ubegrænset overførselsperiode i mangel af en national lovbestemmelse eller overenskomstmæssig bestemmelse vedrørende denne overførsel i strid med artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF? |
| --- | --- |

3)

Er anvendelsen af en ubegrænset overførselsperiode i mangel af en national lovbestemmelse eller overenskomstmæssig bestemmelse vedrørende denne overførsel i strid med artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF?

---

(1)  EFT 2003, L 299, s. 9.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/17 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/17

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — FH mod Keolis Agen SARL

(Sag C-274/22)

(2022/C 424/20)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil de Prud’hommes d’Agen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: FH

Sagsøgt: Keolis Agen SARL

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) fortolkes således, at bestemmelsen finder direkte anvendelse i forholdet mellem en privat transportoperatør, som er overdraget én enkelt offentlig tjeneste, og dennes ansatte, når der navnlig tages hensyn til liberaliseringen af sektoren for personbefordring med jernbane? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) fortolkes således, at bestemmelsen finder direkte anvendelse i forholdet mellem en privat transportoperatør, som er overdraget én enkelt offentlig tjeneste, og dennes ansatte, når der navnlig tages hensyn til liberaliseringen af sektoren for personbefordring med jernbane?

| 2) | Hvor lang er den rimelige overførselsperiode for fire ugers betalt ferie som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF, når perioden for optjening af ferierettigheder er et år? |
| --- | --- |

2)

Hvor lang er den rimelige overførselsperiode for fire ugers betalt ferie som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF, når perioden for optjening af ferierettigheder er et år?

| 3) | Er anvendelsen af en ubegrænset overførselsperiode i mangel af en national lovbestemmelse eller overenskomstmæssig bestemmelse vedrørende denne overførsel i strid med artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF? |
| --- | --- |

3)

Er anvendelsen af en ubegrænset overførselsperiode i mangel af en national lovbestemmelse eller overenskomstmæssig bestemmelse vedrørende denne overførsel i strid med artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF?

---

(1)  EFT 2003, L 299, s. 9.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/18 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/18

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de Prud’hommes d’Agen (Frankrig) den 21. april 2022 — NW mod Keolis Agen SARL

(Sag C-275/22)

(2022/C 424/21)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil de Prud’hommes d’Agen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: NW

Sagsøgt: Keolis Agen SARL

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) fortolkes således, at bestemmelsen finder direkte anvendelse i forholdet mellem en privat transportoperatør, som er overdraget én enkelt offentlig tjeneste, og dennes ansatte, når der navnlig tages hensyn til liberaliseringen af sektoren for personbefordring med jernbane? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) fortolkes således, at bestemmelsen finder direkte anvendelse i forholdet mellem en privat transportoperatør, som er overdraget én enkelt offentlig tjeneste, og dennes ansatte, når der navnlig tages hensyn til liberaliseringen af sektoren for personbefordring med jernbane?

| 2) | Hvor lang er den rimelige overførselsperiode for fire ugers betalt ferie som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF, når perioden for optjening af ferierettigheder er et år? |
| --- | --- |

2)

Hvor lang er den rimelige overførselsperiode for fire ugers betalt ferie som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF, når perioden for optjening af ferierettigheder er et år?

| 3) | Er anvendelsen af en ubegrænset overførselsperiode i mangel af en national lovbestemmelse eller overenskomstmæssig bestemmelse vedrørende denne overførsel i strid med artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF? |
| --- | --- |

3)

Er anvendelsen af en ubegrænset overførselsperiode i mangel af en national lovbestemmelse eller overenskomstmæssig bestemmelse vedrørende denne overførsel i strid med artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF?

---

(1)  EFT 2003, L 299, s. 9.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/19 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/19

---

Appel iværksat den 12. maj 2022 af the airscreen company GmbH & Co. KG til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 7. marts 2022 i sag T-382/21 — the airscreen company GmbH & Co. KG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-320/22 P)

(2022/C 424/22)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: the airscreen company GmbH & Co. KG (ved Rechtsanwälte O. Spieker, D. Mienert og J. Selbmann)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Moviescreens Rental GmbH

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 28. september 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at appellanten bærer sine egne omkostninger.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/19 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/19

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Kroatien) den 16. maj 2022 — Centar za restrukturiranje i prodaju mod PROM-VIDIJA d.o.o.

(Sag C-327/22)

(2022/C 424/23)

Processprog: kroatisk

Den forelæggende ret

Visoki trgovački sud Republike Hrvatske

Parter i hovedsagen

Appellant: Centar za restrukturiranje i prodaju

Indstævnt: PROM-VIDIJA d.o.o.

Præjudicielt spørgsmål

Skal reglen i artikel 121 i Sudski poslovnik (retternes procesreglement) og instruksen fra præsidenten for Visoki trgovački sud (appeldomstol i handelsretlige sager) [udelades] af 20. januar 2022, hvorefter retsafgørelser ikke må fremsendes, hvis dette ikke fuldt ud sker i overensstemmelse med den rækkefølge, der er fastsat i denne instruks, anses for at være i overensstemmelse med artikel 19, stk. 1, TEU og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/19 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/19

---

Appel iværksat den 24. maj 2022 af Anna Hrebenyuk til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 23. marts 2022 i sag T-252/21 — Anna Hrebenyuk mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-338/22 P)

(2022/C 424/24)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Anna Hrebenyuk (ved Rechtsanwalt H.-J. Ruhl)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 22. september 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at appellanten bærer sine egne omkostninger.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/20 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/20

---

Appel iværksat den 25. maj 2022 af Laboratorios Ern, SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 16. marts 2022 i sag T-315/21, Laboratorios Ern mod EUIPO — Nordesta (APIAL)

(Sag C-342/22 P)

(2022/C 424/25)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Laboratorios Ern, SA (ved abogada I. Miralles Llorca)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Nordesta GmbH

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 28. september 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Laboratorios Ern, SA bærer sine egne omkostninger.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/20 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/20

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad Sofia grad (Bulgarien) den 13. juli 2022 — Agentsia »Patna infrastruktura« mod Rakovoditel na upravlyavashtia organ na operativna programa »Transport« 2007 — 2013 i direktor na direktsia »Koordinatsia na programi i proekti« v Ministerstvoto na transporta

(Sag C-471/22)

(2022/C 424/26)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad Sofia grad

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Agentsia »Patna infrastruktura«

Sagsøgt: Rakovoditel na upravljavasjtjia organ na operativna programa »Transport« 2007 — 2013 i direktor na direktsia »Koordinatsia na programi i proekti« v Ministerstvoto na transporta

Præjudicielle spørgsmål

| 1. | Er Europa-Kommissionens afgørelse С(2021) 5739 af 27. juli 2021 om delvis ophævelse af bidraget til Samhørighedsfonden for det operationelle program »Transport« 2007-2013 inden for rammerne af formålet »konvergens« i Bulgarien, CCI2007BG161PO004, henset til kravene vedrørende retsgrundlaget, begrundelsen, fuldstændigheden og objektiviteten af den gennemførte revision gyldig i henhold til artikel 296, stk. 3, TEUF og princippet om god forvaltning som fastsat i chartrets artikel 41? |
| --- | --- |

1.

Er Europa-Kommissionens afgørelse С(2021) 5739 af 27. juli 2021 om delvis ophævelse af bidraget til Samhørighedsfonden for det operationelle program »Transport« 2007-2013 inden for rammerne af formålet »konvergens« i Bulgarien, CCI2007BG161PO004, henset til kravene vedrørende retsgrundlaget, begrundelsen, fuldstændigheden og objektiviteten af den gennemførte revision gyldig i henhold til artikel 296, stk. 3, TEUF og princippet om god forvaltning som fastsat i chartrets artikel 41?

| 2. | Skal artikel 100 i Rådets forordning nr. 1083/2006 (1) fortolkes således, at Europa-Kommissionen, for at dens afgørelser er lovlige, ikke skal fastslå, undersøge og kvalificere alle retligt relevante kendsgerninger i sagen, men skal begrænse sine konklusioner til kommunikationen og udvekslingen af udtalelser eller meddelelser med medlemsstaten og alene drage konklusionerne på baggrund heraf? |
| --- | --- |

2.

Skal artikel 100 i Rådets forordning nr. 1083/2006 (1) fortolkes således, at Europa-Kommissionen, for at dens afgørelser er lovlige, ikke skal fastslå, undersøge og kvalificere alle retligt relevante kendsgerninger i sagen, men skal begrænse sine konklusioner til kommunikationen og udvekslingen af udtalelser eller meddelelser med medlemsstaten og alene drage konklusionerne på baggrund heraf?

| 3. | Har de kompetente nationale myndigheder i en situation som den foreliggende, hvor der foreligger en retskraftig retsakt fra Europa-Kommissionen, hvorved der over for en medlemsstat er blevet fastsat en finansiel korrektion på grund af en uregelmæssighed ved tildelingen af Den Europæiske Unions midler inden for rammerne af tre særskilte udbudsprocedurer, en forpligtelse til at gennemføre en egen procedure for konstatering af uregelmæssigheder, for at en finansiel korrektion som omhandlet i artikel 98 i forordning nr. 1083/2006 kan foretages korrekt? |
| --- | --- |

3.

Har de kompetente nationale myndigheder i en situation som den foreliggende, hvor der foreligger en retskraftig retsakt fra Europa-Kommissionen, hvorved der over for en medlemsstat er blevet fastsat en finansiel korrektion på grund af en uregelmæssighed ved tildelingen af Den Europæiske Unions midler inden for rammerne af tre særskilte udbudsprocedurer, en forpligtelse til at gennemføre en egen procedure for konstatering af uregelmæssigheder, for at en finansiel korrektion som omhandlet i artikel 98 i forordning nr. 1083/2006 kan foretages korrekt?

| 4. | Såfremt det forrige spørgsmål besvares benægtende, kan det da lægges til grund, at personers ret til, i overensstemmelse med retten til god forvaltning som fastsat i chartrets artikel 41, at deltage i proceduren i forbindelse med medlemsstaternes gennemførelse af en finansiel korrektion, er sikret? |
| --- | --- |

4.

Såfremt det forrige spørgsmål besvares benægtende, kan det da lægges til grund, at personers ret til, i overensstemmelse med retten til god forvaltning som fastsat i chartrets artikel 41, at deltage i proceduren i forbindelse med medlemsstaternes gennemførelse af en finansiel korrektion, er sikret?

| 5. | Skal chartrets artikel 47 fortolkes således, at en national ret i en situation som den foreliggende, hvor der foreligger en retskraftig retsakt fra Europa-Kommissionen, hvorved der over for en medlemsstat er blevet fastsat en finansiel korrektion på grund af en uregelmæssighed ved tildelingen af Den Europæiske Unions midler inden for rammerne af tre særskilte udbudsprocedurer, er bundet af Europa-Kommissionens konstateringer og konklusioner, når den skal træffe afgørelse om et søgsmål til prøvelse af den kompetente nationale myndigheds gennemførelse af en finansiel korrektion vedrørende en af disse udbudsprocedurer, eller følger det af den anførte retsforskrift, at retten som led i en omfattende domstolsprocedure med alle ved lov fastsatte midler skal fastslå og prøve sagens retligt relevante kendsgerninger og omstændigheder og således finde den korrekte retlige løsning? |
| --- | --- |

5.

Skal chartrets artikel 47 fortolkes således, at en national ret i en situation som den foreliggende, hvor der foreligger en retskraftig retsakt fra Europa-Kommissionen, hvorved der over for en medlemsstat er blevet fastsat en finansiel korrektion på grund af en uregelmæssighed ved tildelingen af Den Europæiske Unions midler inden for rammerne af tre særskilte udbudsprocedurer, er bundet af Europa-Kommissionens konstateringer og konklusioner, når den skal træffe afgørelse om et søgsmål til prøvelse af den kompetente nationale myndigheds gennemførelse af en finansiel korrektion vedrørende en af disse udbudsprocedurer, eller følger det af den anførte retsforskrift, at retten som led i en omfattende domstolsprocedure med alle ved lov fastsatte midler skal fastslå og prøve sagens retligt relevante kendsgerninger og omstændigheder og således finde den korrekte retlige løsning?

| 6. | Såfremt det forrige spørgsmål besvares således, at den nationale ret er bundet af Europa-Kommissionens afgørelse, herunder dens faktuelle konstateringer og konklusioner, kan det da lægges til grund, at retten til effektive retsmidler og en retfærdig rettergang som omhandlet i chartrets artikel 47 er sikret for personer, som er blevet pålagt en finansiel korrektion? |
| --- | --- |

6.

Såfremt det forrige spørgsmål besvares således, at den nationale ret er bundet af Europa-Kommissionens afgørelse, herunder dens faktuelle konstateringer og konklusioner, kan det da lægges til grund, at retten til effektive retsmidler og en retfærdig rettergang som omhandlet i chartrets artikel 47 er sikret for personer, som er blevet pålagt en finansiel korrektion?

---

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11.7.2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999 (EUT 2006, L 210, s. 25).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/21 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/21

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) den 14. juli 2022 — NO mod Autoridade Tributária e Aduaneira

(Sag C-472/22)

(2022/C 424/27)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: NO

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Præjudicielle spørgsmål

| 1. | Skal artikel 49 TEUF (etableringsfrihed) og/eller artikel 63 TEUF (frie kapitalbevægelser) fortolkes således, at de er til hinder for en lovbestemmelse eller en skattemæssig praksis i en medlemsstat med henblik på indkomstbeskatning af en fysisk person i den pågældende medlemsstat, hvorefter en skattefordel, der består i beskatning af 50 % af fortjenesten ved overdragelse af selskabsandele, gælder for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der henhører under national ret, men ikke for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der har hjemsted i en anden medlemsstat? |
| --- | --- |

1.

Skal artikel 49 TEUF (etableringsfrihed) og/eller artikel 63 TEUF (frie kapitalbevægelser) fortolkes således, at de er til hinder for en lovbestemmelse eller en skattemæssig praksis i en medlemsstat med henblik på indkomstbeskatning af en fysisk person i den pågældende medlemsstat, hvorefter en skattefordel, der består i beskatning af 50 % af fortjenesten ved overdragelse af selskabsandele, gælder for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der henhører under national ret, men ikke for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der har hjemsted i en anden medlemsstat?

| 2. | Skal artikel 49 TEUF (etableringsfrihed) og/eller artikel 63 TEUF (frie kapitalbevægelser) fortolkes således, at de er til hinder for en lovbestemmelse eller en skattemæssig praksis i en medlemsstat med henblik på indkomstbeskatning af en fysisk person i den pågældende medlemsstat, hvorefter en skattefordel, der består i beskatning af 50 % af fortjenesten ved overdragelse af selskabsandele, gælder for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der har deres faktiske hjemsted på det nationale område, men ikke for overdragelser af selskabsandele i selskaber, der reelt er hjemmehørende på en anden medlemsstats område? |
| --- | --- |

2.

Skal artikel 49 TEUF (etableringsfrihed) og/eller artikel 63 TEUF (frie kapitalbevægelser) fortolkes således, at de er til hinder for en lovbestemmelse eller en skattemæssig praksis i en medlemsstat med henblik på indkomstbeskatning af en fysisk person i den pågældende medlemsstat, hvorefter en skattefordel, der består i beskatning af 50 % af fortjenesten ved overdragelse af selskabsandele, gælder for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der har deres faktiske hjemsted på det nationale område, men ikke for overdragelser af selskabsandele i selskaber, der reelt er hjemmehørende på en anden medlemsstats område?

| 3. | Skal artikel 49 TEUF (etableringsfrihed) og/eller artikel 63 TEUF (frie kapitalbevægelser) fortolkes således, at de er til hinder for en lovbestemmelse eller en skattemæssig praksis i en medlemsstat med henblik på indkomstbeskatning af en fysisk person i den pågældende medlemsstat, hvorefter en skattefordel, der består i beskatning af 50 % af fortjenesten ved overdragelse af selskabsandele, gælder for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der er skattemæssigt hjemmehørende på det nationale område, men ikke for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der er skattemæssigt hjemmehørende i en anden medlemsstat? |
| --- | --- |

3.

Skal artikel 49 TEUF (etableringsfrihed) og/eller artikel 63 TEUF (frie kapitalbevægelser) fortolkes således, at de er til hinder for en lovbestemmelse eller en skattemæssig praksis i en medlemsstat med henblik på indkomstbeskatning af en fysisk person i den pågældende medlemsstat, hvorefter en skattefordel, der består i beskatning af 50 % af fortjenesten ved overdragelse af selskabsandele, gælder for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der er skattemæssigt hjemmehørende på det nationale område, men ikke for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der er skattemæssigt hjemmehørende i en anden medlemsstat?

| 4. | Skal artikel 49 TEUF (etableringsfrihed) og/eller artikel 63 TEUF (frie kapitalbevægelser) fortolkes således, at de er til hinder for en lovbestemmelse eller en skattemæssig praksis i en medlemsstat med henblik på indkomstbeskatning af en fysisk person i den pågældende medlemsstat, hvorefter en skattefordel, der består i beskatning af 50 % af fortjenesten ved overdragelse af selskabsandele, gælder for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der driver virksomhed på det nationale område, men ikke for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der driver virksomhed på en anden medlemsstats område? |
| --- | --- |

4.

Skal artikel 49 TEUF (etableringsfrihed) og/eller artikel 63 TEUF (frie kapitalbevægelser) fortolkes således, at de er til hinder for en lovbestemmelse eller en skattemæssig praksis i en medlemsstat med henblik på indkomstbeskatning af en fysisk person i den pågældende medlemsstat, hvorefter en skattefordel, der består i beskatning af 50 % af fortjenesten ved overdragelse af selskabsandele, gælder for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der driver virksomhed på det nationale område, men ikke for overdragelse af selskabsandele i selskaber, der driver virksomhed på en anden medlemsstats område?

| 5. | Skal princippet om forbud mod misbrug fortolkes således, at det finder anvendelse på en overdragelse af selskabsandele som den i hovedsagen omhandlede, der i det væsentlige svarer til en udlodning af udbytte, og hvis retlige form er valgt af den skattepligtige med det hovedformål at opnå en skattefordel, der følger af national ret, og som under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende finder ubetinget anvendelse på kapitalgevinster på værdipapirer, hvor indrømmelsen af en skattefordel til den skattepligtige afhænger af dennes mulighed for at påberåbe sig og/eller udøve etableringsfriheden i henhold til artikel 49 TEUF og/eller de frie kapitalbevægelser i henhold til artikel 63 TEUF? |
| --- | --- |

5.

Skal princippet om forbud mod misbrug fortolkes således, at det finder anvendelse på en overdragelse af selskabsandele som den i hovedsagen omhandlede, der i det væsentlige svarer til en udlodning af udbytte, og hvis retlige form er valgt af den skattepligtige med det hovedformål at opnå en skattefordel, der følger af national ret, og som under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende finder ubetinget anvendelse på kapitalgevinster på værdipapirer, hvor indrømmelsen af en skattefordel til den skattepligtige afhænger af dennes mulighed for at påberåbe sig og/eller udøve etableringsfriheden i henhold til artikel 49 TEUF og/eller de frie kapitalbevægelser i henhold til artikel 63 TEUF?

| 6. | Skal princippet om forbud mod misbrug fortolkes således, at det er til hinder for, at en skattepligtig kan påberåbe sig og udøve etableringsfriheden (i henhold til artikel 49 TEUF) eller den frie bevægelighed for kapital (i henhold til artikel 63 TEUF) med henblik på at udnytte en skattefordel, der er fastsat i national ret for kapitalgevinster ved overdragelse af selskabsandele, når den skattepligtige med det primære formål at udnytte denne skattefordel har foretaget en transaktion, som i det væsentlige svarer til en udlodning af udbytte, såsom en overdragelse af selskabsandele? |
| --- | --- |

6.

Skal princippet om forbud mod misbrug fortolkes således, at det er til hinder for, at en skattepligtig kan påberåbe sig og udøve etableringsfriheden (i henhold til artikel 49 TEUF) eller den frie bevægelighed for kapital (i henhold til artikel 63 TEUF) med henblik på at udnytte en skattefordel, der er fastsat i national ret for kapitalgevinster ved overdragelse af selskabsandele, når den skattepligtige med det primære formål at udnytte denne skattefordel har foretaget en transaktion, som i det væsentlige svarer til en udlodning af udbytte, såsom en overdragelse af selskabsandele?

| 7. | Såfremt det foregående spørgsmål besvares bekræftende, kan en skattepligtig påberåbe sig retssikkerhed eller berettiget forventning til at modsætte sig nægtelse af anerkendelse af etableringsfriheden og/eller den frie bevægelighed for kapital under anvendelse af princippet om forbud mod misbrug, og på denne måde legitimere dette misbrug? |
| --- | --- |

7.

Såfremt det foregående spørgsmål besvares bekræftende, kan en skattepligtig påberåbe sig retssikkerhed eller berettiget forventning til at modsætte sig nægtelse af anerkendelse af etableringsfriheden og/eller den frie bevægelighed for kapital under anvendelse af princippet om forbud mod misbrug, og på denne måde legitimere dette misbrug?

| 8. | Skal princippet om forbud mod misbrug fortolkes således, at dets anvendelse afhænger af, om betingelserne for anvendelse af den nationale rets almindelige regel om bekæmpelse af misbrug er opfyldt? |
| --- | --- |

8.

Skal princippet om forbud mod misbrug fortolkes således, at dets anvendelse afhænger af, om betingelserne for anvendelse af den nationale rets almindelige regel om bekæmpelse af misbrug er opfyldt?

| 9. | Skal princippet om forbud mod misbrug fortolkes således, at dets anvendelse afhænger af, at det påberåbes af de nationale myndigheder? |
| --- | --- |

9.

Skal princippet om forbud mod misbrug fortolkes således, at dets anvendelse afhænger af, at det påberåbes af de nationale myndigheder?

| 10. | Skal princippet om forbud mod misbrug fortolkes således, at dets anvendelse afhænger af, at de nationale skattemyndigheder overholder den procedure, der er fastsat for anvendelsen af den nationale rets almindelige regel om bekæmpelse af misbrug? |
| --- | --- |

10.

Skal princippet om forbud mod misbrug fortolkes således, at dets anvendelse afhænger af, at de nationale skattemyndigheder overholder den procedure, der er fastsat for anvendelsen af den nationale rets almindelige regel om bekæmpelse af misbrug?

| 11. | Eftersom den nationale ret har en begrænset kompetence til at vurdere lovligheden af skattemæssige handlinger og til at afgøre, om de skal annulleres eller opretholdes i retssystemet, uden at træde i skatteforvaltningens sted, bør princippet om forbud mod misbrug da fortolkes således, at Tribunal Arbitral (voldgiftsret i skatteretlige sager) er kompetent til at omklassificere/omdefinere misbruget og anvende den relevante nationale lovgivning på den transaktion, der ville træde i stedet for? |
| --- | --- |

11.

Eftersom den nationale ret har en begrænset kompetence til at vurdere lovligheden af skattemæssige handlinger og til at afgøre, om de skal annulleres eller opretholdes i retssystemet, uden at træde i skatteforvaltningens sted, bør princippet om forbud mod misbrug da fortolkes således, at Tribunal Arbitral (voldgiftsret i skatteretlige sager) er kompetent til at omklassificere/omdefinere misbruget og anvende den relevante nationale lovgivning på den transaktion, der ville træde i stedet for?

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/23 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/23

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 22. juli 2022 — Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel) mod Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

(Sag C-501/22)

(2022/C 424/28)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel)

Sagsøgt: Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 164 i forordning (EU) nr. 1308/2013 (1) fortolkes således, at denne bestemmelse ikke alene tillader udvidelse af brancheaftaler om strengere regler end dem, der er fastsat i EU-reglerne, på området for »produktionsregler«, jf. denne artikels [stk. 4,] litra b), men også på samtlige andre områder, der er nævnt i [samme stykkes] litra a) og litra c)-n), for hvilke det heri er bestemt, at der kan ansøges om udvidelse af en brancheaftale, og navnlig hvis denne artikel, idet EU-reglerne fastsætter markedsføringsregler for en given kategori af frugt eller grøntsager, tillader vedtagelse af strengere regler i form af en brancheaftale og udvidelse heraf til at omfatte samtlige aktører.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17.12.2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (EUT 2013, L 347, s. 671).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/23 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/23

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 22. juli 2022 — Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel) mod Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

(Sag C-502/22)

(2022/C 424/29)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel)

Sagsøgt: Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 164 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 (1) af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 fortolkes således, at denne bestemmelse ikke alene tillader udvidelse af brancheaftaler om strengere regler end dem, der er fastsat i EU-reglerne, på området for »produktionsregler«, jf. denne artikels [stk. 4,] litra b), men også på samtlige andre områder, der er nævnt i [samme stykkes] litra a) og litra c)-n), for hvilke det heri er bestemt, at der kan ansøges om udvidelse af en brancheaftale |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 164 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 (1) af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 fortolkes således, at denne bestemmelse ikke alene tillader udvidelse af brancheaftaler om strengere regler end dem, der er fastsat i EU-reglerne, på området for »produktionsregler«, jf. denne artikels [stk. 4,] litra b), men også på samtlige andre områder, der er nævnt i [samme stykkes] litra a) og litra c)-n), for hvilke det heri er bestemt, at der kan ansøges om udvidelse af en brancheaftale

| 2) | Skal artikel 164 i forordning (EU) nr. 1308/2013 i mangel af specifikke EU-regler for en given kategori af frugt eller grøntsager fortolkes således, at denne bestemmelse tillader udvidelse af brancheaftaler om strengere regler end de gældende handelsnormer, der er vedtaget af De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa, hvortil EU-retten henviser. |
| --- | --- |

2)

Skal artikel 164 i forordning (EU) nr. 1308/2013 i mangel af specifikke EU-regler for en given kategori af frugt eller grøntsager fortolkes således, at denne bestemmelse tillader udvidelse af brancheaftaler om strengere regler end de gældende handelsnormer, der er vedtaget af De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa, hvortil EU-retten henviser.

---

(1)  EUT 2013, L 347, s. 671.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/24 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/24

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 22. juli 2022 — Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel) mod Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

(Sag C-503/22)

(2022/C 424/30)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel)

Sagsøgt: Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 164 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (1) fortolkes således, at denne bestemmelse ikke alene tillader udvidelse af brancheaftaler om strengere regler end dem, der er fastsat i EU-reglerne, på området for »produktionsregler«, jf. denne artikels [stk. 4,] litra b), men også på samtlige andre områder, der er nævnt i litra a) og litra c)-n), for hvilke det heri er bestemt, at der kan ansøges om udvidelse af en brancheaftale, og navnlig hvis denne artikel, idet EU-reglerne fastsætter regler om markedsføring og emballering for en given kategori af frugt eller grøntsager, tillader vedtagelse af strengere regler i form af en brancheaftale og udvidelse heraf til at omfatte samtlige aktører? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 164 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (1) fortolkes således, at denne bestemmelse ikke alene tillader udvidelse af brancheaftaler om strengere regler end dem, der er fastsat i EU-reglerne, på området for »produktionsregler«, jf. denne artikels [stk. 4,] litra b), men også på samtlige andre områder, der er nævnt i litra a) og litra c)-n), for hvilke det heri er bestemt, at der kan ansøges om udvidelse af en brancheaftale, og navnlig hvis denne artikel, idet EU-reglerne fastsætter regler om markedsføring og emballering for en given kategori af frugt eller grøntsager, tillader vedtagelse af strengere regler i form af en brancheaftale og udvidelse heraf til at omfatte samtlige aktører?

| 2) | Skal det foregående spørgsmål besvares forskelligt, alt efter om der er tale om de i denne artikels [stk. 4,] litra d), nævnte »markedsføringsregler« eller de i [samme stykkes] litra k) nævnte »minimumsstandarder for emballering og produktion«, hvorvidt fastsættelsen af størrelsesintervaller for at sikre ensartede varer i samme kolli henhører under markedsføringsreglerne eller emballeringsstandarderne? |
| --- | --- |

2)

Skal det foregående spørgsmål besvares forskelligt, alt efter om der er tale om de i denne artikels [stk. 4,] litra d), nævnte »markedsføringsregler« eller de i [samme stykkes] litra k) nævnte »minimumsstandarder for emballering og produktion«, hvorvidt fastsættelsen af størrelsesintervaller for at sikre ensartede varer i samme kolli henhører under markedsføringsreglerne eller emballeringsstandarderne?

---

(1)  EUT 2013, L 347, s. 671.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/24 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/24

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 22. juli 2022 — Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel) mod Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

(Sag C-504/22)

(2022/C 424/31)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel)

Sagsøgt: Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 164 i forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 (1) skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke alene tillader udvidelse af brancheaftaler om strengere regler end dem, der er fastsat i EU-reglerne, på området for »produktionsregler«, jf. denne artikels [stk. 4,] litra b), men også på samtlige områder, der er nævnt i [i samme stykkes] litra a) og litra c)-n), for hvilke det heri er bestemt, at der kan ansøges om udvidelse af en brancheaftale |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 164 i forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 (1) skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke alene tillader udvidelse af brancheaftaler om strengere regler end dem, der er fastsat i EU-reglerne, på området for »produktionsregler«, jf. denne artikels [stk. 4,] litra b), men også på samtlige områder, der er nævnt i [i samme stykkes] litra a) og litra c)-n), for hvilke det heri er bestemt, at der kan ansøges om udvidelse af en brancheaftale

| 2) | Skal fastsættelsen af dels høstdatoerne, dels afsætningsdatoerne henhører under regler, der kan fastsættes via brancheaftaler og udvides på grundlag af artikel 164 i forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013, og hvorvidt i givet fald fastsættelsen af høst- og afsætningsdatoerne henhører under de i denne artikels [stk. 4,] litra b), omhandlede »produktionsregler« eller reglerne — som tidligere var fastsat i bilag XVIa til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 (2) om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter — om »afsætning«, der nu er omhandlet i samme artikels [stk. 4,] litra d). |
| --- | --- |

2)

Skal fastsættelsen af dels høstdatoerne, dels afsætningsdatoerne henhører under regler, der kan fastsættes via brancheaftaler og udvides på grundlag af artikel 164 i forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013, og hvorvidt i givet fald fastsættelsen af høst- og afsætningsdatoerne henhører under de i denne artikels [stk. 4,] litra b), omhandlede »produktionsregler« eller reglerne — som tidligere var fastsat i bilag XVIa til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 (2) om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter — om »afsætning«, der nu er omhandlet i samme artikels [stk. 4,] litra d).

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17.12.2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (EUT 2013, L 347, s. 671).

(2)  Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22.10.2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (EUT 2007, L 299, s. 1).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/25 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/25

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) den 25. juli 2022 — Deco Proteste — Editores, Lda. mod Autoridade Tributária e Aduaneira

(Sag C-505/22)

(2022/C 424/32)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Deco Proteste — Editores, Lda.

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Under omstændigheder, hvor der i forbindelse med tegning af abonnement på periodiske udgivelser uddeles en gave (en gadget) til nye abonnenter, skal en sådan uddeling da i henhold til momsdirektivets artikel 16 (1) anses for:






  a) | en vederlagsfri levering, der adskiller sig fra transaktionen vedrørende abonnementet på de periodiske udgivelser,
  eller |
| --- | --- | --- |

1)

Under omstændigheder, hvor der i forbindelse med tegning af abonnement på periodiske udgivelser uddeles en gave (en gadget) til nye abonnenter, skal en sådan uddeling da i henhold til momsdirektivets artikel 16 (1) anses for:

a)

en vederlagsfri levering, der adskiller sig fra transaktionen vedrørende abonnementet på de periodiske udgivelser,

eller

| b) | en del af en samlet vederlagsbetinget transaktion,
  eller |
| --- | --- |

b)

en del af en samlet vederlagsbetinget transaktion,

eller

| c) | en del af en kommerciel pakke bestående af en hovedtransaktion (abonnementet på tidsskriftet) og en accessorisk transaktion (uddeling af gaven), idet den sidstnævnte transaktion anses for en vederlagsbetinget levering, som har instrumental karakter i forhold til abonnementet på tidsskriftet? |
| --- | --- |

c)

en del af en kommerciel pakke bestående af en hovedtransaktion (abonnementet på tidsskriftet) og en accessorisk transaktion (uddeling af gaven), idet den sidstnævnte transaktion anses for en vederlagsbetinget levering, som har instrumental karakter i forhold til abonnementet på tidsskriftet?

| 2) | Såfremt det første spørgsmål besvares således, at der er tale om en vederlagsfri levering, er det da i overensstemmelse med begrebet udtagning af varer i form af gaver af ringe værdi som omhandlet i momsdirektivets artikel 16, andet afsnit, at der fastsættes et årligt loft over den samlede værdi af gaverne på fem promille af den afgiftspligtige persons omsætning det foregående år (ud over den maksimale enhedsværdi)? |
| --- | --- |

2)

Såfremt det første spørgsmål besvares således, at der er tale om en vederlagsfri levering, er det da i overensstemmelse med begrebet udtagning af varer i form af gaver af ringe værdi som omhandlet i momsdirektivets artikel 16, andet afsnit, at der fastsættes et årligt loft over den samlede værdi af gaverne på fem promille af den afgiftspligtige persons omsætning det foregående år (ud over den maksimale enhedsværdi)?

| 3) | Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende, skal det nævnte loft på fem promille af den afgiftspligtige persons omsætning det foregående år da anses for at være så lavt, at momsdirektivets artikel 16, andet afsnit, mister sin effektive virkning? |
| --- | --- |

3)

Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende, skal det nævnte loft på fem promille af den afgiftspligtige persons omsætning det foregående år da anses for at være så lavt, at momsdirektivets artikel 16, andet afsnit, mister sin effektive virkning?

| 4) | Er loftet på fem promille af den afgiftspligtige persons omsætning det foregående år i strid med neutralitetsprincippet, princippet om ligebehandling eller ikke-diskrimination samt proportionalitetsprincippet, når der endvidere tages hensyn til de formål, der forfølges med fastsættelsen heraf? |
| --- | --- |

4)

Er loftet på fem promille af den afgiftspligtige persons omsætning det foregående år i strid med neutralitetsprincippet, princippet om ligebehandling eller ikke-diskrimination samt proportionalitetsprincippet, når der endvidere tages hensyn til de formål, der forfølges med fastsættelsen heraf?

---

(1)  Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/26 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/26

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Braşov (Rumænien) den 27. juli 2022 — KL og PO mod Administrația Județeană a Finanțelor Publice Brașov

(Sag C-508/22)

(2022/C 424/33)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Braşov

Parter i hovedsagen

Appellanter: KL og PO

Indstævnt: Administrația Județeană a Finanțelor Publice Brașov

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Kan EU-retten (artikel 110 TEUF) fortolkes således, at beløbet af en afgift, som er forbudt i henhold til EU-retten, indgår i køretøjets værdi og kan overdrages til den erhvervende tredjemand sammen med ejendomsretten til køretøjet? |
| --- | --- |

1)

Kan EU-retten (artikel 110 TEUF) fortolkes således, at beløbet af en afgift, som er forbudt i henhold til EU-retten, indgår i køretøjets værdi og kan overdrages til den erhvervende tredjemand sammen med ejendomsretten til køretøjet?

| 2) | Er fortolkningen af [artikel] 110 TEUF til hinder for en national lovbestemmelse som artikel 1 i OUG nr. 52/2017, hvorefter tilbagebetaling af en afgift, som er forbudt i henhold til EU-retten, kun kan ske til den afgiftspligtige, der har betalt afgiften, og ikke til senere erhververe af det køretøj, for hvilket afgiften er betalt, når afgiften ikke er blevet tilbagebetalt til den person, der har betalt den? |
| --- | --- |

2)

Er fortolkningen af [artikel] 110 TEUF til hinder for en national lovbestemmelse som artikel 1 i OUG nr. 52/2017, hvorefter tilbagebetaling af en afgift, som er forbudt i henhold til EU-retten, kun kan ske til den afgiftspligtige, der har betalt afgiften, og ikke til senere erhververe af det køretøj, for hvilket afgiften er betalt, når afgiften ikke er blevet tilbagebetalt til den person, der har betalt den?

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/26 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/26

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumænien) den 28. juli 2022 — Romaqua Group SA mod Societatea Națională a Apelor Minerale og Agenția Națională pentru Resurse Minerale

(Sag C-510/22)

(2022/C 424/34)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

Parter i hovedsagen

Kassationsappellant: Romaqua Group SA

Kassationsindstævnte: Societatea Națională a Apelor Minerale og Agenția Națională pentru Resurse Minerale

Præjudicielle spørgsmål

| 1. | Skal artikel 106, stk. 1, TEUF fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der opretholder direkte tildeling, fra starten og uden konkurrence, til et 100 % statsejet selskab, af licenser til udvinding af kilder med mineralvand ved, at de (til rådighed for det statsejede selskab) eksklusive licenser forlænges gentagne gange og på ubestemt tid? |
| --- | --- |

1.

Skal artikel 106, stk. 1, TEUF fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der opretholder direkte tildeling, fra starten og uden konkurrence, til et 100 % statsejet selskab, af licenser til udvinding af kilder med mineralvand ved, at de (til rådighed for det statsejede selskab) eksklusive licenser forlænges gentagne gange og på ubestemt tid?

| 2. | Skal artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 49 TEUF, artikel 119 TEUF og artikel 3 i direktiv 2009/54/EF om udvinding og markedsføring af naturligt mineralvand (1) fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede og ovenfor nævnte, som indfører en ubegrundet restriktion af friheden til at oprette og drive egen virksomhed og af etableringsfriheden? |
| --- | --- |

2.

Skal artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 49 TEUF, artikel 119 TEUF og artikel 3 i direktiv 2009/54/EF om udvinding og markedsføring af naturligt mineralvand (1) fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede og ovenfor nævnte, som indfører en ubegrundet restriktion af friheden til at oprette og drive egen virksomhed og af etableringsfriheden?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/54/EF af 18.6.2009 om udvinding og markedsføring af naturligt mineralvand (EUT 2009, L 164, s. 45).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/27 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/27

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht (Tyskland) den 3. august 2022 — J.M.P. mod AP Assistenzprofis GmbH

(Sag C-518/22)

(2022/C 424/35)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger og revisionsappellant: J.M.P.

Sagsøgt og revisionsindstævnt: AP Assistenzprofis GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Kan artikel 4, stk. 1, artikel 6, stk. 1, artikel 7 og/eller artikel 2, stk. 5, i direktiv 2000/78/EF (1) — set i lyset af kravene i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 19 i De Forenede Nationers konvention om rettigheder for personer med handicap — fortolkes således, at direkte forskelsbehandling på grund af alder kan være begrundet i en situation som den i hovedsagen foreliggende?

---

(1)  Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT 2000, L 303, s. 16).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/27 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/27

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Apelativen sad Veliko Tarnovo (Bulgarien) den 4. august 2022 — UT mod SO

(Sag C-523/22)

(2022/C 424/36)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Apelativen sad Veliko Tarnovo

Parter i hovedsagen

Tiltalt: UT

Civil part: SO

Præjudicielle spørgsmål

| 1. | Skal definitionen af et kreditinstitut i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (1) af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 fortolkes således, at långivningen udelukkende skal ske med midler, der modtages fra offentligheden som indskud eller andre midler, der skal tilbagebetales, eller må et kreditinstitut også yde lån med midler fra andre kilder? |
| --- | --- |

1.

Skal definitionen af et kreditinstitut i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (1) af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 fortolkes således, at långivningen udelukkende skal ske med midler, der modtages fra offentligheden som indskud eller andre midler, der skal tilbagebetales, eller må et kreditinstitut også yde lån med midler fra andre kilder?

| 2. | Hvorledes skal indholdet af begrebet »en fra myndighederne hidrørende akt, uanset formen, som medfører ret til at drive virksomhed« som omhandlet i artikel 4, stk. 1, nr. 42), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 fortolkes, og omfatter det både den godkendende tilladelsesordning og den godkendende registreringsordning for udlånsvirksomhed? |
| --- | --- |

2.

Hvorledes skal indholdet af begrebet »en fra myndighederne hidrørende akt, uanset formen, som medfører ret til at drive virksomhed« som omhandlet i artikel 4, stk. 1, nr. 42), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 fortolkes, og omfatter det både den godkendende tilladelsesordning og den godkendende registreringsordning for udlånsvirksomhed?

---

(1)  EUT 2013, L 176, s. 1.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/28 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/28

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy dla Warszawy — Śródmieścia w Warszawie (Polen) den 9. august 2022 — Getin Noble Bank m.fl.

(Sag C-531/22)

(2022/C 424/37)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy dla Warszawy — Śródmieścia w Warszawie

Parter i hovedsagen

Kreditorer: Getin Noble Bank S.A., TF, C2 og PI

Skyldnere: TL, EOS, Zakład Ubezpieczeń Społecznych w Warszawie, MG og Komornik Sądowy AC

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (1) og retssikkerhedsprincippet, princippet om, at endelige retsafgørelser ikke kan omgøres, effektivitetsprincippet og proportionalitetsprincippet fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en national ret ikke ex officio kan foretage en prøvelse af urimelige kontraktvilkår og drage konsekvenserne heraf, når den fører tilsyn med en tvangsfuldbyrdelsesprocedure ved en foged på grundlag af retskraftigt betalingspåkrav, som er forsynet med en fuldbyrdelsespåtegning, der er udstedt i en sag, hvor der ikke er foretaget bevisførelse? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (1) og retssikkerhedsprincippet, princippet om, at endelige retsafgørelser ikke kan omgøres, effektivitetsprincippet og proportionalitetsprincippet fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en national ret ikke ex officio kan foretage en prøvelse af urimelige kontraktvilkår og drage konsekvenserne heraf, når den fører tilsyn med en tvangsfuldbyrdelsesprocedure ved en foged på grundlag af retskraftigt betalingspåkrav, som er forsynet med en fuldbyrdelsespåtegning, der er udstedt i en sag, hvor der ikke er foretaget bevisførelse?

| 2) | Skal artikel 3, stk. 1, artikel 6, stk. 1, artikel 7, stk. 1 og 2, og artikel 8 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder og retssikkerhedsprincippet, effektivitetsprincippet, proportionalitetsprincippet og retten til at blive hørt af en domstol fortolkes således, at de er til hinder for en retslig fortolkning af bestemmelserne i national ret, hvorefter opførelsen af et urimeligt kontraktvilkår i registret over ulovlige vilkår har den virkning, at dette vilkår bliver urimeligt i enhver sag, der involverer forbrugeren, herunder:






  — | i forhold til en anden erhvervsdrivende end den, mod hvem sagen om opførelsen af det urimelige kontraktvilkår i registret over ulovlige vilkår er anlagt, |
| --- | --- | --- |

2)

Skal artikel 3, stk. 1, artikel 6, stk. 1, artikel 7, stk. 1 og 2, og artikel 8 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder og retssikkerhedsprincippet, effektivitetsprincippet, proportionalitetsprincippet og retten til at blive hørt af en domstol fortolkes således, at de er til hinder for en retslig fortolkning af bestemmelserne i national ret, hvorefter opførelsen af et urimeligt kontraktvilkår i registret over ulovlige vilkår har den virkning, at dette vilkår bliver urimeligt i enhver sag, der involverer forbrugeren, herunder:

—

i forhold til en anden erhvervsdrivende end den, mod hvem sagen om opførelsen af det urimelige kontraktvilkår i registret over ulovlige vilkår er anlagt,

| — | i forhold til et vilkår, hvis ordlyd ikke er sprogligt identisk, men som har samme betydning og samme virkning over for forbrugeren? |
| --- | --- |

—

i forhold til et vilkår, hvis ordlyd ikke er sprogligt identisk, men som har samme betydning og samme virkning over for forbrugeren?

---

(1)  EFT 1993, L 95, s. 29.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/29 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/29

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Düsseldorf (Tyskland) den 15. august 2022 — Air Europa Lineas Aereas mod VO og GR

(Sag C-545/22)

(2022/C 424/38)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøgt og appellant: Air Europa Lineas Aereas

Sagsøgere og indstævnte: VO og GR

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004 (1) fortolkes således, at aflysning af en flyafgang skyldes usædvanlige omstændigheder, når et luftfartsselskab fra marts 2020 efter udbruddet af den verdensomspændende covid-19-pandemi og sammenbruddet i den globale flytrafik reducerer sin flyveplan drastisk som følge af flyvningers manglende rentabilitet og et ønske om at beskytte besætningen og pilotens sundhed og aflyser talrige flyafgange, selv om luftfartsselskabet ikke var tvunget til at foretage disse aflysninger som følge af foranstaltninger truffet af de offentlige myndigheder, såsom lukning af lufthavne, flyveforbud eller forbud mod indrejse?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT 2004, L 46, s. 1).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/29 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/29

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Giudice di pace di Fondi (Italien) den 18. august 2022 — M.M. mod Presidenza del Consiglio dei ministri, Ministero della Giustizia og Ministero dell’Economia e delle Finanze

(Sag C-548/22)

(2022/C 424/39)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Giudice di pace di Fondi

Parter i hovedsagen

Sagsøger: M.M.

Sagsøgte: Presidenza del Consiglio dei ministri, Ministero della Giustizia og Ministero dell’Economia e delle Finanze

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 288 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, artikel 17, 31, 34 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1), § 4 i rammeaftalen om deltidsarbejde, der blev indgået den 6. juni 1997, og der er knyttet som bilag til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af Unice, CEEP og EFS (2), som ændret ved Rådets direktiv 98/23/EF af 7. april 1998 (3), samt § 4 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og der er knyttet som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (4), fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den, der er fastsat i artikel 29 i [lovdekret] nr. 116 af 13. juli 2017, som erstattet af artikel 1, stk. 629, i lov nr. 234 af 30. december 2021, der bestemmer, at der automatisk gives afkald ex lege på ethvert krav vedrørende gennemførelsen af de ovennævnte direktiver, og som fører til tabet af enhver anden løn-, arbejds- og socialsikringsmæssig beskyttelse, som er sikret ved EU-retten,

| — | alene fordi en honorær dommer i sin egenskab af europæisk arbejdstager med tidsbegrænset deltidsansættelse, som kan sammenlignes med en professionel dommer i dennes egenskab af europæisk fastansat arbejdstager på fuldtid, indgiver ansøgning om deltagelse i stabiliseringsprocedurer, som kun formelt gennemfører § 5, stk. 1, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og der er knyttet som bilag til direktiv 1999/70, |
| --- | --- |

—

alene fordi en honorær dommer i sin egenskab af europæisk arbejdstager med tidsbegrænset deltidsansættelse, som kan sammenlignes med en professionel dommer i dennes egenskab af europæisk fastansat arbejdstager på fuldtid, indgiver ansøgning om deltagelse i stabiliseringsprocedurer, som kun formelt gennemfører § 5, stk. 1, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og der er knyttet som bilag til direktiv 1999/70,

| — | eller fordi denne, såfremt denne ikke består de nævnte procedurer eller ikke indgiver den omhandlede ansøgning, modtager et vederlag, hvis størrelse åbenlyst er utilstrækkelig og ikke står i forhold til de skader, som følger af den manglende gennemførelse af de ovennævnte direktiver? |
| --- | --- |

—

eller fordi denne, såfremt denne ikke består de nævnte procedurer eller ikke indgiver den omhandlede ansøgning, modtager et vederlag, hvis størrelse åbenlyst er utilstrækkelig og ikke står i forhold til de skader, som følger af den manglende gennemførelse af de ovennævnte direktiver?

---

(1)  EUT 2003, L 299, s. 9.

(2)  EFT 1998, L 14, s. 9.

(3)  Rådets direktiv 98/23/EF af 7.4.1998 om udvidelse af direktiv 97/81/EF om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, til også at omfatte Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (EFT 1998, L 131, s. 10).

(4)  EFT 1999, L 175, s. 43.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/30 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/30

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rayonen sad Burgas (Bulgarien) den 25. august 2022 — JD mod OB

(Sag C-562/22)

(2022/C 424/40)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Rayonen sad Burgas

Parter i hovedsagen

Sagsøger: JD

Sagsøgt: OB

Præjudicielle spørgsmål

Idet artikel 19, stk. 3, litra b), TEU og artikel 267, stk. 1, litra b), og stk. 3 TEUF lægges til grund, udgør de i hovedsagen omtvistede retsforskrifter i Republikken Bulgarien, hvorefter erhvervelse af ejendomsret til landbrugsarealer i Bulgarien afhænger af, at en betingelse om ophold i mindst fem år på denne medlemsstats område er opfyldt, da en begrænsning, som er i strid med artikel 18 TEUF, 49 TEUF, 63 TEUF og 345 TEUF?

Nærmere bestemt, udgør den nævnte betingelse for at erhverve ejendomsret en uforholdsmæssig foranstaltning, som principielt er i strid med forbuddet mod forskelsbehandling i henhold til artikel 18 TEUF og principperne om frie kapitalbevægelser og etableringsfriheden inden for Unionen, som er forankret i artikel 49 og 63 TEUF samt i artikel 45 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/31 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/31

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 26. august 2022, A, B og Foreningen C mod Skatteministeriet

(Sag C-573/22)

(2022/C 424/41)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Østre Landsret

Parter

Sagsøger: A, B og Foreningen C

Sagsøgte: Skatteministeriet

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 370, jf. bilag X, del A, nr. 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem fortolkes således, at bestemmelsen giver de omfattede medlemsstater mulighed for at lægge moms på en lovpligtig medielicens til finansiering af offentlige radio- og fjernsynsforetagenders ikke-kommercielle virksomhed, uanset at der ikke foreligger »levering af tjenesteydelser mod vederlag« som omhandlet i direktivets artikel 2, stk. 1?
  Hvis spørgsmål 1 besvares bekræftende, anmodes EU-Domstolen om at besvare følgende præjudicielle spørgsmål: |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 370, jf. bilag X, del A, nr. 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem fortolkes således, at bestemmelsen giver de omfattede medlemsstater mulighed for at lægge moms på en lovpligtig medielicens til finansiering af offentlige radio- og fjernsynsforetagenders ikke-kommercielle virksomhed, uanset at der ikke foreligger »levering af tjenesteydelser mod vederlag« som omhandlet i direktivets artikel 2, stk. 1?

Hvis spørgsmål 1 besvares bekræftende, anmodes EU-Domstolen om at besvare følgende præjudicielle spørgsmål:

| 2) | Skal artikel 370, jf. bilag X, del A, nr. 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem fortolkes således, at en medlemsstats mulighed for at lægge moms på en lovpligtig medielicens som omhandlet i spørgsmål 1 kan opretholdes, hvis medlemsstaten efter ikrafttrædelsen den 1. januar 1978 af direktiv 77/388/EØF (2) af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter (6. momsdirektiv) har ændret licensordningen fra at opkræve licens ved besiddelse af radio- og fjernsynsapparater til at opkræve licens ved besiddelse af ethvert apparat, der kan modtage billedprogrammer og -tjenester direkte, herunder også smartphones, computere mv.? |
| --- | --- |

2)

Skal artikel 370, jf. bilag X, del A, nr. 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem fortolkes således, at en medlemsstats mulighed for at lægge moms på en lovpligtig medielicens som omhandlet i spørgsmål 1 kan opretholdes, hvis medlemsstaten efter ikrafttrædelsen den 1. januar 1978 af direktiv 77/388/EØF (2) af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter (6. momsdirektiv) har ændret licensordningen fra at opkræve licens ved besiddelse af radio- og fjernsynsapparater til at opkræve licens ved besiddelse af ethvert apparat, der kan modtage billedprogrammer og -tjenester direkte, herunder også smartphones, computere mv.?

| 3) | Skal artikel 370, jf. bilag X, del A, nr. 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem fortolkes således, at en medlemsstats mulighed for at lægge moms på en lovpligtig medielicens som omhandlet i spørgsmål 1 kan opretholdes, hvis medlemsstaten efter ikrafttrædelsen den 1. januar 1978 af direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter (6. momsdirektiv) har ændret licensordningen, så en mindre del af licensmidlerne efter kulturministerens bestemmelse anvendes til at finansiere (i) radio- og fjernsynsforetagender, der modtager offentlige tilskud, men ikke selv er offentlige, og (ii) medie- og filmforetagender, der bidrager til, men ikke selv driver radio- og fjernsynsvirksomhed? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 370, jf. bilag X, del A, nr. 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem fortolkes således, at en medlemsstats mulighed for at lægge moms på en lovpligtig medielicens som omhandlet i spørgsmål 1 kan opretholdes, hvis medlemsstaten efter ikrafttrædelsen den 1. januar 1978 af direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter (6. momsdirektiv) har ændret licensordningen, så en mindre del af licensmidlerne efter kulturministerens bestemmelse anvendes til at finansiere (i) radio- og fjernsynsforetagender, der modtager offentlige tilskud, men ikke selv er offentlige, og (ii) medie- og filmforetagender, der bidrager til, men ikke selv driver radio- og fjernsynsvirksomhed?

---

(1)  EUT 2006, L 347, s. 1

(2)  EFT 1977, L 145, s. 1

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/32 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/32

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sofiyski gradski sad (Bulgarien) den 26. august 2022 — Straffesag mod CI, VF og DY

(Sag C-574/22)

(2022/C 424/42)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Sofiyski gradski sad

Anklagede

CI, VF og DY

Præjudicielt spørgsmål

Er bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 273/2004 af 11. februar 2004 (1), som supplerer gennemførelsesbestemmelsen i artikel 354a i Nakazatelen kodeks (straffeloven), sammenholdt med artikel 3, stk. 4, i Zakon za kontrol varhu narkotichnite veshtestva i prekursorite (lov om kontrol med narkotika og narkotikaprækursorer), til hinder for, at en person kan dømmes for besiddelse af et stof i kategori 3 i bilag I, nærmere bestemt saltsyre (hydrogenchlorid) i en mængde på 585 milliliter (0,585 liter)?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 273/2004 af 11.2.2004 (EUT 2004, L 47, s. 1).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/32 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/32

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 7. september 2022 — straffesag mod MV

(Sag C-583/22)

(2022/C 424/43)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

MV

Procesdeltager: Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

Præjudicielle spørgsmål

| 1. | Kan der i betragtning af kravet om ligebehandling i artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675/RIA (1) og på baggrund af artikel 3, stk. 5, i rammeafgørelse i en situation, hvor der egentlig burde fastsættes en samlet straf på grundlag af tyske domme og domfældelser i et andet EU-land, også idømmes en straf for den forbrydelse, der er begået i Tyskland, hvis en fiktiv inddragelse af den straf, der er idømt i det andet EU-land, fører til, at det loft for en samlet straf i forbindelse med tidsmæssige frihedsstraffe, der gælder i henhold til tysk ret, overskrides? |
| --- | --- |

1.

Kan der i betragtning af kravet om ligebehandling i artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675/RIA (1) og på baggrund af artikel 3, stk. 5, i rammeafgørelse i en situation, hvor der egentlig burde fastsættes en samlet straf på grundlag af tyske domme og domfældelser i et andet EU-land, også idømmes en straf for den forbrydelse, der er begået i Tyskland, hvis en fiktiv inddragelse af den straf, der er idømt i det andet EU-land, fører til, at det loft for en samlet straf i forbindelse med tidsmæssige frihedsstraffe, der gælder i henhold til tysk ret, overskrides?

| 2. | Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende:
  Skal den hensyntagen til tidligere domme, der er afsagt i andre medlemsstater, som skal ske i henhold til artikel 3, stk. 5, punktum, i rammeafgørelse 2008/675/RIA, foretages på den måde, at den ulempe, der følger af den manglende mulighed for efterfølgende at fastsætte en samlet straf i henhold til principperne for fastsættelse af en samlet straf i henhold til tysk ret, skal dokumenteres og begrundes konkret ved udmålingen af straffen for den indenlandske forbrydelse? |
| --- | --- |

2.

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende:

Skal den hensyntagen til tidligere domme, der er afsagt i andre medlemsstater, som skal ske i henhold til artikel 3, stk. 5, punktum, i rammeafgørelse 2008/675/RIA, foretages på den måde, at den ulempe, der følger af den manglende mulighed for efterfølgende at fastsætte en samlet straf i henhold til principperne for fastsættelse af en samlet straf i henhold til tysk ret, skal dokumenteres og begrundes konkret ved udmålingen af straffen for den indenlandske forbrydelse?

---

(1)  Rådets rammeafgørelse af 24.7.2008 om hensyntagen til domme afsagt i medlemsstaterne i Den Europæiske Union i forbindelse med en ny straffesag (EUT 2008, L 220, s. 32).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/33 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/33

---

Appel iværksat den 7. september 2022 af Ryanair DAC til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Udvidede Afdeling) den 22. juni 2022 i sag T-657/20, Ryanair mod Kommissionen (Finnair II; Covid-19)

(Sag C-588/22 P)

(2022/C 424/44)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Ryanair DAC (ved avocats V. Blanc og F.-C. Laprévote, abogados D. Pérez de Lamo og S. Rating og avocat E. Vahida)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Den Franske Republik og Republikken Finland

Appellanten har nedlagt følgende påstande

| — | Den appellerede dom ophæves. |
| --- | --- |

—

Den appellerede dom ophæves.

| — | Det fastslås i overensstemmelse med artikel 263 TEUF og 264 TEUF, at Europa-Kommissionens afgørelse C(2020) 3970 final af 9. juni 2020 om statsstøtte SA.57410 (2020/N) — Finland COVID-19: Rekapitalisering af Finnair er ugyldig |
| --- | --- |

—

Det fastslås i overensstemmelse med artikel 263 TEUF og 264 TEUF, at Europa-Kommissionens afgørelse C(2020) 3970 final af 9. juni 2020 om statsstøtte SA.57410 (2020/N) — Finland COVID-19: Rekapitalisering af Finnair er ugyldig

| — | Kommissionen tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale appellantens omkostninger, og intervenienterne i første instans og i denne appel (hvis der er nogle) tilpligtes at bære deres egne omkostninger. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale appellantens omkostninger, og intervenienterne i første instans og i denne appel (hvis der er nogle) tilpligtes at bære deres egne omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har til støtte for appellen fremsat fire anbringender.

For det første begik Retten en retlig fejl og gengav de faktiske omstændigheder åbenbart ukorrekt, da den afviste, at der forelå »alvorlige vanskeligheder« i forbindelse med den ukorrekte anvendelse af de midlertidige rammebestemmelser og artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF.

For det andet begik Retten en retlig fejl og gengav de faktiske omstændigheder åbenbart ukorrekt, da den afviste, at der forelå »alvorlige vanskeligheder« vedrørende tilsidesættelsen af princippet om forbud mod forskelsbehandling og proportionalitetsprincippet.

For det tredje begik Retten en retlig fejl og gengav de faktiske omstændigheder åbenbart ukorrekt, da den afviste, at der forelå »alvorlige vanskeligheder« vedrørende tilsidesættelsen af de grundlæggende friheder etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser.

For det fjerde undlod Retten og Kommissionen at give en tilstrækkelig begrundelse.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/34 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/34

---

Sag anlagt den 16. september 2022 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik

(Sag C-599/22)

(2022/C 424/45)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved D. Triantafyllou, B. Sasinowska og G. Wilms som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Hellenske Republik

Sagsøgerens påstande

| — | Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 29/2009 (1), idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de af Den Hellenske Republik udpegede lufttrafiktjenesteudøvere overholder artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 29/2009. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 29/2009 (1), idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de af Den Hellenske Republik udpegede lufttrafiktjenesteudøvere overholder artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 29/2009.

| — | Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den Hellenske Republik er mere end tre måneder forsinket med overholdelsen af forordning nr. 29/2009, idet den ikke har sikret en samordnet indførelse af datalink-tjenester i det fælles europæiske luftrum.

---

(1)  Kommissionens forordning (EF) nr. 29/2009 af 16.1.2009 om fastlæggelse af krav til datalink-tjenester i det fælles europæiske luftrum (EØS-relevant tekst) (EUT 2009, L 13, s. 3).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/34 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/34

---

Appel iværksat den 16. september 2022 af ABLV Bank AS under likvidation til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Udvidede Afdeling) den 6. juli 2022 i sag T-280/18, ABLV Bank mod Afviklingsinstansen

(Sag C-602/22 P)

(2022/C 424/46)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: ABLV Bank AS under likvidation (ved Rechtsanwalt O. Behrends)

De andre parter i appelsagen: Den Fælles Afviklingsinstans (Afviklingsinstansen) og Den Europæiske Centralbank (ECB)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

| — | Den appellerede dom ophæves. |
| --- | --- |

—

Den appellerede dom ophæves.

| — | Det fastslås, at Afviklingsinstansens afgørelser dateret den 23. februar 2018 er ugyldige i forhold til appellanten og dennes datterselskab. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at Afviklingsinstansens afgørelser dateret den 23. februar 2018 er ugyldige i forhold til appellanten og dennes datterselskab.

| — | Afviklingsinstansen tilpligtes at betale de af appellanten afholdte omkostninger samt omkostningerne for nærværende appel. |
| --- | --- |

—

Afviklingsinstansen tilpligtes at betale de af appellanten afholdte omkostninger samt omkostningerne for nærværende appel.

| — | For så vidt som Domstolen ikke kan træffe afgørelse om sagens realitet, hjemvises sagen til Retten. |
| --- | --- |

—

For så vidt som Domstolen ikke kan træffe afgørelse om sagens realitet, hjemvises sagen til Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremført fire anbringender:

Første appelanbringende: Retten fortolkede og anvendte artikel 18 i SRMR-forordningen (1) urigtigt og begik en række relaterede fejl og faktiske fordrejninger. Appellanten har anført,

| — | at Retten ikke har overholdt dem klare beskrivelse af Afviklingsinstansens beføjelser, der er fastsat i SRMR-forordningens artikel 18, og som bestemmer, at Afviklingsinstansen kun kan handle med ekstern retsvirkning, hvis alle tre betingelser i SRMR-forordningens artikel 18 er opfyldt og hvis Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union ikke gør indsigelse herimod. |
| --- | --- |

—

at Retten ikke har overholdt dem klare beskrivelse af Afviklingsinstansens beføjelser, der er fastsat i SRMR-forordningens artikel 18, og som bestemmer, at Afviklingsinstansen kun kan handle med ekstern retsvirkning, hvis alle tre betingelser i SRMR-forordningens artikel 18 er opfyldt og hvis Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union ikke gør indsigelse herimod.

| — | at der ikke i ordlyden af SRMR-forordningens artikel 18 er grundlag for den antagelse, at Afviklingsinstansen kan vedtage en foranstaltning med ekstern retsvirkning, hvis kun de to første betingelser er opfyldt. |
| --- | --- |

—

at der ikke i ordlyden af SRMR-forordningens artikel 18 er grundlag for den antagelse, at Afviklingsinstansen kan vedtage en foranstaltning med ekstern retsvirkning, hvis kun de to første betingelser er opfyldt.

| — | at Afviklingsinstansen faktisk har anerkendt sin fejl ved at tage en anden tilgang i de seneste tilsvarende sager. |
| --- | --- |

—

at Afviklingsinstansen faktisk har anerkendt sin fejl ved at tage en anden tilgang i de seneste tilsvarende sager.

| — | at Retten ikke fuldt ud undersøgte lovligheden af de anfægtede afgørelser (SRB/EES/2018/09 og SRB/EES/2018/10 af 23.2.2018), idet den ikke — i henhold til Rettens fortolkning af de anfægtede afgørelser — præcist fastslog, hvordan appellantens og datterselskabets retsstilling var ændret. |
| --- | --- |

—

at Retten ikke fuldt ud undersøgte lovligheden af de anfægtede afgørelser (SRB/EES/2018/09 og SRB/EES/2018/10 af 23.2.2018), idet den ikke — i henhold til Rettens fortolkning af de anfægtede afgørelser — præcist fastslog, hvordan appellantens og datterselskabets retsstilling var ændret.

| — | at Retten fordrejede de anfægtede afgørelsers klare indhold ved ikke at anerkende, at de indeholder afgørelser om at appellanten og dennes datterselskab kan likvideres. |
| --- | --- |

—

at Retten fordrejede de anfægtede afgørelsers klare indhold ved ikke at anerkende, at de indeholder afgørelser om at appellanten og dennes datterselskab kan likvideres.

| — | at Retten begik en række relaterede fejl ved bl.a. at forveksle de anfægtede afgørelser med de foranstaltninger, som Afviklingsinstansen rettede til de nationale afviklingsmyndigheder med henblik på gennemførelsen af de anfægtede afgørelser. |
| --- | --- |

—

at Retten begik en række relaterede fejl ved bl.a. at forveksle de anfægtede afgørelser med de foranstaltninger, som Afviklingsinstansen rettede til de nationale afviklingsmyndigheder med henblik på gennemførelsen af de anfægtede afgørelser.

Andet appelanbringende: Retten begik en række retlige og proceduremæssige fejl såvel som faktiske fordrejninger i forbindelse med de materielle konklusioner. Appellanten har anført,

| — | at Retten fordrejede sagens indhold ved at henvise til en implicit FOLTF-vurdering (failing or likely to fail (nødlidende eller forventeligt nødlidende)) og undlod at nævne, at Afviklingsinstansen udtrykkeligt i svarskriftet havde anført, at den ikke foretog en FOLTF-vurdering. |
| --- | --- |

—

at Retten fordrejede sagens indhold ved at henvise til en implicit FOLTF-vurdering (failing or likely to fail (nødlidende eller forventeligt nødlidende)) og undlod at nævne, at Afviklingsinstansen udtrykkeligt i svarskriftet havde anført, at den ikke foretog en FOLTF-vurdering.

| — | at Retten i samme forbindelse begik yderligere relaterede fejl og fordrejninger såvel som en manglende stillingtagen til appellantens argumenter ved bl.a. ikke at behandle virkningen af moratoriet for suspension af betalingsforpligtelser og ved at fejlfortolke likviditetsbegrebet som omhandlet i SRMR-forordningens artikel 18. |
| --- | --- |

—

at Retten i samme forbindelse begik yderligere relaterede fejl og fordrejninger såvel som en manglende stillingtagen til appellantens argumenter ved bl.a. ikke at behandle virkningen af moratoriet for suspension af betalingsforpligtelser og ved at fejlfortolke likviditetsbegrebet som omhandlet i SRMR-forordningens artikel 18.

Tredje appelanbringende: Retten begik en række retlige fejl, faktiske fordrejninger og en manglende stillingtagen appellantens anbringender vedrørende meddelelsen fra FinCEN (Financial Crimes Enforcement Network) og de efterfølgende afsløringer grundet konklusionerne fra den lettiske anti-korruptionsmyndighed.

Fjerde appelanbringende: Retten begik en fejl, da den fandt, at annullationssøgsmålet med hensyn til den anfægtede afgørelse i forhold til appellantens datterselskab ikke kunne antages til realitetsbehandling. Appellanten har anført, at Retten urigtigt lagde til grund, at de anfægtede afgørelser ikke skulle fortolkes i overensstemmelse med offentlige tilkendegivelser på tidspunktet for de anfægtede oplysninger, og at i stedet kun en tekst fremsendt af Afviklingsinstansen til de nationale afviklingsmyndigheder med henblik på gennemførelsen af de anfægtede afgørelse var relevant, og at Retten uanset fordrejede det klare indhold af denne tekst.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15.7.2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT 2014, L 225, s. 1).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/36 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/36

---

Sag anlagt den 29. september 2022 — Europa-Kommissionen mod Republikken Malta

(Sag C-622/22)

(2022/C 424/47)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved B. Sasinowska og G. Wilms, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Malta

Sagsøgerens påstande

| — | Det fastslås, at Republikken Malta ved ikke at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at den af denne medlemsstat udpegede lufttrafiktjenesteudøver opfylder artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EU) nr. 29/2009 (1), har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 29/2009. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at Republikken Malta ved ikke at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at den af denne medlemsstat udpegede lufttrafiktjenesteudøver opfylder artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EU) nr. 29/2009 (1), har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 29/2009.

| — | Republikken Malta tilpligtes at betale sagens omkostninger. |
| --- | --- |

—

Republikken Malta tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Republikken Malta har i mere end tre år ikke opfyldt Kommissionens forordning (EF) nr. 29/2009 af 16. januar 2009 om fastlæggelse af krav til datalink-tjenester i det fælles europæiske luftrum.

---

(1)  Kommissionens forordning (EF) nr. 29/2009 af 16.1.2009 om fastlæggelse af krav til datalink-tjenester i det fælles europæiske luftrum (EUT 2009, L 13, s. 3).

---

Retten

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/37 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/37

---

Sag anlagt den 16. august 2022 — Vleuten Insects og New Generation Nutrition mod Kommissionen

(Sag T-500/22)

(2022/C 424/48)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Vleuten Insects vof (Hoogeloon, Nederlandene) og New Generation Nutrition BV (Helvoirt, Nederlandene) (ved advokat N. Carbonnelle)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

| — | Kommissionens gennemførelsesafgørelse af 2. juni 2022 om afslutning af proceduren om tilladelse til markedsføring af Alphitobius diaperinus-larver som en ny fødevare uden en ajourføring af EU-listen over nye fødevarer (1) annulleres. |
| --- | --- |

—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse af 2. juni 2022 om afslutning af proceduren om tilladelse til markedsføring af Alphitobius diaperinus-larver som en ny fødevare uden en ajourføring af EU-listen over nye fødevarer (1) annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat tre anbringender.

| 1. | Det første anbringende om tilsidesættelse af artikel 6, stk. 3, i Kommissionens gennemførelsesforordning 2017/2469 (2), for så vidt som afgørelsen blev vedtaget uden en overholdelse af de proceduremæssige krav og garantier, som fremgår af denne bestemmelse, hvilket indebærer, at afgørelsen er ulovlig. |
| --- | --- |

1.

Det første anbringende om tilsidesættelse af artikel 6, stk. 3, i Kommissionens gennemførelsesforordning 2017/2469 (2), for så vidt som afgørelsen blev vedtaget uden en overholdelse af de proceduremæssige krav og garantier, som fremgår af denne bestemmelse, hvilket indebærer, at afgørelsen er ulovlig.

| 2. | Det andet anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik og af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og nærmere bestemt:






  — | tilsidesættelse af pligten til loyalt samarbejde under proceduren samt af retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (første del af det andet anbringende) og |
| --- | --- | --- |

2.

Det andet anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik og af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og nærmere bestemt:

—

tilsidesættelse af pligten til loyalt samarbejde under proceduren samt af retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (første del af det andet anbringende) og

| — | tilsidesættelse af de proceduremæssige krav, som finder anvendelse, og af pligten til at give en gyldig og juridisk gyldig begrundelse (anden del af det andet anbringende), samt |
| --- | --- |

—

tilsidesættelse af de proceduremæssige krav, som finder anvendelse, og af pligten til at give en gyldig og juridisk gyldig begrundelse (anden del af det andet anbringende), samt

| — | tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (tredje del af det andet anbringende). |
| --- | --- |

—

tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (tredje del af det andet anbringende).

| 3. | Det tredje anbringende, som er et subsidiært anbringende, hvorefter sagsøgerne — hvis der hverken gives medhold i det første eller det andet anbringende — har fremsat et anbringende om ulovlighed baseret på artikel 277 TEUF rettet mod artikel 10, stk. 6, i forordning 2015/2283 (3) og artikel 6 i Kommissionens gennemførelsesforordning 2017/2469, idet det gøres gældende, at disse bestemmelser er ugyldige, fordi de er i strid med retssikkerhedsprincippet og ligebehandlingsprincippet. |
| --- | --- |

3.

Det tredje anbringende, som er et subsidiært anbringende, hvorefter sagsøgerne — hvis der hverken gives medhold i det første eller det andet anbringende — har fremsat et anbringende om ulovlighed baseret på artikel 277 TEUF rettet mod artikel 10, stk. 6, i forordning 2015/2283 (3) og artikel 6 i Kommissionens gennemførelsesforordning 2017/2469, idet det gøres gældende, at disse bestemmelser er ugyldige, fordi de er i strid med retssikkerhedsprincippet og ligebehandlingsprincippet.

---

(1)  Dokumentreference: C(2022) 3478.

(2)  Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/2469 af 20.12.2017 om administrative og videnskabelige krav til ansøgninger, jf. artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2015/2283 om nye fødevarer (EUT 2017, L 351, s. 64).

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2015/2283 af 25.11.2015 om nye fødevarer, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1169/2011 og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 258/97 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1852/2001 (EUT 2015, L 327, s. 1).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/38 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/38

---

Sag anlagt den 5. september 2022 — QW mod Kommissionen

(Sag T-550/22)

(2022/C 424/49)

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: QW (ved advokaterne S. Gemas Donário og S. Soares)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens afgørelse C(2020) 8550 final af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III annulleres. |
| --- | --- |

—

Kommissionens afgørelse C(2020) 8550 final af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat seks anbringender.

| 1. | Første anbringende om opfyldelsen af krav med henblik på at efterkomme ordning III for Zona Franca da Madeira, navnlig om overskuddets oprindelse samt oprettelse og bevarelse af arbejdspladser i regionen. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om opfyldelsen af krav med henblik på at efterkomme ordning III for Zona Franca da Madeira, navnlig om overskuddets oprindelse samt oprettelse og bevarelse af arbejdspladser i regionen.

| 2. | Andet anbringende om, at Kommissionen uden begrundelse var lang tid om at reagere. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at Kommissionen uden begrundelse var lang tid om at reagere.

| 3. | Tredje anbringende om en manglende opfyldelse af begrundelsespligten. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om en manglende opfyldelse af begrundelsespligten.

| 4. | Fjerde anbringende om retten til en retfærdig rettergang. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om retten til en retfærdig rettergang.

| 5. | Femte anbringende om beskyttelse af den berettigede forventning. |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende om beskyttelse af den berettigede forventning.

| 6. | Sjette anbringende om retssikkerhedsprincippet. |
| --- | --- |

6.

Sjette anbringende om retssikkerhedsprincippet.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/39 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/39

---

Sag anlagt den 5. september 2022 — QY mod Kommissionen

(Sag T-551/22)

(2022/C 424/50)

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: QY (ved advokaterne S. Gemas Donário og S. Soares)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens afgørelse C(2020) 8550 final af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III annulleres. |
| --- | --- |

—

Kommissionens afgørelse C(2020) 8550 final af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat seks anbringender.

| 1. | Første anbringende om opfyldelsen af krav med henblik på at efterkomme ordning III for Zona Franca da Madeira, navnlig om overskuddets oprindelse samt oprettelse og bevarelse af arbejdspladser i regionen. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om opfyldelsen af krav med henblik på at efterkomme ordning III for Zona Franca da Madeira, navnlig om overskuddets oprindelse samt oprettelse og bevarelse af arbejdspladser i regionen.

| 2. | Andet anbringende om, at Kommissionen uden begrundelse var lang tid om at reagere. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at Kommissionen uden begrundelse var lang tid om at reagere.

| 3. | Tredje anbringende om en manglende opfyldelse af begrundelsespligten. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om en manglende opfyldelse af begrundelsespligten.

| 4. | Fjerde anbringende om retten til en retfærdig rettergang. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om retten til en retfærdig rettergang.

| 5. | Femte anbringende om beskyttelse af den berettigede forventning. |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende om beskyttelse af den berettigede forventning.

| 6. | Sjette anbringende om retssikkerhedsprincippet. |
| --- | --- |

6.

Sjette anbringende om retssikkerhedsprincippet.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/39 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/39

---

Sag anlagt den 6. september 2022 — RC mod Kommissionen

(Sag T-553/22)

(2022/C 424/51)

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: RC (ved advokaterne S. Gemas Donário og S. Soares)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens afgørelse C(2020) 8550 final af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III annulleres. |
| --- | --- |

—

Kommissionens afgørelse C(2020) 8550 final af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat seks anbringender.

| 1. | Første anbringende om opfyldelsen af krav med henblik på at efterkomme ordning III for Zona Franca da Madeira, navnlig om overskuddets oprindelse samt oprettelse og bevarelse af arbejdspladser i regionen. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om opfyldelsen af krav med henblik på at efterkomme ordning III for Zona Franca da Madeira, navnlig om overskuddets oprindelse samt oprettelse og bevarelse af arbejdspladser i regionen.

| 2. | Andet anbringende om, at Kommissionen uden begrundelse var lang tid om at reagere. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at Kommissionen uden begrundelse var lang tid om at reagere.

| 3. | Tredje anbringende om en utilstrækkelig opfyldelse af begrundelsespligten. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om en utilstrækkelig opfyldelse af begrundelsespligten.

| 4. | Fjerde anbringende om retten til en retfærdig rettergang. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om retten til en retfærdig rettergang.

| 5. | Femte anbringende om beskyttelse af den berettigede forventning. |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende om beskyttelse af den berettigede forventning.

| 6. | Sjette anbringende om retssikkerhedsprincippet. |
| --- | --- |

6.

Sjette anbringende om retssikkerhedsprincippet.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/40 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/40

---

Sag anlagt den 8. september 2022 — House Foods Group mod CPVO (SK20)

(Sag T-556/22)

(2022/C 424/52)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: House Foods Group, Inc. (Osaka, Japan) (ved advokaterne G. Würtenberger og T. Wuttke)

Sagsøgt: EF-Sortsmyndigheden (CPVO)

Oplysninger vedrørende sagen for CPVO

Den omtvistede EF-sortsbeskyttelse: SK20 — ansøgning om EF-sortsbeskyttelse nr. 2017/3314.

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 1. juli 2022 af Appelkammeret ved EF-Sortsmyndigheden (sag A 018/2021).

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | CPVO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

CPVO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 6 i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 6 i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94

| — | Tilsidesættelse af artikel 7 i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 7 i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94

| — | Tilsidesættelse af artikel 76 i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 76 i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94

| — | Tilsidesættelse af artikel 81 i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 81 i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/40 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/40

---

Sag anlagt den 5. september 2022 — Fachverband Eisenhüttenschlacken mod Kommissionen

(Sag T-560/22)

(2022/C 424/53)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Fachverband Eisenhüttenschlacken eV (Duisburg, Tyskland) (ved advokat G. Franßen og professor C. Koenig)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Artikel 2, stk. 3, i Europa-Kommissionens delegerede forordning (EU) 2022/973 af 14. marts 2022 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1009 for så vidt angår fastsættelse af kriterier for agronomisk effektivitet og sikkerhed i forbindelse med anvendelse af biprodukter i EU-gødningsprodukter annulleres. |
| --- | --- |

—

Artikel 2, stk. 3, i Europa-Kommissionens delegerede forordning (EU) 2022/973 af 14. marts 2022 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1009 for så vidt angår fastsættelse af kriterier for agronomisk effektivitet og sikkerhed i forbindelse med anvendelse af biprodukter i EU-gødningsprodukter annulleres.

| — | Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført syv anbringender.

| 1. | Første anbringende om en EU-retsstridig overskridelse af sagsøgtes beføjelser, henholdsvis misbrug af sagsøgtes beføjelser, ved vedtagelse af artikel 2, stk. 3, i delegeret forordning (EU) 2022/973 (1) på grundlag af bemyndigelsen i artikel 42, stk. 7, første punktum, i forordning (EU) 2019/1009 (2)

  I henhold til artikel 42, stk. 7, første punktum, i forordning (EU) 2019/1009 måtte sagsøgte kun vedtage delegerede retsakter om agronomisk effektivitet og sikkerhed. Sagsøgte har i stedet fastlagt grænseværdierne for parametrene chrom i alt og vanadium i artikel 2, stk. 3, litra a) og c), i delegeret forordning (EU) 2022/973 til sundheds- miljøbeskyttelsesformål. Fastlæggelsen af grænseværdierne for chrom i alt og vanadium er ikke omfattet af bemyndigelsesgrundlaget i artikel 42, stk. 7, første punktum, i forordning (EU) 2019/1009. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om en EU-retsstridig overskridelse af sagsøgtes beføjelser, henholdsvis misbrug af sagsøgtes beføjelser, ved vedtagelse af artikel 2, stk. 3, i delegeret forordning (EU) 2022/973 (1) på grundlag af bemyndigelsen i artikel 42, stk. 7, første punktum, i forordning (EU) 2019/1009 (2)

I henhold til artikel 42, stk. 7, første punktum, i forordning (EU) 2019/1009 måtte sagsøgte kun vedtage delegerede retsakter om agronomisk effektivitet og sikkerhed. Sagsøgte har i stedet fastlagt grænseværdierne for parametrene chrom i alt og vanadium i artikel 2, stk. 3, litra a) og c), i delegeret forordning (EU) 2022/973 til sundheds- miljøbeskyttelsesformål. Fastlæggelsen af grænseværdierne for chrom i alt og vanadium er ikke omfattet af bemyndigelsesgrundlaget i artikel 42, stk. 7, første punktum, i forordning (EU) 2019/1009.

| 2. | Andet anbringende om tilsidesættelse af forsigtighedsprincippet i henhold til artikel 42, stk. 7, andet punktum, i forordning (EU) 2019/1009 på grund af den manglende iagttagelse af den aktuelle situation for den videnskabelige evidens.
  Ved vedtagelsen af artikel 2, stk. 3, litra a) og c), i delegeret forordning (EU) 2022/973 undersøgte, vurderede og bedømte sagsøgte ikke den nyeste videnskabelige evidens og lagde ikke denne til grund for sin afgørelse om at vedtage delegeret forordning (EU) 2022/973. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af forsigtighedsprincippet i henhold til artikel 42, stk. 7, andet punktum, i forordning (EU) 2019/1009 på grund af den manglende iagttagelse af den aktuelle situation for den videnskabelige evidens.

Ved vedtagelsen af artikel 2, stk. 3, litra a) og c), i delegeret forordning (EU) 2022/973 undersøgte, vurderede og bedømte sagsøgte ikke den nyeste videnskabelige evidens og lagde ikke denne til grund for sin afgørelse om at vedtage delegeret forordning (EU) 2022/973.

| 3. | Tredje anbringende om tilsidesættelse af undersøgelsesprincippet, og navnlig sagsøgtes tjenestepligt til at undersøge og tage hensyn til den nyeste videnskabelige evidens.
  Sagsøgte undersøgte ikke den nyeste videnskabelige evidens tilstrækkeligt og tog ikke hensyn til denne ved afgørelsen om at vedtage delegeret forordning (EU) 2022/973. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af undersøgelsesprincippet, og navnlig sagsøgtes tjenestepligt til at undersøge og tage hensyn til den nyeste videnskabelige evidens.

Sagsøgte undersøgte ikke den nyeste videnskabelige evidens tilstrækkeligt og tog ikke hensyn til denne ved afgørelsen om at vedtage delegeret forordning (EU) 2022/973.

| 4. | Fjerde anbringende om en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet der ikke blev taget hensyn til den nyeste videnskabelige evidens.
  De virksomheder, der er berørt af delegeret forordning (EU) 2022/973, havde tillid til, at sagsøgte kun fastsatte sådanne kriterier, der fagligt kan udledes af den nyeste videnskabelige evidens. De havde desuden tillid til, at sagsøgte kun ville fastlægge kriterier vedrørende agronomisk effektivitet og sikkerhed. Grænseværdierne for chrom i alt og vanadium er ikke kriterier vedrørende agronomisk effektivitet og sikkerhed. Adressaterne for artikel 2, stk. 3, i delegeret forordning (EU) 2022/973 havde ikke kunnet forudsige, at der ville ske en fastlæggelse af grænseværdierne for chrom i alt og vanadium. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet der ikke blev taget hensyn til den nyeste videnskabelige evidens.

De virksomheder, der er berørt af delegeret forordning (EU) 2022/973, havde tillid til, at sagsøgte kun fastsatte sådanne kriterier, der fagligt kan udledes af den nyeste videnskabelige evidens. De havde desuden tillid til, at sagsøgte kun ville fastlægge kriterier vedrørende agronomisk effektivitet og sikkerhed. Grænseværdierne for chrom i alt og vanadium er ikke kriterier vedrørende agronomisk effektivitet og sikkerhed. Adressaterne for artikel 2, stk. 3, i delegeret forordning (EU) 2022/973 havde ikke kunnet forudsige, at der ville ske en fastlæggelse af grænseværdierne for chrom i alt og vanadium.

| 5. | Femte anbringende om en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet på grund af forbuddet mod kalkholdige gødningsprodukter i stålindustrien ved vedtagelsen af artikel 2, stk. 3, litra a) og litra c), i delegeret forordning (EU) 2022/973.
  De af sagsøgte fastsatte grænseværdier for chrom i alt og vanadium tog ikke hensyn til proportionalitetsprincippet i henhold til artikel 5, stk. 1, andet punktum, og stk. 4, TEU, fordi grænseværdierne udelukker kalkholdigt gødning fra stålindustrien fra lovgivningen om EU-gødningsprodukter, og dette på mange måder vil få skadelige virkninger for miljøet, menneskers, dyrs og planters sundhed, den offentlige interesse i en sikker og gunstig forsyning med gødning og fødevarer samt fabrikanternes og distributørernes interesser. |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende om en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet på grund af forbuddet mod kalkholdige gødningsprodukter i stålindustrien ved vedtagelsen af artikel 2, stk. 3, litra a) og litra c), i delegeret forordning (EU) 2022/973.

De af sagsøgte fastsatte grænseværdier for chrom i alt og vanadium tog ikke hensyn til proportionalitetsprincippet i henhold til artikel 5, stk. 1, andet punktum, og stk. 4, TEU, fordi grænseværdierne udelukker kalkholdigt gødning fra stålindustrien fra lovgivningen om EU-gødningsprodukter, og dette på mange måder vil få skadelige virkninger for miljøet, menneskers, dyrs og planters sundhed, den offentlige interesse i en sikker og gunstig forsyning med gødning og fødevarer samt fabrikanternes og distributørernes interesser.

| 6. | Sjette anbringende om tilsidesættelse af sagsøgtes formelle begrundelsespligt.
  Fastlæggelsen af grænseværdierne for chrom i alt og vanadium begrundes ikke tilstrækkeligt i betragtningerne til delegeret forordning (EU) 2022/973. Sagsøgte har ikke tilkendegivet de bestemmende (afgørende) omstændigheder, på hvis grundlag den fastlagde grænseværdierne. Sagsøgte har begrundet fastlæggelsen af grænseværdierne med sundheds- og miljøbeskyttelsesaspekter. Den har derimod ikke nævnt de i henhold til bemyndigelsesgrundlaget i artikel 42, stk. 7, første punktum, i forordning 2019/1009 nødvendige kriterier om agronomisk effektivitet og sikkerhed. De elementer i begrundelsen, der kan udledes af betragtningerne, er således allerede i formel henseende utilstrækkelige og ufuldstændige. Betragtningerne opfylder ikke begrundelsespligten i henhold til artikel 296, stk. 2, TEUF. |
| --- | --- |

6.

Sjette anbringende om tilsidesættelse af sagsøgtes formelle begrundelsespligt.

Fastlæggelsen af grænseværdierne for chrom i alt og vanadium begrundes ikke tilstrækkeligt i betragtningerne til delegeret forordning (EU) 2022/973. Sagsøgte har ikke tilkendegivet de bestemmende (afgørende) omstændigheder, på hvis grundlag den fastlagde grænseværdierne. Sagsøgte har begrundet fastlæggelsen af grænseværdierne med sundheds- og miljøbeskyttelsesaspekter. Den har derimod ikke nævnt de i henhold til bemyndigelsesgrundlaget i artikel 42, stk. 7, første punktum, i forordning 2019/1009 nødvendige kriterier om agronomisk effektivitet og sikkerhed. De elementer i begrundelsen, der kan udledes af betragtningerne, er således allerede i formel henseende utilstrækkelige og ufuldstændige. Betragtningerne opfylder ikke begrundelsespligten i henhold til artikel 296, stk. 2, TEUF.

| 7. | Syvende anbringende om, at begrundelsen er sagligt urigtig og ufuldstændig som følge af, at afledningen af grænseværdierne for chrom i alt og vanadium fagligt set skete på en sagligt urigtig og ufuldstændig måde. |
| --- | --- |

7.

Syvende anbringende om, at begrundelsen er sagligt urigtig og ufuldstændig som følge af, at afledningen af grænseværdierne for chrom i alt og vanadium fagligt set skete på en sagligt urigtig og ufuldstændig måde.

---

(1)  Kommissionens delegerede forordning (EU) 2022/973 af 14.3.2022 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1009 for så vidt angår fastsættelse af kriterier for agronomisk effektivitet og sikkerhed i forbindelse med anvendelse af biprodukter i EU-gødningsprodukter (EUT 2022, L 167, s. 29).

(2)  Europa-Parlamentets forordning (EU) 2019/1009 af 5.6.2019 om fastsættelse af regler om tilgængeliggørelse på markedet af EU-gødningsprodukter og om ændring af forordning (EF) nr. 1069/2009 og (EF) nr. 1107/2009 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 2003/2003 (EUT 2019, L 170, s. 1).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/42 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/42

---

Sag anlagt den 2. september 2022 — VP mod Cedefop

(Sag T-563/22)

(2022/C 424/54)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: VP (ved advokat L. Levi)

Sagsøgt: Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (Cedefop)

Sagsøgerens påstande

| — | Annullation af sagsøgtes afgørelse af 17. december 2021 om ikke at implementere afsnit 1 og 2 i den dispositive del af Den Europæiske Unions Rets dom af 16. december 2020 i sag T-187/18, VP mod Cedefop. |
| --- | --- |

—

Annullation af sagsøgtes afgørelse af 17. december 2021 om ikke at implementere afsnit 1 og 2 i den dispositive del af Den Europæiske Unions Rets dom af 16. december 2020 i sag T-187/18, VP mod Cedefop.

| — | Annullation af den konnekse afgørelse om ikke at forlænge sagsøgerens ansættelseskontrakt på ubestemt tid med virkning fra den 16. november 2017. |
| --- | --- |

—

Annullation af den konnekse afgørelse om ikke at forlænge sagsøgerens ansættelseskontrakt på ubestemt tid med virkning fra den 16. november 2017.

| — | Annullation af sagsøgtes afgørelse af 17. juni 2022 om afslag på sagsøgerens klage af 3. marts 2022 over afgørelsen af 17. december 2021. |
| --- | --- |

—

Annullation af sagsøgtes afgørelse af 17. juni 2022 om afslag på sagsøgerens klage af 3. marts 2022 over afgørelsen af 17. december 2021.

| — | Sagsøgte tilpligtes at erstatte det af sagsøgeren lidte ikke-økonomiske tab, der efter ret og billighed er opgjort til 100 000 EUR. |
| --- | --- |

—

Sagsøgte tilpligtes at erstatte det af sagsøgeren lidte ikke-økonomiske tab, der efter ret og billighed er opgjort til 100 000 EUR.

| — | Sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at sagsøgtes afgørelse om ikke at implementere de centrale afsnit 1 og 2 i dom af 16. december 2020 i sag T-187/18, VP mod Cedefop, og følgelig om ikke at forlænge sagsøgerens ansættelseskontrakt, er behæftet med en tilsidesættelse af forpligtelsen i henhold til artikel 266 TEUF til at opfylde dommen af 16. december 2020 i sag T-187/18 og et åbenbart urigtigt skøn. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at sagsøgtes afgørelse om ikke at implementere de centrale afsnit 1 og 2 i dom af 16. december 2020 i sag T-187/18, VP mod Cedefop, og følgelig om ikke at forlænge sagsøgerens ansættelseskontrakt, er behæftet med en tilsidesættelse af forpligtelsen i henhold til artikel 266 TEUF til at opfylde dommen af 16. december 2020 i sag T-187/18 og et åbenbart urigtigt skøn.

| 2. | Andet anbringende om, at sagsøgte har tilsidesat omsorgspligten. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at sagsøgte har tilsidesat omsorgspligten.

| 3. | Tredje anbringende om, at sagsøgte har tilsidesat ligebehandlingsprincippet og princippet om beskyttelse af de berettigede forventninger. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om, at sagsøgte har tilsidesat ligebehandlingsprincippet og princippet om beskyttelse af de berettigede forventninger.

| 4. | Fjerde anbringende om, at sagsøgte misbrugte sine beføjelser. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om, at sagsøgte misbrugte sine beføjelser.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/43 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/43

---

Sag anlagt den 13. september 2022 — Pierre Balmain mod EUIPO — Story Time (Gengivelse af et løvehoved)

(Sag T-564/22)

(2022/C 424/55)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Pierre Balmain (Paris, Frankrig) (ved advokaterne J. Iglesias Monravá og S. Mainar Roger)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Story Time sp. z o.o. (Poznań, Polen)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Pierre Balmain

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket (gengivelse af et løvehoved) — registreringsansøgning nr. 17 515 099

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 21. juni 2022 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 96/2022-4)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | Enhver modpart tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Enhver modpart tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/44 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/44

---

Sag anlagt den 13. september 2022 — Sports Group Denmark mod EUIPO (ENDURANCE)

(Sag T-566/22)

(2022/C 424/56)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Sports Group Denmark A/S (Silkeborg, Danmark) (ved advokat T. Kruse Lie)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, af EU-figurmærket ENDURANCE — registreringsansøgning nr. 1 542 490

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 8. juli 2022 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1779/2021-2)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som der deri gives afslag på registrering af figurtegnet ENDURANCE som EU-varemærke for varerne og tjenesteydelserne i klasse 9, 25, 28 og 35. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som der deri gives afslag på registrering af figurtegnet ENDURANCE som EU-varemærke for varerne og tjenesteydelserne i klasse 9, 25, 28 og 35.

| — | EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger, herunder de nødvendige omkostninger afholdt i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret ved EUIPO. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger, herunder de nødvendige omkostninger afholdt i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret ved EUIPO.

Anbringende

| — | Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/44 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/44

---

Sag anlagt den 15. september 2022 — Bora Creations mod EUIPO — True Skincare (TRUE SKIN)

(Sag T-576/22)

(2022/C 424/57)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Bora Creations, SL (Andratx, Spanien) (ved advokaterne R. Lange og M. Ebner)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: True Skincare Ltd (Ascot, Det Forenede Kongerige)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Bora Creations, SL

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket TRUE SKIN — registreringsansøgning nr. 18 170 353

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 21. juni 2022 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1712/2021-5)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO og intervenienten tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO og intervenienten tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/45 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/45

---

Sag anlagt den 16. september 2022 — EDPS mod Parlamentet og Rådet

(Sag T-578/22)

(2022/C 424/58)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS) (Ved D. Nardi, T. Zerdick, A. Buchta og F. Coudert, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Artikel 74a og 74b i forordning 2016/794 (1), som ændret ved forordning 2022/991 (2), annulleres. |
| --- | --- |

—

Artikel 74a og 74b i forordning 2016/794 (1), som ændret ved forordning 2022/991 (2), annulleres.

| — | Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et anbringende om tilsidesættelse af sagsøgerens uafhængighed og beføjelser som tilsynsmyndighed som følge af den manglende overholdelse af retssikkerhedsprincippet og princippet om forbud mod retsakters tilbagevirkende kraft. Sagsøgeren har gjort gældende, at der er sket tilsidesættelse af artikel 8, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 55 i forordning (EU) 2018/1725 (3), sammenholdt med artikel 43, stk. 1, og artikel 43, stk. 3, litra e), i forordning (EU) 2016/794, som ændret ved forordning (EU) 2022/991.

Sagsøgeren har anført, at denne har en retlig interesse i at anlægge et annullationssøgsmål i henhold til artikel 263 TEUF, idet det er nødvendigt, at sagsøgeren har adgang til et retsmiddel med henblik på at forsvare dennes institutionelle beføjelser, navnlig sagsøgerens uafhængighed som tilsynsmyndighed, i henhold til artikel 8, stk. 3, i chartret om grundlæggende rettigheder, og bevare den institutionelle balance mellem tilsynsmyndighedernes rolle og lovgivers rolle.

Subsidiært har sagsøgeren gjort gældende, at denne er umiddelbart og individuelt berørt af de anfægtede bestemmelser, som sagsøgeren har en klar og aktuelle interesse i at få annulleret.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/794 af 11.5.2016 om Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol) og om erstatning og ophævelse af Rådets afgørelse 2009/371/RIA, 2009/934/RIA, 2009/935/RIA, 2009/936/RIA og 2009/968/RIA (EUT 2016, L 135, s. 53).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2022/991 af 8.6.2022 om ændring af forordning (EU) 2016/794 for så vidt angår Europols samarbejde med private parter, Europols behandling af personoplysninger til støtte for strafferetlige efterforskninger og Europols rolle inden for forskning og innovation (EUT 2022, L 169, s. 1).

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1725 af 23.10.2018 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af forordning (EF) nr. 45/2001 og afgørelse nr. 1247/2002/EF (EUT 2018, L 295, s. 39).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/46 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/46

---

Sag anlagt den 16. september 2022 — British Airways mod Kommissionen

(Sag T-582/22)

(2022/C 424/59)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: British Airways plc (Harmondsworth, Det Forenede Kongerige) (ved advokaterne A. Lyle Smythe og R. O’Donoghue samt Barrister-at-Law C. Thomas)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionen tilpligtes omgående at betale et morarentebeløb, der svarer til morarenter på 3 382 129,97 EUR til ECB’s refinansieringssats, forhøjet med tre og et halvt procentpoint, for perioden fra den 19. juni 2017 til den 25. maj 2022, eller subsidiært til en sats og for en periode, som Retten (i henhold til sagsøgerens første og/eller andet anbringende) finder passende. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes omgående at betale et morarentebeløb, der svarer til morarenter på 3 382 129,97 EUR til ECB’s refinansieringssats, forhøjet med tre og et halvt procentpoint, for perioden fra den 19. juni 2017 til den 25. maj 2022, eller subsidiært til en sats og for en periode, som Retten (i henhold til sagsøgerens første og/eller andet anbringende) finder passende.

| — | Kommissionen tilpligtes omgående at betale renters rente af morarentebeløbet på 3 382 129,97 EUR (eller et andet beløb, som Retten fastslår sagsøgeren er berettiget til) til ECB’s refinansieringssats, forhøjet med tre og et halvt procentpoint, for perioden fra den 25. maj 2022 til datoen for betaling af dette morarentebeløb, eller subsidiært til en sats og for en periode, som Retten finder passende. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes omgående at betale renters rente af morarentebeløbet på 3 382 129,97 EUR (eller et andet beløb, som Retten fastslår sagsøgeren er berettiget til) til ECB’s refinansieringssats, forhøjet med tre og et halvt procentpoint, for perioden fra den 25. maj 2022 til datoen for betaling af dette morarentebeløb, eller subsidiært til en sats og for en periode, som Retten finder passende.

| — | Derudover eller subsidiært annulleres Kommissionens afgørelse om afslag af 7. juli 2022, således at Kommissionen skal betale sagsøgeren morarenter og renters rente deraf med øjeblikkelig virkning, eller mere subsidiært fastslås det, at Kommissionens undladelse af at handle ved ikke at betale morarenter og renters rente deraf (eller nogen renter), er ulovlig. |
| --- | --- |

—

Derudover eller subsidiært annulleres Kommissionens afgørelse om afslag af 7. juli 2022, således at Kommissionen skal betale sagsøgeren morarenter og renters rente deraf med øjeblikkelig virkning, eller mere subsidiært fastslås det, at Kommissionens undladelse af at handle ved ikke at betale morarenter og renters rente deraf (eller nogen renter), er ulovlig.

| — | Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens sagsomkostninger og øvrige omkostninger i forbindelse med sagen. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens sagsomkostninger og øvrige omkostninger i forbindelse med sagen.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.

| 1. | Med det første anbringende gøres det gældende, at sagsøgeren er berettiget til morarentebeløbet på 3 382 129,97 EUR, eller subsidiært renter beregnet for en sådan periode og sats, som Retten finder passende, i henhold til artikel 266, stk. 1, TEUF, eftersom Kommissionen var forpligtet til at betale sådanne renter til opfyldelse af Rettens dom i sag T-341/17. I denne henseende har sagsøgeren subsidiært påberåbt sig artikel 277 TEUF for det tilfælde, at Kommissionen vil påberåbe sig afledt ret, og denne ret fortolkes på en måde, der er uforenelig med sagsøgerens rettigheder i henhold til traktaten. |
| --- | --- |

1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at sagsøgeren er berettiget til morarentebeløbet på 3 382 129,97 EUR, eller subsidiært renter beregnet for en sådan periode og sats, som Retten finder passende, i henhold til artikel 266, stk. 1, TEUF, eftersom Kommissionen var forpligtet til at betale sådanne renter til opfyldelse af Rettens dom i sag T-341/17. I denne henseende har sagsøgeren subsidiært påberåbt sig artikel 277 TEUF for det tilfælde, at Kommissionen vil påberåbe sig afledt ret, og denne ret fortolkes på en måde, der er uforenelig med sagsøgerens rettigheder i henhold til traktaten.

| 2. | Med det andet anbringende gøres det gældende, at sagsøgeren derudover og/eller subsidiært, er berettiget til morarenter i henhold til artikel 266, stk. 2, TEUF, artikel 268 TEUF og artikel 340 TEUF, samt i henhold til chartrets artikel 41, stk. 3, på grundlag af Den Europæiske Unions ansvar uden for kontraktforhold, fordi Kommissionen ikke har betalt sådanne renter i overensstemmelse med Rettens dom i sag T-341/17. I denne henseende har sagsøgeren igen subsidiært påberåbt sig artikel 277 TEUF for det tilfælde, at Kommissionen vil påberåbe sig afledt ret, og denne ret fortolkes på en måde, der er uforenelig med sagsøgerens rettigheder i henhold til traktaten. |
| --- | --- |

2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at sagsøgeren derudover og/eller subsidiært, er berettiget til morarenter i henhold til artikel 266, stk. 2, TEUF, artikel 268 TEUF og artikel 340 TEUF, samt i henhold til chartrets artikel 41, stk. 3, på grundlag af Den Europæiske Unions ansvar uden for kontraktforhold, fordi Kommissionen ikke har betalt sådanne renter i overensstemmelse med Rettens dom i sag T-341/17. I denne henseende har sagsøgeren igen subsidiært påberåbt sig artikel 277 TEUF for det tilfælde, at Kommissionen vil påberåbe sig afledt ret, og denne ret fortolkes på en måde, der er uforenelig med sagsøgerens rettigheder i henhold til traktaten.

| 3. | Med det tredje anbringende gøres det gældende, at sagsøgeren er berettiget til betaling af renters rente, fordi Kommissionens ikke har betalt sådanne morarenter, i henhold til artikel 266, stk. 1, TEUF, eller subsidiært i henhold til artikel 266, stk. 2, TEUF, artikel 268 TEUF, artikel 340 TEUF og chartrets artikel 41, stk. 3. I denne henseende har sagsøgeren igen subsidiært påberåbt sig artikel 277 TEUF for det tilfælde, at Kommissionen vil påberåbe sig afledt ret, og denne ret fortolkes på en måde, der er uforenelig med British Airways’ rettigheder i henhold til traktaten. |
| --- | --- |

3.

Med det tredje anbringende gøres det gældende, at sagsøgeren er berettiget til betaling af renters rente, fordi Kommissionens ikke har betalt sådanne morarenter, i henhold til artikel 266, stk. 1, TEUF, eller subsidiært i henhold til artikel 266, stk. 2, TEUF, artikel 268 TEUF, artikel 340 TEUF og chartrets artikel 41, stk. 3. I denne henseende har sagsøgeren igen subsidiært påberåbt sig artikel 277 TEUF for det tilfælde, at Kommissionen vil påberåbe sig afledt ret, og denne ret fortolkes på en måde, der er uforenelig med British Airways’ rettigheder i henhold til traktaten.

| 4. | Med det fjerde anbringende har sagsøgeren — for så vidt som det er nødvendigt — i henhold til artikel 263, stk. 4 i TEUF nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 7. juli 2022 om afslag på at betale morarenter og renters rente deraf, og har derved støttet sig på en tilsidesættelse af artikel 266 TEUF og/eller det almindelige EU-retlige princip om, at EU-institutioner skal foretage genopretning efter at en dom annullerer en foranstaltning. |
| --- | --- |

4.

Med det fjerde anbringende har sagsøgeren — for så vidt som det er nødvendigt — i henhold til artikel 263, stk. 4 i TEUF nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 7. juli 2022 om afslag på at betale morarenter og renters rente deraf, og har derved støttet sig på en tilsidesættelse af artikel 266 TEUF og/eller det almindelige EU-retlige princip om, at EU-institutioner skal foretage genopretning efter at en dom annullerer en foranstaltning.

| 5. | Med det femte anbringende har sagsøgeren subsidiært til det fjerde anbringende nedlagt påstand om, at det i henhold til artikel 265 TEUF fastslås, at Kommissionen har handlet ulovligt ved ikke at betale sagsøgeren morarenter og renters rente deraf efter sagsøgerens anmodning herom af 8. juni 2022, hvilket er i strid med artikel 266 TEUF og/eller det almindelige EU-retlige princip om, at EU-institutioner skal foretage genopretning efter at en dom annullerer en foranstaltning. |
| --- | --- |

5.

Med det femte anbringende har sagsøgeren subsidiært til det fjerde anbringende nedlagt påstand om, at det i henhold til artikel 265 TEUF fastslås, at Kommissionen har handlet ulovligt ved ikke at betale sagsøgeren morarenter og renters rente deraf efter sagsøgerens anmodning herom af 8. juni 2022, hvilket er i strid med artikel 266 TEUF og/eller det almindelige EU-retlige princip om, at EU-institutioner skal foretage genopretning efter at en dom annullerer en foranstaltning.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/47 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/47

---

Sag anlagt den 22. september 2022 — Crown Holdings og Crown Cork & Seal Deutschland mod Kommissionen

(Sag T-587/22)

(2022/C 424/60)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Crown Holdings, Inc. (Yardley, Pennsylvania, De Forenede Stater) og Crown Cork & Seal Deutschland Holdings GmbH (Seesen, Tyskland) (ved advokaterne A. Burnside, C. Graf York von Wartenburg, A. Kidane og D. Strohl)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

| — | Kommissionens afgørelse C(2022) 4761 final af 12. juli 2022 vedrørende en procedure i henhold til artikel 101 TEUF (sag AT.40 522 — Metalemballage) annulleres, for så vidt som den finder anvendelse på sagsøgerne. |
| --- | --- |

—

Kommissionens afgørelse C(2022) 4761 final af 12. juli 2022 vedrørende en procedure i henhold til artikel 101 TEUF (sag AT.40 522 — Metalemballage) annulleres, for så vidt som den finder anvendelse på sagsøgerne.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat seks anbringender.

| 1. | Det første anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat princippet om, at lovgiver selv skal følge loven (patere legem quam ipse fecisti), hvilket er et almindeligt EU-retligt princip, idet den accepterede omfordelingen af sagen fra Bundeskartellamt (den tyske konkurrencemyndighed), hvorved den afveg fra fast praksis som fastsat i Kommissionens meddelelse om samarbejdet inden for netværket af konkurrencemyndigheder. |
| --- | --- |

1.

Det første anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat princippet om, at lovgiver selv skal følge loven (patere legem quam ipse fecisti), hvilket er et almindeligt EU-retligt princip, idet den accepterede omfordelingen af sagen fra Bundeskartellamt (den tyske konkurrencemyndighed), hvorved den afveg fra fast praksis som fastsat i Kommissionens meddelelse om samarbejdet inden for netværket af konkurrencemyndigheder.

| 2. | Det andet anbringende om, at Kommissionen ved at acceptere omfordelingen af sagen fra Bundeskartellamt (den tyske konkurrencemyndighed) har tilsidesat sagsøgernes berettigede forventninger om, at Kommissionen ville følge fast praksis. |
| --- | --- |

2.

Det andet anbringende om, at Kommissionen ved at acceptere omfordelingen af sagen fra Bundeskartellamt (den tyske konkurrencemyndighed) har tilsidesat sagsøgernes berettigede forventninger om, at Kommissionen ville følge fast praksis.

| 3. | Det tredje anbringende om, at Kommissionen ved at acceptere, at sagen blev omfordelt på et så sent stadie i Bundeskartellamts (den tyske konkurrencemyndigheds) sagsbehandling, har tilsidesat subsidiaritetsprincippet. |
| --- | --- |

3.

Det tredje anbringende om, at Kommissionen ved at acceptere, at sagen blev omfordelt på et så sent stadie i Bundeskartellamts (den tyske konkurrencemyndigheds) sagsbehandling, har tilsidesat subsidiaritetsprincippet.

| 4. | Det fjerde anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sagsøgernes ret til forsvar, idet den accepterede omfordelingen af sagen fra Bundeskartellamt (den tyske konkurrencemyndighed) flere år efter udløbet af den indledende tomånedersperiode for omfordeling. |
| --- | --- |

4.

Det fjerde anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sagsøgernes ret til forsvar, idet den accepterede omfordelingen af sagen fra Bundeskartellamt (den tyske konkurrencemyndighed) flere år efter udløbet af den indledende tomånedersperiode for omfordeling.

| 5. | Det femte anbringende om, at Kommissionen ved at acceptere omfordelingen af sagen efter, at den indledende tomånedersperiode for omfordeling var udløbet, undlod at foretage en rimelig afvejning af målene for håndhævelse af konkurrencereglerne og hensynene til retssikkerhed, berettigede forventninger og sagsøgernes ret til forsvar, hvorved Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet. |
| --- | --- |

5.

Det femte anbringende om, at Kommissionen ved at acceptere omfordelingen af sagen efter, at den indledende tomånedersperiode for omfordeling var udløbet, undlod at foretage en rimelig afvejning af målene for håndhævelse af konkurrencereglerne og hensynene til retssikkerhed, berettigede forventninger og sagsøgernes ret til forsvar, hvorved Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet.

| 6. | Det sjette anbringende om, at Kommissionen ved at acceptere omfordelingen af sagen fra Bundeskartellamt (den tyske konkurrencemyndighed) efter udløbet af den indledende tomånedersperiode for omfordeling har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik. |
| --- | --- |

6.

Det sjette anbringende om, at Kommissionen ved at acceptere omfordelingen af sagen fra Bundeskartellamt (den tyske konkurrencemyndighed) efter udløbet af den indledende tomånedersperiode for omfordeling har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/48 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/48

---

Sag anlagt den 22. september 2022 — Renco Valore mod Kommissionen

(Sag T-588/22)

(2022/C 424/61)

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Renco Valore SpA (Pesaro, Italien) (ved advokaterne A. Gaspar Schwalbach, C. Pinto Xavier og M. Cotrim)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Artikel 1, 4 og 5 i Kommissionens afgørelse af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III annulleres. |
| --- | --- |

—

Artikel 1, 4 og 5 i Kommissionens afgørelse af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tre anbringender.

| 1. | Det første anbringende om en retlig fejl, eftersom kriteriet om »virksomhed, der faktisk og fysisk udføres på Madeira«, blev fortolket og anvendt korrekt ved gennemførelsen af ordning III for ZMF. Sagsøgeren har anført, at Kommissionen foretog en ukorrekt fortolkning af kriteriet om »overskud hidrørende fra virksomhed, der faktisk og fysisk udføres på Madeira«. Overskuddet fra virksomheder, der var registreret i ZFM, og som kan være genstand for en skattefordel, er ikke begrænset til overskuddet fra aktiviteter, som er underlagt yderligere omkostninger forbundet med »ultraperiferien«, dvs. virksomhed, som udelukkende gennemføres på det geografiske område for den selvstyrende region Madeira. Hvis der tages hensyn til målene med og konteksten for ordning III for ZFM, gør en korrekt fortolkning af dette kriterium det muligt at fastslå, at virksomhed, som har at gøre med virksomheder, som har tilladelse i ZFM, og som har deres centrum for beslutningstagning dér, udgør virksomhed, som faktisk og fysisk udføres på Madeira, uanset om de er beskæftiget med international virksomhed. |
| --- | --- |

1.

Det første anbringende om en retlig fejl, eftersom kriteriet om »virksomhed, der faktisk og fysisk udføres på Madeira«, blev fortolket og anvendt korrekt ved gennemførelsen af ordning III for ZMF. Sagsøgeren har anført, at Kommissionen foretog en ukorrekt fortolkning af kriteriet om »overskud hidrørende fra virksomhed, der faktisk og fysisk udføres på Madeira«. Overskuddet fra virksomheder, der var registreret i ZFM, og som kan være genstand for en skattefordel, er ikke begrænset til overskuddet fra aktiviteter, som er underlagt yderligere omkostninger forbundet med »ultraperiferien«, dvs. virksomhed, som udelukkende gennemføres på det geografiske område for den selvstyrende region Madeira. Hvis der tages hensyn til målene med og konteksten for ordning III for ZFM, gør en korrekt fortolkning af dette kriterium det muligt at fastslå, at virksomhed, som har at gøre med virksomheder, som har tilladelse i ZFM, og som har deres centrum for beslutningstagning dér, udgør virksomhed, som faktisk og fysisk udføres på Madeira, uanset om de er beskæftiget med international virksomhed.

| 2. | Det andet anbringende om en retlig fejl, for så vidt som kriteriet vedrørende »bevarelse af arbejdspladser« er blevet korrekt fortolket og anvendt ved gennemførelsen af ordning III for ZFM. Sagsøgeren har anført, at Kommissionen foretog en ukorrekt fortolkning af kriteriet »bevarelse af arbejdspladser«. Henset til, at der ikke findes et EU-retligt begreb for »arbejdsplads«, og til, at dette begreb ikke er blevet forklaret med henblik på anvendelsen af ordning III i afgørelserne af 2007 og 2013 eller i retningslinjerne af 2007, bør det begreb arbejdsplads, som følger af de national arbejdsretlige bestemmelser, accepteres. Metodologien for definitionen af arbejdspladser i »fuldtidsækvivalenter« og »antal årsarbejdsenheder« finder ikke anvendelse på ordning III for ZFM. |
| --- | --- |

2.

Det andet anbringende om en retlig fejl, for så vidt som kriteriet vedrørende »bevarelse af arbejdspladser« er blevet korrekt fortolket og anvendt ved gennemførelsen af ordning III for ZFM. Sagsøgeren har anført, at Kommissionen foretog en ukorrekt fortolkning af kriteriet »bevarelse af arbejdspladser«. Henset til, at der ikke findes et EU-retligt begreb for »arbejdsplads«, og til, at dette begreb ikke er blevet forklaret med henblik på anvendelsen af ordning III i afgørelserne af 2007 og 2013 eller i retningslinjerne af 2007, bør det begreb arbejdsplads, som følger af de national arbejdsretlige bestemmelser, accepteres. Metodologien for definitionen af arbejdspladser i »fuldtidsækvivalenter« og »antal årsarbejdsenheder« finder ikke anvendelse på ordning III for ZFM.

| 3. | Det tredje anbringende om tilsidesættelse af de almindelige EU-retlige principper om retssikkerhed og om beskyttelse af den berettigede forventning. Sagsøgeren har anført, at Kommissionens afgørelse af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III indebærer en tilsidesættelse af de almindelige EU-retlige principper om retssikkerhed og om beskyttelse af den berettigede forventning, således Kommissionen ikke kan kræve af de portugisiske nationale myndigheder, at disse tilbagesøger den omhandlede støtte fra modtagerne, og nærmere bestemt sagsøgeren. |
| --- | --- |

3.

Det tredje anbringende om tilsidesættelse af de almindelige EU-retlige principper om retssikkerhed og om beskyttelse af den berettigede forventning. Sagsøgeren har anført, at Kommissionens afgørelse af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III indebærer en tilsidesættelse af de almindelige EU-retlige principper om retssikkerhed og om beskyttelse af den berettigede forventning, således Kommissionen ikke kan kræve af de portugisiske nationale myndigheder, at disse tilbagesøger den omhandlede støtte fra modtagerne, og nærmere bestemt sagsøgeren.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/49 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/49

---

Sag anlagt den 22. september 2022 — Silgan Holdings m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-589/22)

(2022/C 424/62)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøgere: Silgan Holdings, Inc. (Stamford, Connecticut, De Forenede Stater), Silgan Holdings Austria GmbH (Wien, Østrig), Silgan International Holdings BV (Amsterdam, Nederlandene), Silgan Metal Packaging Distribution GmbH (Meißen, Tyskland), Silgan White Cap Manufacturing GmbH (Hannover, Tyskland) (ved advokaterne D. Seeliger, H. Wollmann, R. Grafunder, Y.K. Gürer og E. Venot)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres i medfør af artikel 264 TEUF for så vidt som den vedrører sagsøgerne. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres i medfør af artikel 264 TEUF for så vidt som den vedrører sagsøgerne.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes i henhold til artikel 134 i Rettens procesreglement at betale sagsøgernes omkostninger. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes i henhold til artikel 134 i Rettens procesreglement at betale sagsøgernes omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgerne har med det foreliggende søgsmål nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse C(2022) 4761 final af 12. juli 2022 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF (AT.40522 — Metal Packaging (oprindeligt »Pandora«)).

Søgsmålet er støttet på følgende tre anbringender.

| 1. | Første anbringende: Kommissionen har ikke kompetence, idet der foreligger en tilsidesættelse af subsidiaritetsprincippet
  Kommissionen har ikke kompetence til at føre sagen mod Silgan og vedtage den anfægtede afgørelse. Bundeskartellamt var i betragtning af den omfattende undersøgelse og den modne nationale procedure egnet til at afslutte undersøgelsen i denne sag. Kommissionen var ikke bedre i stand til at gennemføre proceduren. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende: Kommissionen har ikke kompetence, idet der foreligger en tilsidesættelse af subsidiaritetsprincippet

Kommissionen har ikke kompetence til at føre sagen mod Silgan og vedtage den anfægtede afgørelse. Bundeskartellamt var i betragtning af den omfattende undersøgelse og den modne nationale procedure egnet til at afslutte undersøgelsen i denne sag. Kommissionen var ikke bedre i stand til at gennemføre proceduren.

| 2. | Andet anbringende: Misbrug af skønsbeføjelsen
  Kommissionens indledning af proceduren og vedtagelse af afgørelsen var styret af irrelevante overvejelser. De fulgte det formål at omgå de bestemmelser om pålæggelse af sanktioner for overtrædelser af artikel 101 TEUF, der er fastsat i tysk lovgivning, og at afhjælpe en angivelig lakune i de tyske bestemmelser om sanktioner. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende: Misbrug af skønsbeføjelsen

Kommissionens indledning af proceduren og vedtagelse af afgørelsen var styret af irrelevante overvejelser. De fulgte det formål at omgå de bestemmelser om pålæggelse af sanktioner for overtrædelser af artikel 101 TEUF, der er fastsat i tysk lovgivning, og at afhjælpe en angivelig lakune i de tyske bestemmelser om sanktioner.

| 3. | Tredje anbringende: Tilsidesættelse af retten til god forvaltning efter artikel 41 i Den Europæiske Unions Charter om Grundlæggende Rettigheder
  Kommissionen har tilsidesat kravet om god forvaltning og dermed sagsøgernes grundlæggende rettighed efter chartrets artikel 41, idet den anfægtede afgørelse er uforholdsmæssig, tilsidesætter sagsøgernes berettigede forventninger og er i strid med princippet om, at forvaltningen er bundet af sin egen praksis. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende: Tilsidesættelse af retten til god forvaltning efter artikel 41 i Den Europæiske Unions Charter om Grundlæggende Rettigheder

Kommissionen har tilsidesat kravet om god forvaltning og dermed sagsøgernes grundlæggende rettighed efter chartrets artikel 41, idet den anfægtede afgørelse er uforholdsmæssig, tilsidesætter sagsøgernes berettigede forventninger og er i strid med princippet om, at forvaltningen er bundet af sin egen praksis.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/50 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/50

---

Sag anlagt den 22. september 2022 — Cristescu mod Kommissionen

(Sag T-590/22)

(2022/C 424/63)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Adrian Sorin Cristescu (Luxembourg, Luxembourg) (ved advokat S. Orlandi)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Annullation af afgørelsen af 17. november 2021, hvorved sagsøgeren blev pålagt sanktionen suspension af avancement til et højere løntrin i en periode på seks måneder. |
| --- | --- |

—

Annullation af afgørelsen af 17. november 2021, hvorved sagsøgeren blev pålagt sanktionen suspension af avancement til et højere løntrin i en periode på seks måneder.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne samt at betale én EUR til sagsøgeren. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne samt at betale én EUR til sagsøgeren.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.

| 1. | Første anbringende om anlæggelse af åbenbart urigtige skøn, som behæfter lovligheden af den anfægtede afgørelse. Sagsøgeren har i denne henseende gjort gældende, at de angivelige forsømmelser, hvorpå den anfægtede afgørelse er baseret, ikke er godtgjort, og at dette bl.a. fremgår af den udtalelse, der blev afgivet enstemmigt af disciplinærrådet. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om anlæggelse af åbenbart urigtige skøn, som behæfter lovligheden af den anfægtede afgørelse. Sagsøgeren har i denne henseende gjort gældende, at de angivelige forsømmelser, hvorpå den anfægtede afgørelse er baseret, ikke er godtgjort, og at dette bl.a. fremgår af den udtalelse, der blev afgivet enstemmigt af disciplinærrådet.

| 2. | Andet anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar. Sagsøgeren har navnligt påberåbt sig retten til at blive hørt, for så vidt som medlemmerne af Undersøgelses- og Disciplinærkontoret (IDOC), hvortil ansættelsesmyndighedens beføjelser var blevet delegeret under proceduren og som havde redigeret den undersøgelsesrapport, hvis konklusioner disciplinærrådet havde rejst tvivl om, dernæst spillede en afgørende rolle i forbindelse med vedtagelsen af den afgørelse, der blev truffet af trepartsansættelsesmyndigheden på en uigennemsigtig måde. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar. Sagsøgeren har navnligt påberåbt sig retten til at blive hørt, for så vidt som medlemmerne af Undersøgelses- og Disciplinærkontoret (IDOC), hvortil ansættelsesmyndighedens beføjelser var blevet delegeret under proceduren og som havde redigeret den undersøgelsesrapport, hvis konklusioner disciplinærrådet havde rejst tvivl om, dernæst spillede en afgørende rolle i forbindelse med vedtagelsen af den afgørelse, der blev truffet af trepartsansættelsesmyndigheden på en uigennemsigtig måde.

| 3. | Tredje anbringende om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/51 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/51

---

Sag anlagt den 22. september 2022 — Liquid Advertising mod EUIPO — Liqui.do (Liquid+Arcade)

(Sag T-592/22)

(2022/C 424/64)

Stævningen er affattet på polsk

Parter

Sagsøger: Liquid Advertising, Inc. (El Segundo, Californien, De Forenede Stater) (ved advokat M. Czarnecki)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Liqui.do SA (Lissabon, Portugal)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Liquid Advertising, Inc.

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »Liquid+Arcade« — registreringsansøgning nr. 18 317 971

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 28. juni 2022 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 2231/2021-2)

Påstande

Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:

| — | Den anfægtede afgørelse og afgørelsen truffet af EUIPO’s indsigelsesafdelingen ved EUIPO den 12. november 2021 annulleres i deres helhed, subsidiært ændres den anfægtede afgørelse, således at sagsøgeren får medhold i klage. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse og afgørelsen truffet af EUIPO’s indsigelsesafdelingen ved EUIPO den 12. november 2021 annulleres i deres helhed, subsidiært ændres den anfægtede afgørelse, således at sagsøgeren får medhold i klage.

| — | Der træffes afgørelse om sagsomkostningerne efter gældende ret til sagsøgerens fordel. |
| --- | --- |

—

Der træffes afgørelse om sagsomkostningerne efter gældende ret til sagsøgerens fordel.

Anbringende

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/51 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/51

---

Sag anlagt den 26. september 2022 — Hypo Vorarlberg Bank mod Afviklingsinstansen

(Sag T-599/22)

(2022/C 424/65)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Hypo Vorarlberg Bank AG (Bregenz, Østrig) (ved advokaterne G. Eisenberger og A. Brenneis)

Sagsøgt: Den Fælles Afviklingsinstans (Afviklingsinstansen)

Sagsøgerens påstande

| — | Afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans den 25. juli 2022 om fastsættelse af ex-antebidrag fra Hypo Vorarlberg AG og Portigon AG til Den Fælles Afviklingsfond for 2017 (SRB/ES/2022/41), herunder bilagene hertil, annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren. |
| --- | --- |

—

Afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans den 25. juli 2022 om fastsættelse af ex-antebidrag fra Hypo Vorarlberg AG og Portigon AG til Den Fælles Afviklingsfond for 2017 (SRB/ES/2022/41), herunder bilagene hertil, annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.

| — | Den Fælles Afviklingsinstans tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Den Fælles Afviklingsinstans tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført ti anbringender.

| 1. | Første anbringende om tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter som følge af ufuldstændig meddelelse af den anfægtede afgørelse
  Den anfægtede afgørelse blev i strid med artikel 1, stk. 2, TEU, artikel 15 TEUF, 269 TEUF og 298 TEUF, samt artikel 42 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) ikke meddelt sagsøgeren i fuldstændig form. Kendskab til de ikke-meddelte oplysninger, som udgør en væsentlig bestanddel af afgørelsen, er påkrævet af hensyn til forståelsen af, hvordan der ved beregningen af bidragene er taget hensyn til sagsøgerens individuelle situation i lyset af situationen for alle de øvrige berørte institutioner. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter som følge af ufuldstændig meddelelse af den anfægtede afgørelse

Den anfægtede afgørelse blev i strid med artikel 1, stk. 2, TEU, artikel 15 TEUF, 269 TEUF og 298 TEUF, samt artikel 42 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) ikke meddelt sagsøgeren i fuldstændig form. Kendskab til de ikke-meddelte oplysninger, som udgør en væsentlig bestanddel af afgørelsen, er påkrævet af hensyn til forståelsen af, hvordan der ved beregningen af bidragene er taget hensyn til sagsøgerens individuelle situation i lyset af situationen for alle de øvrige berørte institutioner.

| 2. | Andet anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet som følge af den anfægtede afgørelses tilbagevirkende kraft
  Den anfægtede afgørelses tilbagevirkende kraft tilsidesætter retssikkerhedsprincippet, idet den ikke er nødvendig for at opnå målet. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet som følge af den anfægtede afgørelses tilbagevirkende kraft

Den anfægtede afgørelses tilbagevirkende kraft tilsidesætter retssikkerhedsprincippet, idet den ikke er nødvendig for at opnå målet.

| 3. | Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 102 i direktiv 2014/59/EU (1), artikel 69, stk. 1 og 2, artikel 70, stk. 2, i forordning (EU) nr. 806/2014 (2), artikel 3 og artikel 4, stk. 2, i delegeret forordning (EU) 2015/63 (3) samt proportionalitetsprincippet som følge af urigtig fastsættelse af målniveauet, idet sagsøgte har fastsat et for højt målniveau i strid med de EU-retlige forskrifter |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 102 i direktiv 2014/59/EU (1), artikel 69, stk. 1 og 2, artikel 70, stk. 2, i forordning (EU) nr. 806/2014 (2), artikel 3 og artikel 4, stk. 2, i delegeret forordning (EU) 2015/63 (3) samt proportionalitetsprincippet som følge af urigtig fastsættelse af målniveauet, idet sagsøgte har fastsat et for højt målniveau i strid med de EU-retlige forskrifter

| 4. | Fjerde anbringende om tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter som følge af den anfægtede afgørelses mangelfulde begrundelse
  Den anfægtede afgørelse tilsidesætter begrundelsespligten i artikel 296, stk. 2, TEUF og chartrets artikel 41, stk. 1, og stk. 2, litra c), idet kun få udvalgte delresultater af beregningerne er blevet meddelt. De krav til begrundelsespligtens omfang, som Domstolen opstillede i sag C-584/20 P (4) er ikke blevet opfyldt. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter som følge af den anfægtede afgørelses mangelfulde begrundelse

Den anfægtede afgørelse tilsidesætter begrundelsespligten i artikel 296, stk. 2, TEUF og chartrets artikel 41, stk. 1, og stk. 2, litra c), idet kun få udvalgte delresultater af beregningerne er blevet meddelt. De krav til begrundelsespligtens omfang, som Domstolen opstillede i sag C-584/20 P (4) er ikke blevet opfyldt.

| 5. | Femte anbringende om tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter på grund af manglende begrundelse for grænserne for udøvelse af væsentlige skønsbeføjelser
  Den anfægtede afgørelse tilsidesætter begrundelsespligten, idet der for så vidt angår sagsøgtes skønsbeføjelser ikke er blevet redegjort for, hvilke vurderinger sagsøgte har foretaget og af hvilke grunde. Det kan derfor ikke udelukkes, at sagsøgte har udøvet et vilkårligt skøn. |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende om tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter på grund af manglende begrundelse for grænserne for udøvelse af væsentlige skønsbeføjelser

Den anfægtede afgørelse tilsidesætter begrundelsespligten, idet der for så vidt angår sagsøgtes skønsbeføjelser ikke er blevet redegjort for, hvilke vurderinger sagsøgte har foretaget og af hvilke grunde. Det kan derfor ikke udelukkes, at sagsøgte har udøvet et vilkårligt skøn.

| 6. | Sjette anbringende om tilsidesættelse af artikel 102 i direktiv 2014/59/EU, artikel 69, stk. 1 og 2, og artikel 70, stk. 2 og 3, i forordning (EU) nr. 806/2014, artikel 4, stk. 2, artikel 6, stk. 2, litra a), artikel 7, stk. 2, litra a), artikel 17, stk. 3 og 4, og bilag 1 til delegeret forordning (EU) 2015/63 samt princippet om en effektiv domstolsprøvelse og proportionalitetsprincippet som følge af manglende hensyntagen til den faktiske situation
  Den anfægtede afgørelse tilsidesætter EU-retten samt princippet om en effektiv domstolsprøvelse og proportionalitetsprincippet, idet sagsøgte ved vedtagelsen af den anfægtede afgørelse undlod at tage hensyn til den aktuelle faktiske situation og lagde forfejlede prognoser (navnlig i forbindelse med målniveauet) til grund herfor. |
| --- | --- |

6.

Sjette anbringende om tilsidesættelse af artikel 102 i direktiv 2014/59/EU, artikel 69, stk. 1 og 2, og artikel 70, stk. 2 og 3, i forordning (EU) nr. 806/2014, artikel 4, stk. 2, artikel 6, stk. 2, litra a), artikel 7, stk. 2, litra a), artikel 17, stk. 3 og 4, og bilag 1 til delegeret forordning (EU) 2015/63 samt princippet om en effektiv domstolsprøvelse og proportionalitetsprincippet som følge af manglende hensyntagen til den faktiske situation

Den anfægtede afgørelse tilsidesætter EU-retten samt princippet om en effektiv domstolsprøvelse og proportionalitetsprincippet, idet sagsøgte ved vedtagelsen af den anfægtede afgørelse undlod at tage hensyn til den aktuelle faktiske situation og lagde forfejlede prognoser (navnlig i forbindelse med målniveauet) til grund herfor.

| 7. | Syvende anbringende om tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter på grund af manglende høring og manglende iagttagelse af retten til at blive hørt
  Sagsøgerens ret til at blive hørt er hverken blevet iagttaget før vedtagelsen af den anfægtede afgørelse eller før udstedelsen af bidragsmeddelelsen på grundlag heraf, hvilket er i strid med chartrets 41, stk. 1, og artikel 41, stk. 2, litra a). Den gennemførte høring gav ikke mulighed for at fremsætte effektive og omfattende bemærkninger. |
| --- | --- |

7.

Syvende anbringende om tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter på grund af manglende høring og manglende iagttagelse af retten til at blive hørt

Sagsøgerens ret til at blive hørt er hverken blevet iagttaget før vedtagelsen af den anfægtede afgørelse eller før udstedelsen af bidragsmeddelelsen på grundlag heraf, hvilket er i strid med chartrets 41, stk. 1, og artikel 41, stk. 2, litra a). Den gennemførte høring gav ikke mulighed for at fremsætte effektive og omfattende bemærkninger.

| 8. | Ottende anbringende om, at den delegerede forordning (EU) 2015/63 ikke lovligt kunne være retsgrundlag for den anfægtede afgørelse, og at den risikojusteringsmetode, der er fastsat i den delegerede forordning (EU) 2015/63, og de skønsbeføjelser, der er tildelt Afviklingsinstansen, er ulovlige
  Artikel 4-7 og artikel 9 i samt bilag I til delegeret forordning (EU) 2015/63, som den anfægtede afgørelse er støttet på, skaber en uigennemsigtig ordning for fastsættelse af bidrag, som er i strid med chartrets artikel 16, 17, 41 og 47, og hvorunder overholdelsen af chartrets artikel 20 og 21 samt proportionalitetsprincippet og retssikkerhedsprincippet ikke er sikret. Sagsøgte har haft en lang række skønsbeføjelser, for hvilke rammerne ikke har kunnet efterprøves. |
| --- | --- |

8.

Ottende anbringende om, at den delegerede forordning (EU) 2015/63 ikke lovligt kunne være retsgrundlag for den anfægtede afgørelse, og at den risikojusteringsmetode, der er fastsat i den delegerede forordning (EU) 2015/63, og de skønsbeføjelser, der er tildelt Afviklingsinstansen, er ulovlige

Artikel 4-7 og artikel 9 i samt bilag I til delegeret forordning (EU) 2015/63, som den anfægtede afgørelse er støttet på, skaber en uigennemsigtig ordning for fastsættelse af bidrag, som er i strid med chartrets artikel 16, 17, 41 og 47, og hvorunder overholdelsen af chartrets artikel 20 og 21 samt proportionalitetsprincippet og retssikkerhedsprincippet ikke er sikret. Sagsøgte har haft en lang række skønsbeføjelser, for hvilke rammerne ikke har kunnet efterprøves.

| 9. | Niende anbringende om ulovligheden af gennemførelsesforordning (EU) 2015/81 (5) som retsgrundlag for den anfægtede afgørelse
  Den anfægtede afgørelse er i strid med traktaterne, idet artikel 8 i gennemførelsesforordning (EU) 2015/81 overskrider de grænser, der er fastsat i artikel 70, stk. 7, i forordning (EU) nr. 806/2014, sammenholdt med artikel 291 TEUF, og hverken gennemførelsesforordningen eller bemyndigelsesgrundlaget indeholder en begrundelse, der er i overensstemmelse med artikel 296, stk. 2, TEUF. Denne ulovlighed kommer til udtryk i den anfægtede afgørelse. |
| --- | --- |

9.

Niende anbringende om ulovligheden af gennemførelsesforordning (EU) 2015/81 (5) som retsgrundlag for den anfægtede afgørelse

Den anfægtede afgørelse er i strid med traktaterne, idet artikel 8 i gennemførelsesforordning (EU) 2015/81 overskrider de grænser, der er fastsat i artikel 70, stk. 7, i forordning (EU) nr. 806/2014, sammenholdt med artikel 291 TEUF, og hverken gennemførelsesforordningen eller bemyndigelsesgrundlaget indeholder en begrundelse, der er i overensstemmelse med artikel 296, stk. 2, TEUF. Denne ulovlighed kommer til udtryk i den anfægtede afgørelse.

| 10. | Tiende anbringende om ulovlighed af direktiv 2014/59/EU og forordning (EU) nr. 806/2014 som bemyndigelsesgrundlag for delegeret forordning (EU) 2015/63 og for gennemførelsesforordning (EU) 2015/81 og dermed for den anfægtede afgørelse
  Subsidiært gøres det gældende, at de bestemmelser i direktiv 2014/59/EU og forordning (EU) nr. 806/2014, som foreskriver, at bidragsordningen er bindende, og som giver sagsøgte en for vid skønsmargin, er ulovlige. For så vidt som disse bestemmelser ikke kan fortolkes i overensstemmelse med primærretten, er de i strid med princippet om begrundelsespligt, med retssikkerhedsprincippet og med traktaterne (navnlig artikel 1, stk. 2, TEU, artikel 15 TEUF, 296 TEUF og 298 TEUF) og chartret (navnlig chartrets artikel 16, 17, 41, 42 og 47). |
| --- | --- |

10.

Tiende anbringende om ulovlighed af direktiv 2014/59/EU og forordning (EU) nr. 806/2014 som bemyndigelsesgrundlag for delegeret forordning (EU) 2015/63 og for gennemførelsesforordning (EU) 2015/81 og dermed for den anfægtede afgørelse

Subsidiært gøres det gældende, at de bestemmelser i direktiv 2014/59/EU og forordning (EU) nr. 806/2014, som foreskriver, at bidragsordningen er bindende, og som giver sagsøgte en for vid skønsmargin, er ulovlige. For så vidt som disse bestemmelser ikke kan fortolkes i overensstemmelse med primærretten, er de i strid med princippet om begrundelsespligt, med retssikkerhedsprincippet og med traktaterne (navnlig artikel 1, stk. 2, TEU, artikel 15 TEUF, 296 TEUF og 298 TEUF) og chartret (navnlig chartrets artikel 16, 17, 41, 42 og 47).

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15.5.2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012 (EUT 2014, L 173, s. 190).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15.7.2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT 2014, L 225, s. 1).

(3)  Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/63 af 21.10.2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU for så vidt angår ex ante-bidrag til afviklingsfinansieringsordninger (EUT 2015, L 11, s. 44).

(4)  Dom af 15.7.2021, Kommission mod Landesbank Baden-Württemberg og SRB, de forenede sager C-584/20 P og C-621/20 P, EU:C:2021:601.

(5)  Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/81 af 19.12.2014 om ensartede betingelser for anvendelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 for så vidt angår ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond (EUT 2015, L 15, s. 1).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/53 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/53

---

Sag anlagt den 26. september 2022 — ST mod Frontex

(Sag T-600/22)

(2022/C 424/66)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: ST (ved advokat F. Gatta)

Sagsøgt: Det Europæiske Agentur for Grænse- og Kystbevogtning (Frontex)

Sagsøgerens påstande

| — | Det fastslås, at Frontex, efter at Frontex var blevet opfordret til at handle i overensstemmelse med proceduren i artikel 265 TEUF, ulovligt undlod at handle ved at afstå fra at træffe afgørelse om at trække financieringen af hele eller dele af agenturets aktiviteter i regionen Det Ægæiske Hav tilbage, om at suspendere disse aktiviteter eller helt eller delvist at bringe dem til ophør i overensstemmelse med artikel 46, stk. 4, i forordning 2019/1896 (1), eller ved ikke at behørigt begrunde den manglende gennemførelse af den relevante foranstaltning som omhandlet i artikel 46, stk. 6, og yderligere at agenturet ikke tog stilling til sagsøgerens indledende anmodning. |
| --- | --- |

—

Det fastslås, at Frontex, efter at Frontex var blevet opfordret til at handle i overensstemmelse med proceduren i artikel 265 TEUF, ulovligt undlod at handle ved at afstå fra at træffe afgørelse om at trække financieringen af hele eller dele af agenturets aktiviteter i regionen Det Ægæiske Hav tilbage, om at suspendere disse aktiviteter eller helt eller delvist at bringe dem til ophør i overensstemmelse med artikel 46, stk. 4, i forordning 2019/1896 (1), eller ved ikke at behørigt begrunde den manglende gennemførelse af den relevante foranstaltning som omhandlet i artikel 46, stk. 6, og yderligere at agenturet ikke tog stilling til sagsøgerens indledende anmodning.

| — | Subsidiært annulleres Frontex’ afgørelse af 27. juni 2022 om at undlade at handle på opfordringen til at handle i henhold til artikel 46, stk. 4. |
| --- | --- |

—

Subsidiært annulleres Frontex’ afgørelse af 27. juni 2022 om at undlade at handle på opfordringen til at handle i henhold til artikel 46, stk. 4.

| — | Sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne i overensstemmelse med artikel 134, stk. 1, i Rettens procesreglement. |
| --- | --- |

—

Sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne i overensstemmelse med artikel 134, stk. 1, i Rettens procesreglement.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.

| 1. | Første angribende om, at Frontex, efter at Frontex var blevet opfordret til at handle i overensstemmelse med proceduren i artikel 265 TEUF, ulovligt undlod at handle ved at afstå fra at træffe afgørelse om at trække financieringen af hele eller dele af agenturets aktiviteter i Det Ægæiske Hav regionen tilbage, om at suspendere disse aktiviteter eller helt eller delvist at bringe dem til ophør i overensstemmelse med artikel 46, stk. 4, i forordning 2019/1896, eller ved ikke at behørigt begrunde den manglende gennemførelse af den relevante foranstaltning som omhandlet i artikel 46, stk. 6. |
| --- | --- |

1.

Første angribende om, at Frontex, efter at Frontex var blevet opfordret til at handle i overensstemmelse med proceduren i artikel 265 TEUF, ulovligt undlod at handle ved at afstå fra at træffe afgørelse om at trække financieringen af hele eller dele af agenturets aktiviteter i Det Ægæiske Hav regionen tilbage, om at suspendere disse aktiviteter eller helt eller delvist at bringe dem til ophør i overensstemmelse med artikel 46, stk. 4, i forordning 2019/1896, eller ved ikke at behørigt begrunde den manglende gennemførelse af den relevante foranstaltning som omhandlet i artikel 46, stk. 6.

| 2. | Andet anbringende om, at hvis Retten subsidiært skulle anse Frontex’ svar på den indledende anmodning i henhold til artikel 265 TEUF som at udgøre en stillingtagen, der afslutter passiviteten, så udgør agenturets afslag på at handle i overensstemmelse med sagsøgerens opfordring til at handle et grundlag for et annullationssøgsmål i henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at hvis Retten subsidiært skulle anse Frontex’ svar på den indledende anmodning i henhold til artikel 265 TEUF som at udgøre en stillingtagen, der afslutter passiviteten, så udgør agenturets afslag på at handle i overensstemmelse med sagsøgerens opfordring til at handle et grundlag for et annullationssøgsmål i henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1896 af 13.11.2019 om den europæiske grænse- og kystvagt og om ophævelse af forordning (EU) nr. 1052/2013 og (EU) 2016/1624 (EUT 2019, L 295, s. 1).

---

| 7.11.2022 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 424/54 |
| --- | --- | --- | --- |

7.11.2022

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 424/54

---

Sag anlagt den 27. september 2022 — RT France mod Rådet

(Sag T-605/22)

(2022/C 424/67)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: RT France (Boulogne-Billancourt, Frankrig) (ved advokat E. Piwnica)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

| — | Rådet for Den Europæiske Unions afgørelse af 27. juli 2022 annulleres. |
| --- | --- |

—

Rådet for Den Europæiske Unions afgørelse af 27. juli 2022 annulleres.

| — | Rådet for Den Europæiske Unions tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger. |
| --- | --- |

—

Rådet for Den Europæiske Unions tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger.

| — | De heraf følgende retsvirkninger fastslås. |
| --- | --- |

—

De heraf følgende retsvirkninger fastslås.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for sit søgsmål med påstand om annullation af Rådets afgørelse af 27. juli 2022 om opretholdelse af opførelsen af sagsøgerens navn i bilag IX til Rådets afgørelse 2014/512/FUSP af 31. juli 2014 om restriktive foranstaltninger på baggrund af Ruslands handlinger, der destabiliserer situationen i Ukraine (EUT 2014, L 229, s. 13) og i bilag XV til Rådets forordning (EU) nr. 833/2014 af 31. juli 2014 om restriktive foranstaltninger på baggrund af Ruslands handlinger, der destabiliserer situationen i Ukraine (EUT 2014, L 229, s. 1) har sagsøgeren påberåbt sig tre anbringender.

| 1. | Med det første anbringende gøres det gældende, at ytrings- og informationsfriheden er blevet tilsidesat. |
| --- | --- |

1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at ytrings- og informationsfriheden er blevet tilsidesat.

| 2. | Med det andet anbringende gøres det gældende, at erhvervsfriheden er blevet tilsidesat. |
| --- | --- |

2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at erhvervsfriheden er blevet tilsidesat.

| 3. | Med det tredje anbringende gøres det gældende, at princippet om forbud mod forskelsbehandling er blevet tilsidesat. |
| --- | --- |

3.

Med det tredje anbringende gøres det gældende, at princippet om forbud mod forskelsbehandling er blevet tilsidesat.

---