# Jurnalul Oficial L 88/2014

| | ISSN 1977-0782
  doi:10.3000/19770782.L_2014.088.ron |
| --- | --- |
| Jurnalul Oficial
  al Uniunii Europene | L 88 |
| | |
| Ediţia în limba română | Legislaţie | Anul 5722 martie 2014 |

ISSN 1977-0782

doi:10.3000/19770782.L_2014.088.ron

Jurnalul Oficial

al Uniunii Europene

L 88

Ediţia în limba română

Legislaţie

Anul 5722 martie 2014

---

| Cuprins | | II   Acte fără caracter legislativ | Pagina |
| --- | --- | --- | --- |
| | | ACTE ADOPTATE DE ORGANISME CREATE PRIN ACORDURI INTERNAȚIONALE |
| | * | Regulamentul nr. 96 al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU) – Dispoziții uniforme privind omologarea motoarelor cu aprindere prin compresie care urmează să fie instalate pe tractoare agricole și forestiere și pe utilaje mobile fără destinație rutieră, din punct de vedere al emisiilor de poluanți provenite de la motor | 1 |

Cuprins

II   Acte fără caracter legislativ

Pagina

ACTE ADOPTATE DE ORGANISME CREATE PRIN ACORDURI INTERNAȚIONALE

*

Regulamentul nr. 96 al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU) – Dispoziții uniforme privind omologarea motoarelor cu aprindere prin compresie care urmează să fie instalate pe tractoare agricole și forestiere și pe utilaje mobile fără destinație rutieră, din punct de vedere al emisiilor de poluanți provenite de la motor

1

| RO | Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.
  Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc. |
| --- | --- |

RO

Actele ale căror titluri sunt tipărite cu caractere drepte sunt acte de gestionare curentă adoptate în cadrul politicii agricole şi care au, în general, o perioadă de valabilitate limitată.

Titlurile celorlalte acte sunt tipărite cu caractere aldine şi sunt precedate de un asterisc.

---

II Acte fără caracter legislativ

ACTE ADOPTATE DE ORGANISME CREATE PRIN ACORDURI INTERNAȚIONALE

| 22.3.2014 | RO | Jurnalul Oficial al Uniunii Europene | L 88/1 |
| --- | --- | --- | --- |

22.3.2014

RO

Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

L 88/1

---

Numai textele originale CEE–ONU au efect juridic în temeiul dreptului public internațional. Situația și data intrării în vigoare ale prezentului regulament trebuie verificate în cea mai recentă versiune a documentului de situație CEE-ONU TRANS/WP.29/343, disponibilă la adresa:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Regulamentul nr. 96 al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU) – Dispoziții uniforme privind omologarea motoarelor cu aprindere prin compresie care urmează să fie instalate pe tractoare agricole și forestiere și pe utilaje mobile fără destinație rutieră, din punct de vedere al emisiilor de poluanți provenite de la motor

Include întregul text valabil până la:

Seria 04 de amendamente – Data intrării în vigoare: 13 februarie 2014

CUPRINS

| 1. | Domeniul de aplicare |
| --- | --- |

1.

| 2. | Definiții și abrevieri |
| --- | --- |

2.

| 3. | Cererea de omologare |
| --- | --- |

3.

| 4. | Omologarea |
| --- | --- |

4.

| 5. | Specificații și încercări |
| --- | --- |

5.

| 6. | Instalarea pe vehicul |
| --- | --- |

6.

| 7. | Conformitatea producției |
| --- | --- |

7.

| 8. | Sancțiuni pentru neconformitatea producției |
| --- | --- |

8.

| 9. | Modificări și extinderea omologării pentru tipul omologat |
| --- | --- |

9.

| 10. | Încetarea definitivă a producției |
| --- | --- |

10.

| 11. | Dispoziții tranzitorii |
| --- | --- |

11.

| 12. | Numele și adresele serviciilor tehnice responsabile cu efectuarea încercărilor de omologare și ale autorităților de omologare |
| --- | --- |

12.

ANEXE

| 1A | Fișa de informații nr. ... privind omologarea și care se referă la măsurile împotriva emisiilor de gaze și particule poluante provenite de la motoare cu ardere internă care urmează a fi instalate pe utilaje mobile fără destinație rutieră |
| --- | --- |

1A

| Apendicele 1 — | Caracteristici esențiale ale motorului (prototip) |
| --- | --- |

Apendicele 1 —

| Apendicele 2 — | Caracteristici esențiale ale familiei de motoare |
| --- | --- |

Apendicele 2 —

| Apendicele 3 — | Caracteristici esențiale ale tipurilor de motoare în cadrul familiei |
| --- | --- |

Apendicele 3 —

| 1B | Caracteristici ale familiei de motoare și alegerea motorului prototip |
| --- | --- |

1B

| 2 | Fișa de comunicare |
| --- | --- |

2

| Apendicele 1 — | Rezultatele încercărilor |
| --- | --- |

Apendicele 1 —

| 3 | Dispunerea mărcilor de omologare |
| --- | --- |

3

| 4A | Metoda de determinare a emisiilor de gaze și particule poluante |
| --- | --- |

4A

| Apendicele 1 — | Proceduri de măsurare și prelevare a eșantioanelor (NRSC, NRTC) |
| --- | --- |

Apendicele 1 —

| Apendicele 2 — | Procedura de etalonare (NRSC, NRTC) |
| --- | --- |

Apendicele 2 —

| Apendicele 3 — | Evaluarea datelor și calcule |
| --- | --- |

Apendicele 3 —

| Apendicele 4 — | Sistemul de analiză și prelevare a eșantioanelor |
| --- | --- |

Apendicele 4 —

| 4B | Procedură de încercare privind emisiile poluante ale motoarelor cu aprindere prin compresie care urmează a fi instalate pe tractoare agricole și forestiere și pe utilaje mobile fără destinație rutieră |
| --- | --- |

4B

| Apendicele A.1 | (rezervat) |
| --- | --- |

Apendicele A.1

| Apendicele A.2 — | Statistici |
| --- | --- |

Apendicele A.2 —

| Apendicele A.3 — | Formula internațională a gravitației (1980) |
| --- | --- |

Apendicele A.3 —

| Apendicele A.4 — | Verificarea debitului de carbon |
| --- | --- |

Apendicele A.4 —

| Apendicele A.5 | (rezervat) |
| --- | --- |

Apendicele A.5

| Apendicele A.6 | (rezervat) |
| --- | --- |

Apendicele A.6

| Apendicele A.7 — | Calcule ale emisiilor pe bază molară |
| --- | --- |

Apendicele A.7 —

| Apendicele A.7.1 — | Etalonarea debitului de gaze de evacuare diluate (CVS) |
| --- | --- |

Apendicele A.7.1 —

| Apendicele A.7.2 — | Corecția abaterii indicației instrumentului de măsurare |
| --- | --- |

Apendicele A.7.2 —

| Apendicele A.8 — | Calcule ale emisiilor pe bază de masă |
| --- | --- |

Apendicele A.8 —

| Apendicele A.8.1 — | Etalonarea debitului de gaze de evacuare diluate (CVS) |
| --- | --- |

Apendicele A.8.1 —

| Apendicele A.8.2 — | Corecția abaterii indicației instrumentului de măsurare |
| --- | --- |

Apendicele A.8.2 —

| 5 | Cicluri de încercare |
| --- | --- |

5

| 6 | Caracteristici tehnice ale combustibilului de referință prevăzut pentru încercări de omologare și pentru verificarea conformității producției |
| --- | --- |

6

| 7 | Cerințe de instalare a echipamentelor și dispozitivelor auxiliare |
| --- | --- |

7

| 8 | Cerințe privind durabilitatea |
| --- | --- |

8

| 9 | Cerințe pentru asigurarea bunei funcționări a măsurilor de control al NOx |
| --- | --- |

9

| Apendicele 1 — | Cerințe privind demonstrația |
| --- | --- |

Apendicele 1 —

| Apendicele 2 — | Descrierea mecanismelor de activare și dezactivare a sistemelor de avertizare și de implicare a operatorului |
| --- | --- |

Apendicele 2 —

| Apendicele 3 — | Demonstrația concentrației de reactant minime acceptate CDmin |
| --- | --- |

Apendicele 3 —

| 10 | Determinarea emisiilor de CO2 |
| --- | --- |

10

| Apendicele 1 — | Determinarea emisiilor de CO2 pentru motoarele din clasele de putere până la P |
| --- | --- |

Apendicele 1 —

| Apendicele 2 — | Determinarea emisiilor de CO2 pentru motoarele din clasele de putere Q și R |
| --- | --- |

Apendicele 2 —

1.   DOMENIUL DE APLICARE

Prezentul regulament se aplică emisiilor de gaze și particule poluante provenite de la motoare cu aprindere prin compresie:

| 1.1. | utilizate la vehicule de categoria T (1) cu o putere netă peste 18 kW, dar nu mai mare de 560 kW, |
| --- | --- |

1.1.

utilizate la vehicule de categoria T (1) cu o putere netă peste 18 kW, dar nu mai mare de 560 kW,

| 1.2. | utilizate la utilaje mobile fără destinație rutieră (1) cu o putere netă instalată peste 18 kW, dar nu mai mare de 560 kW, în condiții de funcționare la turație variabilă, |
| --- | --- |

1.2.

utilizate la utilaje mobile fără destinație rutieră (1) cu o putere netă instalată peste 18 kW, dar nu mai mare de 560 kW, în condiții de funcționare la turație variabilă,

| 1.3. | utilizate la utilaje mobile fără destinație rutieră (1) cu o putere netă instalată peste 18 kW, dar nu mai mare de 560 kW, în condiții de funcționare la turație constantă. |
| --- | --- |

1.3.

utilizate la utilaje mobile fără destinație rutieră (1) cu o putere netă instalată peste 18 kW, dar nu mai mare de 560 kW, în condiții de funcționare la turație constantă.

2.   DEFINIȚII ȘI ABREVIERI

2.1.   În sensul prezentului regulament,

| 2.1.1. | „factori de ajustare” înseamnă factori aditivi (factor de ajustare la valoarea superioară și factor de ajustare la valoarea inferioară) sau factori multiplicativi care trebuie să fie luați în considerare în timpul regenerării periodice (ocazionale); |
| --- | --- |

2.1.1.

„factori de ajustare” înseamnă factori aditivi (factor de ajustare la valoarea superioară și factor de ajustare la valoarea inferioară) sau factori multiplicativi care trebuie să fie luați în considerare în timpul regenerării periodice (ocazionale);

| 2.1.2. | „ciclu de anduranță” înseamnă exploatarea unui utilaj sau a unui motor (turație, sarcină, putere) pe parcursul perioadei de acumulare de ore de funcționare; |
| --- | --- |

2.1.2.

„ciclu de anduranță” înseamnă exploatarea unui utilaj sau a unui motor (turație, sarcină, putere) pe parcursul perioadei de acumulare de ore de funcționare;

| 2.1.3. | „limită de emisii aplicabilă” înseamnă o limită de emisii la care este supus un motor; |
| --- | --- |

2.1.3.

„limită de emisii aplicabilă” înseamnă o limită de emisii la care este supus un motor;

| 2.1.4. | „omologare a unui motor” înseamnă omologarea unui tip de motor sau a unei familii de motoare, din punct de vedere al nivelului de emisii de gaze și particule poluante provenite de la motorul respectiv; |
| --- | --- |

2.1.4.

„omologare a unui motor” înseamnă omologarea unui tip de motor sau a unei familii de motoare, din punct de vedere al nivelului de emisii de gaze și particule poluante provenite de la motorul respectiv;

| 2.1.5. | „condensare apoasă” înseamnă precipitarea constituenților care conțin apă, dintr-o fază gazoasă într-o fază lichidă. Condensarea apoasă depinde de umiditate, presiune, temperatură și concentrațiile altor constituenți, cum ar fi acidul sulfuric. Acești parametri variază în funcție de umiditatea aerului de admisie, umiditatea aerului de diluare, raportul aer-combustibil din motor și de compoziția combustibilului, inclusiv cantitatea de hidrogen și sulf din combustibil; |
| --- | --- |

2.1.5.

„condensare apoasă” înseamnă precipitarea constituenților care conțin apă, dintr-o fază gazoasă într-o fază lichidă. Condensarea apoasă depinde de umiditate, presiune, temperatură și concentrațiile altor constituenți, cum ar fi acidul sulfuric. Acești parametri variază în funcție de umiditatea aerului de admisie, umiditatea aerului de diluare, raportul aer-combustibil din motor și de compoziția combustibilului, inclusiv cantitatea de hidrogen și sulf din combustibil;

| 2.1.6. | „presiune atmosferică” înseamnă presiunea atmosferică statică umedă, absolută. Trebuie notat faptul că atunci când presiunea atmosferică este măsurată într-un tub, trebuie luate măsuri pentru ca pierderile de presiune între atmosferă și locul de măsurare să fie neglijabile și trebuie să se țină cont de modificările presiunii statice din tub rezultate din debit; |
| --- | --- |

2.1.6.

„presiune atmosferică” înseamnă presiunea atmosferică statică umedă, absolută. Trebuie notat faptul că atunci când presiunea atmosferică este măsurată într-un tub, trebuie luate măsuri pentru ca pierderile de presiune între atmosferă și locul de măsurare să fie neglijabile și trebuie să se țină cont de modificările presiunii statice din tub rezultate din debit;

| 2.1.7. | „etalonare” înseamnă procesul de reglare a răspunsului unui sistem de măsurare astfel încât indicațiile acestuia să corespundă unei serii de semnale de referință. A se vedea și „verificare”; |
| --- | --- |

2.1.7.

„etalonare” înseamnă procesul de reglare a răspunsului unui sistem de măsurare astfel încât indicațiile acestuia să corespundă unei serii de semnale de referință. A se vedea și „verificare”;

| 2.1.8. | „gaz de etalonare” înseamnă un amestec de gaze purificate utilizat pentru etalonarea analizoarelor de gaze. Gazele de etalonare trebuie să satisfacă specificațiile de la punctul 9.5.1. din anexa 4B. Trebuie notat faptul că gazele de etalonare și gazele de reglare a sensibilității sunt similare din punct de vedere cantitativ, dar diferă în ceea ce privește funcția lor primară. Diferitele verificări ale performanței analizoarelor de gaze și ale componentelor de manipulare a eșantioanelor pot fi efectuate fie asupra gazelor de etalonare, fie asupra gazelor de reglare a sensibilității; |
| --- | --- |

2.1.8.

„gaz de etalonare” înseamnă un amestec de gaze purificate utilizat pentru etalonarea analizoarelor de gaze. Gazele de etalonare trebuie să satisfacă specificațiile de la punctul 9.5.1. din anexa 4B. Trebuie notat faptul că gazele de etalonare și gazele de reglare a sensibilității sunt similare din punct de vedere cantitativ, dar diferă în ceea ce privește funcția lor primară. Diferitele verificări ale performanței analizoarelor de gaze și ale componentelor de manipulare a eșantioanelor pot fi efectuate fie asupra gazelor de etalonare, fie asupra gazelor de reglare a sensibilității;

| 2.1.9. | „motor cu aprindere prin compresie” înseamnă un motor care funcționează pe principiul compresie-aprindere (de exemplu, motor diesel); |
| --- | --- |

2.1.9.

„motor cu aprindere prin compresie” înseamnă un motor care funcționează pe principiul compresie-aprindere (de exemplu, motor diesel);

| 2.1.10. | „DTC confirmat și activ” înseamnă un DTC stocat în timpul în care sistemul NCD determină existența unei defecțiuni; |
| --- | --- |

2.1.10.

„DTC confirmat și activ” înseamnă un DTC stocat în timpul în care sistemul NCD determină existența unei defecțiuni;

| 2.1.11. | „motor cu turație constantă” înseamnă un motor a cărui omologare de tip sau certificare se limitează la funcționarea la turație constantă. Motoarele la care funcția de turație constantă a regulatorului este înlăturată sau dezactivată nu mai sunt considerate motoare cu turație constantă; |
| --- | --- |

2.1.11.

„motor cu turație constantă” înseamnă un motor a cărui omologare de tip sau certificare se limitează la funcționarea la turație constantă. Motoarele la care funcția de turație constantă a regulatorului este înlăturată sau dezactivată nu mai sunt considerate motoare cu turație constantă;

| 2.1.12. | „funcționare la turație constantă” înseamnă funcționarea motorului cu un regulator care controlează automat cererea operatorului de a menține constantă turația motorului, chiar în condiții de modificare a sarcinii. Regulatoarele nu mențin întotdeauna turația constantă la o valoare exactă. În general, turația poate scădea cu 0,1 până la 10 % sub turația la sarcină zero, astfel încât turația minimă apare în jurul punctului de putere maximă; |
| --- | --- |

2.1.12.

„funcționare la turație constantă” înseamnă funcționarea motorului cu un regulator care controlează automat cererea operatorului de a menține constantă turația motorului, chiar în condiții de modificare a sarcinii. Regulatoarele nu mențin întotdeauna turația constantă la o valoare exactă. În general, turația poate scădea cu 0,1 până la 10 % sub turația la sarcină zero, astfel încât turația minimă apare în jurul punctului de putere maximă;

| 2.1.13. | „regenerare continuă” înseamnă procesul de regenerare a unui sistem de posttratare a gazelor de evacuare care are loc fie în mod susținut, fie cel puțin o dată în timpul ciclului de încercare în regim tranzitoriu sau al ciclului în mod continuu aplicabil, spre deosebire de regenerarea periodică (ocazională); |
| --- | --- |

2.1.13.

„regenerare continuă” înseamnă procesul de regenerare a unui sistem de posttratare a gazelor de evacuare care are loc fie în mod susținut, fie cel puțin o dată în timpul ciclului de încercare în regim tranzitoriu sau al ciclului în mod continuu aplicabil, spre deosebire de regenerarea periodică (ocazională);

| 2.1.14. | „eficiența de conversie a separatorului nemetanic (NMC) E” înseamnă eficiența conversiei unui NMC utilizat pentru îndepărtarea hidrocarburilor nemetanice din gazul de eșantionare, prin oxidarea tuturor hidrocarburilor, cu excepția metanului. Ideal, conversia pentru metan este 0 % (ECH4 = 0), iar pentru celelalte hidrocarburi, reprezentate de etan, este 100 % (EC2H6 = 100 %). Pentru măsurarea cu precizie a NMHC, cele două eficiențe trebuie să fie determinate și utilizate pentru calculul debitului masic al emisiilor de hidrocarburi nemetanice pentru metan și etan. A se vedea și „fracția de penetrație”; |
| --- | --- |

2.1.14.

„eficiența de conversie a separatorului nemetanic (NMC) E” înseamnă eficiența conversiei unui NMC utilizat pentru îndepărtarea hidrocarburilor nemetanice din gazul de eșantionare, prin oxidarea tuturor hidrocarburilor, cu excepția metanului. Ideal, conversia pentru metan este 0 % (ECH4 = 0), iar pentru celelalte hidrocarburi, reprezentate de etan, este 100 % (EC2H6 = 100 %). Pentru măsurarea cu precizie a NMHC, cele două eficiențe trebuie să fie determinate și utilizate pentru calculul debitului masic al emisiilor de hidrocarburi nemetanice pentru metan și etan. A se vedea și „fracția de penetrație”;

| 2.1.15. | „componente critice legate de emisii” înseamnă componentele care sunt proiectate în primul rând pentru controlul emisiilor, și anume orice sistem de posttratare a gazelor de evacuare, unitatea de control electronic a motorului și senzorii și elementele de acționare aferente și sistemul EGR, inclusiv toate filtrele, sistemele de răcire, supapele de control și conductele asociate; |
| --- | --- |

2.1.15.

„componente critice legate de emisii” înseamnă componentele care sunt proiectate în primul rând pentru controlul emisiilor, și anume orice sistem de posttratare a gazelor de evacuare, unitatea de control electronic a motorului și senzorii și elementele de acționare aferente și sistemul EGR, inclusiv toate filtrele, sistemele de răcire, supapele de control și conductele asociate;

| 2.1.16. | „operațiuni critice de întreținere legate de emisii” înseamnă operațiunile de întreținere care urmează a fi efectuate asupra componentelor critice legate de emisii; |
| --- | --- |

2.1.16.

„operațiuni critice de întreținere legate de emisii” înseamnă operațiunile de întreținere care urmează a fi efectuate asupra componentelor critice legate de emisii;

| 2.1.17. | „timp de întârziere” înseamnă diferența în timp între modificarea componentei de măsurat în punctul de referință și un răspuns al sistemului de 10 % din valoarea măsurată finală (t
  10) sonda de prelevare a eșantioanelor fiind definită ca punct de referință. Pentru componentele gazoase, este timpul de transport al componentei măsurate de la sonda de prelevare a eșantioanelor la detector (a se vedea figura 3.1); |
| --- | --- |

2.1.17.

„timp de întârziere” înseamnă diferența în timp între modificarea componentei de măsurat în punctul de referință și un răspuns al sistemului de 10 % din valoarea măsurată finală (t
  10) sonda de prelevare a eșantioanelor fiind definită ca punct de referință. Pentru componentele gazoase, este timpul de transport al componentei măsurate de la sonda de prelevare a eșantioanelor la detector (a se vedea figura 3.1);

| 2.1.18. | „sistem de denitrificare” înseamnă un sistem de posttratare a gazelor de evacuare destinat reducerii emisiilor de oxizi de azot (NOx) [de exemplu, catalizatori NOx simplificați activi și pasivi, sisteme de adsorbție a NOx și sisteme de reducție catalitică selectivă (SCR)]; |
| --- | --- |

2.1.18.

„sistem de denitrificare” înseamnă un sistem de posttratare a gazelor de evacuare destinat reducerii emisiilor de oxizi de azot (NOx) [de exemplu, catalizatori NOx simplificați activi și pasivi, sisteme de adsorbție a NOx și sisteme de reducție catalitică selectivă (SCR)];

| 2.1.19. | „punct de condensare” înseamnă o măsură a umidității definită ca temperatura de echilibru la care apa condensează, la o anumită presiune, din aerul umed, cu o umiditate absolută dată. Punctul de condensare este specificat ca temperatură în °C sau K și este valabil doar pentru presiunea la care este măsurat; |
| --- | --- |

2.1.19.

„punct de condensare” înseamnă o măsură a umidității definită ca temperatura de echilibru la care apa condensează, la o anumită presiune, din aerul umed, cu o umiditate absolută dată. Punctul de condensare este specificat ca temperatură în °C sau K și este valabil doar pentru presiunea la care este măsurat;

| 2.1.20. | „cod de erori la diagnosticare (DTC)” înseamnă un identificator numeric sau alfanumeric care identifică sau marchează o funcționare defectuoasă a controlului NOx; |
| --- | --- |

2.1.20.

„cod de erori la diagnosticare (DTC)” înseamnă un identificator numeric sau alfanumeric care identifică sau marchează o funcționare defectuoasă a controlului NOx;

| 2.1.21. | „mod discontinuu” se referă la o încercare în regim staționar efectuată în mod discontinuu, așa cum se descrie la punctul 7.4.1.1 din anexa 4B și în anexa 5; |
| --- | --- |

2.1.21.

„mod discontinuu” se referă la o încercare în regim staționar efectuată în mod discontinuu, așa cum se descrie la punctul 7.4.1.1 din anexa 4B și în anexa 5;

| 2.1.22. | „abaterea de măsurare” înseamnă diferența dintre zero sau semnalul de etalonare și valoarea respectivă indicată de un instrument de măsurare imediat după utilizarea sa într-o încercare privind emisiile, cu condiția ca aducerea la zero a instrumentului și reglarea sensibilității sale să se fi făcut chiar înainte de încercare; |
| --- | --- |

2.1.22.

„abaterea de măsurare” înseamnă diferența dintre zero sau semnalul de etalonare și valoarea respectivă indicată de un instrument de măsurare imediat după utilizarea sa într-o încercare privind emisiile, cu condiția ca aducerea la zero a instrumentului și reglarea sensibilității sale să se fi făcut chiar înainte de încercare;

| 2.1.23. | „unitate de control electronic” înseamnă un dispozitiv electronic al motorului care utilizează date provenite de la senzorii motorului pentru a controla parametrii de funcționare a motorului; |
| --- | --- |

2.1.23.

„unitate de control electronic” înseamnă un dispozitiv electronic al motorului care utilizează date provenite de la senzorii motorului pentru a controla parametrii de funcționare a motorului;

| 2.1.24. | „sistem de control al emisiilor” înseamnă orice dispozitiv, sistem sau element de concepție care controlează sau reduce emisiile de poluanți reglementați proveniți de la un motor; |
| --- | --- |

2.1.24.

„sistem de control al emisiilor” înseamnă orice dispozitiv, sistem sau element de concepție care controlează sau reduce emisiile de poluanți reglementați proveniți de la un motor;

| 2.1.25. | „strategie de control al emisiilor” înseamnă o combinație dintre un sistem de control al emisiilor și o strategie de bază de control al emisiilor și un set de strategii auxiliare de control al emisiilor, integrată în concepția generală a unui motor sau a unui utilaj mobil fără destinație rutieră pe care este instalat motorul; |
| --- | --- |

2.1.25.

„strategie de control al emisiilor” înseamnă o combinație dintre un sistem de control al emisiilor și o strategie de bază de control al emisiilor și un set de strategii auxiliare de control al emisiilor, integrată în concepția generală a unui motor sau a unui utilaj mobil fără destinație rutieră pe care este instalat motorul;

| 2.1.26. | „perioadă de durabilitate a caracteristicilor emisiilor” înseamnă numărul de ore indicat în anexa 8, utilizat pentru determinarea factorilor de deteriorare; |
| --- | --- |

2.1.26.

„perioadă de durabilitate a caracteristicilor emisiilor” înseamnă numărul de ore indicat în anexa 8, utilizat pentru determinarea factorilor de deteriorare;

| 2.1.27. | „operațiuni de întreținere legate de emisii” înseamnă operațiunile de întreținere care afectează în mod substanțial emisiile sau care este probabil să afecteze deteriorarea performanțelor în materie de emisii ale vehiculului sau motorului în timpul funcționării normale; |
| --- | --- |

2.1.27.

„operațiuni de întreținere legate de emisii” înseamnă operațiunile de întreținere care afectează în mod substanțial emisiile sau care este probabil să afecteze deteriorarea performanțelor în materie de emisii ale vehiculului sau motorului în timpul funcționării normale;

| 2.1.28. | „familie de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare” înseamnă un mod de grupare a motoarelor de către producător care respectă definiția unei familii de motoare, dar care, în plus, sunt grupează motoarele într-o familie de familii de motoare care utilizează sisteme similare de posttratare a gazelor de evacuare; |
| --- | --- |

2.1.28.

„familie de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare” înseamnă un mod de grupare a motoarelor de către producător care respectă definiția unei familii de motoare, dar care, în plus, sunt grupează motoarele într-o familie de familii de motoare care utilizează sisteme similare de posttratare a gazelor de evacuare;

| 2.1.29. | „familie de motoare” reprezintă modul în care un producător grupează motoarele care, prin concepție, se estimează că au caracteristici similare privind emisiile de gaze de evacuare și care respectă cerințele de la punctul 7 din prezentul regulament; |
| --- | --- |

2.1.29.

„familie de motoare” reprezintă modul în care un producător grupează motoarele care, prin concepție, se estimează că au caracteristici similare privind emisiile de gaze de evacuare și care respectă cerințele de la punctul 7 din prezentul regulament;

| 2.1.30. | „turație controlată a motorului” înseamnă turația de funcționare a motorului atunci când este controlată de regulatorul instalat; |
| --- | --- |

2.1.30.

„turație controlată a motorului” înseamnă turația de funcționare a motorului atunci când este controlată de regulatorul instalat;

| 2.1.31. | „sistem motor” înseamnă motorul, sistemul de control al emisiilor și interfața de comunicare (hardware și mesaje) dintre unitatea (unitățile) sistemului de control electronic al motorului (ECU) și orice altă unitate de propulsie sau de control al vehiculului; |
| --- | --- |

2.1.31.

„sistem motor” înseamnă motorul, sistemul de control al emisiilor și interfața de comunicare (hardware și mesaje) dintre unitatea (unitățile) sistemului de control electronic al motorului (ECU) și orice altă unitate de propulsie sau de control al vehiculului;

| 2.1.32. | „tip de motor” înseamnă o categorie de motoare care nu diferă din punct de vedere al unor caracteristici esențiale definite la punctele 1 până la 4 din anexa 1A apendicele 3 din prezentul regulament; |
| --- | --- |

2.1.32.

„tip de motor” înseamnă o categorie de motoare care nu diferă din punct de vedere al unor caracteristici esențiale definite la punctele 1 până la 4 din anexa 1A apendicele 3 din prezentul regulament;

| 2.1.33. | „sistem de posttratare a gazelor de evacuare” înseamnă un catalizator, filtru de particule, sistem de denitrificare, filtru combinat de particule și de denitrificare sau orice alt dispozitiv de reducere a emisiilor care este instalat în aval față de motor. Prezenta definiție exclude sistemul de recirculare a gazelor de evacuare (EGR) și turbocompresoarele, care se consideră parte integrantă din motor; |
| --- | --- |

2.1.33.

„sistem de posttratare a gazelor de evacuare” înseamnă un catalizator, filtru de particule, sistem de denitrificare, filtru combinat de particule și de denitrificare sau orice alt dispozitiv de reducere a emisiilor care este instalat în aval față de motor. Prezenta definiție exclude sistemul de recirculare a gazelor de evacuare (EGR) și turbocompresoarele, care se consideră parte integrantă din motor;

| 2.1.34. | „recircularea gazelor de evacuare” înseamnă o tehnologie de reducere a emisiilor prin direcționarea gazelor de evacuare care au fost evacuate din camera (camerele) de ardere înapoi în motor, pentru a fi amestecate cu aerul de admisie, înainte sau după ardere. Utilizarea distribuției cu supape pentru a crește volumul gazelor de evacuare reziduale în camera (camerele) de ardere care sunt amestecate cu aer de admisie înainte de sau în timpul arderii nu este considerată recirculare a gazelor de evacuare în sensul prezentului regulament; |
| --- | --- |

2.1.34.

„recircularea gazelor de evacuare” înseamnă o tehnologie de reducere a emisiilor prin direcționarea gazelor de evacuare care au fost evacuate din camera (camerele) de ardere înapoi în motor, pentru a fi amestecate cu aerul de admisie, înainte sau după ardere. Utilizarea distribuției cu supape pentru a crește volumul gazelor de evacuare reziduale în camera (camerele) de ardere care sunt amestecate cu aer de admisie înainte de sau în timpul arderii nu este considerată recirculare a gazelor de evacuare în sensul prezentului regulament;

| 2.1.35. | „metodă de diluare cu debit integral” înseamnă procesul de amestecare a fluxului total de gaze de evacuare cu aer de diluare înainte de separarea unei fracțiuni din fluxul de gaze de evacuare diluate, în vederea analizei; |
| --- | --- |

2.1.35.

„metodă de diluare cu debit integral” înseamnă procesul de amestecare a fluxului total de gaze de evacuare cu aer de diluare înainte de separarea unei fracțiuni din fluxul de gaze de evacuare diluate, în vederea analizei;

| 2.1.36. | „gaze poluante” înseamnă monoxid de carbon, hidrocarburi (presupunând un raport de C1H1,85) și oxizi de azot, ultimii fiind exprimați în echivalent dioxid de azot (NO2); |
| --- | --- |

2.1.36.

„gaze poluante” înseamnă monoxid de carbon, hidrocarburi (presupunând un raport de C1H1,85) și oxizi de azot, ultimii fiind exprimați în echivalent dioxid de azot (NO2);

| 2.1.37. | „bun raționament tehnic” înseamnă acele raționamente conforme cu principii științifice și tehnice general acceptate și informațiile relevante disponibile; |
| --- | --- |

2.1.37.

„bun raționament tehnic” înseamnă acele raționamente conforme cu principii științifice și tehnice general acceptate și informațiile relevante disponibile;

| 2.1.38. | „filtru HEPA” înseamnă un filtru de aer și particule de mare eficiență, care se consideră că are o eficiență inițială de îndepărtare a particulelor de minimum 99,97 %, conform ASTM F 1471-93 sau un standard echivalent; |
| --- | --- |

2.1.38.

„filtru HEPA” înseamnă un filtru de aer și particule de mare eficiență, care se consideră că are o eficiență inițială de îndepărtare a particulelor de minimum 99,97 %, conform ASTM F 1471-93 sau un standard echivalent;

| 2.1.39. | „hidrocarbură (HC)” înseamnă THC, NMHC, după caz. În general, termenul hidrocarbură se referă la un grup de hidrocarburi pe care se bazează standardele de emisii pentru fiecare tip de combustibil și motor; |
| --- | --- |

2.1.39.

„hidrocarbură (HC)” înseamnă THC, NMHC, după caz. În general, termenul hidrocarbură se referă la un grup de hidrocarburi pe care se bazează standardele de emisii pentru fiecare tip de combustibil și motor;

| 2.1.40. | „turație superioară (nhi)” înseamnă cea mai mare turație a motorului la care este disponibilă 70 % din puterea nominală (anexa 4A) sau din puterea maximă a acestuia (anexa 4B); |
| --- | --- |

2.1.40.

„turație superioară (nhi)” înseamnă cea mai mare turație a motorului la care este disponibilă 70 % din puterea nominală (anexa 4A) sau din puterea maximă a acestuia (anexa 4B);

| 2.1.41. | „turație la ralanti” înseamnă cea mai mică turație a motorului cu sarcină minimă (mai mare sau egală cu sarcina zero), la care turația motorului este controlată de funcția de regulator. Pentru motoarele fără funcție de regulator care controlează turația la ralanti, turația la ralanti este valoarea declarată de producător pentru cea mai mică turație posibilă a motorului, la sarcină minimă. Trebuie menționat faptul că turația la ralanti la cald se referă la turația la ralanti a unui motor încălzit. |
| --- | --- |

2.1.41.

„turație la ralanti” înseamnă cea mai mică turație a motorului cu sarcină minimă (mai mare sau egală cu sarcina zero), la care turația motorului este controlată de funcția de regulator. Pentru motoarele fără funcție de regulator care controlează turația la ralanti, turația la ralanti este valoarea declarată de producător pentru cea mai mică turație posibilă a motorului, la sarcină minimă. Trebuie menționat faptul că turația la ralanti la cald se referă la turația la ralanti a unui motor încălzit.

| 2.1.42. | „turație intermediară” înseamnă turația motorului care satisface una dintre următoarele cerințe:






  (a) | pentru motoarele care sunt proiectate să funcționeze într-o gamă de turații pe o curbă a cuplului la sarcină maximă, turația intermediară este turația la cuplu maxim declarată, dacă apare la o turație egală cu 60 % – 75 % din turația nominală; |
| --- | --- | --- |

2.1.42.

„turație intermediară” înseamnă turația motorului care satisface una dintre următoarele cerințe:

(a)

pentru motoarele care sunt proiectate să funcționeze într-o gamă de turații pe o curbă a cuplului la sarcină maximă, turația intermediară este turația la cuplu maxim declarată, dacă apare la o turație egală cu 60 % – 75 % din turația nominală;

| (b) | în cazul în care turația la cuplu maxim declarată este sub 60 % din turația nominală, turația intermediară este 60 % din turația nominală; |
| --- | --- |

(b)

în cazul în care turația la cuplu maxim declarată este sub 60 % din turația nominală, turația intermediară este 60 % din turația nominală;

| (c) | în cazul în care turația la cuplu maxim declarată este mai mare de 75 % din turația nominală, turația intermediară este 75 % din turația nominală; |
| --- | --- |

(c)

în cazul în care turația la cuplu maxim declarată este mai mare de 75 % din turația nominală, turația intermediară este 75 % din turația nominală;

| 2.1.43. | „liniaritate” înseamnă gradul în care valorile măsurate corespund valorilor de referință respective. Liniaritatea este cuantificată cu ajutorul unei regresii liniare de perechi de valori măsurate și valori de referință, pentru o serie de valori anticipate sau observate în cursul încercării; |
| --- | --- |

2.1.43.

„liniaritate” înseamnă gradul în care valorile măsurate corespund valorilor de referință respective. Liniaritatea este cuantificată cu ajutorul unei regresii liniare de perechi de valori măsurate și valori de referință, pentru o serie de valori anticipate sau observate în cursul încercării;

| 2.1.44. | „turație inferioară (nlo)” înseamnă cea mai scăzută turație a motorului la care este disponibilă 50 % din puterea nominală (anexa 4A) sau din puterea maximă a acestuia (anexa 4B); |
| --- | --- |

2.1.44.

„turație inferioară (nlo)” înseamnă cea mai scăzută turație a motorului la care este disponibilă 50 % din puterea nominală (anexa 4A) sau din puterea maximă a acestuia (anexa 4B);

| 2.1.45. | „putere maximă (Pmax)” înseamnă puterea maximă în kW, astfel cum este proiectată de producător; |
| --- | --- |

2.1.45.

„putere maximă (Pmax)” înseamnă puterea maximă în kW, astfel cum este proiectată de producător;

| 2.1.46. | „turație la cuplu maxim” înseamnă turația motorului la care se obține cuplul maxim, astfel cum este specificat de producător; |
| --- | --- |

2.1.46.

„turație la cuplu maxim” înseamnă turația motorului la care se obține cuplul maxim, astfel cum este specificat de producător;

| 2.1.47. | „media unei cantități”, bazată pe valorile medii ponderate în funcție de debit, înseamnă nivelul mediu al unei cantități după ce a fost ponderat proporțional cu debitul corespunzător; |
| --- | --- |

2.1.47.

„media unei cantități”, bazată pe valorile medii ponderate în funcție de debit, înseamnă nivelul mediu al unei cantități după ce a fost ponderat proporțional cu debitul corespunzător;

| 2.1.48. | „familie NCD de motoare” înseamnă un mod de grupare de către producător a sistemelor de motoare care au metode comune de monitorizare/diagnosticare a NCM-urilor; |
| --- | --- |

2.1.48.

„familie NCD de motoare” înseamnă un mod de grupare de către producător a sistemelor de motoare care au metode comune de monitorizare/diagnosticare a NCM-urilor;

| 2.1.49. | „putere netă” înseamnă puterea în „kW ECE” obținută pe standul de încercare la capătul arborelui cotit sau echivalentul acesteia, măsurată în conformitate cu metoda descrisă în Regulamentul nr. 120 privind măsurarea puterii nete, a cuplului net și a consumului specific ale motoarelor cu ardere internă pentru tractoare agricole și forestiere și pentru utilaje mobile fără destinație rutieră. |
| --- | --- |

2.1.49.

„putere netă” înseamnă puterea în „kW ECE” obținută pe standul de încercare la capătul arborelui cotit sau echivalentul acesteia, măsurată în conformitate cu metoda descrisă în Regulamentul nr. 120 privind măsurarea puterii nete, a cuplului net și a consumului specific ale motoarelor cu ardere internă pentru tractoare agricole și forestiere și pentru utilaje mobile fără destinație rutieră.

| 2.1.50. | „operațiuni de întreținere care nu sunt legate de emisii” înseamnă operațiunile de întreținere care nu afectează în mod substanțial emisiile sau care nu au un efect de durată asupra deteriorării performanței în materie de emisii ale utilajului sau motorului în timpul funcționării normale după efectuarea operațiunilor de întreținere; |
| --- | --- |

2.1.50.

„operațiuni de întreținere care nu sunt legate de emisii” înseamnă operațiunile de întreținere care nu afectează în mod substanțial emisiile sau care nu au un efect de durată asupra deteriorării performanței în materie de emisii ale utilajului sau motorului în timpul funcționării normale după efectuarea operațiunilor de întreținere;

| 2.1.51. | „hidrocarburi nemetanice (NMHC)” înseamnă suma tuturor categoriilor de hidrocarburi, cu excepția metanului; |
| --- | --- |

2.1.51.

„hidrocarburi nemetanice (NMHC)” înseamnă suma tuturor categoriilor de hidrocarburi, cu excepția metanului;

| 2.1.52. | „sistem de diagnosticare pentru controlul emisiilor de NOx (NCD)” înseamnă un sistem în cadrul motorului care are capacitatea de a:






  (a) | detecta funcționarea defectuoasă a sistemului de control al NOx; |
| --- | --- | --- |

2.1.52.

„sistem de diagnosticare pentru controlul emisiilor de NOx (NCD)” înseamnă un sistem în cadrul motorului care are capacitatea de a:

(a)

detecta funcționarea defectuoasă a sistemului de control al NOx;

| (b) | identifica posibila cauză a funcționării defectuoase a controlului NOx prin stocarea informațiilor în memoria calculatorului și/sau comunicarea acestor informații altor sisteme; |
| --- | --- |

(b)

identifica posibila cauză a funcționării defectuoase a controlului NOx prin stocarea informațiilor în memoria calculatorului și/sau comunicarea acestor informații altor sisteme;

| 2.1.53. | „funcționare defectuoasă a controlului NOx (NCM)” înseamnă o încercare de a manipula fraudulos sistemul de control al NOx al unui motor sau o defecțiune care afectează sistemul și care s-ar putea datora manipulării frauduloase, în cazul detectării cărora prezentul regulament consideră că este necesară activarea unei avertizări sau a unui sistem de implicare; |
| --- | --- |

2.1.53.

„funcționare defectuoasă a controlului NOx (NCM)” înseamnă o încercare de a manipula fraudulos sistemul de control al NOx al unui motor sau o defecțiune care afectează sistemul și care s-ar putea datora manipulării frauduloase, în cazul detectării cărora prezentul regulament consideră că este necesară activarea unei avertizări sau a unui sistem de implicare;

| 2.1.54. | „emisii de gaze de carter” înseamnă orice flux de la carterul unui motor, care este emis direct în mediul înconjurător; |
| --- | --- |

2.1.54.

„emisii de gaze de carter” înseamnă orice flux de la carterul unui motor, care este emis direct în mediul înconjurător;

| 2.1.55. | „comandă a operatorului” înseamnă o comandă executată de operatorul unui motor, prin care acesta controlează puterea motorului. „Operatorul” poate fi o persoană (comandă manuală) sau un regulator (comandă automată) care transmite un impuls mecanic sau electronic care necesită un răspuns al motorului. Comanda poate proveni de la o pedală sau un semnal de accelerație, de la o manetă sau semnal de control al clapetei de accelerație, de la o manetă sau un semnal de control al admisiei de combustibil, de la o manetă sau un semnal de control al vitezei sau de la o valoare de referință sau un semnal al regulatorului; |
| --- | --- |

2.1.55.

„comandă a operatorului” înseamnă o comandă executată de operatorul unui motor, prin care acesta controlează puterea motorului. „Operatorul” poate fi o persoană (comandă manuală) sau un regulator (comandă automată) care transmite un impuls mecanic sau electronic care necesită un răspuns al motorului. Comanda poate proveni de la o pedală sau un semnal de accelerație, de la o manetă sau semnal de control al clapetei de accelerație, de la o manetă sau un semnal de control al admisiei de combustibil, de la o manetă sau un semnal de control al vitezei sau de la o valoare de referință sau un semnal al regulatorului;

| 2.1.56. | „Oxizi de azot” înseamnă compuși care conțin doar azot și oxigen, măsurați conform procedurilor specificate în prezentul regulament. Oxizii de azot sunt exprimați cantitativ, ca și când NO ar exista sub formă de NO2, astfel încât se utilizează o masă molară efectivă pentru toți oxizii de azot, echivalentă cu cea a NO2; |
| --- | --- |

2.1.56.

„Oxizi de azot” înseamnă compuși care conțin doar azot și oxigen, măsurați conform procedurilor specificate în prezentul regulament. Oxizii de azot sunt exprimați cantitativ, ca și când NO ar exista sub formă de NO2, astfel încât se utilizează o masă molară efectivă pentru toți oxizii de azot, echivalentă cu cea a NO2;

| 2.1.57. | „motor prototip” înseamnă un motor selectat dintr-o familie de motoare, astfel încât caracteristicile emisiilor sale să fie reprezentative pentru acea familie de motoare și să fie conforme cu cerințele stabilite în anexa 1B la prezentul regulament; |
| --- | --- |

2.1.57.

„motor prototip” înseamnă un motor selectat dintr-o familie de motoare, astfel încât caracteristicile emisiilor sale să fie reprezentative pentru acea familie de motoare și să fie conforme cu cerințele stabilite în anexa 1B la prezentul regulament;

| 2.1.58. | „presiune parțială” înseamnă presiunea p care poate fi atribuită unui singur gaz dintr-un amestec de gaze. Pentru un gaz ideal, presiunea parțială împărțită la presiunea totală este egală cu concentrația molară a constituentului, x; |
| --- | --- |

2.1.58.

„presiune parțială” înseamnă presiunea p care poate fi atribuită unui singur gaz dintr-un amestec de gaze. Pentru un gaz ideal, presiunea parțială împărțită la presiunea totală este egală cu concentrația molară a constituentului, x;

| 2.1.59. | „dispozitiv de posttratare a particulelor” înseamnă un sistem de posttratare a gazelor de evacuare conceput să reducă emisiile de particule poluante (PM) prin separare mecanică, aerodinamică, difuzională sau inerțială; |
| --- | --- |

2.1.59.

„dispozitiv de posttratare a particulelor” înseamnă un sistem de posttratare a gazelor de evacuare conceput să reducă emisiile de particule poluante (PM) prin separare mecanică, aerodinamică, difuzională sau inerțială;

| 2.1.60. | „metoda diluării cu debit parțial” înseamnă procesul de separare a unei părți din debitul total de gaze de evacuare, urmat de amestecarea acesteia cu o cantitate potrivită de aer de diluare înaintea filtrului de prelevare a eșantioanelor de particule; |
| --- | --- |

2.1.60.

„metoda diluării cu debit parțial” înseamnă procesul de separare a unei părți din debitul total de gaze de evacuare, urmat de amestecarea acesteia cu o cantitate potrivită de aer de diluare înaintea filtrului de prelevare a eșantioanelor de particule;

| 2.1.61. | „particule solide (PM)” înseamnă orice material colectat pe un anumit mediu de filtrare după diluarea cu aer filtrat a gazelor de evacuare provenite de la un motor cu aprindere prin compresie, astfel încât temperatura să nu depășească 325 K (52 °C); |
| --- | --- |

2.1.61.

„particule solide (PM)” înseamnă orice material colectat pe un anumit mediu de filtrare după diluarea cu aer filtrat a gazelor de evacuare provenite de la un motor cu aprindere prin compresie, astfel încât temperatura să nu depășească 325 K (52 °C);

| 2.1.62. | „fracție de penetrație PF” înseamnă devierea de la funcționarea ideală a unui separator nemetanic [a se vedea „Eficiența de conversie a separatorului nemetanic (NMC) E”]. Un separator nemetanic ideal ar trebui să aibă o fracție de penetrație a metanului, PFCH4, de 1,000 (adică o eficiență de conversie a metanului ECH4
  de valoare 0), iar fracția de penetrație pentru toate hidrocarburile ar fi de 0,000, reprezentată de PFC2H6
  (adică o eficiență de conversie EC2H6
  de 1). Relația este:

  și ; |
| --- | --- |

2.1.62.

„fracție de penetrație PF” înseamnă devierea de la funcționarea ideală a unui separator nemetanic [a se vedea „Eficiența de conversie a separatorului nemetanic (NMC) E”]. Un separator nemetanic ideal ar trebui să aibă o fracție de penetrație a metanului, PFCH4, de 1,000 (adică o eficiență de conversie a metanului ECH4
  de valoare 0), iar fracția de penetrație pentru toate hidrocarburile ar fi de 0,000, reprezentată de PFC2H6
  (adică o eficiență de conversie EC2H6
  de 1). Relația este:

Formula și Formula;

| 2.1.63. | „procent de încărcare” înseamnă fracțiunea din cuplul maxim disponibilă la o turație a motorului; |
| --- | --- |

2.1.63.

„procent de încărcare” înseamnă fracțiunea din cuplul maxim disponibilă la o turație a motorului;

| 2.1.64. | „regenerare periodică (sau ocazională)” înseamnă procesul de regenerare al unui sistem de posttratare a gazelor de evacuare care apare periodic, în general la mai puțin de 100 de ore de funcționare normală a motorului. În timpul ciclurilor de regenerare, limitele de emisii pot fi depășite; |
| --- | --- |

2.1.64.

„regenerare periodică (sau ocazională)” înseamnă procesul de regenerare al unui sistem de posttratare a gazelor de evacuare care apare periodic, în general la mai puțin de 100 de ore de funcționare normală a motorului. În timpul ciclurilor de regenerare, limitele de emisii pot fi depășite;

| 2.1.65. | „introducere pe piață” înseamnă acțiunea de a pune la dispoziție un produs reglementat de prezentul regulament pe piața unei țări care aplică prezentul regulament, contra cost sau gratuit, în vederea distribuției și/sau utilizării în țara respectivă; |
| --- | --- |

2.1.65.

„introducere pe piață” înseamnă acțiunea de a pune la dispoziție un produs reglementat de prezentul regulament pe piața unei țări care aplică prezentul regulament, contra cost sau gratuit, în vederea distribuției și/sau utilizării în țara respectivă;

| 2.1.66. | „sondă” înseamnă prima secțiune a liniei de transfer care transferă eșantionul la componenta următoare din sistemul de prelevare a eșantioanelor; |
| --- | --- |

2.1.66.

„sondă” înseamnă prima secțiune a liniei de transfer care transferă eșantionul la componenta următoare din sistemul de prelevare a eșantioanelor;

| 2.1.67. | „PTFE” înseamnă politetrafluoretilenă, cunoscută sub denumirea de Teflon TM; |
| --- | --- |

2.1.67.

„PTFE” înseamnă politetrafluoretilenă, cunoscută sub denumirea de Teflon TM;

| 2.1.68. | „ciclu de încercare în regim staționar în mod continuu” înseamnă un ciclu de încercare cu o succesiune de moduri de încercare a motorului în regim staționar, cu criterii de turație și cuplu definite pentru fiecare mod și cu creșteri liniare ale turației și cuplului între aceste moduri; |
| --- | --- |

2.1.68.

„ciclu de încercare în regim staționar în mod continuu” înseamnă un ciclu de încercare cu o succesiune de moduri de încercare a motorului în regim staționar, cu criterii de turație și cuplu definite pentru fiecare mod și cu creșteri liniare ale turației și cuplului între aceste moduri;

| 2.1.69. | „turație nominală” înseamnă turația maximă admisă de regulator la încărcare totală, astfel cum a fost proiectată de producător sau, în cazul absenței regulatorului, turația la care se obține puterea maximă a motorului, astfel cum a fost proiectată de producător; |
| --- | --- |

2.1.69.

„turație nominală” înseamnă turația maximă admisă de regulator la încărcare totală, astfel cum a fost proiectată de producător sau, în cazul absenței regulatorului, turația la care se obține puterea maximă a motorului, astfel cum a fost proiectată de producător;

| 2.1.70. | „reactant” înseamnă orice consumabil sau mediu nerecuperabil necesar și utilizat pentru funcționarea efectivă a sistemului de posttratare a gazelor de evacuare; |
| --- | --- |

2.1.70.

„reactant” înseamnă orice consumabil sau mediu nerecuperabil necesar și utilizat pentru funcționarea efectivă a sistemului de posttratare a gazelor de evacuare;

| 2.1.71. | „regenerare” înseamnă un eveniment în timpul căruia nivelurile emisiilor se modifică în timp ce performanța posttratării este restabilită printr-un proces conceput de producător. Pot apărea două tipuri de regenerare: regenerare continuă (a se vedea punctul 6.6.1 din anexa 4B) și regenerare ocazională (periodică) (a se vedea punctul 6.6.2 din anexa 4B); |
| --- | --- |

2.1.71.

„regenerare” înseamnă un eveniment în timpul căruia nivelurile emisiilor se modifică în timp ce performanța posttratării este restabilită printr-un proces conceput de producător. Pot apărea două tipuri de regenerare: regenerare continuă (a se vedea punctul 6.6.1 din anexa 4B) și regenerare ocazională (periodică) (a se vedea punctul 6.6.2 din anexa 4B);

| 2.1.72. | „timp de răspuns” înseamnă diferența de timp între schimbarea componentei de măsurat în punctul de referință și un răspuns al sistemului de 90 % din valoarea măsurată finală (t90), sonda de prelevare a eșantioanelor fiind definită ca punct de referință, în timp ce schimbarea componentei măsurate este cel puțin 60 % din întreaga scală (FS), iar specificațiile dispozitivelor de comutare a gazului trebuie să permită comutarea gazului în mai puțin de 0,1 s. Timpul de răspuns al sistemului constă în timpul de întârziere al sistemului și timpul de urcare al sistemului; |
| --- | --- |

2.1.72.

„timp de răspuns” înseamnă diferența de timp între schimbarea componentei de măsurat în punctul de referință și un răspuns al sistemului de 90 % din valoarea măsurată finală (t90), sonda de prelevare a eșantioanelor fiind definită ca punct de referință, în timp ce schimbarea componentei măsurate este cel puțin 60 % din întreaga scală (FS), iar specificațiile dispozitivelor de comutare a gazului trebuie să permită comutarea gazului în mai puțin de 0,1 s. Timpul de răspuns al sistemului constă în timpul de întârziere al sistemului și timpul de urcare al sistemului;

| 2.1.73. | „timp de urcare” înseamnă diferența de timp între răspunsul de 10 % și cel de 90 % din valoarea măsurată finală (t90 – t10); |
| --- | --- |

2.1.73.

„timp de urcare” înseamnă diferența de timp între răspunsul de 10 % și cel de 90 % din valoarea măsurată finală (t90 – t10);

| 2.1.74. | „instrument de scanare” înseamnă un echipament extern de încercare folosit pentru comunicarea cu sistemul NCD din exterior; |
| --- | --- |

2.1.74.

„instrument de scanare” înseamnă un echipament extern de încercare folosit pentru comunicarea cu sistemul NCD din exterior;

| 2.1.75. | „program de acumulare de ore de funcționare” înseamnă ciclul de anduranță și perioada de acumulare de ore de funcționare în vederea determinării factorilor de deteriorare pentru familia de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare; |
| --- | --- |

2.1.75.

„program de acumulare de ore de funcționare” înseamnă ciclul de anduranță și perioada de acumulare de ore de funcționare în vederea determinării factorilor de deteriorare pentru familia de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare;

| 2.1.76. | „barometru comun” înseamnă un barometru a cărui mărime de ieșire este utilizată ca presiune atmosferică pentru o instalație de încercare completă, care are mai mult de o cameră de încercare cu dinamometru; |
| --- | --- |

2.1.76.

„barometru comun” înseamnă un barometru a cărui mărime de ieșire este utilizată ca presiune atmosferică pentru o instalație de încercare completă, care are mai mult de o cameră de încercare cu dinamometru;

| 2.1.77. | „măsurare în comun a umidității” înseamnă o măsurare a umidității care este utilizată ca valoare măsurată a umidității pentru o instalație de încercare completă, care are mai mult de o cameră de încercare cu dinamometru; |
| --- | --- |

2.1.77.

„măsurare în comun a umidității” înseamnă o măsurare a umidității care este utilizată ca valoare măsurată a umidității pentru o instalație de încercare completă, care are mai mult de o cameră de încercare cu dinamometru;

| 2.1.78. | „reglare a sensibilității” înseamnă reglarea unui instrument astfel încât să se obțină un răspuns la un standard de etalonare care reprezintă între 75 % și 100 % din valoarea maximă în gama instrumentului sau în gama de utilizare anticipată; |
| --- | --- |

2.1.78.

„reglare a sensibilității” înseamnă reglarea unui instrument astfel încât să se obțină un răspuns la un standard de etalonare care reprezintă între 75 % și 100 % din valoarea maximă în gama instrumentului sau în gama de utilizare anticipată;

| 2.1.79. | „gaz de reglare a sensibilității” înseamnă un amestec de gaze purificate utilizat pentru reglarea sensibilității analizoarelor de gaze. Gazele de reglare a sensibilității trebuie să fie conforme cu specificațiile de la punctul 9.5.1. Trebuie notat faptul că gazele de etalonare și gazele de reglare a sensibilității sunt similare din punct de vedere cantitativ, dar diferă în ceea ce privește funcția lor primară. Diferitele verificări ale performanței analizoarelor de gaze și componentelor de manipulare a eșantioanelor, pot recurge fie la gazele de etalonare, fie la gazele de reglare a sensibilității; |
| --- | --- |

2.1.79.

„gaz de reglare a sensibilității” înseamnă un amestec de gaze purificate utilizat pentru reglarea sensibilității analizoarelor de gaze. Gazele de reglare a sensibilității trebuie să fie conforme cu specificațiile de la punctul 9.5.1. Trebuie notat faptul că gazele de etalonare și gazele de reglare a sensibilității sunt similare din punct de vedere cantitativ, dar diferă în ceea ce privește funcția lor primară. Diferitele verificări ale performanței analizoarelor de gaze și componentelor de manipulare a eșantioanelor, pot recurge fie la gazele de etalonare, fie la gazele de reglare a sensibilității;

| 2.1.80. | „emisii specifice” înseamnă emisiile masice, exprimate în g/kWh; |
| --- | --- |

2.1.80.

„emisii specifice” înseamnă emisiile masice, exprimate în g/kWh;

| 2.1.81. | „autonom” înseamnă că un obiect este independent; acesta poate acționa de sine stătător; |
| --- | --- |

2.1.81.

„autonom” înseamnă că un obiect este independent; acesta poate acționa de sine stătător;

| 2.1.82. | „regim staționar” se referă la încercările privind emisiile în care turația motorului și sarcina sunt menținute la un ansamblu limitat de valori constante nominale. Încercările în mod discontinuu și cele în mod continuu sunt încercări în regim staționar; |
| --- | --- |

2.1.82.

„regim staționar” se referă la încercările privind emisiile în care turația motorului și sarcina sunt menținute la un ansamblu limitat de valori constante nominale. Încercările în mod discontinuu și cele în mod continuu sunt încercări în regim staționar;

| 2.1.83. | „stoichiometric” se referă la raportul specific de aer și combustibil, astfel încât atunci când combustibilul este complet oxidat, să nu mai rămână combustibil sau oxigen; |
| --- | --- |

2.1.83.

„stoichiometric” se referă la raportul specific de aer și combustibil, astfel încât atunci când combustibilul este complet oxidat, să nu mai rămână combustibil sau oxigen;

| 2.1.84. | „mediu de stocare” înseamnă un filtru de particule, sac pentru eșantioane sau orice alt dispozitiv de stocare utilizat pentru prelevarea eșantioanelor pe lot; |
| --- | --- |

2.1.84.

„mediu de stocare” înseamnă un filtru de particule, sac pentru eșantioane sau orice alt dispozitiv de stocare utilizat pentru prelevarea eșantioanelor pe lot;

| 2.1.85. | „ciclu de încercare (sau de utilizare)” înseamnă o succesiune de puncte de încercare, fiecare cu o turație și un cuplu definite, care este respectată de motor în regim staționar sau în condiții de funcționare tranzitorii. Ciclurile de utilizare sunt specificate în anexa 5. Un singur ciclu de utilizare poate fi format din unul sau mai multe intervale de încercare; |
| --- | --- |

2.1.85.

„ciclu de încercare (sau de utilizare)” înseamnă o succesiune de puncte de încercare, fiecare cu o turație și un cuplu definite, care este respectată de motor în regim staționar sau în condiții de funcționare tranzitorii. Ciclurile de utilizare sunt specificate în anexa 5. Un singur ciclu de utilizare poate fi format din unul sau mai multe intervale de încercare;

| 2.1.86. | „interval de încercare” înseamnă un interval de timp în care se determină emisiile specifice frânării. În cazurile în care într-un ciclu de utilizare există mai multe intervale de încercare, regulamentul poate specifica calcule suplimentare care ponderează și combină rezultatele, pentru a obține valori compozite pentru compararea cu limitele de emisii admise; |
| --- | --- |

2.1.86.

„interval de încercare” înseamnă un interval de timp în care se determină emisiile specifice frânării. În cazurile în care într-un ciclu de utilizare există mai multe intervale de încercare, regulamentul poate specifica calcule suplimentare care ponderează și combină rezultatele, pentru a obține valori compozite pentru compararea cu limitele de emisii admise;

| 2.1.87. | „toleranță” înseamnă intervalul în care se găsesc 95 % dintr-un set de valori înregistrate pentru o anumită cantitate, restul de 5 % din valorile înregistrate fiind deviate de la intervalul de toleranță. Frecvențele de înregistrare și intervalele de timp specificate se utilizează pentru a stabili dacă o cantitate se încadrează în toleranța aplicabilă; |
| --- | --- |

2.1.87.

„toleranță” înseamnă intervalul în care se găsesc 95 % dintr-un set de valori înregistrate pentru o anumită cantitate, restul de 5 % din valorile înregistrate fiind deviate de la intervalul de toleranță. Frecvențele de înregistrare și intervalele de timp specificate se utilizează pentru a stabili dacă o cantitate se încadrează în toleranța aplicabilă;

| 2.1.88. | „hidrocarburi totale (THC)” înseamnă masa combinată a compușilor organici măsurată prin procedura specifică de măsurare a hidrocarburilor totale, exprimată ca o hidrocarbură cu raportul masic hidrogen/carbon de 1,85:1; |
| --- | --- |

2.1.88.

„hidrocarburi totale (THC)” înseamnă masa combinată a compușilor organici măsurată prin procedura specifică de măsurare a hidrocarburilor totale, exprimată ca o hidrocarbură cu raportul masic hidrogen/carbon de 1,85:1;

| 2.1.89. | „timp de transformare” înseamnă diferența în timp între schimbarea componentei de măsurat în punctul de referință și un răspuns al sistemului de 50 % din valoarea măsurată finală (t50) sonda de prelevare a eșantioanelor fiind definită ca punct de referință. Timpul de transformare este utilizat pentru alinierea semnalelor provenite de la diferite instrumente de măsurare. A se vedea figura 3.1; |
| --- | --- |

2.1.89.

„timp de transformare” înseamnă diferența în timp între schimbarea componentei de măsurat în punctul de referință și un răspuns al sistemului de 50 % din valoarea măsurată finală (t50) sonda de prelevare a eșantioanelor fiind definită ca punct de referință. Timpul de transformare este utilizat pentru alinierea semnalelor provenite de la diferite instrumente de măsurare. A se vedea figura 3.1;

| 2.1.90. | „ciclu de încercare în regim tranzitoriu” înseamnă un ciclu de încercare cu o succesiune de valori normalizate ale turației și cuplului, care au o variație relativ rapidă în timp (NRTC); |
| --- | --- |

2.1.90.

„ciclu de încercare în regim tranzitoriu” înseamnă un ciclu de încercare cu o succesiune de valori normalizate ale turației și cuplului, care au o variație relativ rapidă în timp (NRTC);

| 2.1.91. | „omologare de tip” înseamnă omologarea unui tip de motor în ceea ce privește emisiile sale măsurate în conformitate cu procedurile specificate în prezentul regulament; |
| --- | --- |

2.1.91.

„omologare de tip” înseamnă omologarea unui tip de motor în ceea ce privește emisiile sale măsurate în conformitate cu procedurile specificate în prezentul regulament;

| 2.1.92. | „actualizarea înregistrărilor” înseamnă frecvența la care analizorul furnizează valori noi, curente; |
| --- | --- |

2.1.92.

„actualizarea înregistrărilor” înseamnă frecvența la care analizorul furnizează valori noi, curente;

| 2.1.93. | „durata de viață utilă” înseamnă intervalul relevant, exprimat ca distanță și/sau timp, pentru care trebuie să se asigure respectarea limitelor relevante de emisii de gaze și particule poluante; |
| --- | --- |

2.1.93.

„durata de viață utilă” înseamnă intervalul relevant, exprimat ca distanță și/sau timp, pentru care trebuie să se asigure respectarea limitelor relevante de emisii de gaze și particule poluante;

| 2.1.94. | „motor cu turație variabilă” înseamnă un motor care nu are turație constantă; |
| --- | --- |

2.1.94.

„motor cu turație variabilă” înseamnă un motor care nu are turație constantă;

| 2.1.95. | „verificare” înseamnă a evalua dacă valorile obținute cu un sistem de măsurare sunt sau nu sunt conforme cu o serie de semnale de referință aplicate, încadrându-se în limitele unuia sau mai multor praguri de recepție predefinite. A se vedea și „etalonare”; |
| --- | --- |

2.1.95.

„verificare” înseamnă a evalua dacă valorile obținute cu un sistem de măsurare sunt sau nu sunt conforme cu o serie de semnale de referință aplicate, încadrându-se în limitele unuia sau mai multor praguri de recepție predefinite. A se vedea și „etalonare”;

| 2.1.96. | „la zero” înseamnă reglarea unui instrument astfel încât să se obțină un răspuns la gazul de aducere la zero la un standard de etalonare zero, cum ar fi azot purificat sau aer purificat pentru măsurarea concentrațiilor de constituenți ai emisiilor. |
| --- | --- |

2.1.96.

„la zero” înseamnă reglarea unui instrument astfel încât să se obțină un răspuns la gazul de aducere la zero la un standard de etalonare zero, cum ar fi azot purificat sau aer purificat pentru măsurarea concentrațiilor de constituenți ai emisiilor.

| 2.1.97. | „gaz de aducere la zero” înseamnă un gaz care produce un răspuns nul într-un analizor. Acesta poate fi azot purificat, aer purificat, o combinație de aer purificat și azot purificat. |
| --- | --- |

2.1.97.

„gaz de aducere la zero” înseamnă un gaz care produce un răspuns nul într-un analizor. Acesta poate fi azot purificat, aer purificat, o combinație de aer purificat și azot purificat.

Figura 1

Definiții ale răspunsului sistemului: timp de întârziere (punctul 2.1.17.), timp de răspuns (punctul 2.1.72.), timp de urcare (punctul 2.1.73.) și timp de transformare (punctul 2.1.89.)

Image

2.2.   Simboluri și abrevieri

2.2.1.   Simboluri

Simbolurile sunt explicate în anexa 4A punctul 1.4, respectiv în anexa 4B punctul 3.2.

2.2.2.   Simboluri și abrevieri pentru componentele chimice

Ar: Argon

C1: Hidrocarbură exprimată în echivalent carbon 1

CH4: Metan

C2H6: Etan

C3H8: Propan

CO: Monoxid de carbon

CO2: Dioxid de carbon

DOP: Dioctilftalat

H: Hidrogen atomic

H2: Hidrogen molecular

HC: Hidrocarbură

H2O: Apă

He: Heliu

N2: Azot molecular

NMHC: Hidrocarbură nemetanică

NOx: Oxizi de azot

NO: Monoxid de azot

NO2: Dioxid de azot

O2: Oxigen

PM: Particule solide

PTFE: Politetrafluoretilenă

S: Sulf

THC: Hidrocarburi totale

2.2.3.   Abrevieri

ASTM: Societatea Americană pentru Încercări și Materiale

BMD: Minidiluator cu sac

BSFC: Consum de combustibil specific frânării

CFV: Tub Venturi cu curgere critică

CI: Compresie-ardere

CLD: Detector cu chemoluminescență

CVS: Instrument de prelevare a eșantioanelor cu volum constant

DeNOx: Sistem de denitrificare

DF: Factor de deteriorare

ECM: Modul de control electronic

EFC: Control electronic al debitului

EGR: Recircularea gazelor de evacuare

FID: Detector cu ionizare în flacără

GC: Cromatografie în fază gazoasă

HCLD: Detector cu chemoluminescență încălzit

HFID: Detector cu ionizare în flacără, încălzit

IBP: Punct inițial de fierbere

ISO: Organizația Internațională de Standardizare

GPL: Gaz petrolier lichefiat

NDIR: (Analizor) nedispersiv cu absorbție în infraroșu

NDUV: (Analizor) nedispersiv cu absorbție în ultraviolet

NIST: Institutul Național pentru Standarde și Tehnologie din SUA

NMC: Separator nemetanic

PDP: Pompă volumetrică

%FS: Procent din întreaga scală

PFD: Diluare cu debit parțial

PFS: Sistem cu debit parțial

PTFE: Politetrafluoretilenă (cunoscută sub denumirea de TeflonTM)

RMC: Ciclu în mod continuu

RMS: Valoare medie pătratică

RTD: Detector rezistiv de temperatură

SAE: Societatea inginerilor din domeniul auto

SSV: Tub Venturi subsonic

UCL: Limită superioară de încredere

UFM: Debitmetru ultrasonic

3.   CEREREA DE OMOLOGARE

3.1.   Cererea de omologare a unui motor ca unitate tehnică separată

| 3.1.1. | Cererea de omologare a unui motor sau a unei familii de motoare din punct de vedere al nivelului emisiilor de gaze și particule poluante se depune de către producătorul motorului sau de către un reprezentant acreditat al acestuia. |
| --- | --- |

3.1.1.

Cererea de omologare a unui motor sau a unei familii de motoare din punct de vedere al nivelului emisiilor de gaze și particule poluante se depune de către producătorul motorului sau de către un reprezentant acreditat al acestuia.

| 3.1.2. | Cererea trebuie să fie însoțită de documentele menționate mai jos, în triplu exemplar, și de următoarele informații:
  O descriere a tipului de motor, care cuprinde informațiile menționate în anexa 1A la prezentul regulament și, dacă este cazul, datele privind familia de motoare menționate în anexa 1B la prezentul regulament. |
| --- | --- |

3.1.2.

Cererea trebuie să fie însoțită de documentele menționate mai jos, în triplu exemplar, și de următoarele informații:

O descriere a tipului de motor, care cuprinde informațiile menționate în anexa 1A la prezentul regulament și, dacă este cazul, datele privind familia de motoare menționate în anexa 1B la prezentul regulament.

| 3.1.3. | Un motor conform cu caracteristicile tipului de motor descrise în anexa 1A trebuie să fie prezentat serviciului tehnic responsabil cu efectuarea încercărilor de omologare definite la punctul 5. În cazul în care serviciul tehnic constată că motorul prezentat nu este pe deplin reprezentativ pentru familia de motoare descrisă în anexa 1A apendicele 2, trebuie prezentată o alternativă și, atunci când este necesar, un motor suplimentar pentru încercare, conform punctului 5. |
| --- | --- |

3.1.3.

Un motor conform cu caracteristicile tipului de motor descrise în anexa 1A trebuie să fie prezentat serviciului tehnic responsabil cu efectuarea încercărilor de omologare definite la punctul 5. În cazul în care serviciul tehnic constată că motorul prezentat nu este pe deplin reprezentativ pentru familia de motoare descrisă în anexa 1A apendicele 2, trebuie prezentată o alternativă și, atunci când este necesar, un motor suplimentar pentru încercare, conform punctului 5.

4.   OMOLOGAREA

| 4.1. | În cazul în care motorul prezentat pentru omologare în temeiul punctului 3.1 din prezentul regulament satisface cerințele de la punctul 5.2 de mai jos, se acordă omologarea tipului de motor sau familiei de motoare. |
| --- | --- |

4.1.

În cazul în care motorul prezentat pentru omologare în temeiul punctului 3.1 din prezentul regulament satisface cerințele de la punctul 5.2 de mai jos, se acordă omologarea tipului de motor sau familiei de motoare.

| 4.2. | Pentru fiecare tip de motor omologat sau familie de motoare omologată se acordă un număr de omologare. Primele două cifre din acest număr indică seria de amendamente care integrează cele mai recente amendamente tehnice majore aduse regulamentului la momentul emiterii omologării. Aceeași parte contractantă nu trebuie să atribuie același număr unui alt tip de motor sau unei alte familii de motoare. |
| --- | --- |

4.2.

Pentru fiecare tip de motor omologat sau familie de motoare omologată se acordă un număr de omologare. Primele două cifre din acest număr indică seria de amendamente care integrează cele mai recente amendamente tehnice majore aduse regulamentului la momentul emiterii omologării. Aceeași parte contractantă nu trebuie să atribuie același număr unui alt tip de motor sau unei alte familii de motoare.

| 4.3. | Părților la acordul din 1958 care aplică prezentul regulament li se trimite un aviz privind omologarea sau extinderea sau refuzul omologării unui tip de motor sau unei familii de motoare în temeiul prezentului regulament, prin intermediul unei fișe care respectă modelul din anexa 2 la prezentul regulament, după caz. Sunt indicate și valorile măsurate în timpul încercării de tip. |
| --- | --- |

4.3.

Părților la acordul din 1958 care aplică prezentul regulament li se trimite un aviz privind omologarea sau extinderea sau refuzul omologării unui tip de motor sau unei familii de motoare în temeiul prezentului regulament, prin intermediul unei fișe care respectă modelul din anexa 2 la prezentul regulament, după caz. Sunt indicate și valorile măsurate în timpul încercării de tip.

| 4.4. | Pe fiecare motor conform cu un tip de motor omologat sau cu o familie de motoare omologată în temeiul prezentului regulament se aplică, într-un loc vizibil și ușor accesibil, o marcă de omologare internațională, care constă din următoarele elemente:






  4.4.1. | Un cerc care înconjoară litera „E”, urmat de numărul distinctiv al țării care a acordat omologarea (2); |
| --- | --- | --- |

4.4.

Pe fiecare motor conform cu un tip de motor omologat sau cu o familie de motoare omologată în temeiul prezentului regulament se aplică, într-un loc vizibil și ușor accesibil, o marcă de omologare internațională, care constă din următoarele elemente:

4.4.1.

Un cerc care înconjoară litera „E”, urmat de numărul distinctiv al țării care a acordat omologarea (2);

| 4.4.2. | Numărul prezentului regulament, urmat de litera „R”, o liniuță și numărul de omologare în dreapta cercului indicat la punctul 4.4.1. |
| --- | --- |

4.4.2.

Numărul prezentului regulament, urmat de litera „R”, o liniuță și numărul de omologare în dreapta cercului indicat la punctul 4.4.1.

| 4.4.3. | Un simbol suplimentar, format din două litere, dintre care prima trebuie să fie o literă de la D la R, care indică nivelul emisiilor (punctul 5.2.1) în funcție de care s-a omologat motorul sau familia de motoare, iar a doua trebuie să fie ori A, în cazul în care familia de motoare este certificată pentru exploatarea la turație variabilă, ori B în cazul în care familia de motoare este certificată pentru exploatarea la turație constantă. |
| --- | --- |

4.4.3.

Un simbol suplimentar, format din două litere, dintre care prima trebuie să fie o literă de la D la R, care indică nivelul emisiilor (punctul 5.2.1) în funcție de care s-a omologat motorul sau familia de motoare, iar a doua trebuie să fie ori A, în cazul în care familia de motoare este certificată pentru exploatarea la turație variabilă, ori B în cazul în care familia de motoare este certificată pentru exploatarea la turație constantă.

| 4.5. | În cazul în care motorul este conform cu un tip de motor omologat sau cu o familie de motoare omologată în temeiul unuia sau mai multor regulamente anexate la acord, în țara care a acordat omologarea în temeiul prezentului regulament, simbolul indicat nu trebuie să fie repetat; într-un asemenea caz, numărul regulamentului și numărul de omologare, precum și simbolurile suplimentare ale tuturor regulamentelor în temeiul cărora s-a acordat omologarea în temeiul prezentului regulament sunt plasate în coloane verticale, în partea dreaptă a simbolului indicat la punctul 4.4.2. |
| --- | --- |

4.5.

În cazul în care motorul este conform cu un tip de motor omologat sau cu o familie de motoare omologată în temeiul unuia sau mai multor regulamente anexate la acord, în țara care a acordat omologarea în temeiul prezentului regulament, simbolul indicat nu trebuie să fie repetat; într-un asemenea caz, numărul regulamentului și numărul de omologare, precum și simbolurile suplimentare ale tuturor regulamentelor în temeiul cărora s-a acordat omologarea în temeiul prezentului regulament sunt plasate în coloane verticale, în partea dreaptă a simbolului indicat la punctul 4.4.2.

| 4.6. | Marca de omologare se amplasează pe sau în apropiere de placa de identificare aplicată de producător pe tipul de motor omologat. |
| --- | --- |

4.6.

Marca de omologare se amplasează pe sau în apropiere de placa de identificare aplicată de producător pe tipul de motor omologat.

| 4.7. | Anexa 3 la prezentul regulament prezintă exemple de dispunere a mărcilor de omologare. |
| --- | --- |

4.7.

Anexa 3 la prezentul regulament prezintă exemple de dispunere a mărcilor de omologare.

| 4.8. | Motorul omologat ca unitate tehnică trebuie să existe, în afară de marca de omologare, următoarele marcaje:






  4.8.1. | marca sau denumirea comercială a producătorului motorului; |
| --- | --- | --- |

4.8.

Motorul omologat ca unitate tehnică trebuie să existe, în afară de marca de omologare, următoarele marcaje:

4.8.1.

marca sau denumirea comercială a producătorului motorului;

| 4.8.2. | codul de motor al producătorului. |
| --- | --- |

4.8.2.

codul de motor al producătorului.

| 4.9. | Aceste marcaje trebuie să fie perfect lizibile și să nu poată fi șterse. |
| --- | --- |

4.9.

Aceste marcaje trebuie să fie perfect lizibile și să nu poată fi șterse.

5.   SPECIFICAȚII ȘI ÎNCERCĂRI

5.1.   Generalități

Componentele care pot afecta emisiile de gaze și particule poluante sunt concepute, construite și asamblate în așa fel încât să permită ca motorul, în condiții de funcționare normală, în ciuda vibrațiilor la care poate fi supus, să fie conform cu dispozițiile prezentului regulament.

5.1.1.   Producătorul ia măsuri tehnice care să asigure că emisiile menționate sunt limitate în mod eficace, în conformitate cu prezentul regulament, de-a lungul întregii durate normale de viață a motorului și în condiții de utilizare normale. Aceste dispoziții se consideră satisfăcute în următoarele condiții:

| (a) | atunci când sunt îndeplinite dispozițiile de la punctul 5.2.1, respectiv 7.2.2.1; și |
| --- | --- |

(a)

atunci când sunt îndeplinite dispozițiile de la punctul 5.2.1, respectiv 7.2.2.1; și

| (b) | în plus, atunci când, pentru motoare din clasa de putere L și clasele superioare, sunt îndeplinite dispozițiile de la punctul 5.3. |
| --- | --- |

(b)

în plus, atunci când, pentru motoare din clasa de putere L și clasele superioare, sunt îndeplinite dispozițiile de la punctul 5.3.

5.1.2.   Pentru motoare din clasa de putere H și clasele superioare, producătorul trebuie să dovedească durabilitatea motorului și a dispozitivului posttratare, dacă este cazul, în conformitate cu anexa 8.

5.1.3.   Este permisă înlocuirea sistematică a componentelor legate de emisii, după un anumit timp de funcționare a motorului. Orice reglare, reparație, dezasamblare, curățare sau înlocuire a componentelor sau sistemelor motorului, efectuată periodic pentru a preveni funcționarea necorespunzătoare a motorului, se realizează numai în măsura în care este necesar, din punct de vedere tehnologic, pentru a se asigura funcționarea corespunzătoare a sistemului de control al emisiilor. În consecință, cerințele privind operațiunile de întreținere planificată trebuie să fie incluse în manualul de utilizare și să fie aprobate înainte de acordarea omologării. Pentru motoare din clasa de putere L și clasele superioare trebuie incluse informații suplimentare, în conformitate cu cerințele de la punctul 5.3.3.

5.1.4.   Extrasul corespunzător din manual, referitor la întreținerea/înlocuirea dispozitivului (dispozitivelor) posttratare, este inclus în documentul informativ prezentat în apendicele din anexa 1A la prezentul regulament.

5.2.   Specificații privind emisiile de poluanți

Componentele de gaze și particule emise de motorul prezentat pentru încercare sunt măsurate prin metodele descrise în anexa 4A pentru clasele de putere până la P, iar în anexa 4B pentru clasele de putere Q și R. La cererea producătorului și cu acordul autorității de omologare, metodele descrise în anexa 4B pot fi utilizate pentru clase de putere până la P.

5.2.1.   Emisiile de monoxid de carbon, emisiile de hidrocarburi, emisiile de oxid de azot și emisiile de particule solide obținute nu trebuie să depășească valorile indicate în tabelul de mai jos:

| Clasa de putere | Puterea netă
  (P)
  (kW) | Monoxid de carbon
  (CO)
  (g/kWh) | Hidrocarburi
  (HC)
  (g/kWh) | Oxizi de azot
  (NOx)
  (g/kWh) | Particule solide
  (PM)
  (g/kWh) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| E | 130 ≤ P ≤ 560 | 3,5 | 1,0 | 6,0 | 0,2 |
| F | 75 ≤ P < 130 | 5,0 | 1,0 | 6,0 | 0,3 |
| G | 37 ≤ P < 75 | 5,0 | 1,3 | 7,0 | 0,4 |
| D | 18 ≤ P < 37 | 5,5 | 1,5 | 8,0 | 0,8 |
| | Putere netă
  (P)
  (kW) | Monoxid de carbon
  (CO)
  (g/kWh) | Suma hidrocarburilor și oxizilor de azot
  (HC + NOx)
  (g/kWh) | | Particule solide
  (PM)
  (g/kWh) |
| H | 130 ≤ P ≤ 560 | 3,5 | 4,0 | | 0,2 |
| I | 75 ≤ P < 130 | 5,0 | 4,0 | | 0,3 |
| J | 37 ≤ P < 75 | 5,0 | 4,7 | | 0,4 |
| K | 19 ≤ P < 37 | 5,5 | 7,5 | | 0,6 |
| | Puterea netă
  (P)
  (kW) | Monoxid de carbon
  (CO)
  (g/kWh) | Hidrocarburi
  (HC)
  (g/kWh) | Oxizi de azot
  (NOx)
  (g/kWh) | Particule solide
  (PM)
  (g/kWh) |
| L | 130 ≤ P ≤ 560 | 3,5 | 0,19 | 2,0 | 0,025 |
| M | 75 ≤ P < 130 | 5,0 | 0,19 | 3,3 | 0,025 |
| N | 56 ≤ P < 75 | 5,0 | 0,19 | 3,3 | 0,025 |
| | | | Suma hidrocarburilor și oxizilor de azot
  (HC + NOx)
  (g/kWh) | |
| P | 37 ≤ P < 56 | 5,0 | 4,7 | 0,025 |
| | Puterea netă
  (P)
  (kW) | Monoxid de carbon
  (CO)
  (g/kWh) | Hidrocarburi
  (HC)
  (g/kWh) | Oxizi de azot
  (NOx)
  (g/kWh) | Particule solide
  (PM)
  (g/kWh) |
| Q | 130 ≤ P ≤ 560 | 3,5 | 0,19 | 0,4 | 0,025 |
| R | 56 ≤ P < 130 | 5,0 | 0,19 | 0,4 | 0,025 |

Clasa de putere

Puterea netă

(P)

(kW)

Monoxid de carbon

(CO)

(g/kWh)

Hidrocarburi

(HC)

(g/kWh)

Oxizi de azot

(NOx)

(g/kWh)

Particule solide

(PM)

(g/kWh)

E

130 ≤ P ≤ 560

3,5

1,0

6,0

0,2

F

75 ≤ P < 130

5,0

1,0

6,0

0,3

G

37 ≤ P < 75

5,0

1,3

7,0

0,4

D

18 ≤ P < 37

5,5

1,5

8,0

0,8

Putere netă

(P)

(kW)

Monoxid de carbon

(CO)

(g/kWh)

Suma hidrocarburilor și oxizilor de azot

(HC + NOx)

(g/kWh)

Particule solide

(PM)

(g/kWh)

H

130 ≤ P ≤ 560

3,5

4,0

0,2

I

75 ≤ P < 130

5,0

4,0

0,3

J

37 ≤ P < 75

5,0

4,7

0,4

K

19 ≤ P < 37

5,5

7,5

0,6

Puterea netă

(P)

(kW)

Monoxid de carbon

(CO)

(g/kWh)

Hidrocarburi

(HC)

(g/kWh)

Oxizi de azot

(NOx)

(g/kWh)

Particule solide

(PM)

(g/kWh)

L

130 ≤ P ≤ 560

3,5

0,19

2,0

0,025

M

75 ≤ P < 130

5,0

0,19

3,3

0,025

N

56 ≤ P < 75

5,0

0,19

3,3

0,025

Suma hidrocarburilor și oxizilor de azot

(HC + NOx)

(g/kWh)

P

37 ≤ P < 56

5,0

4,7

0,025

Puterea netă

(P)

(kW)

Monoxid de carbon

(CO)

(g/kWh)

Hidrocarburi

(HC)

(g/kWh)

Oxizi de azot

(NOx)

(g/kWh)

Particule solide

(PM)

(g/kWh)

Q

130 ≤ P ≤ 560

3,5

0,19

0,4

0,025

R

56 ≤ P < 130

5,0

0,19

0,4

0,025

Valorile-limită pentru clasele de putere de la H la R includ factori de deteriorare calculați în conformitate cu anexa 8.

5.2.2.   Atunci când, conform anexei 1B, o familie de motoare acoperă mai mult de o clasă de putere, valorile emisiilor motorului prototip (omologare de tip) și a tuturor tipurilor de motoare din aceeași familie (COP) îndeplinesc cerințele mai riguroase ale clasei de putere superioare.

5.2.3.   În plus, se aplică următoarele cerințe:

| (a) | cerințele privind durabilitatea prevăzute în anexa 8 la prezentul regulament; |
| --- | --- |

(a)

cerințele privind durabilitatea prevăzute în anexa 8 la prezentul regulament;

| (b) | dispozițiile privind zona de control a motorului prevăzute la punctul 5.3.5 din prezentul regulament, numai pentru încercările motoarelor din clasele de putere Q și R; |
| --- | --- |

(b)

dispozițiile privind zona de control a motorului prevăzute la punctul 5.3.5 din prezentul regulament, numai pentru încercările motoarelor din clasele de putere Q și R;

| (c) | cerințele de raportare a emisiilor de CO2 prevăzute în apendicele 1 al anexei 10, pentru încercările în conformitate cu anexa 4A, sau în apendicele 2 al anexei 10 la prezentul regulament, pentru încercările în conformitate cu anexa 4B la prezentul regulament; |
| --- | --- |

(c)

cerințele de raportare a emisiilor de CO2 prevăzute în apendicele 1 al anexei 10, pentru încercările în conformitate cu anexa 4A, sau în apendicele 2 al anexei 10 la prezentul regulament, pentru încercările în conformitate cu anexa 4B la prezentul regulament;

| (d) | cerințele stabilite la punctul 5.3 pentru motoarele comandate electronic din clasele de putere de la L la R. |
| --- | --- |

(d)

cerințele stabilite la punctul 5.3 pentru motoarele comandate electronic din clasele de putere de la L la R.

5.3.   Cerințe privind omologarea de tip pentru clasele de putere de la L la R

5.3.1.   Prezentul punct se aplică la omologarea de tip a motoarelor controlate electronic, care utilizează controlul electronic pentru a determina atât cantitatea, cât și momentul optim pentru injectarea combustibilului (numite în continuare „motoare”). Prezentul punct se aplică indiferent de tehnologia aplicată unor astfel de motoare, în vederea respectării valorilor-limită pentru emisii definite la punctul 5.2.1 din prezentul regulament.

5.3.2.   Cerințe generale

5.3.2.1.   Cerințe privind strategia de bază de control al emisiilor

5.3.2.1.1.   Strategia de bază de control al emisiilor, activă pentru întreaga gamă operațională de turații și cupluri ale motorului, trebuie să fie elaborată astfel încât să permită ca motorul să respecte dispozițiile prezentului regulament.

5.3.2.1.2.   Este interzisă orice strategie de bază de control al emisiilor care poate face distincția între funcționarea motorului în condițiile standardizate ale încercării de omologare de tip și alte condiții de funcționare și care reduce în consecință nivelul de control al emisiilor atunci când motorul nu funcționează în condiții care fac parte în mod substanțial din procedura de omologare.

5.3.2.2.   Cerințe privind strategia auxiliară de control al emisiilor

5.3.2.2.1.   O strategie auxiliară de control al emisiilor poate fi utilizată de un motor sau de un utilaj mobil fără destinație rutieră, cu condiția ca activarea strategiei auxiliare de control al emisiilor să modifice strategia de bază de control al emisiilor, ca răspuns la un set specific de condiții de mediu și/sau de funcționare, dar fără să reducă permanent eficacitatea sistemului de control al emisiilor.

| (a) | Atunci când strategia auxiliară de control al emisiilor este activată în timpul încercării de omologare de tip, punctele 5.3.2.2.2 și 5.3.2.2.3 nu se aplică. |
| --- | --- |

(a)

Atunci când strategia auxiliară de control al emisiilor este activată în timpul încercării de omologare de tip, punctele 5.3.2.2.2 și 5.3.2.2.3 nu se aplică.

| (b) | Atunci când strategia auxiliară de control al emisiilor nu este activată în timpul încercării de omologare, trebuie să se demonstreze că strategia auxiliară de control al emisiilor este activă doar atâta timp cât este necesar în scopurile identificate la punctul 5.3.2.2.3. |
| --- | --- |

(b)

Atunci când strategia auxiliară de control al emisiilor nu este activată în timpul încercării de omologare, trebuie să se demonstreze că strategia auxiliară de control al emisiilor este activă doar atâta timp cât este necesar în scopurile identificate la punctul 5.3.2.2.3.

5.3.2.2.2.   Condițiile de control aplicabile claselor de putere de la L la P și claselor de putere de la Q la R sunt următoarele:

| (a) | condiții de control pentru motoarele din clasele de putere de la L la P:






  (i) | o altitudine care să nu depășească 1 000 metri (sau o presiune atmosferică echivalentă de 90 kPa); |
| --- | --- | --- |

(a)

condiții de control pentru motoarele din clasele de putere de la L la P:

(i)

o altitudine care să nu depășească 1 000 metri (sau o presiune atmosferică echivalentă de 90 kPa);

| (ii) | o temperatură ambiantă în intervalul 275 K până la 303 K (2 °C până la 30 °C); |
| --- | --- |

(ii)

o temperatură ambiantă în intervalul 275 K până la 303 K (2 °C până la 30 °C);

| (iii) | o temperatură de răcire a motorului mai mare de 343 K (70 °C). |
| --- | --- |

(iii)

o temperatură de răcire a motorului mai mare de 343 K (70 °C).

În cazul în care strategia auxiliară de control al emisiilor este activată atunci când motorul funcționează în condițiile de control indicate la subpunctele (i), (ii) și (iii), strategia se activează doar în mod excepțional;

| (b) | condiții de control pentru motoarele din clasele de putere de la Q la R:






  (i) | presiune atmosferică mai mare sau egală cu 82,5 kPa; |
| --- | --- | --- |

(b)

condiții de control pentru motoarele din clasele de putere de la Q la R:

(i)

presiune atmosferică mai mare sau egală cu 82,5 kPa;

| (ii) | temperatură ambiantă în următorul interval:






  — | mai mare sau egală cu 266 K (–7 °C); |
| --- | --- | --- |

(ii)

temperatură ambiantă în următorul interval:

—

mai mare sau egală cu 266 K (–7 °C);

| — | mai mică sau egală cu temperatura determinată prin următoarea relație la presiunea atmosferică specificată: , unde: Tc este temperatura calculată a aerului ambiant, exprimată în K, iar Pb reprezintă presiunea atmosferică, în kPa; |
| --- | --- |

—

mai mică sau egală cu temperatura determinată prin următoarea relație la presiunea atmosferică specificată: Formula, unde: Tc este temperatura calculată a aerului ambiant, exprimată în K, iar Pb reprezintă presiunea atmosferică, în kPa;

| (iii) | temperatură de răcire a motorului mai mare de 343 K (70 °C). |
| --- | --- |

(iii)

temperatură de răcire a motorului mai mare de 343 K (70 °C).

În cazul în care strategia auxiliară de control al emisiilor este activată atunci când motorul funcționează în condițiile de control indicate la subpunctele (i), (ii) și (iii), strategia se activează doar când se demonstrează a fi necesar în scopurile identificate la punctul 5.3.2.2.3 și aprobate de autoritatea de omologare;

| (c) | funcționarea la rece
  Prin derogare de la cerințele de la litera (b), pe un motor dotat cu sistem de recirculare a gazelor de evacuare (EGR) din clasele de putere de la Q la R poate fi utilizată o strategie auxiliară de control al emisiilor atunci când temperatura ambiantă este sub 275 K (2 °C) și este satisfăcut unul dintre următoarele două criterii:






  (i) | temperatura galeriei de admisie este mai mică sau egală cu temperatura definită prin următoarea relație:

  , unde: IMTc este temperatura calculată a galeriei de admisie, exprimată în K, iar PIM este presiunea absolută a galeriei de admisie, exprimată în kPa; |
| --- | --- | --- |

(c)

funcționarea la rece

Prin derogare de la cerințele de la litera (b), pe un motor dotat cu sistem de recirculare a gazelor de evacuare (EGR) din clasele de putere de la Q la R poate fi utilizată o strategie auxiliară de control al emisiilor atunci când temperatura ambiantă este sub 275 K (2 °C) și este satisfăcut unul dintre următoarele două criterii:

(i)

Formula

| (ii) | temperatura de răcire a motorului este mai mică sau egală cu temperatura definită prin următoarea relație:

  , unde: ECTc este temperatura calculată a lichidului de răcire al motorului, exprimată în K, iar PIM este presiunea absolută a galeriei de admisie, exprimată în kPa. |
| --- | --- |

(ii)

Formula

5.3.2.2.3.   O strategie auxiliară de control al emisiilor poate fi activată în special în următoarele scopuri:

| (a) | prin semnale la bord, pentru protejarea împotriva deteriorării motorului (inclusiv protecția dispozitivului de tratare a aerului) și/sau a utilajului mobil fără destinație rutieră pe care se instalează motorul; |
| --- | --- |

(a)

prin semnale la bord, pentru protejarea împotriva deteriorării motorului (inclusiv protecția dispozitivului de tratare a aerului) și/sau a utilajului mobil fără destinație rutieră pe care se instalează motorul;

| (b) | din motive de siguranță a exploatării; |
| --- | --- |

(b)

din motive de siguranță a exploatării;

| (c) | pentru prevenirea emisiilor excesive, în timpul pornirii la rece sau a încălzirii, în timpul opririi; |
| --- | --- |

(c)

pentru prevenirea emisiilor excesive, în timpul pornirii la rece sau a încălzirii, în timpul opririi;

| (d) | atunci când se folosește pentru a compensa controlul unui poluant reglementat în anumite condiții de mediu sau de funcționare, pentru a menține controlul asupra tuturor celor poluanți reglementați, în cadrul valorilor limită pentru emisii adecvate pentru motorul în cauză. Scopul este de a compensa fenomenele care apar în mod natural într-un mod care să asigure un control acceptabil asupra tuturor constituenților emisiilor. |
| --- | --- |

(d)

atunci când se folosește pentru a compensa controlul unui poluant reglementat în anumite condiții de mediu sau de funcționare, pentru a menține controlul asupra tuturor celor poluanți reglementați, în cadrul valorilor limită pentru emisii adecvate pentru motorul în cauză. Scopul este de a compensa fenomenele care apar în mod natural într-un mod care să asigure un control acceptabil asupra tuturor constituenților emisiilor.

5.3.2.2.4.   Producătorul trebuie să demonstreze serviciului tehnic, în orice moment al încercării de omologare, că funcționarea în condițiile oricărei strategii auxiliare de control al emisiilor este conformă cu dispozițiile de la punctul 5.3.2.2. Demonstrația constă într-o evaluare a documentației menționate la punctul 5.3.2.3.

5.3.2.2.5.   Se interzice activarea oricărei strategii auxiliare de control al emisiilor care nu este conformă cu punctul 5.3.2.2.

5.3.2.3.   Cerințe privind documentația

5.3.2.3.1.   Atunci când depune cererea de omologare de tip la serviciul tehnic, producătorul anexează la cerere un dosar informativ, care să asigure accesul la toate clementele care țin de proiectare și de strategia de control al emisiilor, precum și la mijloacele prin care strategia auxiliară controlează, direct sau indirect, variabilele de ieșire. Dosarul informativ trebuie să conțină două părți:

| (a) | pachetul cu documentație, anexat la cererea de omologare de tip, trebuie să includă o prezentare generală completă a strategiei de control al emisiilor. Trebuie să fie prezentate dovezi că au fost identificate toate variabilele de ieșire permise de matrice, obținute din intervalul de control al variabilelor de intrare unitare individuale. Aceste dovezi se atașează la dosarul informativ, așa cum se menționează în anexa 1A. |
| --- | --- |

(a)

pachetul cu documentație, anexat la cererea de omologare de tip, trebuie să includă o prezentare generală completă a strategiei de control al emisiilor. Trebuie să fie prezentate dovezi că au fost identificate toate variabilele de ieșire permise de matrice, obținute din intervalul de control al variabilelor de intrare unitare individuale. Aceste dovezi se atașează la dosarul informativ, așa cum se menționează în anexa 1A.

| (b) | elementele suplimentare, prezentate la serviciul tehnic dar neanexate la cererea de omologare de tip, trebuie să includă toți parametrii modificați de orice strategie auxiliară de control al emisiilor și condițiile de limită în care se desfășoară strategia respectivă, în special:






  (i) | o descriere a logicii de control și a strategiilor de sincronizare și punctelor de comutație, în timpul tuturor modurilor de funcționare pentru combustibil și alte sisteme esențiale, permițând controlul eficace al emisiilor [cum ar fi sistemul de recirculare a gazelor de evacuare (EGR) sau dozarea reactantului]; |
| --- | --- | --- |

(b)

elementele suplimentare, prezentate la serviciul tehnic dar neanexate la cererea de omologare de tip, trebuie să includă toți parametrii modificați de orice strategie auxiliară de control al emisiilor și condițiile de limită în care se desfășoară strategia respectivă, în special:

(i)

o descriere a logicii de control și a strategiilor de sincronizare și punctelor de comutație, în timpul tuturor modurilor de funcționare pentru combustibil și alte sisteme esențiale, permițând controlul eficace al emisiilor [cum ar fi sistemul de recirculare a gazelor de evacuare (EGR) sau dozarea reactantului];

| (ii) | o justificare pentru utilizarea oricărei strategii auxiliare de control al emisiilor aplicată motorului, însoțită de elemente și date de încercare, demonstrând efectul asupra emisiilor de gaze de evacuare. Această justificare poate avea la bază datele de încercare, o analiză tehnică solidă sau o combinație a ambelor; |
| --- | --- |

(ii)

o justificare pentru utilizarea oricărei strategii auxiliare de control al emisiilor aplicată motorului, însoțită de elemente și date de încercare, demonstrând efectul asupra emisiilor de gaze de evacuare. Această justificare poate avea la bază datele de încercare, o analiză tehnică solidă sau o combinație a ambelor;

| (iii) | o descriere detaliată a algoritmilor sau senzorilor (dacă este cazul) utilizați pentru identificarea, analiza sau diagnosticarea funcționării incorecte a sistemului de control al NOx; |
| --- | --- |

(iii)

o descriere detaliată a algoritmilor sau senzorilor (dacă este cazul) utilizați pentru identificarea, analiza sau diagnosticarea funcționării incorecte a sistemului de control al NOx;

| (iv) | toleranța utilizată pentru a satisface cerințele de la punctul 5.3.3.7.2, indiferent de mijlocul utilizat. |
| --- | --- |

(iv)

toleranța utilizată pentru a satisface cerințele de la punctul 5.3.3.7.2, indiferent de mijlocul utilizat.

5.3.2.3.2.   Elementele suplimentare menționate la litera (b) de la punctul 5.3.2.3.1 sunt tratate ca strict confidențiale. Acestea sunt puse la dispoziția autorității de omologarea, la cerere. Autoritatea de omologare tratează aceste elemente ca fiind confidențiale.

5.3.3.   Cerințe privind măsurile de control al NOx pentru motoarele din clasele de putere de la L la P

5.3. 3.1.   Producătorul furnizează informații care descriu complet caracteristicile funcționale ale măsurilor de control al NOx, cu ajutorul documentelor prezentate la punctul 2 din apendicele 1 și la punctul 2 din apendicele 3 la anexa 1A.

5.3.3.2.   În cazul în care sistemul de control al emisiilor are nevoie de un reactant, caracteristicile reactantului respectiv, inclusiv tipul reactantului, informații privind concentrația, atunci când reactantul este sub formă de soluție, condițiile de temperatură de funcționare și trimiterea la standarde internaționale pentru compoziție și calitate sunt specificate de producător la punctul 2.2.1.13 din apendicele 1 și la punctul 3.2.1.13 din apendicele 3 la anexa 1A.

5.3.3.3.   Strategia de control al emisiilor trebuie să fie operațională în toate condițiile de mediu care se regăsesc în general pe teritoriile părților contractante, în special la temperaturi ambientale scăzute.

5.3.3.4.   Producătorul trebuie să demonstreze că emisia de amoniac în timpul ciclului de încercare a emisiilor aplicabil din cadrul procedurii de omologare de tip, atunci când se folosește un reactant, nu depășește o valoare medie de 25 ppm.

5.3.3.5.   Atunci când recipientele cu reactant sunt instalate pe un utilaj mobil fără destinație rutieră sau conectate la acesta, trebuie inclus mijlocul de prelevare a unui eșantion de reactant în interiorul recipientului. Punctul de prelevare a eșantioanelor trebuie să fie ușor accesibil, fără a fi nevoie să se utilizeze un instrument sau dispozitiv specializat.

5.3.3.6.   Cerințele privind utilizarea și întreținerea

5.3.3.6.1.   Omologarea de tip este condiționată, conform punctului 5.1.3, de punerea la dispoziția fiecărui operator de utilaj mobil fără destinație rutieră a unor instrucțiuni scrise, care să cuprindă următoarele:

| (a) | avertismente detaliate, care să explice posibile defecțiuni generate de operarea, utilizarea sau întreținerea incorectă a motorului instalat, însoțite de măsuri de rectificare corespunzătoare; |
| --- | --- |

(a)

avertismente detaliate, care să explice posibile defecțiuni generate de operarea, utilizarea sau întreținerea incorectă a motorului instalat, însoțite de măsuri de rectificare corespunzătoare;

| (b) | avertismente detaliate privind utilizarea incorectă a utilajului, care conduce la posibila defectare a motorului, însoțite de măsuri de rectificare corespunzătoare; |
| --- | --- |

(b)

avertismente detaliate privind utilizarea incorectă a utilajului, care conduce la posibila defectare a motorului, însoțite de măsuri de rectificare corespunzătoare;

| (c) | informații privind utilizarea corectă a reactantului, însoțite de o instrucțiune privind completarea nivelului de reactant între intervalele normale de întreținere; |
| --- | --- |

(c)

informații privind utilizarea corectă a reactantului, însoțite de o instrucțiune privind completarea nivelului de reactant între intervalele normale de întreținere;

| (d) | un avertisment clar, care să specifice faptul că certificatul de omologare de tip emis pentru tipul de motor respectiv este valabil doar atunci când sunt satisfăcute următoarele condiții:






  (i) | motorul este operat, utilizat și întreținut în conformitate cu instrucțiunile furnizate; |
| --- | --- | --- |

(d)

un avertisment clar, care să specifice faptul că certificatul de omologare de tip emis pentru tipul de motor respectiv este valabil doar atunci când sunt satisfăcute următoarele condiții:

(i)

motorul este operat, utilizat și întreținut în conformitate cu instrucțiunile furnizate;

| (ii) | s-a acționat prompt pentru rectificarea operării, utilizării sau întreținerii incorecte, în conformitate cu măsurile de rectificare indicate de avertismentele menționate la literele (a) și (b); |
| --- | --- |

(ii)

s-a acționat prompt pentru rectificarea operării, utilizării sau întreținerii incorecte, în conformitate cu măsurile de rectificare indicate de avertismentele menționate la literele (a) și (b);

| (iii) | motorul nu a fost utilizat greșit în mod deliberat, în special prin dezactivarea sau lipsa de întreținere a EGR sau a sistemului de dozare a reactantului. |
| --- | --- |

(iii)

motorul nu a fost utilizat greșit în mod deliberat, în special prin dezactivarea sau lipsa de întreținere a EGR sau a sistemului de dozare a reactantului.

Instrucțiunile sunt redactate într-o manieră clară și fără termeni tehnici, în aceeași limbă ca cea din manualul operatorului privind utilajul mobil fără destinație rutieră sau motorul.

5.3.3.7.   Controlul reactantului (dacă este cazul)

5.3.3.7.1.   Omologarea de tip se acordă condiționat, în conformitate cu dispozițiile de la punctul 6.1, după furnizarea unor indicatori sau a altor informații corespunzătoare, în funcție de configurația utilajului mobil fără destinație rutieră, informând operatorul despre următoarele:

| (a) | cantitatea de reactant care rămâne în recipientul de stocare a reactantului și, printr-un semnal suplimentar, atunci când cantitatea de reactant rămasă ajunge sub 10 % din capacitatea totală a recipientului plin; |
| --- | --- |

(a)

cantitatea de reactant care rămâne în recipientul de stocare a reactantului și, printr-un semnal suplimentar, atunci când cantitatea de reactant rămasă ajunge sub 10 % din capacitatea totală a recipientului plin;

| (b) | când recipientul pentru reactant rămâne gol sau aproape gol; |
| --- | --- |

(b)

când recipientul pentru reactant rămâne gol sau aproape gol;

| (c) | când reactantul din recipientul de stocare nu este conform cu caracteristicile declarate și înregistrate la punctul 2.2.1.13 din apendicele 1 și la punctul 2.2.1.13 din apendicele 3 la anexa 1A, în conformitate cu mijloacele de evaluare instalate; |
| --- | --- |

(c)

când reactantul din recipientul de stocare nu este conform cu caracteristicile declarate și înregistrate la punctul 2.2.1.13 din apendicele 1 și la punctul 2.2.1.13 din apendicele 3 la anexa 1A, în conformitate cu mijloacele de evaluare instalate;

| (d) | când activitatea de dozare a reactantului este întreruptă, în cazuri diferite de cel în care întreruperea este executată de unitatea de control electronic (ECU) sau de dispozitivul de control al dozării ca reacție la condițiile de funcționare a motorului atunci când dozarea nu este necesară, numai dacă aceste condiții de funcționare sunt comunicate autorității de omologare. |
| --- | --- |

(d)

când activitatea de dozare a reactantului este întreruptă, în cazuri diferite de cel în care întreruperea este executată de unitatea de control electronic (ECU) sau de dispozitivul de control al dozării ca reacție la condițiile de funcționare a motorului atunci când dozarea nu este necesară, numai dacă aceste condiții de funcționare sunt comunicate autorității de omologare.

5.3.3.7.2.   La alegerea producătorului, cerințele privind conformitatea reactantului cu caracteristicile declarate și cu toleranța emisiilor de NOx asociate trebuie să fie îndeplinite prin unul din următoarele mijloace:

| (a) | direct, cum ar fi prin utilizarea unui senzor de calitate pentru reactant; |
| --- | --- |

(a)

direct, cum ar fi prin utilizarea unui senzor de calitate pentru reactant;

| (b) | indirect, cum ar fi prin utilizarea unui senzor de NOx în evacuare, pentru a evalua eficacitatea reactantului; |
| --- | --- |

(b)

indirect, cum ar fi prin utilizarea unui senzor de NOx în evacuare, pentru a evalua eficacitatea reactantului;

| (c) | prin orice alte mijloace, cu condiția ca eficacitatea acestora să fie cel puțin egală cu cea care rezultă din utilizarea mijloacelor de la literele (a) sau (b) și ca cerințele principale de la prezentul punct să fie menținute. |
| --- | --- |

(c)

prin orice alte mijloace, cu condiția ca eficacitatea acestora să fie cel puțin egală cu cea care rezultă din utilizarea mijloacelor de la literele (a) sau (b) și ca cerințele principale de la prezentul punct să fie menținute.

5.3.4.   Cerințe privind măsurile de control al NOx pentru motoarele din clasele de putere de la Q la R

5.3.4.1.   Producătorul furnizează informații care descriu complet caracteristicile funcționale ale măsurilor de control al NOx, cu ajutorul documentelor prezentate la punctul 2 din apendicele 1 la anexa 1A și la punctul 2 din apendicele 3 la anexa 1A.

5.3.4.2.   Strategia de control al emisiilor trebuie să fie operațională în toate condițiile de mediu care se regăsesc în mod obișnuit pe teritoriile părților contractante, în special la temperaturi ambientale scăzute. Această cerință nu se limitează la condițiile în baza cărora trebuie utilizată o strategie de bază de control al emisiilor conform prevederilor de la punctul 5.3.2.2.2.

5.3.4.3.   În cazul în care se folosește un reactant, producătorul trebuie să demonstreze că emisia de amoniac în timpul încercării la cald a NRTC sau a NRSC la momentul procedurii de omologare de tip nu depășește o valoare medie de 10 ppm.

5.3.4.4.   Dacă recipientele cu reactant sunt instalate pe un utilaj mobil fără destinație rutieră sau conectate la acesta, trebuie inclus mijlocul de prelevare a unui eșantion de reactant în interiorul recipientului. Punctul de prelevare trebuie să fie ușor accesibil fără să solicite utilizarea unor instrumente sau dispozitive speciale.

5.3.4.5.   Omologarea de tip este condiționată, conform punctului 6.1, de următoarele:

| (a) | punerea la dispoziția fiecărui operator al utilajului mobil fără destinație rutieră a unor instrucțiuni de întreținere scrise, în conformitate cu anexa 9 la prezentul regulament; |
| --- | --- |

(a)

punerea la dispoziția fiecărui operator al utilajului mobil fără destinație rutieră a unor instrucțiuni de întreținere scrise, în conformitate cu anexa 9 la prezentul regulament;

| (b) | punerea la dispoziția producătorului de echipamente originale a documentației de instalare a motorului, care să includă sistemul de control al emisiilor care face parte din tipul de motor omologat; |
| --- | --- |

(b)

punerea la dispoziția producătorului de echipamente originale a documentației de instalare a motorului, care să includă sistemul de control al emisiilor care face parte din tipul de motor omologat;

| (c) | punerea la dispoziția producătorului de echipamente originale a instrucțiunilor pentru un sistem de avertizare a operatorului, un sistem de implicare și (dacă este cazul) pentru protecția reactantului împotriva înghețului; |
| --- | --- |

(c)

punerea la dispoziția producătorului de echipamente originale a instrucțiunilor pentru un sistem de avertizare a operatorului, un sistem de implicare și (dacă este cazul) pentru protecția reactantului împotriva înghețului;

| (d) | aplicarea dispozițiilor privind instruirea operatorului, documentele de instalare, sistemul de avertizare a operatorului, sistemul de implicare și protecția reactantului împotriva înghețului, prevăzute în anexa 9 la prezentul regulament. |
| --- | --- |

(d)

aplicarea dispozițiilor privind instruirea operatorului, documentele de instalare, sistemul de avertizare a operatorului, sistemul de implicare și protecția reactantului împotriva înghețului, prevăzute în anexa 9 la prezentul regulament.

5.3.5.   Zona de control pentru clasele de putere de la Q la R

Pentru motoarele din clasele de putere de la Q la R, eșantioanele de gaze de emisii prelevate în zona de control definită la punctul 5.3.5 nu trebuie să depășească cu mai mult de 100 % valorile limită ale emisiilor de la punctul 5.2.1 din prezentul regulament.

5.3.5.1   Cerințe cu privire la demonstrație

Pentru încercare, serviciul tehnic trebuie să selecteze până la trei puncte de sarcină și de turație aleatorii în zona de control. De asemenea, serviciul tehnic trebuie să determine o stare de funcționare aleatorie a punctelor de încercare. Încercarea trebuie realizată în conformitate cu cerințele principale ale NRSC, însă fiecare punct de încercare trebuie evaluat separat. Fiecare punct de încercare trebuie să satisfacă valorile limită definite la punctul 5.3.5.

5.3.5.2   Cerințe privind încercarea

Încercarea se efectuează astfel:

| (a) | încercarea se efectuează imediat după ciclurile de încercare în mod discontinuu descrise la punctul 7.8.1.2 literele (a)-(e) din anexa 4B la prezentul regulament, însă înainte de procedurile ulterioare încercării (f) sau, alternativ, după ciclul de încercare în mod continuu (RMC) descris la punctul 7.8.2.2 literele (a)-(d) din anexa 4B la prezentul regulament, însă înainte de procedurile ulterioare încercării (e), după caz; |
| --- | --- |

(a)

încercarea se efectuează imediat după ciclurile de încercare în mod discontinuu descrise la punctul 7.8.1.2 literele (a)-(e) din anexa 4B la prezentul regulament, însă înainte de procedurile ulterioare încercării (f) sau, alternativ, după ciclul de încercare în mod continuu (RMC) descris la punctul 7.8.2.2 literele (a)-(d) din anexa 4B la prezentul regulament, însă înainte de procedurile ulterioare încercării (e), după caz;

| (b) | încercările se efectuează conform cerințelor de la punctul 7.8.1.2 literele (b)-(e) din anexa 4B la prezentul regulament, utilizând metoda filtrelor multiple (câte un filtru pentru fiecare punct de încercare) pentru fiecare dintre cele trei puncte de încercare selectate; |
| --- | --- |

(b)

încercările se efectuează conform cerințelor de la punctul 7.8.1.2 literele (b)-(e) din anexa 4B la prezentul regulament, utilizând metoda filtrelor multiple (câte un filtru pentru fiecare punct de încercare) pentru fiecare dintre cele trei puncte de încercare selectate;

| (c) | se calculează o valoare specifică a emisiilor (exprimată în g/kWh) pentru fiecare punct de încercare; |
| --- | --- |

(c)

se calculează o valoare specifică a emisiilor (exprimată în g/kWh) pentru fiecare punct de încercare;

| (d) | valorile emisiilor pot fi calculate pe bază molară utilizând apendicele A.7 sau pe bază masică utilizând apendicele A.8 la anexa 4B la prezentul regulament, însă trebuie să fie conforme cu metoda utilizată pentru încercarea în modul discontinuu sau RMC; |
| --- | --- |

(d)

valorile emisiilor pot fi calculate pe bază molară utilizând apendicele A.7 sau pe bază masică utilizând apendicele A.8 la anexa 4B la prezentul regulament, însă trebuie să fie conforme cu metoda utilizată pentru încercarea în modul discontinuu sau RMC;

| (e) | pentru calculele de însumare a emisiilor gazoase, Nmode se setează la 1 și se utilizează un factor de ponderare egal cu 1; |
| --- | --- |

(e)

pentru calculele de însumare a emisiilor gazoase, Nmode se setează la 1 și se utilizează un factor de ponderare egal cu 1;

| (f) | pentru calculul emisiilor de particule se utilizează metoda cu filtre multiple, iar pentru calculele de însumare Nmode se setează la 1 și se utilizează un factor de ponderare egal cu 1. |
| --- | --- |

(f)

pentru calculul emisiilor de particule se utilizează metoda cu filtre multiple, iar pentru calculele de însumare Nmode se setează la 1 și se utilizează un factor de ponderare egal cu 1.

5.3.5.3.   Cerințe pentru zona de control

5.3.5.3.1.   Zona de control a motorului

Zona de control (a se vedea figura 2) se definește astfel:

interval de turație: de la turația A la turația superioară,

unde:

Formula.

Se utilizează turația superioară și turația inferioară astfel cum sunt definite în anexa 4B la prezentul regulament.

Atunci când turația A măsurată a motorului se încadrează în ± 3 % din turația motorului declarată de producător, se utilizează turația declarată a motorului. În cazul în care se depășește limita de toleranță pentru oricare dintre turațiile de încercare, se utilizează turațiile măsurate ale motorului.

5.3.5.3.2.   Următoarele condiții de funcționare a motorului sunt excluse din încercare:

| (a) | punctele sub 30 % din cuplul maxim; |
| --- | --- |

(a)

punctele sub 30 % din cuplul maxim;

| (b) | punctele sub 30 % din puterea maximă. |
| --- | --- |

(b)

punctele sub 30 % din puterea maximă.

În momentul certificării/omologării de tip, producătorul poate solicita serviciului tehnic să excludă anumite puncte de operare din zona de control definită la punctele 5.5.1 și 5.5.2. Serviciul tehnic poate aproba această excludere dacă producătorul poate demonstra că motorul nu poate funcționa în astfel de puncte atunci când este utilizat în orice combinație de utilaje.

Figura 2

Zona de control

Image

5.3.6   Verificarea emisiilor de gaze de carter pentru motoarele din clasele de putere de la Q la R

5.3.6.1.   Nu se eliberează emisii de gaze de carter direct în atmosferă, cu excepția menționată la punctul 5.3.6.3.

5.3.6.2.   Motoarele pot elibera emisii de gaze de carter în amonte de evacuarea oricărui dispozitiv posttratare pe parcursul tuturor etapelor de funcționare.

5.3.6.3.   Motoarele echipate cu turbocompresoare, pompe, suflante sau dispozitive de supraalimentare pentru inducția aerului pot emite gaze de carter în atmosferă. În această situație, emisiile de gaze de carter se adaugă la emisiile de gaze de evacuare (fie fizic, fie matematic) pe parcursul tuturor încercărilor de emisii, în conformitate cu punctul 6.10 din anexa 4B la prezentul regulament.

5.4.   Selectarea categoriei de putere a motorului

5.4.1.   În scopul stabilirii conformității motoarelor cu turație variabilă, definite la punctele 1.1 și 1.2 din prezentul regulament, cu limitarea emisiilor prevăzută la punctul 5.2.1 din prezentul regulament, acestea sunt împărțite pe clase de putere pe baza celei mai mari valori a puterii nete măsurate în conformitate cu punctul 2.1.49 din prezentul regulament.

5.4.2.   Pentru alte tipuri de motoare se utilizează puterea netă nominală.

6.   INSTALAREA PE VEHICUL

| 6.1. | La instalarea motorului pe vehicul se respectă următoarele caracteristici referitoare la omologarea motorului. |
| --- | --- |

6.1.

La instalarea motorului pe vehicul se respectă următoarele caracteristici referitoare la omologarea motorului.

| 6.1.1. | Depresiunea la aspirație nu trebuie să depășească valoarea pentru motorul omologat specificată în apendicele 1 sau 3 la anexa 1A la prezentul regulament, după caz. |
| --- | --- |

6.1.1.

Depresiunea la aspirație nu trebuie să depășească valoarea pentru motorul omologat specificată în apendicele 1 sau 3 la anexa 1A la prezentul regulament, după caz.

| 6.1.2. | Contrapresiunea gazelor de evacuare nu trebuie să depășească valoarea pentru motorul omologat specificată în apendicele 1 sau 3 la anexa 1A la prezentul regulament, după caz. |
| --- | --- |

6.1.2.

Contrapresiunea gazelor de evacuare nu trebuie să depășească valoarea pentru motorul omologat specificată în apendicele 1 sau 3 la anexa 1A la prezentul regulament, după caz.

| 6.1.3. | Operatorul trebuie să fie informat cu privire la controlul reactantului, așa cum este definit la punctul 5.3.3.7.1 sau în anexa 9 la prezentul regulament, dacă este cazul. |
| --- | --- |

6.1.3.

Operatorul trebuie să fie informat cu privire la controlul reactantului, așa cum este definit la punctul 5.3.3.7.1 sau în anexa 9 la prezentul regulament, dacă este cazul.

| 6.1.4 | Producătorilor de echipamente originale li se pun la dispoziție documentația și instrucțiunile de instalare în conformitate cu punctul 5.3.4.5, dacă este cazul. |
| --- | --- |

6.1.4

Producătorilor de echipamente originale li se pun la dispoziție documentația și instrucțiunile de instalare în conformitate cu punctul 5.3.4.5, dacă este cazul.

7.   CONFORMITATEA PRODUCȚIEI

| 7.1. | Procedurile privind conformitate a producției sunt conforme cu cele prezentate în apendicele 2 la Acord (E/ECE/324-E/CEE/TRANS/505/Rev.2) și respectă următoarele cerințe: |
| --- | --- |

7.1.

Procedurile privind conformitate a producției sunt conforme cu cele prezentate în apendicele 2 la Acord (E/ECE/324-E/CEE/TRANS/505/Rev.2) și respectă următoarele cerințe:

| 7.2. | Autoritatea de omologare care a acordat omologarea poate verifica, în orice moment, metodele de control al conformității aplicabile fiecărei unități de producție. |
| --- | --- |

7.2.

Autoritatea de omologare care a acordat omologarea poate verifica, în orice moment, metodele de control al conformității aplicabile fiecărei unități de producție.

| 7.2.1. | Cu ocazia fiecărei inspecții, se prezintă inspectorului extern procesele-verbale de încercare și de supraveghere a producției. |
| --- | --- |

7.2.1.

Cu ocazia fiecărei inspecții, se prezintă inspectorului extern procesele-verbale de încercare și de supraveghere a producției.

| 7.2.2. | Atunci când nivelul calității producției pare nesatisfăcător sau atunci când pare necesară verificarea validității datelor prezentate ca dovadă a aplicării cerințelor de la punctul 5.2, se adoptă următoarea procedură:






  7.2.2.1. | Se alege un motor din serie și se supune încercării descrise în anexa 4A sau în anexa 4B, conform punctului 5.2. Emisiile de monoxid de carbon, emisiile de hidrocarburi, emisiile de oxizi de azot și emisiile de particule obținute nu trebuie să depășească valorile indicate în tabelul de la punctul 5.2.1, sub rezerva condițiilor de la punctul 5.2.2. |
| --- | --- | --- |

7.2.2.

Atunci când nivelul calității producției pare nesatisfăcător sau atunci când pare necesară verificarea validității datelor prezentate ca dovadă a aplicării cerințelor de la punctul 5.2, se adoptă următoarea procedură:

7.2.2.1.

Se alege un motor din serie și se supune încercării descrise în anexa 4A sau în anexa 4B, conform punctului 5.2. Emisiile de monoxid de carbon, emisiile de hidrocarburi, emisiile de oxizi de azot și emisiile de particule obținute nu trebuie să depășească valorile indicate în tabelul de la punctul 5.2.1, sub rezerva condițiilor de la punctul 5.2.2.

| 7.2.2.2. | În cazul în care motorul ales din serie nu satisface cerințele de la punctul 7.2.2.1, producătorul poate solicita efectuarea măsurătorilor pe un eșantion de motoare cu aceleași specificații, alese din aceeași serie și care să includă motorul inițial. Producătorul stabilește mărimea n a eșantionului, de comun acord cu serviciul tehnic. Motoarele alese în plus față de motorul ales inițial sunt supuse unei încercări. Apoi, se determină media aritmetică

  a rezultatelor obținute cu eșantionul pentru fiecare poluant. Producția seriei se consideră acceptată dacă se îndeplinește următoarea condiție:
  unde:

  unde | x este oricare din rezultatele individuale obținute cu eșantionul n; |
| --- | --- | --- |

7.2.2.2.

Formula

unde:

unde

x este oricare din rezultatele individuale obținute cu eșantionul n;

| | l reprezintă valoarea-limită indicată la punctul 5.2.1 pentru fiecare poluant considerat; |
| --- | --- |

l reprezintă valoarea-limită indicată la punctul 5.2.1 pentru fiecare poluant considerat;

| | k este un factor statistic care depinde de n și care este indicat în tabelul următor:














  n | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| k | 0,973 | 0,613 | 0,489 | 0,421 | 0,376 | 0,342 | 0,317 | 0,296 | 0,279 |
| n | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 |
| k | 0,265 | 0,253 | 0,242 | 0,233 | 0,224 | 0,216 | 0,210 | 0,203 | 0,198 |

k este un factor statistic care depinde de n și care este indicat în tabelul următor:

n

2

3

4

5

6

7

8

9

10

k

0,973

0,613

0,489

0,421

0,376

0,342

0,317

0,296

0,279

n

11

12

13

14

15

16

17

18

19

k

0,265

0,253

0,242

0,233

0,224

0,216

0,210

0,203

0,198

dacă n ≥ 20, Formula

| 7.2.3. | Serviciul tehnic responsabil cu verificarea conformității producției efectuează încercări pe motoarele care au fost rodate, parțial sau complet, conform specificațiilor producătorului. |
| --- | --- |

7.2.3.

Serviciul tehnic responsabil cu verificarea conformității producției efectuează încercări pe motoarele care au fost rodate, parțial sau complet, conform specificațiilor producătorului.

| 7.2.4. | Frecvența normală a inspecțiilor autorizate de autoritatea omologare este de o inspecție pe an. Dacă nu sunt satisfăcute cerințele de la punctul 7.2.2.1, autoritatea de omologare trebuie să asigure respectarea tuturor pașilor necesari pentru restabilirea conformității producției, cât mai rapid posibil. |
| --- | --- |

7.2.4.

Frecvența normală a inspecțiilor autorizate de autoritatea omologare este de o inspecție pe an. Dacă nu sunt satisfăcute cerințele de la punctul 7.2.2.1, autoritatea de omologare trebuie să asigure respectarea tuturor pașilor necesari pentru restabilirea conformității producției, cât mai rapid posibil.

8.   SANCȚIUNI PENTRU NECONFORMITATEA PRODUCȚIEI

| 8.1. | Omologarea acordată cu privire la un tip de motor sau o familie de motoare, în temeiul prezentului regulament poate fi retrasă în cazul în care nu sunt respectate cerințele specificate la punctul 7.2. sau atunci când motorul sau motoarele incluse în eșantion nu trec cu succes încercările prevăzute la punctul 7.2.2.1. |
| --- | --- |

8.1.

Omologarea acordată cu privire la un tip de motor sau o familie de motoare, în temeiul prezentului regulament poate fi retrasă în cazul în care nu sunt respectate cerințele specificate la punctul 7.2. sau atunci când motorul sau motoarele incluse în eșantion nu trec cu succes încercările prevăzute la punctul 7.2.2.1.

| 8.2. | În cazul în care o parte contractantă la acord care aplică prezentul regulament retrage o omologare acordată anterior, aceasta trebuie să notifice imediat celelalte părți contractante care aplică prezentul regulament, printr-o fișă de comunicare conformă cu modelul din anexa 2 la prezentul regulament. |
| --- | --- |

8.2.

În cazul în care o parte contractantă la acord care aplică prezentul regulament retrage o omologare acordată anterior, aceasta trebuie să notifice imediat celelalte părți contractante care aplică prezentul regulament, printr-o fișă de comunicare conformă cu modelul din anexa 2 la prezentul regulament.

9.   MODIFICĂRI ȘI EXTINDEREA OMOLOGĂRII TIPULUI DE MOTOR OMOLOGAT

| 9.1. | Fiecare modificare a tipului de motor omologat sau a familiei de motoare omologate trebuie să fie adusă la cunoștința autorității de omologare care acordat omologarea de tip. Ulterior, autoritatea de omologare are următoarele opțiuni: |
| --- | --- |

9.1.

Fiecare modificare a tipului de motor omologat sau a familiei de motoare omologate trebuie să fie adusă la cunoștința autorității de omologare care acordat omologarea de tip. Ulterior, autoritatea de omologare are următoarele opțiuni:

| 9.1.1. | poate considera că nu este probabil ca modificările aduse să aibă un efect advers apreciabil și că, în orice caz, tipul modificat este totuși conform cu cerința sau |
| --- | --- |

9.1.1.

poate considera că nu este probabil ca modificările aduse să aibă un efect advers apreciabil și că, în orice caz, tipul modificat este totuși conform cu cerința sau

| 9.1.2. | poate solicita un raport de încercare suplimentar serviciului tehnic care se ocupă de efectuarea încercărilor. |
| --- | --- |

9.1.2.

poate solicita un raport de încercare suplimentar serviciului tehnic care se ocupă de efectuarea încercărilor.

| 9.2. | Confirmarea sau refuzul omologării, cu specificarea modificărilor, se comunică, prin procedura specificată, părților la Acord care aplică prezentul regulament. |
| --- | --- |

9.2.

Confirmarea sau refuzul omologării, cu specificarea modificărilor, se comunică, prin procedura specificată, părților la Acord care aplică prezentul regulament.

| 9.3. | Autoritatea de omologare care emite extinderea omologării atribuie o serie și un număr pentru o astfel de extindere și informează despre aceasta celelalte părți contractante la Acordul din 1958 care aplică prezentul regulament, printr-o fișă de comunicare conformă cu modelul din anexa 2 la prezentul regulament. |
| --- | --- |

9.3.

Autoritatea de omologare care emite extinderea omologării atribuie o serie și un număr pentru o astfel de extindere și informează despre aceasta celelalte părți contractante la Acordul din 1958 care aplică prezentul regulament, printr-o fișă de comunicare conformă cu modelul din anexa 2 la prezentul regulament.

10.   ÎNCETAREA DEFINITIVĂ A PRODUCȚIEI

Atunci când titularul omologării încetează complet fabricarea tipului de motor sau a familiei de motoare omologate în conformitate cu prezentul regulament, trebuie să informeze despre acest lucru autoritatea care a acordat omologarea. După primirea comunicării relevante, autoritatea în cauză informează despre acest lucru celelalte părți la Acord care aplică prezentul regulament, printr-o fișă de comunicare conformă cu modelul din anexa 2 la prezentul regulament.

11.   DISPOZIȚII TRANZITORII

| 11.1. | Începând cu data oficială a intrării în vigoare a seriei 02 de amendamente, nicio parte contractantă care aplică prezentul regulament nu trebuie să refuze acordarea omologării în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 02 de amendamente. |
| --- | --- |

11.1.

Începând cu data oficială a intrării în vigoare a seriei 02 de amendamente, nicio parte contractantă care aplică prezentul regulament nu trebuie să refuze acordarea omologării în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 02 de amendamente.

| 11.2. | Începând cu data intrării în vigoare a seriei 02 de amendamente, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasele de putere H, I, J și K, care nu satisfac cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat de seria 02 de amendamente. |
| --- | --- |

11.2.

Începând cu data intrării în vigoare a seriei 02 de amendamente, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasele de putere H, I, J și K, care nu satisfac cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat de seria 02 de amendamente.

| 11.3. | Începând cu data intrării în vigoare a seriei 02 de amendamente, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasele de putere H, I, J și K, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 02 de amendamente. |
| --- | --- |

11.3.

Începând cu data intrării în vigoare a seriei 02 de amendamente, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasele de putere H, I, J și K, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 02 de amendamente.

| 11.4. | Începând cu 1 ianuarie 2010, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasele de putere H, I și K, care nu satisfac cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 02 de amendamente. |
| --- | --- |

11.4.

Începând cu 1 ianuarie 2010, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasele de putere H, I și K, care nu satisfac cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 02 de amendamente.

| 11.5. | Începând cu 1 ianuarie 2011, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație constantă din clasa de putere J, care nu satisfac cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 02 de amendamente. |
| --- | --- |

11.5.

Începând cu 1 ianuarie 2011, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație constantă din clasa de putere J, care nu satisfac cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 02 de amendamente.

| 11.6. | Începând cu 1 ianuarie 2011, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație constantă din clasele de putere H, I și K, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 02 de amendamente. |
| --- | --- |

11.6.

Începând cu 1 ianuarie 2011, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație constantă din clasele de putere H, I și K, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 02 de amendamente.

| 11.7. | Începând cu 1 ianuarie 2012, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație constantă din clasa de putere J, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 02 de amendamente. |
| --- | --- |

11.7.

Începând cu 1 ianuarie 2012, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație constantă din clasa de putere J, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 02 de amendamente.

| 11.8. | Prin derogare de la dispozițiile stipulate la punctele 11.3, 11.6 și 11.7, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot amâna fiecare dată menționată la punctele de mai sus pentru doi ani, în ceea ce privește motoarele cu dată de producție anterioară datelor respective. |
| --- | --- |

11.8.

Prin derogare de la dispozițiile stipulate la punctele 11.3, 11.6 și 11.7, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot amâna fiecare dată menționată la punctele de mai sus pentru doi ani, în ceea ce privește motoarele cu dată de producție anterioară datelor respective.

| 11.9. | Prin derogare de la dispozițiile stipulate la punctele 11.3, 11.6 și 11.7, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot continua să permită introducerea pe piață a motoarelor omologate pe baza unui standard tehnic anterior, numai dacă motoarele sunt destinate ca piese de schimb pentru instalarea pe vehicule aflate în circulație și dacă satisfacerea cerințelor noi din seria 02 de amendamente să nu este realizabilă din punct de vedere tehnic pentru motoarele în discuție. |
| --- | --- |

11.9.

Prin derogare de la dispozițiile stipulate la punctele 11.3, 11.6 și 11.7, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot continua să permită introducerea pe piață a motoarelor omologate pe baza unui standard tehnic anterior, numai dacă motoarele sunt destinate ca piese de schimb pentru instalarea pe vehicule aflate în circulație și dacă satisfacerea cerințelor noi din seria 02 de amendamente să nu este realizabilă din punct de vedere tehnic pentru motoarele în discuție.

| 11.10. | Începând cu data oficială a intrării în vigoare a seriei 03 de amendamente, nicio parte contractantă care aplică prezentul regulament nu trebuie să refuze acordarea omologării în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.10.

Începând cu data oficială a intrării în vigoare a seriei 03 de amendamente, nicio parte contractantă care aplică prezentul regulament nu trebuie să refuze acordarea omologării în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.11. | Începând cu data intrării în vigoare a seriei 03 de amendamente, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasele de putere L, M, N și P, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.11.

Începând cu data intrării în vigoare a seriei 03 de amendamente, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasele de putere L, M, N și P, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.12. | Începând cu 1 ianuarie 2013, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasa de putere Q, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.12.

Începând cu 1 ianuarie 2013, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasa de putere Q, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.13. | Începând cu 1 octombrie 2013, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasa de putere R, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.13.

Începând cu 1 octombrie 2013, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasa de putere R, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.14. | Începând cu data intrării în vigoare a seriei 03 de amendamente, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasele de putere L, M, N și P, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.14.

Începând cu data intrării în vigoare a seriei 03 de amendamente, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasele de putere L, M, N și P, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.15. | Începând cu 1 ianuarie 2014, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasa de putere Q, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.15.

Începând cu 1 ianuarie 2014, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasa de putere Q, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.16. | Începând cu 1 octombrie 2014, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasa de putere R, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.16.

Începând cu 1 octombrie 2014, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasa de putere R, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.17. | Prin derogare de la dispozițiile stipulate la punctele 11.14-11.16, părțile contractante care aplică prezentul regulament amână fiecare dată menționată la punctele de mai sus pentru doi ani, în ceea ce privește motoarele cu dată de producție anterioară datelor respective. |
| --- | --- |

11.17.

Prin derogare de la dispozițiile stipulate la punctele 11.14-11.16, părțile contractante care aplică prezentul regulament amână fiecare dată menționată la punctele de mai sus pentru doi ani, în ceea ce privește motoarele cu dată de producție anterioară datelor respective.

| 11.18. | Prin derogare de la dispozițiile prevăzute la punctele 11.14, 11.15 și 11.16, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot continua să permită introducerea pe piață a motoarelor omologate pe baza unui standard tehnic anterior, numai dacă motoarele sunt destinate ca piese de schimb pentru instalarea pe vehicule aflate în circulație și dacă satisfacerea cerințelor noi din seria 03 de amendamente nu este realizabilă din punct de vedere tehnic pentru motoarele în discuție. |
| --- | --- |

11.18.

Prin derogare de la dispozițiile prevăzute la punctele 11.14, 11.15 și 11.16, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot continua să permită introducerea pe piață a motoarelor omologate pe baza unui standard tehnic anterior, numai dacă motoarele sunt destinate ca piese de schimb pentru instalarea pe vehicule aflate în circulație și dacă satisfacerea cerințelor noi din seria 03 de amendamente nu este realizabilă din punct de vedere tehnic pentru motoarele în discuție.

| 11.19. | Prin derogare de la dispozițiile stipulate la punctele 11.11-11.16., următoarele clauze tranzitorii suplimentare, de la 11.20 la 11.29, se aplică pentru categoria T de vehicule, cu următoarele caracteristici specifice:






  (a) | tractoare cu o viteză maximă constructivă de 40 km/h, cu o lățime minimă a ecartamentului de 1,150 mm și cu o masă fără încărcătură, în stare de funcționare, de peste 600 kg și cu o gardă la sol de maximum 600 mm. Totuși, atunci când înălțimea centrului de greutate al tractorului (3) (măsurată față de sol) împărțită la lățimea medie a ecartamentului minim pentru fiecare osie depășește 0,90, viteza maximă proiectată se limitează la 30 km/h; |
| --- | --- | --- |

11.19.

Prin derogare de la dispozițiile stipulate la punctele 11.11-11.16., următoarele clauze tranzitorii suplimentare, de la 11.20 la 11.29, se aplică pentru categoria T de vehicule, cu următoarele caracteristici specifice:

(a)

tractoare cu o viteză maximă constructivă de 40 km/h, cu o lățime minimă a ecartamentului de 1,150 mm și cu o masă fără încărcătură, în stare de funcționare, de peste 600 kg și cu o gardă la sol de maximum 600 mm. Totuși, atunci când înălțimea centrului de greutate al tractorului (3) (măsurată față de sol) împărțită la lățimea medie a ecartamentului minim pentru fiecare osie depășește 0,90, viteza maximă proiectată se limitează la 30 km/h;

| (b) | tractoare destinate lucrărilor agricole pe terenuri cu plante înalte, cum ar fi vița de vie. Acestea sunt prevăzute cu un șasiu sau o secțiune a șasiului ridicată, care le permite să avanseze în paralel cu plantele cultivate, roțile din stânga și din dreapta aflându-se de o parte și de alta a unui rând sau a mai multor rânduri de plante cultivate. Acestea sunt proiectate pentru transportul sau acționarea de utilaje care pot fi montate în partea frontală, între axe, în partea din spate sau pe o platformă. Atunci când tractorul se află în poziție de lucru, garda la sol, măsurată perpendicular pe rândurile de culturi, depășește 1 000 mm. Atunci când înălțimea centrului de greutate al tractorului (3) (măsurată față de sol, folosind pneuri montate în mod normal) împărțită la lățimea medie a ecartamentului minim pentru toate axele depășește 0,90, viteza maximă constructivă se limitează la 30 km/h. |
| --- | --- |

(b)

tractoare destinate lucrărilor agricole pe terenuri cu plante înalte, cum ar fi vița de vie. Acestea sunt prevăzute cu un șasiu sau o secțiune a șasiului ridicată, care le permite să avanseze în paralel cu plantele cultivate, roțile din stânga și din dreapta aflându-se de o parte și de alta a unui rând sau a mai multor rânduri de plante cultivate. Acestea sunt proiectate pentru transportul sau acționarea de utilaje care pot fi montate în partea frontală, între axe, în partea din spate sau pe o platformă. Atunci când tractorul se află în poziție de lucru, garda la sol, măsurată perpendicular pe rândurile de culturi, depășește 1 000 mm. Atunci când înălțimea centrului de greutate al tractorului (3) (măsurată față de sol, folosind pneuri montate în mod normal) împărțită la lățimea medie a ecartamentului minim pentru toate axele depășește 0,90, viteza maximă constructivă se limitează la 30 km/h.

| 11.20. | Începând cu 1 ianuarie 2013, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasa de putere L, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.20.

Începând cu 1 ianuarie 2013, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasa de putere L, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.21. | Începând cu 1 ianuarie 2014, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasele de putere M și N, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.21.

Începând cu 1 ianuarie 2014, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasele de putere M și N, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.22. | Începând cu 1 ianuarie 2015, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasa de putere P, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.22.

Începând cu 1 ianuarie 2015, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasa de putere P, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.23. | Începând cu 1 ianuarie 2016, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasa de putere Q, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.23.

Începând cu 1 ianuarie 2016, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasa de putere Q, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.24. | Începând cu 1 octombrie 2016, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasa de putere R, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.24.

Începând cu 1 octombrie 2016, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza să acorde omologări pentru motoarele sau familiile de motoare cu turație variabilă din clasa de putere R, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu îndeplinesc cerințele prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.25. | Începând cu 1 ianuarie 2014, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasa de putere L, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.25.

Începând cu 1 ianuarie 2014, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasa de putere L, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.26. | Începând cu 1 ianuarie 2015, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasele de putere M și N, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.26.

Începând cu 1 ianuarie 2015, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasele de putere M și N, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.27. | Începând cu 1 ianuarie 2016, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasa de putere P, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.27.

Începând cu 1 ianuarie 2016, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasa de putere P, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.28. | Începând cu 1 ianuarie 2017, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasa de putere Q, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.28.

Începând cu 1 ianuarie 2017, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasa de putere Q, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.29. | Începând cu 1 octombrie 2017, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasa de putere R, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente. |
| --- | --- |

11.29.

Începând cu 1 octombrie 2017, părțile contractante care aplică prezentul regulament pot refuza introducerea pe piață a motoarelor sau familiilor de motoare cu turație variabilă din clasa de putere R, destinate instalării pe vehiculele definite la punctul 11.19, care nu sunt omologate în temeiul prezentului regulament, astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente.

| 11.30. | Prin derogare de la dispozițiile prevăzute la punctele 11.25-11.29, părțile contractante care aplică prezentul regulament amână fiecare dată menționată la punctele de mai sus pentru doi ani, în ceea ce privește la motoarele cu dată de producție anterioară datelor respective. |
| --- | --- |

11.30.

Prin derogare de la dispozițiile prevăzute la punctele 11.25-11.29, părțile contractante care aplică prezentul regulament amână fiecare dată menționată la punctele de mai sus pentru doi ani, în ceea ce privește la motoarele cu dată de producție anterioară datelor respective.

12.   NUMELE ȘI ADRESELE SERVICIILOR TEHNICE RESPONSABILE CU EFECTUAREA ÎNCERCĂRILOR DE OMOLOGARE ȘI ALE AUTORITĂȚILOR DE OMOLOGARE

Părțile contractante la Acordul din 1958 care aplică prezentul regulament comunică Secretariatului Organizației Națiunilor Unite denumirile și adresele serviciilor tehnice responsabile cu efectuarea încercărilor de omologare și ale autorităților de omologare care acordă omologarea și la care trebuie trimise fișele care certifică omologarea sau extinderea sau refuzul omologării, emise în alte țări.

---

(1)  În conformitate cu Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (Consolidated Resolution on the Construction of Vehicles –R.E.3) (ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2, punctul 2) – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html

(2)  Numerele distinctive ale părților contractante la acordul din 1958 sunt prezentate în anexa 3 la Rezoluția consolidată privind construcția vehiculelor (Consolidated Resolution on the Construction of Vehicles–R.E.3), documentul ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2/Amend.1 - www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html

(3)  Centrul de greutate al tractorului, în conformitate cu standardul ISO 789-6:1982.

---

ANEXA 1A

Document informativ nr. ... privind omologarea de tip și care se referă la măsurile împotriva emisiilor de gaze și particule poluante provenite de la motoare cu ardere internă care urmează a fi instalate pe utilaje mobile fără destinație rutieră

Motor prototip/tip de motor (1): ...

1.   Generalități

| 1.1. | Marcă (denumirea întreprinderii): ... |
| --- | --- |

1.1.

Marcă (denumirea întreprinderii): ...

| 1.2. | Tipul și descrierea comercială a motorului prototip și (dacă este cazul) afamiliei de motoare: ... |
| --- | --- |

1.2.

Tipul și descrierea comercială a motorului prototip și (dacă este cazul) afamiliei de motoare: ...

| 1.3. | Codificarea de tip a producătorului, conform marcajului de pe motor (motoare): ... |
| --- | --- |

1.3.

Codificarea de tip a producătorului, conform marcajului de pe motor (motoare): ...

| 1.4. | Specificația utilajului care urmează să fie propulsat de motor (2): ... |
| --- | --- |

1.4.

Specificația utilajului care urmează să fie propulsat de motor (2): ...

| 1.5. | Numele și adresa producătorului: ...
  Numele și adresa reprezentantului autorizat al producătorului (dacă este cazul): ... |
| --- | --- |

1.5.

Numele și adresa producătorului: ...

Numele și adresa reprezentantului autorizat al producătorului (dacă este cazul): ...

| 1.6. | Dispunere, codificare și metodă de aplicare a identificării motorului ... |
| --- | --- |

1.6.

Dispunere, codificare și metodă de aplicare a identificării motorului ...

| 1.7. | Dispunere și metodă de aplicare a mărcii de omologare: ... |
| --- | --- |

1.7.

Dispunere și metodă de aplicare a mărcii de omologare: ...

| 1.8. | Adresa (adresele) fabricii (fabricilor) de asamblare: ... |
| --- | --- |

1.8.

Adresa (adresele) fabricii (fabricilor) de asamblare: ...

Documente anexate:

| 1.1. | Caracteristici esențiale ale motorului (motoarelor) (prototip) (a se vedea apendicele 1) |
| --- | --- |

1.1.

Caracteristici esențiale ale motorului (motoarelor) (prototip) (a se vedea apendicele 1)

| 1.2. | Caracteristici esențiale ale familiei de motoare (a se vedea apendicele 2) |
| --- | --- |

1.2.

Caracteristici esențiale ale familiei de motoare (a se vedea apendicele 2)

| 1.3. | Caracteristici esențiale ale tipurilor de motor în cadrul familiei (a se vedea apendicele 3) |
| --- | --- |

1.3.

Caracteristici esențiale ale tipurilor de motor în cadrul familiei (a se vedea apendicele 3)

2.   Caracteristici ale componentelor utilajului mobil care au legătură cu motorul (dacă este cazul)

3.   Fotografii ale motorului prototip

4.   Lista anexelor suplimentare, după caz

Dată, fișier

---

(1)  A se tăia mențiunile necorespunzătoare.

(2)  A se specifica toleranța.

Apendicele 1

Caracteristici esențiale ale motorului (prototip)

1.   Descrierea motorului

1.1.   Producător:...

1.2.   Codul de motor al producătorului:...

1.3.   Ciclu: patru timpi/doi timpi (1)

1.4.   Alezaj: ...mm

1.5.   Cursă: ...mm

1.6.   Numărul și dispunerea cilindrilor:...

1.7.   Capacitatea motorului: ...cm3

1.8.   Turația nominală:...

1.9.   Turația la cuplu maxim:...

1.10.   Raportul de compresie volumetrică (2):...

1.11.   Descrierea sistemului de combustie:...

1.12.   Schiță (schițe) a(le) camerei de ardere și capului de piston:...

1.13.   Aria minimă a secțiunii transversale a orificiilor de admisie și evacuare:...

1.14.   Sistemul de răcire

1.14.1.   Lichid

1.14.1.1.   Natura lichidului:...

1.14.1.2.   Pompă (pompe) de circulație: da/nu (1)

1.14.1.3.   Caracteristici ale mărcii (mărcilor) și tipului (tipurilor) (dacă este cazul):...

1.14.1.4.   Raport (rapoarte) de transmisie (dacă este cazul):...

1.14.2.   Aer

1.14.2.1.   Suflantă: da/nu (1)

1.14.2.2.   Caracteristici ale mărcii (mărcilor) și tipului (tipurilor) (dacă este cazul):...

1.14.2.3.   Raport (rapoarte) de transmisie (dacă este cazul):...

1.15.   Temperatura admisă de producător

1.15.1.   Răcire cu lichid: Temperatura maximă la evacuare: ...K

1.15.2.   Răcire cu aer: Punct de referință:...

Temperatura maximă în punctul de referință: ...K

1.15.3.   Temperatura maximă a aerului de alimentare la ieșirea din răcitorul intermediar de admisie (dacă este cazul): ...K

1.15.4.   Temperatura maximă a gazelor evacuate în punctul aflat pe conducta (conductele) de evacuare adiacent(e) flanșei (flanșelor) exterioare ale galeriei (galeriilor) de evacuare: ...K

1.15.5.   Temperatura combustibilului: ...min: K

...max.: K

1.15.6.   Temperatura lubrifiantului: min.: ...K

...max.: K

1.16.   Compresor de supraalimentare: da/nu (1)

1.16.1.   Marcă:...

1.16.2.   Tip:...

1.16.3.   Descrierea sistemului (de exemplu, presiunea maximă de alimentare, supapă de descărcare, dacă este cazul):...

1.16.4.   Răcitor intermediar: da/nu (1)

1.17.   Sistem de admisie: Depresiunea la aspirație maxim admisă la turația nominală a motorului și la o sarcină de 100 %: ...kPa

1.18.   Sistem de evacuare: Contrapresiunea gazelor de evacuare maxim admisă la turația nominală a motorului și la o sarcină de 100 %: ...kPa

2.   Măsuri luate împotriva poluării aerului

2.1.   Dispozitiv pentru reciclarea gazelor de la carter: da/nu (1)

2.2.   Dispozitive anti-poluare suplimentare (după caz și atunci când nu intră la altă categorie)

2.2.1.   Convertizor catalitic: da/nu (1)

2.2.1.1.   Marcă (mărci):...

2.2.1.2.   Tip(uri):...

2.2.1.3.   Numărul de convertizoare și elemente catalitice...

2.2.1.4.   Dimensiuni și volum al convertizorului (convertizoarelor) catalitic(e):...

2.2.1.5.   Tip de acțiune catalitică:...

2.2.1.6.   Conținut total de metale prețioase:...

2.2.1.7.   Concentrație relativă:...

2.2.1.8.   Substrat (structură și material):...

2.2.1.9.   Densitatea celulelor:...

2.2.1.10.   Tip de carcasă pentru convertizorul (convertizoarele) catalitic(e): ...

2.2.1.11.   Amplasarea convertizorului (convertizoarelor) catalitic(e) și distanța (distanțele) maximă (maxime)/minimă (minime) de la motor (motoare):...

2.2.1.12.   Interval normal de funcționare (K): ...

2.2.1.13.   Reactant consumabil (dacă este cazul):...

2.2.1.13.1.   Tipul și concentrația reactantului necesar pentru acțiunea catalitică:...

2.2.1.13.2.   Intervalul normal de temperatură operațională pentru reactant:...

2.2.1.13.3.   Standard internațional (dacă este cazul):...

2.2.1.14.   Senzor de NOx: da/nu (1)

2.2.2.   Senzor de oxigen: da/nu (1)

2.2.2.1.   Marcă (mărci):...

2.2.2.2.   Tip:...

2.2.2.3.   Amplasare:...

2.2.3.   Injecție cu aer: da/nu (1)

2.2.3.1.   Tip (impuls de aer, pompă de aer etc.):...

2.2.4.   EGR: da/nu (1)

2.2.4.1.   Caracteristici (răcit/nerăcit, presiune ridicată/presiune scăzută etc.):...

2.2.5.   Filtru de particule: da/nu (1)

2.2.5.1.   Dimensiunile și capacitatea filtrului de particule:...

2.2.5.2.   Tipul și construcția filtrului de particule:...

2.2.5.3.   Amplasarea [poziția (pozițiile) și distanța (distanțele) maximă (maxime)/minimă (minime) de la motor]:...

2.2.5.4.   Metoda sau sistemul de regenerare, descrierea și/sau schița:...

2.2.5.5.   Interval al temperaturii normale de funcționare (k) și al presiunii normale de funcționare (kPa):...

2.2.6.   Alte sisteme: da/nu (1)

2.2.6.1.   Descriere și funcționare:...

3.   Alimentare cu combustibil

3.1.   Pompă de alimentare

Presiunea (2) sau diagrama caracteristică: ...kPa

3.2.   Sistem de injecție

3.2.1.   Pompă

3.2.1.1.   Marcă (mărci):...

3.2.1.2.   Tip(uri):...

3.2.1.3.   Debitul: ...mm3 pe cursă (2) sau pe ciclu la o turație a pompei de: ...min–1 la injecție maximă sau diagrama caracteristică.

Indicați metoda utilizată: Pe motor/pe standul de încercare a pompei (1)

3.2.1.4.   Avansul la injecție

3.2.1.4.1.   Curba de avans la injecție (2): ...

3.2.1.4.2.   Reglaj (2): ...

3.2.2.   Tubulatură de injecție

3.2.2.1.   Lungime: ...mm

3.2.2.2.   Diametru interior: ...mm

3.2.3.   Injector (injectoare)

3.2.3.1.   Marcă (mărci):...

3.2.3.2.   Tip(uri):...

3.2.3.3.   Presiunea de deschidere (2) sau diagrama caracteristică: ...kPa

3.2.4.   Regulator de turație

3.2.4.1.   Marcă (mărci):...

3.2.4.2.   Tip(uri):...

3.2.4.3.   Turația la care începe întreruperea alimentării cu combustibil la sarcină maximă (2): ...min–1

3.2.4.4.   Turație maximă fără sarcină (2): ...min–1

3.2.4.5.   Turație la ralanti (2): ...min–1

3.3.   Sistem de pornire la rece

3.3.1.   Marcă (mărci):...

3.3.2.   Tip(uri):...

3.3.3.   Descriere:...

4.   Rezervat

5.   Distribuție cu supape

5.1.   Cursă maximă a supapelor și unghiuri de deschidere și de închidere raportate la punctul mort sau caracteristici echivalente:...

5.2.   Intervale de referință și/sau de reglare (1)

5.3.   Sistem de distribuție variabilă (dacă este cazul și dacă este pe admisie și/sau evacuare) (1)

5.3.1.   Tip: continuu sau deschis/închis (1)

5.3.2.   Unghi de comutare al camei:...

6.   Rezervat

7.   Rezervat

---

(1)  A se tăia mențiunile necorespunzătoare.

(2)  A se specifica toleranța.

Apendicele 2

Caracteristici esențiale ale familiei de motoare

1.   Parametri comuni (1)

| 1.1. | Ciclu de combustie:... |
| --- | --- |

1.1.

Ciclu de combustie:...

| 1.2. | Mediu de răcire:... |
| --- | --- |

1.2.

Mediu de răcire:...

| 1.3. | Metoda de aspirare a aerului:... |
| --- | --- |

1.3.

Metoda de aspirare a aerului:...

| 1.4. | Tipul/construcția camerei de ardere:... |
| --- | --- |

1.4.

Tipul/construcția camerei de ardere:...

| 1.5. | Configurația, dimensiunea și numărul supapelor și orificiilor 3/4:... |
| --- | --- |

1.5.

Configurația, dimensiunea și numărul supapelor și orificiilor 3/4:...

| 1.6. | Sistem de combustibil:... |
| --- | --- |

1.6.

Sistem de combustibil:...

| 1.7. | Sisteme de gestionare a motorului...
  Dovada identității, în temeiul numărului (numerelor) de schiță:...






  1.7.1. | Sistem de răcire a alimentării:... |
| --- | --- | --- |

1.7.

Sisteme de gestionare a motorului...

Dovada identității, în temeiul numărului (numerelor) de schiță:...

1.7.1.

Sistem de răcire a alimentării:...

| 1.7.2. | Recircularea gazelor de evacuare (2):... |
| --- | --- |

1.7.2.

Recircularea gazelor de evacuare (2):...

| 1.7.3. | Injecție cu apă/emulsie (2):... |
| --- | --- |

1.7.3.

Injecție cu apă/emulsie (2):...

| 1.7.4. | Injecție cu aer (2):... |
| --- | --- |

1.7.4.

Injecție cu aer (2):...

| 1.8. | Sistem de posttratare a gazelor de evacuare (3):...
  Dovada unui raport identic (sau a celui mai mic pentru motorul prototip): capacitatea sistemului/debitul de combustibil pe cursă, conform numărului (numerelor) de diagramă:... |
| --- | --- |

1.8.

Sistem de posttratare a gazelor de evacuare (3):...

Dovada unui raport identic (sau a celui mai mic pentru motorul prototip): capacitatea sistemului/debitul de combustibil pe cursă, conform numărului (numerelor) de diagramă:...

2.   Lista familiei de motoare

| 2.1. | Denumirea familiei de motoare:... |
| --- | --- |

2.1.

Denumirea familiei de motoare:...

| 2.2. | Specificațiile motoarelor din această familie: | Motorul prototip (4) | Motoare din cadrul familiei (5) |
| --- | --- | --- | --- |
| Tipul motorului | | | | | |
| Nr. de cilindri | | | | | |
| Turația nominală (min–1) | | | | | |
| Debitul de combustibil pe cursă (mm3) la puterea nominală netă | | | | | |
| Puterea nominală netă (kW) | | | | | |
| Turația la puterea maximă (min–1) | | | | | |
| Puterea netă maximă (kW) | | | | | |
| Turația la cuplul maxim (min–1) | | | | | |
| Debitul de combustibil pe cursă (mm3) la cuplul maxim | | | | | |
| Cuplul maxim (Nm) | | | | | |
| Turația inferioară la ralanti (min–1) | | | | | |
| Cilindreea (în procent din motorul prototip) | 100 | | | | |

2.2.

Specificațiile motoarelor din această familie:

Motorul prototip (4)

Motoare din cadrul familiei (5)

Tipul motorului

Nr. de cilindri

Turația nominală (min–1)

Debitul de combustibil pe cursă (mm3) la puterea nominală netă

Puterea nominală netă (kW)

Turația la puterea maximă (min–1)

Puterea netă maximă (kW)

Turația la cuplul maxim (min–1)

Debitul de combustibil pe cursă (mm3) la cuplul maxim

Cuplul maxim (Nm)

Turația inferioară la ralanti (min–1)

Cilindreea (în procent din motorul prototip)

100

| 2.3. | În plus, pentru fiecare tip de motor din cadrul familiei, se depun la autoritatea de omologare informațiile cerute în anexa 1B – apendicele 3. |
| --- | --- |

2.3.

În plus, pentru fiecare tip de motor din cadrul familiei, se depun la autoritatea de omologare informațiile cerute în anexa 1B – apendicele 3.

---

(1)  A se tăia mențiunile necorespunzătoare.

(2)  A se specifica toleranța.

(3)  Dacă nu se aplică, specificați n/a.

(4)  Pentru detalii complete, a se vedea apendicele 1.

(5)  Pentru detalii complete, a se vedea apendicele 3.

Apendicele 3

Caracteristici esențiale ale tipurilor de motoare în cadrul familiei

1.   Descrierea motorului

1.1.   Producător:...

1.2.   Codul de motor al producătorului:...

1.3.   Ciclu: patru timpi/doi timpi (1)

1.4.   Alezaj: ...mm

1.5.   Cursă: ...mm

1.6.   Numărul și dispunerea cilindrilor:...

1.7.   Capacitatea motorului: ...cm3

1.8.   Turația nominală:...

1.9.   Turația la cuplu maxim:...

1.10.   Raportul de compresie volumetrică (2):...

1.11.   Descrierea sistemului de combustie:...

1.12.   Schiță (schițe) a(le) camerei de ardere și capului de piston :...

1.13.   Aria minimă a secțiunii transversale a orificiilor de admisie și evacuare:...

1.14.   Sistemul de răcire

1.14.1.   Lichid

1.14.1.1.   Natura lichidului:...

1.14.1.2.   Pompă (pompe) de circulație: da/nu (1)

1.14.1.3.   Caracteristici ale mărcii (mărcilor) și tipului (tipurilor) (dacă este cazul):...

1.14.1.4.   Raport (rapoarte) de transmisie (dacă este cazul):...

1.14.2.   Aer

1.14.2.1.   Suflantă: da/nu (1)

1.14.2.2.   Caracteristici ale mărcii (mărcilor) și tipului (tipurilor) (dacă este cazul):...

1.14.2.3.   Raport (rapoarte) de transmisie (dacă este cazul):...

1.15.   Temperatura admisă de producător

1.15.1.   Răcire cu lichid: Temperatura maximă la evacuare: ...K

1.15.2.   Răcire cu aer: Punct de referință:...

Temperatura maximă în punctul de referință: ...K

1.15.3.   Temperatura maximă a aerului de alimentare la ieșirea din răcitorul intermediar de admisie (dacă este cazul): ...K

1.15.4.   Temperatura maximă a gazelor evacuate în punctul aflat pe conducta (conductele) de evacuare adiacent(e) flanșei (flanșelor) exterioare ale galeriei (galeriilor) de evacuare: ...K

1.15.5.   Temperatura combustibilului: ...min.: K

...max.: K

1.15.6.   Temperatura lubrifiantului: ...min.: K

...max.: K

1.16.   Compresor de supraalimentare: da/nu (1)

1.16.1.   Marcă:...

1.16.2.   Tip:...

1.16.3.   Descrierea sistemului (de exemplu, presiunea maximă de alimentare, supapă de descărcare, dacă este cazul): ...

1.16.4.   Răcitor intermediar: da/nu (1)

1.17.   Sistem de admisie: Depresiunea la aspirație maxim admisă la turația nominală a motorului și la o sarcină de 100 %: ...kPa

1.18.   Sistem de evacuare: Contrapresiunea gazelor de evacuare maxim admisă la turația nominală a motorului și la o sarcină de 100 %: ...kPa

2.   Măsuri luate împotriva poluării aerului

2.1.   Dispozitiv pentru reciclarea gazelor de la carter: da/nu (1)

2.2.   Dispozitive anti-poluare suplimentare (după caz și atunci când nu intră la altă categorie)

2.2.1.   Convertizor catalitic: da/nu (1)

2.2.1.1.   Marcă (mărci):...

2.2.1.2.   Tip(uri):...

2.2.1.3.   Numărul de convertizoare și elemente catalitice:...

2.2.1.4.   Dimensiuni și volum al convertizorului (convertizoarelor) catalitic(e):...

2.2.1.5.   Tip de acțiune catalitică:...

2.2.1.6.   Conținut total de metale prețioase:...

2.2.1.7.   Concentrație relativă:...

2.2.1.8.   Substrat (structură și material):...

2.2.1.9.   Densitatea celulelor:...

2.2.1.10.   Tip de carcasă pentru convertizorul (convertizoarele) catalitic(e):...

2.2.1.11.   Amplasarea convertizorului (convertizoarelor) catalitic(e) și distanța (distanțele) maximă (maxime)/minimă (minime) de la motor (motoare):...

2.2.1.12.   Interval normal de funcționare (K) :...

2.2.1.13.   Reactant consumabil (dacă este cazul):...

2.2.1.13.1.   Tipul și concentrația reactantului necesar pentru acțiunea catalitică:...

2.2.1.13.2.   Intervalul normal de temperatură operațională pentru reactant:...

2.2.1.13.3.   Standard internațional (dacă este cazul):...

2.2.1.14.   Senzor de NOx: da/nu (1)

2.2.2.   Senzor de oxigen: da/nu (1)

2.2.2.1.   Marcă (mărci):...

2.2.2.2.   Tip:...

2.2.2.3.   Amplasare:...

2.2.3.   Injecție cu aer: da/nu (1)

2.2.3.1.   Tip (impuls de aer, pompă de aer etc.):...

2.2.4.   EGR: da/nu (1)

2.2.4.1.   Caracteristici (răcit/nerăcit, presiune ridicată/presiune scăzută etc.):...

2.2.5.   Filtru de particule: da/nu (1)

2.2.5.1.   Dimensiunile și capacitatea filtrului de particule:...

2.2.5.2.   Tipul și construcția filtrului de particule:...

2.2.5.3.   Amplasarea [poziția (pozițiile) și distanța (distanțele) maximă (maxime)/minimă (minime) de la motor]:...

2.2.5.4.   Metoda sau sistemul de regenerare, descrierea și/sau schița:...

2.2.5.5.   Interval al temperaturii normale de funcționare (k) și al presiunii normale de funcționare (kPa):...

2.2.6.   Alte sisteme: da/nu (1)

2.2.6.1.   Descriere și funcționare:...

3.   Alimentare cu combustibil

3.1.   Pompă de alimentare

Presiunea (2) sau diagrama caracteristică: ...kPa

3.2.   Sistem de injecție

3.2.1.   Pompă

3.2.1.1.   Marcă (mărci):...

3.2.1.2.   Tip(uri):...

3.2.1.3.   Debitul: ...mm3 pe cursă (2) sau pe ciclu la o turație a pompei de: ...min–1 la injecție maximă sau diagrama caracteristică.

Indicați metoda utilizată: Pe motor/pe standul de încercare a pompei (1)

3.2.1.4.   Avansul la injecție

3.2.1.4.1.   Curba de avans la injecție (2):...

3.2.1.4.2.   Reglaj (2):...

3.2.2.   Tubulatură de injecție

3.2.2.1.   Lungime: ...mm

3.2.2.2.   Diametru interior: ...mm

3.2.3.   Injector (injectoare)

3.2.3.1.   Marcă (mărci):...

3.2.3.2.   Tip(uri):...

3.2.3.3.   Presiunea de deschidere (2) sau diagrama caracteristică: ...kPa

3.2.4.   Regulator de turație

3.2.4.1.   Marcă (mărci):...

3.2.4.2.   Tip(uri):...

3.2.4.3.   Turația la care începe întreruperea alimentării cu combustibil la sarcină maximă (2): ...min–1

3.2.4.4.   Turația maximă fără sarcină (2): ...min–1

3.2.4.5.   Turație la ralanti (2): ...min–1

3.3.   Sistem de pornire la rece

3.3.1.   Marcă (mărci):...

3.3.2.   Tip(uri):...

3.3.3.   Descriere:...

4.   Rezervat

5.   Distribuție cu supape

5.1.   Cursă maximă a supapelor și unghiuri de deschidere și de închidere raportate la punctul mort sau caracteristici echivalente:...

5.2.   Intervale de referință și/sau de reglare (1)

5.3   Sistem de distribuție variabilă (dacă este cazul și dacă este pe admisie și/sau evacuare) (1)

5.3.1.   Tip: continuu sau deschis/închis (1)

5.3.2.   Unghi de comutare al camei:...

6.   Rezervat

7   Rezervat

---

(1)  A se tăia mențiunile necorespunzătoare.

(2)  A se specifica toleranța.

---

ANEXA 1B

CARACTERISTICI ALE FAMILIEI DE MOTOARE ȘI ALEGEREA MOTORULUI PROTOTIP

1.   PARAMETRII CARE DEFINESC FAMILIA DE MOTOARE

1.1.   Generalități

O familie de motoare este caracterizată de parametrii de proiectare. Aceștia sunt comuni pentru toate motoarele din cadrul familiei. Producătorul motorului poate decide ce motoare aparțin unei familii de motoare, atâta timp cât sunt respectate criteriile de apartenență enumerate la punctul 1.3. Familia de motoare se aprobă de către autoritatea de omologare. Producătorul furnizează autorității de omologare informațiile corespunzătoare referitoare la nivelurile de emisii provenite de la membrii familiei de motoare.

1.2.   Cazuri speciale

1.2.1.   Interacțiuni între parametri

În unele cazuri poate exista o interacțiune între parametri, care poate conduce la modificarea emisiilor. Acest aspect trebuie să fie luat în considerare pentru a asigura că într-o familie de motoare sunt incluse doar motoare cu caracteristici similare privind emisiile de gaze de evacuare. Aceste cazuri se identifică de către producător și sunt aduse la cunoștința autorității de omologare. Ulterior, acesta se ia în considerare drept criteriu pentru crearea unei noi familii de motoare.

1.2.2.   Dispozitive sau caracteristici care au o influență puternică asupra emisiilor

În cazul dispozitivelor sau caracteristicilor care nu sunt menționate la punctul 1.3 și care au o influență puternică asupra nivelului emisiilor, echipamentul respectiv trebuie să fie identificat de producător printr-un bun raționament tehnic și trebuie să fie adus la cunoștința autorității de omologare. Ulterior, acesta se ia în considerare drept criteriu pentru crearea unei noi familii de motoare.

1.2.3.   Criterii suplimentare

În plus față de parametrii enumerați la punctul 1.3, producătorul poate introduce criterii suplimentare care permit definirea de familii de o mărime mai restrânsă. Acești parametri nu sunt neapărat parametri care influențează nivelul emisiilor.

1.3.   Parametrii care definesc familia de motoare

1.3.1.   Ciclul de combustie:

| (a) | ciclu în doi timpi; |
| --- | --- |

(a)

ciclu în doi timpi;

| (b) | ciclu în patru timpi; |
| --- | --- |

(b)

ciclu în patru timpi;

| (c) | motor rotativ; |
| --- | --- |

(c)

motor rotativ;

| (d) | altele. |
| --- | --- |

(d)

altele.

1.3.2.   Configurația cilindrilor

1.3.2.1.   Poziția cilindrilor în bloc:

| (a) | V; |
| --- | --- |

(a)

V;

| (b) | în linie; |
| --- | --- |

(b)

în linie;

| (c) | radial; |
| --- | --- |

(c)

radial;

| (d) | altele (F, W etc.). |
| --- | --- |

(d)

altele (F, W etc.).

1.3.2.2.   Poziția relativă a cilindrilor

Motoare cu același bloc pot aparține aceleiași familii cât timp dimensiunile alezajelor lor, de la centru la centru, sunt identice.

1.3.3.   Mediul de răcire principal:

| (a) | aer; |
| --- | --- |

(a)

aer;

| (b) | apă; |
| --- | --- |

(b)

apă;

| (c) | ulei. |
| --- | --- |

(c)

ulei.

1.3.4.   Capacitate cilindrică individuală

Pentru motoare cu o capacitate cilindrică unitară ≥ 0,75 dm3 între 85 % și 100 % din cea mai mare cilindree din cadrul familiei de motoare.

Pentru motoare cu o capacitate cilindrică unitară < 0,75 dm3 între 70 % și 100 % din cea mai mare cilindree din cadrul familiei de motoare.

1.3.5.   Metoda de aspirare a aerului:

| (a) | aspirație naturală; |
| --- | --- |

(a)

aspirație naturală;

| (b) | alimentare sub presiune; |
| --- | --- |

(b)

alimentare sub presiune;

| (c) | alimentare sub presiune, cu răcirea alimentării. |
| --- | --- |

(c)

alimentare sub presiune, cu răcirea alimentării.

1.3.6.   Tipul/construcția camerei de ardere:

| (a) | cameră deschisă; |
| --- | --- |

(a)

cameră deschisă;

| (b) | cameră divizată; |
| --- | --- |

(b)

cameră divizată;

| (c) | alte tipuri. |
| --- | --- |

(c)

alte tipuri.

1.3.7.   Valve și orificii:

| (a) | configurație; |
| --- | --- |

(a)

configurație;

| (b) | număr de valve pe cilindru. |
| --- | --- |

(b)

număr de valve pe cilindru.

1.3.8.   Tipul de alimentare cu combustibil:

| (a) | pompă, linie (înaltă presiune) și injector; |
| --- | --- |

(a)

pompă, linie (înaltă presiune) și injector;

| (b) | pompă în linie sau pompă cu distribuitor; |
| --- | --- |

(b)

pompă în linie sau pompă cu distribuitor;

| (c) | injector unitar; |
| --- | --- |

(c)

injector unitar;

| (d) | rampă comună. |
| --- | --- |

(d)

rampă comună.

1.3.9.   Dispozitive diverse:

| (a) | recircularea gazelor de evacuare (EGR); |
| --- | --- |

(a)

recircularea gazelor de evacuare (EGR);

| (b) | injecție cu apă; |
| --- | --- |

(b)

injecție cu apă;

| (c) | injecție cu aer; |
| --- | --- |

(c)

injecție cu aer;

| (d) | altele. |
| --- | --- |

(d)

altele.

1.3.10.   Strategia de control electronic

Prezența sau absența unei unități de control electronic (ECU) pe motor este considerată ca parametru de bază al familiei.

În cazul motoarelor cu control electronic, producătorul trebuie să prezinte elementele tehnice care explică gruparea acestor motoare în aceeași familie, adică motivele pentru care se preconizează că aceste motoare satisfac aceleași cerințe privind emisiile.

Nu este necesar ca motoarele cu reglare electronică a turației să fie clasificate într-o familie diferită de cele cu reglare mecanică a turației. Necesitatea de a separa motoarele cu reglare electronică de cele cu reglare mecanică se aplică doar în ceea ce privește caracteristicile legate de injecția de combustibil, cum ar fi sincronizarea, presiunea, curba de variație etc.

1.3.11.   Sisteme de posttratare a gazelor de evacuare

Funcția și modul de combinare a următoarelor dispozitive sunt considerate ca fiind criterii de apartenență la o familie de motoare:

| (a) | convertizor catalitic de oxidare; |
| --- | --- |

(a)

convertizor catalitic de oxidare;

| (b) | sistem de denitrificare cu reducerea selectivă a NOx (adăugare de agent de reducere); |
| --- | --- |

(b)

sistem de denitrificare cu reducerea selectivă a NOx (adăugare de agent de reducere);

| (c) | alte sisteme de denitrificare; |
| --- | --- |

(c)

alte sisteme de denitrificare;

| (d) | filtru de particule cu regenerare pasivă; |
| --- | --- |

(d)

filtru de particule cu regenerare pasivă;

| (e) | filtru de particule cu regenerare activă; |
| --- | --- |

(e)

filtru de particule cu regenerare activă;

| (f) | alte filtre de particule; |
| --- | --- |

(f)

alte filtre de particule;

| (g) | alte dispozitive. |
| --- | --- |

(g)

alte dispozitive.

Atunci când un motor a fost certificat fără un sistem posttratare, ca motor prototip sau ca membru al familiei de motoare, acest motor, în cazul în care este echipat cu convertizor catalitic de oxidare (nu cu filtru de particule), poate fi inclus în aceeași familie de motoare, dacă nu necesită combustibil cu caracteristici diferite.

În cazul în care motorul necesită combustibil cu caracteristici diferite (de exemplu, filtre de particule pentru care combustibilul trebuie să aibă aditivi speciali pentru a asigura procesul de regenerare), decizia de a include motorul în aceeași familie trebuie să se bazeze pe elementele tehnice furnizate de producător. Aceste elemente indică faptul că nivelul preconizat al emisiilor provenite de la motorul echipat respectă aceeași valoare limită ca și motorul neechipat.

Atunci când un motor a fost certificat cu sistem posttratare, fie ca motor prototip, fie ca membru al unei familii de motoare, al cărui motor prototip este echipat cu același sistem posttratare, atunci acest motor, dacă nu este echipat cu sistem posttratare, nu se adaugă la aceeași familie de motoare.

2.   ALEGEREA UNUI MOTOR PROTOTIP

| 2.1. | Motorul prototip al familiei se selectează cu ajutorul criteriilor primare ale celui mai mare debit de combustibil pe fiecare cursă la turația la cuplu maxim declarată. În cazul în care două sau mai multe motoare au în comun acest criteriu primar, motorul prototip se selectează cu ajutorul criteriilor secundare ale celui mai mare debit pe fiecare cursă, la turația nominală. În anumite împrejurări, autoritatea de omologare poate concluziona că nivelul de emisii al familiei de motoare, în cel mai pesimist scenariu, poate fi caracterizat cel mai bine prin încercarea unui al doilea motor. Astfel, autoritatea de omologare poate selecta un al doilea motor pentru încercare, pe baza caracteristicilor care indică faptul că ar putea avea cele mai ridicate niveluri de emisii dintre motoarele din acea familie. |
| --- | --- |

2.1.

Motorul prototip al familiei se selectează cu ajutorul criteriilor primare ale celui mai mare debit de combustibil pe fiecare cursă la turația la cuplu maxim declarată. În cazul în care două sau mai multe motoare au în comun acest criteriu primar, motorul prototip se selectează cu ajutorul criteriilor secundare ale celui mai mare debit pe fiecare cursă, la turația nominală. În anumite împrejurări, autoritatea de omologare poate concluziona că nivelul de emisii al familiei de motoare, în cel mai pesimist scenariu, poate fi caracterizat cel mai bine prin încercarea unui al doilea motor. Astfel, autoritatea de omologare poate selecta un al doilea motor pentru încercare, pe baza caracteristicilor care indică faptul că ar putea avea cele mai ridicate niveluri de emisii dintre motoarele din acea familie.

| 2.2. | În cazul în care motoarele din cadrul familiei includ alte caracteristici variabile care ar putea fi considerate că afectează emisiile de gaze de evacuare, aceste caracteristici trebuie să fie, de asemenea, identificate și luate în considerare la selectarea motorului prototip. |
| --- | --- |

2.2.

În cazul în care motoarele din cadrul familiei includ alte caracteristici variabile care ar putea fi considerate că afectează emisiile de gaze de evacuare, aceste caracteristici trebuie să fie, de asemenea, identificate și luate în considerare la selectarea motorului prototip.

---

ANEXA 2

COMUNICARE

[Format maxim: A4 (210 x 297 mm)]

Image

Apendicele 1

Raport de încercare pentru motoarele cu aprindere prin compresie

Rezultatele încercării
   (1)

Informații privind motorul de încercare

Tipul motorului: ...............................................................

Numărul de identificare al motorului: ......................................

1.   Informații privind efectuarea încercării:

1.1.   Combustibil de referință utilizat pentru încercare

1.1.1.   Cifră cetanică:...

1.1.2.   Conținut de sulf:...

1.1.3.   Densitate:...

1.2.   Lubrifiant

1.2.1.   Marcă (mărci):...

1.2.2.   Tip(uri):...

(indicați procentul de ulei în amestec, atunci când lubrifiantul și combustibilul se amestecă)

1.3.   Echipamente angrenate de motor (dacă este cazul)

1.3.1.   Enumerare și detalii de identificare:...

1.3.2.   Putere absorbită la turații ale motorului indicate (specificate de producător):

| | Putere absorbită de echipamentele angrenate de motor la diverse turații ale motorului (2)
   (3), ținând seama de anexa 7 |
| --- | --- |
| Echipament | Turație intermediară
  (dacă este cazul) | Turația la putere maximă
  (dacă diferă de cea nominală) | Turație nominală
   (4) |
| | | | |
| | | | |
| | | | |
| | | | |
| Total: | | | |

Putere absorbită de echipamentele angrenate de motor la diverse turații ale motorului (2)
   (3), ținând seama de anexa 7

Echipament

Turație intermediară

(dacă este cazul)

Turația la putere maximă

(dacă diferă de cea nominală)

Turație nominală
   (4)

Total:

1.4.   Performanța motorului

1.4.1.   Turațiile motorului:

La ralanti: ...min–1

Intermediară: ...min–1

La putere maximă: ...min–1

Nominală (5): ...min–1

1.4.2.   Puterea motorului (6)

| | Regimul de putere (kW) la diverse turații ale motorului |
| --- | --- |
| Condiție | Turația intermediară
  (dacă este cazul) | Turația la putere maximă
  (dacă diferă de cea nominală) | Turație nominală (7) |
| Putere maximă măsurată la turația de încercare specificată (kW) (a) | | | |
| Puterea totală absorbită de echipamentul antrenat de motor, conform punctului 1.3.2 din prezentul apendice, ținând seama de anexa 7 (kW) (b) | | | |
| Puterea netă a motorului specificată la punctul 2.1.49 (kW) (c) | | | |
| | | | |

Regimul de putere (kW) la diverse turații ale motorului

Condiție

Turația intermediară

(dacă este cazul)

Turația la putere maximă

(dacă diferă de cea nominală)

Turație nominală (7)

Putere maximă măsurată la turația de încercare specificată (kW) (a)

Puterea totală absorbită de echipamentul antrenat de motor, conform punctului 1.3.2 din prezentul apendice, ținând seama de anexa 7 (kW) (b)

Puterea netă a motorului specificată la punctul 2.1.49 (kW) (c)

Formula

2.   Informații privind efectuarea încercării NRSC:

2.1.   Reglajul dinamometrului (kW)

| | Reglajul dinamometrului (kW) la diverse turații ale motorului |
| --- | --- |
| Procentul de încărcare | Intermediară (dacă este cazul) | Turația nominală (7) |
| 10 (dacă este cazul) | | |
| 25 (dacă este cazul) | | |
| 50 | | |
| 75 | | |
| 100 | | |

Reglajul dinamometrului (kW) la diverse turații ale motorului

Procentul de încărcare

Intermediară (dacă este cazul)

Turația nominală (7)

10 (dacă este cazul)

25 (dacă este cazul)

50

75

100

2.2.   Rezultate privind emisiile provenite de la motor/motorul prototip (8)

Factor de deteriorare (DF): calculat/stabilit (8)

Specificați valorile DF și rezultatele privind emisiile în tabelul următor (7):

| Încercare NRSC |
| --- |
| DF
  multiplicativ/aditiv (8) | CO | HC | NOx | PM | |
| | | | |
| Emisii | CO (g/kWh) | HC (g/kWh) | NOx (g/kWh) | PM (g/kWh) | CO2 (g/kWh) |
| Rezultatul încercării | | | | | |
| Rezultat final al încercării cu DF | | | | | |

Încercare NRSC

DF

multiplicativ/aditiv (8)

CO

HC

NOx

PM

Emisii

CO (g/kWh)

HC (g/kWh)

NOx (g/kWh)

PM (g/kWh)

CO2 (g/kWh)

Rezultatul încercării

Rezultat final al încercării cu DF

| Puncte de încercare suplimentare în zona de control (dacă este cazul) |
| --- |
| Emisii în punctul de încercare | Turația motorului | Sarcină (%) | CO (g/kWh) | HC (g/kWh) | NOx (g/kWh) | PM (g/kWh) |
| Rezultat încercare 1 | | | | | | |
| Rezultat încercare 2 | | | | | | |
| Rezultat încercare 3 | | | | | | |

Puncte de încercare suplimentare în zona de control (dacă este cazul)

Emisii în punctul de încercare

Turația motorului

Sarcină (%)

CO (g/kWh)

HC (g/kWh)

NOx (g/kWh)

PM (g/kWh)

Rezultat încercare 1

Rezultat încercare 2

Rezultat încercare 3

2.3.   Sistem de prelevare a eșantioanelor utilizat pentru încercarea NRSC:

2.3.1.   Emisii gazoase (9):...

2.3.2.   PM (9):...

2.3.2.1.   Metoda (8): un singur filtru/filtre multiple

3.   Informații privind efectuarea încercării NRTC (dacă este cazul) (10):

3.1.   Rezultate privind emisiile provenite de la motor/motorul prototip (8)

Factor de deteriorare (DF): calculat/stabilit (8)

Specificați valorile DF și rezultatele privind emisiile în tabelul următor (9):

Datele privind regenerarea trebuie raportate pentru motoarele din clasele de putere Q și R.

| Încercare NRTC |
| --- |
| DF
  multiplicativ/aditiv (8) | CO | HC | NOx | | PM | |
| | | | | |
| Emisii | CO (g/kWh) | HC (g/kWh) | NOx (g/kWh) | HC+NOx (g/kWh) | PM (g/kWh) |
| Pornire la rece | | | | | |
| Emisii | CO (g/kWh) | HC (g/kWh) | NOx (g/kWh) | HC+NOx (g/kWh) | PM (g/kWh) | CO2 (g/kWh) |
| Pornire la cald fără regenerare | | | | | | |
| Pornire la cald cu regenerare (8) | | | | | | |
| k
  r,u (multiplicativ/aditiv) (8)

  k
  r,d (multiplicativ/aditiv) (8) | | | | | |
| Rezultat ponderat al încercării | | | | | |
| Rezultat final al încercării cu DF | | | | | |

Încercare NRTC

DF

multiplicativ/aditiv (8)

CO

HC

NOx

PM

Emisii

CO (g/kWh)

HC (g/kWh)

NOx (g/kWh)

HC+NOx (g/kWh)

PM (g/kWh)

Pornire la rece

Emisii

CO (g/kWh)

HC (g/kWh)

NOx (g/kWh)

HC+NOx (g/kWh)

PM (g/kWh)

CO2 (g/kWh)

Pornire la cald fără regenerare

Pornire la cald cu regenerare (8)

k
  r,u (multiplicativ/aditiv) (8)

k
  r,d (multiplicativ/aditiv) (8)

Rezultat ponderat al încercării

Rezultat final al încercării cu DF

Lucrul mecanic al ciclului pentru pornirea la cald fără regenerare kWh

3.2.   Sistem de prelevare a eșantioanelor utilizat pentru încercarea NRTC:

Emisii gazoase (9):...

PM (9):...

Metoda (8): un singur filtru/filtre multiple

---

(1)  În cazul mai multor motoare prototip, pentru fiecare dintre ele se indică informațiile de mai jos.

(2)  A se tăia mențiunea necorespunzătoare.

(3)  Nu trebuie să fie mai mare de 10 % din puterea măsurată în cursul încercării.

(4)  A se introduce valorile la turațiile motorului corespunzătoare valorii de 100 % din turația normalizată în cazul în care încercarea NRSC utilizează această turație.

(5)  A se introduce valorile la turațiile motorului corespunzătoare la 100 % din turația normalizată în cazul în care încercarea NRSC utilizează această turație.

(6)  Puterea necorectată, măsurată în conformitate cu punctul 2.1.49.

(7)  A se înlocui cu valorile obținute la turații ale motorului corespunzătoare la 100 % din turația normalizată în cazul în care încercarea NRSC utilizează această turație.

(8)  A se tăia ce nu corespunde.

(9)  Indicați numerele figurilor pentru sistemul utilizat în modul definit în anexa 4A apendicele 4 sau la punctul 9 din anexa 4B la prezentul regulament.

(10)  În cazul mai multor motoare prototip, se indică fiecare dintre ele.

---

ANEXA 3

DISPUNEREA MĂRCILOR DE OMOLOGARE

Modelul A

(A se vedea punctul 4.4 din prezentul regulament)

Image

a = min. 8 mm

Marca de omologare de mai sus aplicată pe un motor indică faptul că tipul de motor implicat a fost omologat în Țările de Jos (E4), în temeiul Regulamentului nr. 96 (în conformitate cu nivelul corespunzător clasei de putere F ca motor cu turație variabilă, astfel cum este indicat de litera A) și cu numărul de omologare 031857. Primele două cifre ale numărului de omologare indică faptul că Regulamentul nr. 96 era în forma sa modificată (seria 03 de amendamente) atunci când s-a acordat omologarea.

Modelul B

(A se vedea punctul 4.5 din prezentul regulament)

Image

a = min. 8 mm

Marca de omologare de mai sus aplicată pe un motor indică faptul că tipul de motor implicat a fost omologat în Țările de Jos (E4), în temeiul Regulamentului nr. 96 (în conformitate cu nivelul corespunzător clasei de putere F ca motor cu turație variabilă, astfel cum este indicat de litera A) și al Regulamentului 120. Primele două cifre ale numărului de omologare indică faptul că, la datele la care au fost acordate respectivele omologări, Regulamentul nr. 96 era în forma sa modificată (seria 03 de amendamente), iar Regulamentul 120 în versiunea sa originală.

---

ANEXA 4A

METODA DE DETERMINARE A EMISIILOR DE GAZE ȘI PARTICULE POLUANTE

1.   INTRODUCERE

1.1.   Prezenta anexă descrie metoda de determinare a emisiilor de gaze și particule poluante provenite de la motorul care urmează a fi încercat.

Se aplică următoarele cicluri de încercare:

| | Ciclul în regim staționar pentru utilaje mobile fără destinație rutieră (NRSC), adecvat pentru specificația de echipament care se utilizează pentru măsurarea emisiilor de monoxid de carbon, hidrocarburi, oxizi de azot și particule pentru toate clasele de putere ale motoarelor descrise la punctele 1.1, 1.2 și 1.3 din prezentul regulament, și ciclul în regim tranzitoriu pentru utilaje mobile fără destinație rutieră (NRTC), care este utilizat pentru măsurarea emisiilor de monoxid de carbon, hidrocarburi, oxizi de azot și particule pentru clasa de putere L și clasele superioare ale motoarelor descrise la punctele 1.1 și 1.2 din prezentul regulament. |
| --- | --- |

Ciclul în regim staționar pentru utilaje mobile fără destinație rutieră (NRSC), adecvat pentru specificația de echipament care se utilizează pentru măsurarea emisiilor de monoxid de carbon, hidrocarburi, oxizi de azot și particule pentru toate clasele de putere ale motoarelor descrise la punctele 1.1, 1.2 și 1.3 din prezentul regulament, și ciclul în regim tranzitoriu pentru utilaje mobile fără destinație rutieră (NRTC), care este utilizat pentru măsurarea emisiilor de monoxid de carbon, hidrocarburi, oxizi de azot și particule pentru clasa de putere L și clasele superioare ale motoarelor descrise la punctele 1.1 și 1.2 din prezentul regulament.

| | Componentele de gaze și particule emise de motorul prezentat pentru încercare se măsoară prin metodele descrise în anexa 4A apendicele 4. |
| --- | --- |

Componentele de gaze și particule emise de motorul prezentat pentru încercare se măsoară prin metodele descrise în anexa 4A apendicele 4.

| | Se pot accepta alte sisteme sau analizoare, în cazul în care conduc la rezultate echivalente pentru următoarele sisteme de referință:






  (a) | pentru emisii gazoase măsurate în gazele de evacuare brute, sistemul prezentat în figura 2 din anexa 4A apendicele 4; |
| --- | --- | --- |

Se pot accepta alte sisteme sau analizoare, în cazul în care conduc la rezultate echivalente pentru următoarele sisteme de referință:

(a)

pentru emisii gazoase măsurate în gazele de evacuare brute, sistemul prezentat în figura 2 din anexa 4A apendicele 4;

| (b) | pentru emisii gazoase măsurate în gazele de evacuare diluate al unui sistem de diluare cu debit integral, sistemul prezentat în figura 3 din apendicele 4 al anexei 4A; |
| --- | --- |

(b)

pentru emisii gazoase măsurate în gazele de evacuare diluate al unui sistem de diluare cu debit integral, sistemul prezentat în figura 3 din apendicele 4 al anexei 4A;

| (c) | pentru emisii de particule, sistemul de diluare cu debit integral, care funcționează cu un filtru separat pentru fiecare mod, prezentat în figura 13 din apendicele 4 al anexei 4A. |
| --- | --- |

(c)

pentru emisii de particule, sistemul de diluare cu debit integral, care funcționează cu un filtru separat pentru fiecare mod, prezentat în figura 13 din apendicele 4 al anexei 4A.

| | Determinarea echivalenței sistemelor se bazează pe un studiu de corelare între sistemul considerat și unul sau mai multe din sisteme de referință de mai sus, studiu efectuat pe șapte (sau mai multe) cicluri de încercare. |
| --- | --- |

Determinarea echivalenței sistemelor se bazează pe un studiu de corelare între sistemul considerat și unul sau mai multe din sisteme de referință de mai sus, studiu efectuat pe șapte (sau mai multe) cicluri de încercare.

| | Criteriul de echivalență este definit ca o concordanță în limita a ±5 % a mediilor valorilor ponderate ale emisiilor din ciclul respectiv. Ciclul utilizat este cel indicat în anexa 4A punctul 3.6.1. |
| --- | --- |

Criteriul de echivalență este definit ca o concordanță în limita a ±5 % a mediilor valorilor ponderate ale emisiilor din ciclul respectiv. Ciclul utilizat este cel indicat în anexa 4A punctul 3.6.1.

| | Pentru introducerea unui nou sistem în regulament, determinarea echivalenței se bazează pe calculul repetabilității și reproductibilității, descris în ISO 5725. |
| --- | --- |

Pentru introducerea unui nou sistem în regulament, determinarea echivalenței se bazează pe calculul repetabilității și reproductibilității, descris în ISO 5725.

1.2.   Încercarea se efectuează cu motorul montat pe un stand de încercare și conectat la un dinamometru.

1.3.   Principiul de măsurare:

Emisiile de gaze de evacuare ale motorului care urmează a fi măsurate includ componente gazoase (monoxid de carbon, hidrocarburi totale și oxizi de azot) și particule. În plus, dioxidul de carbon este folosit adesea ca gaz de marcare pentru determinarea raportului de diluare al sistemelor de diluare cu debit parțial și integral. Bunele practici inginerești recomandă măsurarea generală a dioxidului de carbon ca un instrument excelent pentru detectarea problemelor legate de măsurare în timpul încercării.

1.3.1.   Încercarea NRSC:

În timpul unei succesiuni prescrise de condiții de funcționare, cu motoarele încălzite, cantitățile de emisii de gaze de evacuare menționate mai sus sunt examinate în mod continuu, prin prelevarea unui eșantion din gazele de evacuare brute. Ciclul de încercare constă dintr-o serie de moduri de turație și cuplu (sarcină), care acoperă intervalul operațional caracteristic pentru motoarele diesel. În cadrul fiecărui mod, se determină concentrația fiecărui poluant gazos, debitul de gaze de evacuare și valorile măsurate ponderate (fie prin factori de ponderare, fie prin timpul de prelevare a eșantioanelor). Eșantionul de particule se diluează cu aer înconjurător condiționat. Pe durata procedurii complete de încercare se prelevează un eșantion, care este colectat pe filtre adecvate.

Alternativ, pentru ciclurile în mod discontinuu, se poate preleva un eșantion de pe filtre separate, câte unul pentru fiecare mod, iar apoi se calculează rezultatele ponderate pe ciclu.

Cantitatea, în grame, a fiecărui poluant pe kilowatt-oră se calculează în modul descris în apendicele 3 la prezenta anexă.

1.3.2.   Încercarea NRTC:

Ciclul de încercare în regim tranzitoriu, care reproduce fidel condițiile de funcționare ale motoarelor diesel instalate pe utilaje mobile fără destinație rutieră, se efectuează de două ori:

| (a) | prima oară (pornire la rece), după ce motorul a ajuns la temperatura ambiantă și temperaturile lichidului de răcire a motorului, a uleiului, a sistemelor de posttratare și a tuturor dispozitivelor auxiliare pentru controlul motorului s-au stabilizat între 20 și 30 °C; |
| --- | --- |

(a)

prima oară (pornire la rece), după ce motorul a ajuns la temperatura ambiantă și temperaturile lichidului de răcire a motorului, a uleiului, a sistemelor de posttratare și a tuturor dispozitivelor auxiliare pentru controlul motorului s-au stabilizat între 20 și 30 °C;

| (b) | a doua oară (pornire la cald), după o perioadă de douăzeci de minute de impregnare la cald, perioadă care începe imediat după definitivarea ciclului de pornire la rece. |
| --- | --- |

(b)

a doua oară (pornire la cald), după o perioadă de douăzeci de minute de impregnare la cald, perioadă care începe imediat după definitivarea ciclului de pornire la rece.

În timpul acestei succesiuni de încercări, se examinează poluanții menționați mai sus. Succesiunea de încercări constă într-un ciclu de pornire la rece, care urmează după răcirea naturală sau forțată a motorului, o perioadă de impregnare la cald și un ciclu de pornire la cald, rezultând într-un calcul al emisiilor combinate. Utilizând semnalele furnizate de dinamometrul cuplat la motor, referitoare la cuplul și turația acestuia, puterea se integrează pe durata ciclului, în vederea obținerii lucrului mecanic produs de motor pe durata ciclului. Concentrațiile componentelor gazoase se determină pe durata ciclului, fie în gazele de evacuare brute, prin integrarea semnalului de la analizor conform apendicelui 3 la prezenta anexă, fie în gazele de evacuare diluate de la un sistem de diluare cu flux integral CVS, prin integrare sau prin prelevare de eșantioane cu ajutorul unui sac, conform apendicelui 3 la prezenta anexă. Pentru particule, se colectează un eșantion proporțional din gazele de evacuare diluate de pe un anumit filtru, fie prin diluare cu debit parțial, fie prin diluare cu debit integral. În funcție de metoda utilizată, debitul de gaze de evacuare diluat sau nediluat se determină pentru întreaga durată a ciclului, pentru a calcula valorile emisiilor masice ale poluanților. Se stabilește relația dintre valorile emisiilor masice și lucrul mecanic al motorului pentru a obține cantitatea, în grame, din fiecare poluant emisă pe kilowatt-oră.

Emisiile (g/kWh) se măsoară atât în timpul ciclului de pornire la rece, cât și în timpul ciclului de pornire la cald. Emisiile combinate ponderate se calculează prin ponderarea rezultatelor de la pornirea la rece cu 10 % și a celor de la pornirea la cald cu 90 %. Rezultatele combinate ponderate trebuie să se încadreze în limitele prescrise.

1.4.   Simboluri pentru parametrii de încercare

| Simbol | Unitate | Termen |
| --- | --- | --- |
| Ap | m2 | Aria secțiunii transversale a sondei izocinetice de prelevare a eșantioanelor |
| AT | m2 | Aria secțiunii transversale a conductei de evacuare |
| aver | | Valorile medii ponderate pentru: |
| | m3/h | debit volumic; |
| | kg/h | debit masic; |
| | g/kWh | emisii specifice. |
| α | — | Raportul hidrogen/carbon al combustibilului |
| C1 | — | Hidrocarbură exprimată în echivalent carbon 1 |
| conc | ppm | Concentrație (cu sufix al % vol denumirii componentei) |
| concc | ppm | Valoare corectată a concentrației de fond % vol |
| concd | ppm | Concentrație a aerului de diluare % vol |
| DF | — | Factor de diluare |
| fa | — | Factor atmosferic de laborator |
| FFH | — | Factor specific combustibilului, utilizat pentru calculul concentrațiilor în stare umedă plecând de la concentrațiile în stare uscată pentru raportul hidrogen/carbon |
| GAIRW | kg/h | Debitul masic al aerului de admisie, în stare umedă |
| GAIRW | kg/h | Debitul masic al aerului de admisie, în stare uscată |
| GDILW | kg/h | Debitul masic al aerului de diluare, în stare umedă |
| GEDFW | kg/h | Debitul masic echivalent al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă |
| GEXHW | kg/h | Debitul masic al gazelor de evacuare, în stare umedă |
| GFUEL | kg/h | Debitul masic al combustibilului |
| GTOTW | kg/h | Debitul masic al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă |
| HREF | g/kg | Valoarea de referință a umidității absolute 10,71 g/kg pentru calculul factorilor de corecție pentru umiditatea NOx și a particulelor |
| Ha | g/kg | Umiditatea absolută a aerului de admisie |
| Hd | g/kg | Umiditatea absolută a aerului de diluare |
| i | — | Indice inferior care indică un mod individual |
| KH | — | Factor de corecție a umidității pentru NOx |
| Kp | — | Factor de corecție a umidității pentru particule |
| KW,a | — | Factor de corecție de la stare uscată la stare umedă pentru aerul de admisie |
| KW,d | — | Factor de corecție de la stare uscată la stare umedă pentru aerul de diluare |
| KW,e | — | Factor de corecție de la stare uscată la stare umedă pentru gazele de evacuare diluate |
| KW,r | — | Factor de corecție de la stare uscată la stare umedă pentru gazele de evacuare brute |
| L | % | Procentaj al cuplului maxim pentru turația de încercare |
| mass | g/h | Indice care indică debitul masic de emisii |
| MDIL | kg | Masa eșantionului de aer de diluare care trece prin filtrele de particule pentru prelevarea de eșantioane |
| MSAM | kg | Masa eșantionului de gaze de evacuare diluate care trece prin filtrele de particule pentru prelevarea de eșantioane |
| Md | mg | Masa eșantionului de particule colectate din aerul de diluare |
| Mf | mg | Masa eșantionului de particule colectate |
| pa | kPa | Presiunea de saturație a vaporilor (ISO 3046 psy = PSY pentru încercare în mediul ambiant) |
| pB | kPa | Presiunea atmosferică totală (ISO 3046: Px = presiunea totală ambiantă PX incintă; Py = presiunea totală ambiantă PY încercare) |
| pd | kPa | Presiunea de saturație a vaporilor pentru aerul de diluare |
| ps | kPa | Presiunea atmosferică în stare uscată |
| P | kW | Puterea la frână, necorectată |
| PAE | kW | Puterea totală declarată absorbită de dispozitivele auxiliare montate pentru încercare care nu sunt impuse de punctul 2.1.49 din prezentul regulament |
| PM | kW | Puterea maximă măsurată la turația de încercare, în condiții de încercare (a se vedea anexa 1A) |
| Pm | kW | Puterea măsurată în diferitele moduri de încercare |
| q | — | Raportul de diluare |
| r | — | Raportul ariilor secțiunilor transversale ale sondei izocinetice și conductei de evacuare |
| Ra | % | Umiditatea relativă a aerului de admisie |
| Rd | % | Umiditatea relativă a aerului de diluare |
| Rf | — | Factorul de răspuns FID |
| S | kW | Reglajul dinamometrului |
| Ta | K | Temperatura absolută a aerului de admisie |
| TDd | K | Temperatura absolută a punctului de condensare |
| TSC | K | Temperatura aerului răcit în răcitorul intermediar |
| Tref | K | Temperatura de referință [a aerului de combustie 298 K (25 °C)] |
| TSCRef | K | Temperatura de referință a aerului răcit în răcitorul intermediar |
| VAIRD | m3/h | Debitul volumic al aerului de admisie în stare uscată |
| VAIRW | m3/h | Debitul volumic al aerului de admisie în stare umedă |
| VDIL | m3 | Volumul eșantionului de aer de diluare trecut prin filtrele de particule pentru prelevarea eșantioanelor |
| VDILW | m3/h | Debitul volumic al aerului de diluare în stare umedă |
| VEDFW | m3/h | Debitul volumic echivalent al gazelor de evacuare diluate în stare umedă |
| VEXHD | m3/h | Debitul volumic al gazelor de evacuare în stare uscată |
| VEXHW | m3/h | Debitul volumic al gazelor de evacuare în stare umedă |
| VSAM | m3 | Volumul eșantionului prin filtrele de particule pentru prelevarea eșantioanelor |
| VTOTW | m3/h | Debitul volumic al gazelor de evacuare diluate în stare umedă |
| WF | — | Factor de ponderare |
| WFE | — | Factor de ponderare efectiv |

Simbol

Unitate

Termen

Ap

m2

Aria secțiunii transversale a sondei izocinetice de prelevare a eșantioanelor

AT

m2

Aria secțiunii transversale a conductei de evacuare

aver

Valorile medii ponderate pentru:

m3/h

debit volumic;

kg/h

debit masic;

g/kWh

emisii specifice.

α

—

Raportul hidrogen/carbon al combustibilului

C1

—

Hidrocarbură exprimată în echivalent carbon 1

conc

ppm

Concentrație (cu sufix al % vol denumirii componentei)

concc

ppm

Valoare corectată a concentrației de fond % vol

concd

ppm

Concentrație a aerului de diluare % vol

DF

—

Factor de diluare

fa

—

Factor atmosferic de laborator

FFH

—

Factor specific combustibilului, utilizat pentru calculul concentrațiilor în stare umedă plecând de la concentrațiile în stare uscată pentru raportul hidrogen/carbon

GAIRW

kg/h

Debitul masic al aerului de admisie, în stare umedă

GAIRW

kg/h

Debitul masic al aerului de admisie, în stare uscată

GDILW

kg/h

Debitul masic al aerului de diluare, în stare umedă

GEDFW

kg/h

Debitul masic echivalent al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă

GEXHW

kg/h

Debitul masic al gazelor de evacuare, în stare umedă

GFUEL

kg/h

Debitul masic al combustibilului

GTOTW

kg/h

Debitul masic al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă

HREF

g/kg

Valoarea de referință a umidității absolute 10,71 g/kg pentru calculul factorilor de corecție pentru umiditatea NOx și a particulelor

Ha

g/kg

Umiditatea absolută a aerului de admisie

Hd

g/kg

Umiditatea absolută a aerului de diluare

i

—

Indice inferior care indică un mod individual

KH

—

Factor de corecție a umidității pentru NOx

Kp

—

Factor de corecție a umidității pentru particule

KW,a

—

Factor de corecție de la stare uscată la stare umedă pentru aerul de admisie

KW,d

—

Factor de corecție de la stare uscată la stare umedă pentru aerul de diluare

KW,e

—

Factor de corecție de la stare uscată la stare umedă pentru gazele de evacuare diluate

KW,r

—

Factor de corecție de la stare uscată la stare umedă pentru gazele de evacuare brute

L

%

Procentaj al cuplului maxim pentru turația de încercare

mass

g/h

Indice care indică debitul masic de emisii

MDIL

kg

Masa eșantionului de aer de diluare care trece prin filtrele de particule pentru prelevarea de eșantioane

MSAM

kg

Masa eșantionului de gaze de evacuare diluate care trece prin filtrele de particule pentru prelevarea de eșantioane

Md

mg

Masa eșantionului de particule colectate din aerul de diluare

Mf

mg

Masa eșantionului de particule colectate

pa

kPa

Presiunea de saturație a vaporilor (ISO 3046 psy = PSY pentru încercare în mediul ambiant)

pB

kPa

Presiunea atmosferică totală (ISO 3046: Px = presiunea totală ambiantă PX incintă; Py = presiunea totală ambiantă PY încercare)

pd

kPa

Presiunea de saturație a vaporilor pentru aerul de diluare

ps

kPa

Presiunea atmosferică în stare uscată

P

kW

Puterea la frână, necorectată

PAE

kW

Puterea totală declarată absorbită de dispozitivele auxiliare montate pentru încercare care nu sunt impuse de punctul 2.1.49 din prezentul regulament

PM

kW

Puterea maximă măsurată la turația de încercare, în condiții de încercare (a se vedea anexa 1A)

Pm

kW

Puterea măsurată în diferitele moduri de încercare

q

—

Raportul de diluare

r

—

Raportul ariilor secțiunilor transversale ale sondei izocinetice și conductei de evacuare

Ra

%

Umiditatea relativă a aerului de admisie

Rd

%

Umiditatea relativă a aerului de diluare

Rf

—

Factorul de răspuns FID

S

kW

Reglajul dinamometrului

Ta

K

Temperatura absolută a aerului de admisie

TDd

K

Temperatura absolută a punctului de condensare

TSC

K

Temperatura aerului răcit în răcitorul intermediar

Tref

K

Temperatura de referință [a aerului de combustie 298 K (25 °C)]

TSCRef

K

Temperatura de referință a aerului răcit în răcitorul intermediar

VAIRD

m3/h

Debitul volumic al aerului de admisie în stare uscată

VAIRW

m3/h

Debitul volumic al aerului de admisie în stare umedă

VDIL

m3

Volumul eșantionului de aer de diluare trecut prin filtrele de particule pentru prelevarea eșantioanelor

VDILW

m3/h

Debitul volumic al aerului de diluare în stare umedă

VEDFW

m3/h

Debitul volumic echivalent al gazelor de evacuare diluate în stare umedă

VEXHD

m3/h

Debitul volumic al gazelor de evacuare în stare uscată

VEXHW

m3/h

Debitul volumic al gazelor de evacuare în stare umedă

VSAM

m3

Volumul eșantionului prin filtrele de particule pentru prelevarea eșantioanelor

VTOTW

m3/h

Debitul volumic al gazelor de evacuare diluate în stare umedă

WF

—

Factor de ponderare

WFE

—

Factor de ponderare efectiv

2.   CONDIȚIILE DE ÎNCERCARE

2.1.   Cerințe generale

Toate volumele și debitele volumetrice sunt considerate la 273 K (0 °C) și 101,3 kPa.

2.2.   Condițiile de încercare a motorului

2.2.1.   Se măsoară temperatura absolută Ta
  a aerului de admisie al motorului, exprimată în grade Kelvin și presiunea atmosferică în stare uscată ps
  , exprimată în kPa, iar parametrul fa
  se determină conform următoarelor dispoziții:

| | Motoare cu aspirație naturală și supraalimentate mecanic: |
| --- | --- |

Motoare cu aspirație naturală și supraalimentate mecanic:

Formula

| | Motor cu turbocompresor, cu sau fără răcirea aerului de admisie: |
| --- | --- |

Motor cu turbocompresor, cu sau fără răcirea aerului de admisie:

Formula

2.2.2.   Valabilitatea încercării

Pentru recunoașterea unei încercări ca valabilă, parametrul fa trebuie să îndeplinească următoarea condiție:

0,96 ≤ fa ≤ 1,06

2.2.3.   Motoare fără răcirea aerului de alimentare

Trebuie să se înregistreze temperatura aerului de alimentare la turația nominală declarată și la sarcină maximă, iar aceasta trebuie să se situeze în intervalul ± 5 K din temperatura maximă a aerului de alimentare specificată de producător. Temperatura mediului de răcire trebuie să fie minimum 293 K (20 °C).

În cazul în care se utilizează un sistem de încercare în atelier sau o suflantă externă, temperatura aerului de alimentare trebuie să fie reglată în intervalul ± 5 K din temperatura maximă a aerului de alimentare specificată de producător, la turația corespunzătoare puterii maxime declarate și a sarcinii maxime. Temperatura și debitul lichidului de răcire din răcitorul pentru aerul de alimentare de la punctul menționat mai sus trebuie să rămână nemodificate pe întreaga durată a ciclului de încercare. Volumul instalației de răcire a aerului de alimentare se bazează pe bunele practici inginerești și aplicațiile tipice pentru vehiculul/utilajul mobil respectiv.

Opțional, se poate face reglajul instalației de răcire a aerului de alimentare, conform SAE J 1937, publicat în ianuarie 1995.

2.3.   Sistemul de alimentare cu aer

Motorul încercat trebuie să fie echipat cu un sistem de alimentare cu aer, având presiunea aerului de alimentare restricționată în intervalul ± 300 Pa din valoarea specificată de producător pentru un filtru nou de curățare a aerului în condițiile de funcționare a motorului specificate de producător, pentru a obține un debit maxim de aer. Restricțiile se vor stabili la turația nominală și la sarcina maximă. Se poate utiliza și un sistem de încercare în atelier, numai dacă pot fi create condițiile de funcționare reale.

2.4.   Sistemul de evacuare al motorului

Motorul trebuie să fie echipat cu un sistem de evacuare cu contrapresiunea gazelor de evacuare în intervalul ± 650 Pa din valoarea specificată de producător, în condiții de funcționare a motorului care să permită atingerea puterii maxime declarate.

În cazul în care motorul este echipat cu un dispozitiv de posttratare a gazelor de evacuare, conducta de evacuare trebuie să aibă același diametru ca cel utilizat la cel puțin patru conducte situate în amonte față de orificiul de admisie de la începutul secțiunii de expansiune care conține dispozitivul de posttratare. Distanța de la flanșa galeriei de evacuare sau de la ieșirea turbocompresorului până la dispozitivul de posttratare a gazelor de evacuare trebuie să fie aceeași ca și în configurația vehiculului sau să se încadreze în specificațiile producătorului privind distanța. Contrapresiunea sau restricția la evacuare trebuie să respecte aceleași criterii ca cele de mai sus și poate fi reglată cu ajutorul unei valve. Recipientul posttratare poate fi înlăturat în timpul încercărilor simulate și în timpul stabilirii diagramei de funcționare a motorului și poate fi înlocuit cu un recipient echivalent, cu un suport de catalizator inactiv.

2.5.   Sistemul de răcire

Producătorul trebuie să prevadă un sistem de răcire a motorului cu o capacitate suficientă de menținere a motorului la temperaturi de funcționare normale.

2.6.   Uleiul de lubrifiere

Specificațiile privind uleiul de lubrifiere utilizat pentru încercare trebuie să fie înregistrate și prezentate împreună cu rezultatele încercării.

2.7.   Combustibilul pentru încercare

Combustibilul trebuie să fie combustibilul de referință specificat în anexa 6 pentru clasa de putere respectivă:

| | Anexa 6 tabelul 1 pentru clasele de putere de la D la G |
| --- | --- |

Anexa 6 tabelul 1 pentru clasele de putere de la D la G

| | Anexa 6 tabelul 2 pentru clasele de putere de la H la K |
| --- | --- |

Anexa 6 tabelul 2 pentru clasele de putere de la H la K

| | Anexa 6 tabelul 3 pentru clasele de putere de la L la P |
| --- | --- |

Anexa 6 tabelul 3 pentru clasele de putere de la L la P

| | Opțional, combustibilul de referință specificat în tabelul 1 din anexa 6 poate fi utilizat pentru clasele de putere de la H la K. |
| --- | --- |

Opțional, combustibilul de referință specificat în tabelul 1 din anexa 6 poate fi utilizat pentru clasele de putere de la H la K.

| | Cifra cetanică și conținutul de sulf al combustibilului de referință utilizat pentru încercare se înregistrează la punctul 1.1 din apendicele 1 la anexa 2. |
| --- | --- |

Cifra cetanică și conținutul de sulf al combustibilului de referință utilizat pentru încercare se înregistrează la punctul 1.1 din apendicele 1 la anexa 2.

Temperatura combustibilului la nivelul admisiei pompei de injecție trebuie să se situeze în intervalul 306-316 K (33-43 °C).

3.   EXECUTAREA ÎNCERCĂRII (NRSC)

3.1.   Determinarea reglajelor dinamometrului

Baza măsurării emisiilor specifice este puterea la frână necorectată, conform Regulamentului nr. 120.

În timpul încercării, dispozitivele auxiliare necesare pentru funcționarea motorului se instalează în conformitate cu cerințele din anexa 7.

În cazul în care nu au fost înlăturate dispozitivele auxiliare, se determină puterea absorbită de acestea la turațiile de încercare, pentru a calcula valorile de reglaj al dinamometrului, cu excepția motoarelor la care aceste dispozitive auxiliare sunt parte integrantă a motorului (de exemplu, ventilatoarele de răcire pentru motoarele răcite cu aer).

Reglajele restricției la admisie și a contrapresiunii conductei de evacuare se ajustează la limitele superioare indicate de producător, conform punctelor 2.3 și 2.4.

Valorile cuplului maxim la turațiile de încercare specificate se determină prin experimente, pentru a calcula valorile pentru cuplu corespunzătoare modurilor de încercare specificate. Pentru motoare care nu sunt proiectate să funcționeze într-un interval din curba cuplului la sarcină maximă, cuplul maxim la turațiile de încercare se declară de către producător.

Reglajul motorului pentru fiecare mod de încercare se calculează cu formula:

Formula

Dacă raportul,

Formula

valoarea lui P
  AE poate fi verificată de autoritatea de omologare care acordă omologarea de tip.

3.2.   Pregătirea filtrelor de prelevare a eșantioanelor

Cu cel puțin o oră înainte de încercare, fiecare filtru (pereche) se pune pe o placă Petri închisă, dar nesigilată, și se introduce într-o cameră de cântărire, pentru stabilizare. La sfârșitul perioadei de stabilizare, se cântărește fiecare filtru (pereche) și se înregistrează tara. Apoi, filtrul (perechea) se depozitează pe o placă Petri închisă sau într-un suport pentru filtre, până ce este necesar pentru încercare. Atunci când nu este folosit într-o perioadă de maximum opt ore de la scoaterea din camera de cântărire, filtrul (perechea) trebuie să fie cântărit din nou înainte de utilizare.

3.3.   Instalarea echipamentului de măsurare

Aparatele de măsură și control și sondele de prelevare a eșantioanelor se instalează conform cerințelor. Atunci când se utilizează un sistem de diluare cu debit integral pentru diluarea gazelor de evacuare, conducta de evacuare finală se conectează la sistem.

3.4.   Pornirea sistemului de diluare și a motorului

Sistemul de diluare și motorul trebuie să fie pornite și încălzite până la stabilizarea completă a tuturor presiunilor și temperaturilor la sarcină maximă și turație nominală (punctul 3.6.2).

3.5.   Ajustarea raportului de diluare

Sistemul de prelevare a eșantioanelor pentru particule se pornește și funcționează în sistem de derivație pentru metoda cu un singur filtru (opțional pentru metoda cu filtre multiple). Nivelul de fond al particulelor din aerul de diluare poate fi determinat prin trecerea aerului de diluare prin filtrele de particule. Atunci când se utilizează aer de diluare, se poate efectua o măsurare în orice moment înainte de încercare, în timpul încercării sau după încercare. Atunci când aerul de diluare nu este filtrat, măsurarea se face pe un eșantion prelevat pentru durata încercării.

Aerul de diluare se reglează pentru a obține o temperatură în fața filtrului cuprinsă între 315 K (42 °C) și 325 K (52 °C) pentru fiecare mod. Raportul de diluare total nu trebuie să fie mai mic de patru.

Notă: Pentru clase de putere mai mici sau egale cu K, care utilizează cicluri de încercare în mod discontinuu, temperatura filtrului poate fi menținută la temperatura maximă de 325 K (52 °C) sau sub această valoare, în loc să se respecte intervalul de temperatură de 42 °C până la 52 °C.

Pentru metodele cu un singur filtru sau cu filtre multiple, debitul masic al eșantionului prin filtru trebuie să fie menținut la o proporție constantă din debitul masic al gazelor de evacuare diluate pentru toate sistemele și pentru toate modurile. Acest raport masic trebuie să se încadreze în limitele a ± 5 % față de valoarea medie a modului, cu excepția primelor 10 s din fiecare mod, pentru sisteme fără capacitate de derivație. Pentru sistemele de diluare cu debit parțial cu metoda cu un singur filtru, debitul masic prin filtru trebuie să fie constant în limita a ± 5 % față de valoarea medie a modului, cu excepția primelor 10 s din fiecare mod pentru sisteme fără capacitate de derivație.

Pentru sistemele cu concentrație controlată de CO2 sau NOx, conținutul de CO2 sau NOx din aerul de diluare se măsoară la începutul și la sfârșitul fiecărei încercări. Diferența dintre valorile măsurate ale concentrațiilor de fond ale CO2 sau NOx din aerul de diluare de dinainte și după încercare nu trebuie să fie mai mare de 100 ppm, respectiv 5 ppm.

Când se folosește un sistem de analiză a gazelor de evacuare diluate, concentrațiile de fond relevante se determină prin prelevare de eșantioane din aerul de diluare într-un sac de prelevare a eșantioanelor, pe întreaga durată a succesiunii de încercări

Măsurarea continuă a concentrației de fond (fără sac) se poate efectua în minimum trei puncte, la începutul, la sfârșitul și spre mijlocul ciclului, după care se calculează media valorilor obținute. La cererea producătorului, se poate omite măsurarea concentrației de fond.

3.6.   Verificarea analizoarelor

Analizoarele de emisii se aduc la zero și li se reglează sensibilitatea.

3.7.   Ciclul de încercare

3.7.1.   Specificația utilajului mobil conform punctelor 1.1-1.3

3.7.1.1.   Specificația A

Pentru motoarele reglementate de punctele 1.1 și 1.2 din prezentul regulament, ciclul în mod discontinuu de 8 moduri (1) din anexa 5 punctul 1.1 litera (a), trebuie să fie respectat la operarea dinamometrului pe motorul de încercare.

Ca opțiune, se poate utiliza ciclul în mod continuu de 9 moduri corespunzător anexei 5 punctul 1.2 litera (a). În acest caz, ciclul trebuie să fie executat în conformitate cu anexa 4B punctul 7.8.2, în loc de respectarea procedurilor de la punctele 3.7.2-3.7.6.

3.7.1.2.   Specificația B

Pentru motoarele reglementate de punctul 1.3 din prezentul regulament, ciclul în mod discontinuu de 5 moduri (2) din anexa 5 punctul 1.1 litera (b) trebuie să fie respectat la operarea dinamometrului pe motorul de încercare.

Ca opțiune, se poate utiliza ciclul în mod continuu de 5 moduri din anexa 5 punctul 1.2 litera (b). În acest caz, ciclul trebuie să fie executat în conformitate cu anexa 4B punctul 7.8.2, în loc de respectarea procedurilor de la punctele 3.7.2-3.7.6.

Cifrele pentru sarcină sunt valori procentuale ale cuplului corespunzător regimului nominal de bază al puterii, definit ca puterea maximă disponibilă într-o succesiune de regimuri de funcționare cu putere variabilă, a căror durată poate să fie un număr nelimitat de ore pe an, între intervalele de întreținere stabilite și în condițiile de mediu înconjurător declarate, întreținerea fiind efectuată în condițiile prevăzute de producător.

3.7.2.   Condiționarea motorului

Încălzirea motorului și a sistemului trebuie să se facă în condiții de turație și cuplu maxime, pentru stabilizarea parametrilor motorului conform recomandărilor producătorului.

Notă: De asemenea, perioada de condiționare trebuie să prevină influența depunerilor de la o încercare anterioară în sistemul de evacuare. Este necesară și o perioadă de stabilizare între punctele de încercare, care a fost prevăzută pentru reducerea influențelor punctuale.

3.7.3.   Succesiunea încercărilor

Se începe succesiunea încercărilor. Încercările se execută în ordinea numerelor modurilor, așa cum este indicat mai sus pentru ciclurile de încercare.

În timpul fiecărui mod al ciclului de încercare respectiv, după perioada de tranziție inițială, turația specificată trebuie să fie menținută în intervalul ± 1 % din turația nominală sau ± 3 min–1, reținându-se cea mai mare din aceste valori, cu excepția turației inferioare la ralanti care trebuie să se încadreze în limitele de toleranță declarate de producător. Cuplul indicat se menține astfel încât media măsurătorilor efectuate în cursul perioadei să se încadreze în ± 2 % din cuplul maxim la turația de încercare.

Pentru fiecare punct de măsurare este nevoie de un interval minim de zece minute. În cazul în care pentru încercarea unui motor este nevoie de perioade mai mari pentru prelevarea eșantioanelor, cu scopul de a capta o masă de particule suficient de mare pe filtrul de măsurare, perioada specifică modului de încercare poate fi extinsă, în funcție de necesități.

Durata modului se înregistrează și se raportează.

Valorile concentrațiilor emisiilor de gaze de evacuare trebuie să fie măsurate și înregistrate în ultimele trei minute ale modului.

Prelevarea de eșantioane de particule și măsurarea emisiilor gazoase nu trebuie să înceapă înainte de încheierea stabilizării motorului, în condițiile definite de producător, și trebuie să se finalizeze simultan.

Temperatura combustibilului se măsoară la orificiul de intrare al pompei de injecție a combustibilului sau în modul specificat de producător, iar locul măsurării se înregistrează.

3.7.4.   Răspunsul analizorului

Semnalele de ieșire ale analizoarelor se înregistrează pe un înregistrator cu bandă sau se măsoară cu ajutorul unui sistem echivalent de achiziție de date, fluxul de gaze de evacuare trebuind să treacă prin analizoare cel puțin pe durata ultimelor trei minute ale fiecărui mod. Atunci când prelevarea eșantioanelor cu sac se aplică pentru măsurarea CO și CO2 diluate (a se vedea anexa 4A apendicele 1 punctul 1.4.4), se introduce un eșantion în sac pe durata ultimelor trei minute ale fiecărui mod, iar eșantionul din sac este analizat și înregistrat.

3.7.5.   Prelevarea eșantioanelor de particule

Prelevarea eșantioanelor de particule se poate face fie cu metoda cu un singur filtru, fie cu metoda cu filtre multiple (anexa 4A apendicele 1 punctul 1.5). Întrucât rezultatele metodelor pot fi ușor diferite, metoda utilizată trebuie să fie declarată odată cu rezultatele.

Pentru metoda cu un singur filtru, factorii de ponderare modali specificați în procedura pentru ciclul de încercare trebuie să fie luați în considerare în timpul prelevării eșantioanelor, prin ajustarea corespunzătoare a debitului eșantioanelor și/sau a duratei de prelevare a eșantioanelor.

Prelevarea eșantioanelor se face cât mai târziu posibil în cadrul fiecărui mod. Durata de prelevare a eșantioanelor pentru fiecare mod trebuie să fie de cel puțin 20 s pentru metoda cu un singur filtru și de cel puțin 60 s pentru metoda cu filtre multiple. În cazul sistemelor fără capacitate de derivație, durata de prelevare a eșantioanelor trebuie să fie de minimum 60 s pentru metodele cu un singur filtru și cu filtre multiple.

3.7.6.   Condițiile de încercare a motorului

Turația și sarcina motorului, temperatura aerului de admisie, debitul de combustibil și debitul de aer sau gaze de evacuare se măsoară pentru fiecare mod după stabilizarea motorului.

Atunci când măsurarea debitului de gaze de evacuare sau măsurarea aerului de combustie și a consumului de combustibil nu sunt posibile, acestea se pot calcula cu metoda bilanțului de carbon și oxigen (a se vedea anexa 4A apendicele 1 punctul 1.2.3).

Orice date suplimentare necesare pentru calcul trebuie să fie înregistrate (a se vedea anexa 4A apendicele 3 punctele 1.1 și 1.2).

3.8.   Reverificarea analizoarelor

După încercarea pentru emisii, pentru reverificare se utilizează un gaz de aducere la zero și același gaz pentru reglarea sensibilității. Încercarea se consideră acceptabilă atunci când diferența dintre două rezultate ale măsurătorilor este mai mică de 2 %.

4.   EXECUTAREA ÎNCERCĂRII (NTSC)

4.1.   Introducere

Ciclul în regim tranzitoriu pentru utilaje mobile fără destinație rutieră (NRTC) este prezentat în anexa 5 ca o succesiune, la intervale de o secundă, de valori normalizate ale turației și cuplului, aplicabilă tuturor motoarelor diesel reglementate de prezentul regulament. Pentru a executa încercarea într-o cameră de încercare a motoarelor, valorile normalizate trebuie să fie convertite la valorile reale pentru motorul individual încercat, pe baza diagramei de funcționare a motorului. Această conversie este numită denormalizare, iar ciclul de încercare efectuat se consideră ciclul de referință al motorului încercat. Cu aceste valori de referință pentru turație și cuplu, ciclul trebuie să fie executat în celula de încercare, iar valorile de reacție ale turației și cuplului trebuie să fie înregistrate. Pentru validarea executării încercării, la finalizarea acesteia trebuie să se facă o analiză de regresie între valorile de referință și valorile de reacție ale turației și cuplului.

4.1.1.   Se interzice utilizarea dispozitivelor de deconectare sau a controlului irațional sau a strategiilor iraționale pentru controlul emisiilor.

4.2.   Procedura pentru stabilirea diagramei de funcționare a motorului

La generarea NRTC în celula de încercare, trebuie să se facă o analiză grafică a funcționării motorului înainte de executarea ciclului de încercare, pentru a determina curba turației în funcție de cuplu.

4.2.1.   Determinarea intervalului de turație pentru stabilirea diagramei de funcționare a motorului

Turațiile minimă și maximă pentru stabilirea diagramei de funcționare sunt definite după cum urmează:

| Turația minimă pentru stabilirea diagramei de funcționare | = | turația la ralanti |
| --- | --- | --- |
| Turația maximă pentru stabilirea diagramei de funcționare | = | n
  hi x 1,02 sau turația la care cuplul la sarcină maximă scade la zero, reținându-se valoarea cea mai mică (unde n
  hi este turația superioară, definită ca cea mai mare turație a motorului atunci când se obține 70 % din puterea nominală) |

Turația minimă pentru stabilirea diagramei de funcționare

=

turația la ralanti

Turația maximă pentru stabilirea diagramei de funcționare

=

n
  hi x 1,02 sau turația la care cuplul la sarcină maximă scade la zero, reținându-se valoarea cea mai mică (unde n
  hi este turația superioară, definită ca cea mai mare turație a motorului atunci când se obține 70 % din puterea nominală)

4.2.2.   Diagrama de funcționare a motorului

Motorul trebuie să fie încălzit la putere maximă, pentru stabilizarea parametrilor motorului conform recomandărilor producătorului și a bunelor practici inginerești. După stabilizarea motorului, stabilirea diagramei de funcționare a motorului se realizează după următoarele proceduri.

4.2.2.1.   Stabilirea diagramei de funcționare în regim tranzitoriu

| (a) | Motorul trebuie să fie scos din sarcină și lăsat să funcționeze la turația la ralanti. |
| --- | --- |

(a)

Motorul trebuie să fie scos din sarcină și lăsat să funcționeze la turația la ralanti.

| (b) | Motorul trebuie să funcționeze cu pompa de injecție reglată în condiții de sarcină maximă și la turația minimă pentru stabilirea diagramei de funcționare. |
| --- | --- |

(b)

Motorul trebuie să funcționeze cu pompa de injecție reglată în condiții de sarcină maximă și la turația minimă pentru stabilirea diagramei de funcționare.

| (c) | Turația motorului trebuie să fie crescută cu o rată medie de 8 ± 1 min–1/s de la valoarea minimă până la valoarea maximă a turației pentru stabilirea diagramei de funcționare. Punctele corespunzătoare pentru turația și cuplul motorului trebuie să fie înregistrate cu o frecvență de cel puțin un punct pe secundă. |
| --- | --- |

(c)

Turația motorului trebuie să fie crescută cu o rată medie de 8 ± 1 min–1/s de la valoarea minimă până la valoarea maximă a turației pentru stabilirea diagramei de funcționare. Punctele corespunzătoare pentru turația și cuplul motorului trebuie să fie înregistrate cu o frecvență de cel puțin un punct pe secundă.

4.2.2.2.   Stabilirea diagramei de funcționare în trepte

| (a) | Motorul trebuie să fie scos din sarcină și lăsat funcționeze la turația la ralanti. |
| --- | --- |

(a)

Motorul trebuie să fie scos din sarcină și lăsat funcționeze la turația la ralanti.

| (b) | Motorul trebuie să funcționeze cu pompa de injecție reglată în condiții de sarcină maximă și la turația minimă pentru stabilirea diagramei de funcționare. |
| --- | --- |

(b)

Motorul trebuie să funcționeze cu pompa de injecție reglată în condiții de sarcină maximă și la turația minimă pentru stabilirea diagramei de funcționare.

| (c) | Menținând sarcina la valoarea maximă, turația minimă pentru stabilirea diagramei de funcționare se menține timp de cel puțin 15 s și se înregistrează cuplul mediu în timpul ultimelor 5 s. Curba cuplului maxim, de la valoarea minimă la valoarea maximă a turației pentru stabilirea diagramei de funcționare, se determină prin creșterea turației în trepte de maximum 100 ± 20 min–1. Fiecare punct de încercare se menține pentru cel puțin 15 s și se înregistrează cuplul maxim în timpul ultimelor 5 s. |
| --- | --- |

(c)

Menținând sarcina la valoarea maximă, turația minimă pentru stabilirea diagramei de funcționare se menține timp de cel puțin 15 s și se înregistrează cuplul mediu în timpul ultimelor 5 s. Curba cuplului maxim, de la valoarea minimă la valoarea maximă a turației pentru stabilirea diagramei de funcționare, se determină prin creșterea turației în trepte de maximum 100 ± 20 min–1. Fiecare punct de încercare se menține pentru cel puțin 15 s și se înregistrează cuplul maxim în timpul ultimelor 5 s.

4.2.3.   Generarea diagramei de funcționare

Toate punctele de date înregistrate conform punctului 4.2.2 se conectează prin interpolare liniară între puncte. Curba cuplului rezultată reprezintă diagrama de funcționare a motorului, care se folosește pentru a converti valorile normalizate ale cuplului din schema dinamometrului motorului, din anexa 5, în valori reale ale cuplului pentru ciclul de încercare, așa cum este descris la punctul 4.3.3.

4.2.4.   Stabilirea diagramei alternative de funcționare

În cazul în care un producător consideră că tehnicile de analiză grafică a funcționării descrise mai sus sunt nesigure sau nereprezentative pentru un anumit motor, se pot folosi tehnici alternative de analiză grafică a funcționării motorului. Aceste tehnici alternative trebuie să îndeplinească scopul procedurilor de analiză grafică specificate, de a determina cuplul maxim disponibil pentru toate turațiile motorului atinse în timpul ciclurilor de încercare. Orice abateri de la tehnicile de analiză grafică a funcționării motorului specificate în cadrul prezentului punct, din motive de siguranță sau reprezentativitate, trebuie să fie aprobate de părțile implicate, împreună cu justificarea utilizării lor. Totuși, curba cuplului nu poate fi obținută în niciun caz pornind de la turații descrescătoare în cazul motoarelor cu regulator sau turbocompresor.

4.2.5.   Reluarea încercărilor

Nu este nevoie să se facă o analiză grafică a funcționării motorului înainte de fiecare ciclu de încercare. Repetarea stabilirii diagramei de funcționare înaintea unui ciclu de încercare trebuie să se facă în următoarele situații:

| (a) | atunci când de la ultima analiză grafică a trecut un interval de timp nerezonabil de mare, determinat de raționamentul tehnic; sau |
| --- | --- |

(a)

atunci când de la ultima analiză grafică a trecut un interval de timp nerezonabil de mare, determinat de raționamentul tehnic; sau

| (b) | atunci când s-au realizat modificări fizice sau reetalonări ale motorului, care pot afecta performanța motorului. |
| --- | --- |

(b)

atunci când s-au realizat modificări fizice sau reetalonări ale motorului, care pot afecta performanța motorului.

4.3.   Generarea ciclului de încercare de referință

4.3.1.   Turația de referință

Turația de referință (n
  ref) corespunde cu 100 % din valorile normalizate ale turației specificate în programul dinamometrului motorului, din anexa 5. Ciclul real al motorului, care rezultă din denormalizare la turațiile de referință depinde în mare parte de selectarea turației de referință corespunzătoare. Turația de referință se determină cu următoarea formulă:

Formula

(Turația superioară este cea mai mare turație a motorului la care este disponibilă 70 % din puterea nominală, iar turația inferioară este cea mai mică turație a motorului la care este disponibilă 50 % din puterea nominală).

Atunci când turația de referință măsurată se încadrează în ± 3 % din turația de referință declarată de producător, turația de referință declarată poate fi utilizată pentru încercarea de emisii. Atunci când se depășește toleranța, pentru încercarea de emisii se utilizează turația de referință măsurată. (Conform standardului ISO 8178-11:2006.)

4.3.2.   Denormalizarea turației motorului

Denormalizarea motorului se face după următoarea ecuație:

Formula

4.3.3.   Denormalizarea cuplului motorului

Valorile cuplului în programul dinamometrului motorului din anexa 5 sunt normalizate la cuplul maxim la turația respectivă. Valorile cuplului pentru ciclul de referință trebuie să fie denormalizate cu ajutorul diagramei de funcționare a motorului, determinată conform punctului 4.2.2, după cum urmează:

Formula

pentru turația reală respectivă, determinată la punctul 4.3.2.

4.3.4.   Exemplu de procedură de denormalizare

Ca exemplu, se face denormalizarea următorului punct de încercare:

% turație= 43 %

% cuplu= 82 %

Considerând valorile următoare:

turația referință= 2 200 min–1

turația ralanti= 600 min–1

rezultă:

Formula

Cu un cuplu maxim de 700 Nm observat din diagrama de funcționare la 1 288 min–1

Formula

4.4.   Dinamometru

4.4.1.   Atunci când se utilizează o capsulă dinamometrică, semnalul cuplului trebuie să fie transferat la axul motorului și trebuie să se țină cont de inerția dinamometrului. Cuplul real al motorului este cuplul indicat de capsula dinamometrică, la care se adaugă momentul de inerție al frânei, înmulțit cu accelerația unghiulară. Sistemul de control trebuie să efectueze acest calcul în timp real.

4.4.2.   Atunci când motorul este încercat cu un dinamometru cu curenți turbionari, se recomandă ca numărul punctelor, atunci când diferențaImage este mai mică de – 5 % din cuplul maxim, să nu depășească 30 (unde Tsp
  este cuplul cerut, nsp
  este derivata turației motorului, ΘD este inerția de rotație a dinamometrului cu curenți turbionari).

4.5.   Efectuarea încercării de emisii

Diagrama următoare evidențiază succesiunea încercărilor:

Image

Înainte de ciclul de măsurare se pot executa unul sau mai multe cicluri practice, atâtea cât sunt necesare pentru verificarea motorului, a camerei de încercare și a sistemelor de emisii.

4.5.1.   Pregătirea filtrelor de prelevare a eșantioanelor

Cu cel puțin o oră înainte de efectuarea încercării, fiecare filtru se pune pe o placă Petri, protejată împotriva contaminării cu praf și care permite schimbul de aer, și se introduce într-o cameră de cântărire, pentru stabilizare. La sfârșitul perioadei de stabilizare, se cântărește fiecare filtru și se înregistrează greutatea. Apoi, filtrul se depozitează pe o placă Petri închisă sau într-un suport pentru filtre, până ce este necesar pentru încercare. Filtrul trebuie să fie utilizat într-un interval de maximum opt ore după scoaterea sa din camera de cântărire. Se înregistrează tara.

4.5.2.   Instalarea echipamentului de măsurare

Aparatele de măsură și control și sondele de prelevare a eșantioanelor se instalează conform cerințelor. Conducta de evacuare finală se conectează la sistemul de diluare cu debit integral, dacă acesta se utilizează.

4.5.3.   Pornirea sistemului de diluare

Se pornește sistemul de diluare. Debitul total al gazelor de evacuare diluate dintr-un sistem de diluare cu debit integral sau debitul de gaze de evacuare diluate care trece printr-un sistem de diluare cu debit parțial se reglează pentru eliminarea condensării apei în sistem și pentru a obține o temperatură în fața filtrului cuprinsă între 315 K (42 °C) și 325 K (52 °C).

4.5.4.   Pornirea sistemului de prelevare a eșantioanelor de particule

Sistemul de prelevare a eșantioanelor de particule trebuie să fie pornit și să funcționeze pe derivație. Nivelul de fond al particulelor din aerul de diluare se poate determina prin prelevarea de eșantioane din aerul de diluare înainte de intrarea gazelor de evacuare în tunelul de diluare. Este de preferat ca eșantionul de particule de fond să fie colectat în timpul ciclului în regim tranzitoriu, dacă este disponibil un alt sistem de prelevare a eșantioanelor pentru particulele solide. Altfel, se poate utiliza sistemul de prelevare a eșantioanelor de particulele solide folosit la colectarea de particule solide în ciclul în regim tranzitoriu. Dacă se utilizează aer de diluare filtrat, se poate efectua o măsurare înainte de încercare sau după încercare. În cazul în care aerul de diluare nu este filtrat, măsurătorile se fac înainte de începerea ciclului și după finalizarea acestuia și se face o medie a valorilor.

4.5.5.   Verificarea analizoarelor

Analizoarele de emisii se aduc la zero și li se reglează sensibilitatea. Atunci când se folosesc saci pentru eșantioane, ei trebuie să fie evacuați.

4.5.6.   Cerințe privind răcirea

Se poate aplica o procedură de răcire naturală sau forțată. Pentru răcirea forțată, trebuie să se apeleze la bunul raționament tehnic pentru a regla sistemele astfel încât să trimită aer de răcire prin motor, să trimită ulei de răcire prin sistemul de lubrifiere a motorului, să elimine căldura din lichidul de răcire care trece prin sistemul de răcire a motorului și să se elimine căldura din sistemul de posttratare a gazelor de evacuare. În cazul unei răciri forțate posttratare, aerul de răcire nu trebuie să fie aplicat până ce sistemul de posttratare nu s-a răcit sub temperatura sa de activare catalitică. Nu este permisă nicio procedură de răcire care conduce la obținerea unor emisii nereprezentative.

Încercarea pentru emisii de evacuare în ciclul de pornire la rece poate începe după o perioadă de răcire doar atunci când uleiul de motor, lichidul de răcire și temperaturile posttratare sunt stabilizate între 20 °C și 30 °C pe o durată de minimum cincisprezece minute.

4.5.7.   Desfășurarea ciclului

4.5.7.1.   Ciclul de pornire la rece

Succesiunea de încercări începe cu ciclul de pornire la rece, la finalizarea procesului de răcire, atunci când se îndeplinesc toate cerințele de la punctul 4.5.6.

Motorul este pornit conform procedurii de pornire recomandată de producător în manualul de utilizare, cu ajutorul unui motor de pornire în serie sau a unui dinamometru.

Imediat după ce se constată pornirea motorului, se pornește un cronometru de „ralanti în gol”. Se permite motorului să funcționeze la ralanti în gol, fără sarcină, timp de 23 ± 1 s. Se începe ciclul în regim tranzitoriu al motorului, astfel încât prima înregistrare a ciclului în afara modului ralanti are loc la 23 ± 1 s. În perioada de 23 ± 1 s este inclus și timpul de ralanti în gol.

Încercarea trebuie să fie executată conform ciclului de referință prezentat în anexa 5. Punctele de reglare a turației și a cuplului motorului se setează la o frecvență de minimum 5 Hz (se recomandă 10 Hz). Punctele de reglare se calculează prin interpolare liniară între punctele de reglare din ciclul de referință, distribuite la 1 Hz. Reacția turației și cuplului motorului se înregistrează cel puțin o dată la fiecare secundă pe durata ciclului de încercare, iar semnalele pot să fie filtrate electronic.

4.5.7.2.   Răspunsul analizorului

Punerea în funcțiune a echipamentului de măsurare se face concomitent cu punerea în funcțiune a motorului:

| (a) | se începe colectarea sau analiza aerului de diluare, în cazul în care se utilizează un sistem de diluare cu debit integral; |
| --- | --- |

(a)

se începe colectarea sau analiza aerului de diluare, în cazul în care se utilizează un sistem de diluare cu debit integral;

| (b) | se începe colectarea sau analiza gazelor de evacuare brute sau diluate, în funcție de metoda folosită; |
| --- | --- |

(b)

se începe colectarea sau analiza gazelor de evacuare brute sau diluate, în funcție de metoda folosită;

| (c) | se începe măsurarea cantității de gaze de evacuare diluate și a temperaturilor și presiunilor necesare; |
| --- | --- |

(c)

se începe măsurarea cantității de gaze de evacuare diluate și a temperaturilor și presiunilor necesare;

| (d) | se începe înregistrarea debitului masic al gazelor de evacuare, în cazul în care se utilizează analiza gazelor de evacuare brute; |
| --- | --- |

(d)

se începe înregistrarea debitului masic al gazelor de evacuare, în cazul în care se utilizează analiza gazelor de evacuare brute;

| (e) | se începe înregistrarea datelor de reacție ale turației și cuplului, provenite de la dinamometru. |
| --- | --- |

(e)

se începe înregistrarea datelor de reacție ale turației și cuplului, provenite de la dinamometru.

Dacă se măsoară gazele de evacuare brute, concentrațiile emisiilor (hidrocarburi, CO și NOx) și debitul masic al gazelor de evacuare sunt măsurate continuu și sunt înregistrate, cu o frecvență de cel puțin 2 Hz, într-un sistem informatic. Toate celelalte date pot fi înregistrate cu o frecvență de cel puțin 1 Hz. Pentru analizoarele analogice se înregistrează răspunsul, iar datele de etalonare se pot utiliza fie online, fie offline, în timpul evaluării datelor.

În cazul în care se utilizează un sistem de diluare cu debit integral, hidrocarburile (HC) și NOx se măsoară în mod continuu în tunelul de diluare, cu o frecvență de cel puțin 2 Hz. Concentrațiile medii se determină prin integrarea semnalelor analizorului pe toată durata ciclului de încercare. Timpul de răspuns al sistemului nu trebuie să fie mai mare de 20 s și trebuie să fie coordonat cu fluctuațiile de debit ale CVS și cu abaterile de la timpul de prelevare a eșantioanelor/durata ciclului de încercare, dacă este cazul. Cantitățile de CO și CO2 se determină prin integrare sau prin analiza concentrațiilor din sacul de prelevare a eșantioanelor colectate pe durata unui ciclu. Concentrațiile poluanților gazoși din aerul de diluare se determină prin integrare sau prin analiza aerului de diluare colectat în sacul de prelevare a eșantioanelor de fond. Toți ceilalți parametri care trebuie să fie măsurați se înregistrează cu o frecvență de cel puțin o măsurătoare pe secundă (1 Hz).

4.5.7.3.   Prelevarea eșantioanelor de particule

La pornirea motorului, sistemul de prelevare a eșantioanelor de particule se comută de la modul de derivație la modul de colectare a particulelor.

În cazul în care se utilizează un sistem de diluare cu debit parțial, pompa sau pompele pentru prelevarea eșantioanelor se reglează astfel încât în sonda de prelevare a eșantioanelor de particule sau în tubul de transfer să se asigure menținerea unui debit proporțional cu debitul masic al gazelor de evacuare.

În cazul în care se utilizează un sistem de diluare cu debit integral, pompa (pompele) pentru prelevarea eșantioanelor se reglează astfel încât în debitul prin sonda de prelevare a eșantioanelor de particule sau în tubul de transfer este menținut la o valoare în limita a ± 5 % din debitul reglat. Dacă se procedează la compensarea debitului (și anume, controlul proporțional al debitului de eșantionare), trebuie să de demonstreze că raportul dintre debitul în tunelul principal și debitul eșantionului de particule nu variază cu mai mult de ± 5 % față de valoarea sa reglată (cu excepția eșantioanelor prelevate în primele 10 s).

Notă: În cazul unei diluări duble, debitul eșantionului este dat de diferența netă dintre debitul prin filtrele pentru prelevarea eșantioanelor și debitul de aer de diluare secundară.

Trebuie să se înregistreze valorile medii ale temperaturii și presiunii la nivelul contorului (contoarelor) de gaz sau la intrarea în aparatele de măsură și control al debitului. Dacă debitul reglat nu poate fi menținut pe durata întregului ciclu (în limitele a ± 5 %) din cauza cantității mari de particule depuse pe filtru, încercarea se anulează. Încercarea se reia cu un debit mai mic și/sau un filtru cu diametru mai mare.

4.5.7.4.   Calarea motorului în timpul ciclului de pornire la rece

Dacă motorul se calează în orice moment în timpul ciclului de pornire la rece, se procedează la precondiționarea motorului, apoi se repetă procedura de răcire; în final, motorul trebuie repornit și încercarea se repetă. Încercarea se anulează în cazul în care apar defecțiuni la oricare dintre echipamentele de încercare necesare în timpul ciclului de încercare.

4.5.7.5.   Operațiuni după ciclul de pornire la rece

La încheierea ciclului de pornire la rece al încercării, se opresc măsurarea debitului masic de gaze de evacuare, a volumului de gaze de evacuare diluate, a debitului de gaze în sacii de colectare a eșantioanelor, precum și pompa pentru prelevarea eșantioanelor de particule. În cazul unui analizor integrator, prelevarea eșantioanelor continuă până la scurgerea timpilor de răspuns ai sistemului.

Concentrațiile sacilor colectori, în cazul în care se utilizează, se analizează cât mai curând și, în orice caz, în maximum 20 de minute de la încheierea ciclului de încercare.

După încercarea de emisii, pentru reverificare se utilizează un gaz de aducere la zero și același gaz pentru reglarea sensibilității. Încercarea se consideră acceptabilă atunci când diferența dintre rezultatele măsurătorilor dinainte și de după încercare este mai mică de 2 % din valoarea pentru gazul de reglare a sensibilității.

Filtrele de particule sunt duse înapoi în camera de cântărire în termen de maximum o oră după încheierea încercării. Se condiționează timp de cel puțin oră pe o placă Petri protejată împotriva contaminării cu praf și care permite schimbul de aer, apoi se cântăresc. Se înregistrează greutatea brută a filtrelor.

4.5.7.6.   Impregnarea la cald

Imediat după oprirea motorului, se opresc ventilatorul (ventilatoarele) de răcire a motorului, în cazul în care erau utilizate, precum și suflanta CVS, dacă se utilizează (sau se deconectează sistemul de evacuare de la CVS).

Se lasă motorul să se impregneze timp de 20 ± 1 minute. Motorul și dinamometrul sunt pregătite pentru încercarea de pornire la cald. Sacii de colectare goliți sunt conectați la sistemele de colectare de eșantioane de gaze de evacuare diluate și de aer de diluare. Se pornește sistemul CVS (dacă se utilizează sau dacă nu este deja pus în funcțiune) sau se conectează sistemul de evacuare la CVS (dacă este deconectat). Se pun în funcțiune pompele de prelevare (cu excepția pompei sau pompelor de prelevare a particulelor), ventilatorul (ventilatoarele) de răcire a motorului și sistemul de colectare a datelor.

Schimbătorul de căldură al instrumentului de prelevare a eșantioanelor cu volum constant (dacă este utilizat) și componentele încălzite ale oricărui (oricăror) sistem(e) continuu (continue) de prelevare a eșantioanelor (dacă este cazul) sunt preîncălzite la temperaturile de funcționare prescrise aferente înainte de a începe încercarea.

Debitele eșantioanelor sunt ajustate la debitul dorit și dispozitivele de măsurare a debitului gazelor din CVS sunt aduse la zero. Se instalează cu grijă un filtru de particule curat în fiecare dintre suporturile pentru filtre, iar suporturile pentru filtre asamblate sunt instalate pe linia de flux a eșantionului.

4.5.7.7.   Ciclul de pornire la cald

Imediat după ce se constată pornirea motorului, se pornește un cronometru de „ralanti în gol”. Se permite motorului să funcționeze la ralanti în gol, fără sarcină, timp de 23 ± 1 s. Se începe ciclul în regim tranzitoriu al motorului, astfel încât prima înregistrare a ciclului în afara modului ralanti are loc la 23 ± 1 s. În perioada de 23 ± 1 s este inclus și timpul de ralanti în gol.

Încercarea trebuie să fie executată conform ciclului de referință prezentat în anexa 5. Punctele de reglare a turației și a cuplului motorului se setează la o frecvență de minimum 5 Hz (se recomandă 10 Hz). Punctele de reglare se calculează prin interpolare liniară între punctele de reglare din ciclul de referință, distribuite la 1 Hz. Reacția turației și cuplului motorului se înregistrează cel puțin o dată la fiecare secundă pe durata ciclului de încercare, iar semnalele pot să fie filtrate electronic.

Apoi se repetă procedura descrisă la punctele 4.5.7.2 și 4.5.7.3 de mai sus.

4.5.7.8.   Calarea motorului în timpul ciclului de pornire la cald

Dacă motorul se calează în orice moment în timpul ciclului de pornire la cald, motorul poate fi oprit și se reimpregnează pentru 20 de minute. După aceea se poate relua ciclul de pornire la cald. Este permis un singur ciclu de reimpregnare la cald și o singură repetare a ciclului de pornire la cald.

4.5.7.9.   Operațiuni după ciclul de pornire la cald

La încheierea ciclului de pornire la cald, se opresc măsurarea debitului masic de gaze de evacuare, a volumului de gaze de evacuare diluate, a debitului de gaze în sacii de colectare a eșantioanelor, precum și pompa pentru prelevarea eșantioanelor de particule. În cazul unui analizor integrator, prelevarea eșantioanelor continuă până la scurgerea timpilor de răspuns ai sistemului.

Concentrațiile sacilor colectori, în cazul în care se utilizează, se analizează cât mai curând și, în orice caz, în maximum 20 de minute de la încheierea ciclului de încercare.

După încercarea de emisii, pentru reverificare se utilizează un gaz de aducere la zero și același gaz pentru reglarea sensibilității. Încercarea se consideră acceptabilă atunci când diferența dintre rezultatele măsurătorilor dinainte și de după încercare este mai mică de 2 % din valoarea pentru gazul de reglare a sensibilității.

Filtrele de particule sunt duse înapoi în camera de cântărire în termen de maximum o oră după încheierea încercării. Se condiționează timp de cel puțin oră pe o placă Petri protejată împotriva contaminării cu praf și care permite schimbul de aer, apoi se cântăresc. Se înregistrează greutatea brută a filtrelor

4.6.   Verificarea efectuării încercării

4.6.1.   Deplasarea datelor

Cu scopul de a reduce efectul de eroare sistematică al perioadei de întârziere dintre valorile de reacție și valorile de referință ale ciclului, întreaga succesiune de semnale de reacție privind turația și cuplul motorului poate fi avansată sau întârziată în timp față de succesiunea de referință a valorilor pentru viteză și cuplu. În cazul în care semnalele de reacție sunt deplasate, atât turația cât și cuplul sunt deplasate cu aceeași valoare și în aceeași direcție.

4.6.2.   Calculul lucrului mecanic al ciclului

Lucrul mecanic real W
  act (kWh) se calculează cu ajutorul fiecărei perechi de valori înregistrate pentru reacția turației și cuplului motorului. Lucrul mecanic real W
  act este utilizat pentru compararea cu lucrul mecanic de referință al ciclului W
  ref și pentru calculul emisiilor specifice frânării. Aceeași metodologie se utilizează pentru integrarea puterii de referință și a puterii reale a motorului. În cazul în care valorile urmează să fie determinate între referințe adiacente sau între valori măsurate adiacente, se folosește interpolarea liniară.

La integrarea lucrului mecanic de referință al ciclului și a lucrului mecanic real al ciclului, toate valorile negative ale cuplului se setează la zero și se includ. În cazul în care se folosește integrarea la o frecvență mai mică de 5 Hz și atunci când, pe parcursul unui anumit interval de timp, valoarea cuplului se schimbă de la pozitiv la negativ sau de la negativ la pozitiv, porțiunea negativă se calculează și se setează la zero. Porțiunea pozitivă se include în valoarea integrată.

W
  act trebuie să fie între – 15 % și + 5 % din W
  ref.

4.6.3.   Statisticile de validare a ciclului de încercare

Regresiile liniare ale valorilor de reacție asupra valorilor de referință se folosesc pentru turație, cuplu și putere. Acest lucru se realizează după orice deplasare a datelor de reacție, în cazul în care s-a selectat această opțiune. Se folosește metoda celor mai mici pătrate, ecuația cea mai potrivită având forma:

Formula

unde:

| y | = | valoarea (reală) de reacție a vitezei (min–1), cuplului (N·m) sau puterii (kW) |
| --- | --- | --- |
| m | = | curba liniei de regresie |
| x | = | valoarea de referință a vitezei (min–1), cuplului (N·m) sau puterii (kW) |
| b | = | ordonata la origine a dreptei de regresie |

y

=

valoarea (reală) de reacție a vitezei (min–1), cuplului (N·m) sau puterii (kW)

m

=

curba liniei de regresie

x

=

valoarea de referință a vitezei (min–1), cuplului (N·m) sau puterii (kW)

b

=

ordonata la origine a dreptei de regresie

Estimarea de eroare standard (SE) a lui y asupra lui x și coeficientul de determinare (r2) se calculează pentru fiecare linie de regresie.

Se recomandă ca această analiză să se facă la 1 Hz. Pentru ca o încercare să fie considerată valabil, trebuie întrunite criteriile din tabelul 1.

Tabelul 1

Toleranțele liniei de regresie

| | Turația | Cuplul | Puterea |
| --- | --- | --- | --- |
| Eroare de estimare standard (SEE) a lui y asupra lui x | max. 100 min–1 | max. 13 % din cuplul maxim al motorului pe diagrama puterii | max. 8 % din puterea maximă a motorului pe diagrama puterii |
| Panta liniei de regresie, m | 0,95-1,03 | 0,83-1,03 | 0,89-1,03 |
| Coeficient de determinare, r2 | min. 0,9700 | min. 0,8800 | min. 0,9100 |
| ordonata la origine a dreptei de regresie, b | ± 50 min–1 | ± 20 Nm sau ± 2 % din cuplul maxim, reținându-se valoarea cea mai mare | ± 4 kW sau ± 2 % din puterea maximă, reținându-se valoarea cea mai mare |

Turația

Cuplul

Puterea

Eroare de estimare standard (SEE) a lui y asupra lui x

max. 100 min–1

max. 13 % din cuplul maxim al motorului pe diagrama puterii

max. 8 % din puterea maximă a motorului pe diagrama puterii

Panta liniei de regresie, m

0,95-1,03

0,83-1,03

0,89-1,03

Coeficient de determinare, r2

min. 0,9700

min. 0,8800

min. 0,9100

ordonata la origine a dreptei de regresie, b

± 50 min–1

± 20 Nm sau ± 2 % din cuplul maxim, reținându-se valoarea cea mai mare

± 4 kW sau ± 2 % din puterea maximă, reținându-se valoarea cea mai mare

Eliminarea de puncte este permisă doar în scopul efectuării analizei de regresie, în cazul în care acestea sunt menționate în tabelul 2 înainte de efectuarea calculului de regresie. Totuși, aceste puncte nu trebuie să fie șterse în cazul calculului lucrului mecanic al ciclului și al emisiilor. Punctul de ralanti este definit ca punctul care are un cuplu de referință normalizat de 0 % și o turație de referință normalizată de 0 %. Ștergerea punctelor se poate face pentru întreg ciclul sau pentru orice parte a ciclului.

Tabelul 2

Puncte care pot fi șterse din analiza de regresie (trebuie să fie specificate punctele care pot fi șterse)

| Condiție | Puncte ale turației și/sau cuplului și/sau puterii care pot fi șterse cu referire la condițiile enumerate în coloana din stânga |
| --- | --- |
| Primele 24 (± 1) s și ultimele 25 s | Turație, cuplu și putere |
| Clapeta de accelerație larg deschisă și cuplul de reacție < 95 % din cuplul de referință | Cuplu și/sau putere |
| Clapeta de accelerație larg deschisă și reacția turației < 95 % din turația de referință | Turație și/sau putere |
| Clapeta de accelerație închisă, reacția turației > turația la ralanti + 50 min–1 și reacția cuplului > 105 % din cuplul de referință | Cuplu și/sau putere |
| Clapeta de accelerație închisă, reacția turației ≤ turația la ralanti + 50 min–1 și reacția cuplului = cuplul la ralanti definit de producător/măsurat ± 2 % din cuplul maxim | Turație și/sau putere |
| Clapeta de accelerație închisă și reacția turației > 105 % din turația de referință | Turație și/sau putere |

Condiție

Puncte ale turației și/sau cuplului și/sau puterii care pot fi șterse cu referire la condițiile enumerate în coloana din stânga

Primele 24 (± 1) s și ultimele 25 s

Turație, cuplu și putere

Clapeta de accelerație larg deschisă și cuplul de reacție < 95 % din cuplul de referință

Cuplu și/sau putere

Clapeta de accelerație larg deschisă și reacția turației < 95 % din turația de referință

Turație și/sau putere

Clapeta de accelerație închisă, reacția turației > turația la ralanti + 50 min–1 și reacția cuplului > 105 % din cuplul de referință

Cuplu și/sau putere

Clapeta de accelerație închisă, reacția turației ≤ turația la ralanti + 50 min–1 și reacția cuplului = cuplul la ralanti definit de producător/măsurat ± 2 % din cuplul maxim

Turație și/sau putere

Clapeta de accelerație închisă și reacția turației > 105 % din turația de referință

Turație și/sau putere

---

(1)  Identic cu ciclul C1 descris la punctul 8.3.1.1 din ISO 8178-4:2007 (cor. 2008).

(2)  Identic cu ciclul D2 descris la punctul 8.4.1. din ISO 8178-4: 2007 (cor. 2008).

Apendicele 1

Procedurile de măsurare și prelevare a eșantioanelor (NRSC, NRTC)

1.   PROCEDURILE DE MĂSURARE ȘI PRELEVARE A EȘANTIOANELOR (ÎNCERCAREA NRSC)

Componentele gazoase și cu conținut de particule emise de motoarele supuse încercărilor trebuie sa fie măsurate prin metodele descrise în anexa 4A apendicele 4. Metodele din anexa 4A apendicele 4 descriu sistemele de analiză recomandate pentru emisiile de gaze (punctul 1.1) și sistemele recomandate de diluare a particulelor și de prelevare a eșantioanelor (punctul 1.2).

La cererea producătorului și cu acordul autorității de omologare, metodele descrise in anexa 4B punctul 9 pot fi utilizate ca alternativă la cele de la punctul 1 al acestui apendice.

1.1.   Specificațiile dinamometrului

Se utilizează un dinamometru pentru motoare cu caracteristici adecvate pentru a executa ciclul de încercare descris in anexa 4A punctul 3.7.1. Instrumentele pentru măsurarea cuplului și turației trebuie să permită măsurarea puterii în limitele date. Pot fi necesare calcule suplimentare. Precizia aparatelor de măsură trebuie să garanteze respectarea toleranțelor maxime pentru valorile prezentate la punctul 1.3.

1.2.   Debitul de gaze de evacuare

Debitul de gaze de evacuare se determină prin una din metodele menționate la punctele 1.2.1-1.2.4.

1.2.1.   Metoda măsurării directe

Măsurarea directă a debitului de gaze de evacuare cu ajutorul debitmetrului cu turbion Karman sau al unui sistem de măsurare echivalent (pentru detalii a se vedea ISO 5167:2000).

Notă: Măsurarea directă a debitului de gaze este o sarcină dificilă. Trebuie luate măsuri de prevedere pentru evitarea erorilor de măsurare care vor determina erori ale valorilor emisiilor.

1.2.2.   Metoda măsurării debitului de aer și de combustibil

Măsurarea debitului de aer și a debitului de combustibil.

Se utilizează debitmetre de aer și debitmetre de combustibil cu precizia specificată la punctul 1.3.

Debitul de gaze de evacuare se calculează cu formula următoare:

Formula (pentru masa gazelor de evacuare în condiții umede)

1.2.3.   Metoda bilanțului de carbon

Calculul masei gazelor de evacuare pe baza consumului de combustibil și al concentrațiilor gazelor de evacuare prin metoda bilanțului de carbon (anexa 4A apendicele 3).

1.2.4.   Metoda măsurării gazului de marcare

Această metodă constă în măsurarea concentrației unui gaz de marcare în gazele de evacuare. Se injectează o cantitate cunoscută de gaz inert (de ex. heliu pur), cu rol de marcator, în fluxul de gaze de evacuare. Acesta se amestecă și se diluează în gazele de evacuare, dar nu reacționează în conducta de evacuare. Se măsoară apoi concentrația gazului în eșantionul de gaze de evacuare.

Pentru a asigura amestecarea completă a gazului de marcare, sonda de prelevare a eșantioanelor de gaze de evacuare se amplasează la o distanță cel puțin egală cu 1 m sau cu de 30 de ori diametrul conductei de evacuare, reținându-se valoarea cea mai mare dintre acestea două, în aval de punctul de injecție a gazului de marcare. Sonda de prelevare a eșantioanelor se poate amplasa mai aproape de punctul de injecție, cu condiția ca amestecarea completă să fie verificată prin compararea concentrației gazului de marcare cu concentrația de referință atunci când gazul de marcare este injectat în amonte de motor.

Debitul gazului de marcare se reglează astfel încât concentrația gazului de marcare la turația în gol a motorului, după amestecare, să devină mai mică decât scala completă a analizorului de gaz de marcare.

Debitul de gaze de evacuare se calculează cu formula următoare:

Formula

unde:

| G
  EXHW | = | valoarea instantanee a debitului masic al gazelor de evacuare (kg/s) |
| --- | --- | --- |
| G
  T | = | debitul gazului de marcare (cm3/min) |
| conc
  mix | = | concentrația instantanee a gazului de marcare după amestecare, (ppm) |
| ρ
  EXH | = | densitatea gazelor de evacuare (kg/m3) |
| conc
  a | = | concentrația de fond a gazului de marcare în aerul de admisie (ppm) |

G
  EXHW

=

valoarea instantanee a debitului masic al gazelor de evacuare (kg/s)

G
  T

=

debitul gazului de marcare (cm3/min)

conc
  mix

=

concentrația instantanee a gazului de marcare după amestecare, (ppm)

ρ
  EXH

=

densitatea gazelor de evacuare (kg/m3)

conc
  a

=

concentrația de fond a gazului de marcare în aerul de admisie (ppm)

Concentrația de fond a gazului de marcare (conc
  a) se poate determina făcând media între concentrațiile de fond măsurate imediat înainte și după executarea încercării.

În cazul în care concentrația de fond este mai mică de 1 % din concentrația gazelor de marcare după amestecare (conc
  mix.) la debitul maxim al gazelor de evacuare, concentrația de fond poate fi neglijată.

Sistemul în ansamblu trebuie să satisfacă specificațiile de precizie pentru debitul de gaze de evacuare și trebuie să fie etalonat în conformitate cu descrierea din apendicele 2 punctul 1.11.2.

1.2.5.   Metoda de măsurare a debitului de aer și a raportului aer/combustibil

Această metodă constă în calcularea masei gazelor de evacuare pe baza debitului de aer și a raportului dintre aer și combustibil. Debitul masic instantaneu al gazelor de evacuare se calculează cu formula următoare:

Formula

cu Formula

Formula

unde:

| A/F
  st | = | raportul stoichiometric aer/combustibil (kg/kg) |
| --- | --- | --- |
| λ | = | raportul relativ aer/combustibil |
| conc
  CO2 | = | concentrația de CO2 în stare uscată (%) |
| conc
  CO | = | concentrația de CO în stare uscată (ppm) |
| conc
  HC | = | concentrația de HC (ppm) |

A/F
  st

=

raportul stoichiometric aer/combustibil (kg/kg)

λ

=

raportul relativ aer/combustibil

conc
  CO2

=

concentrația de CO2 în stare uscată (%)

conc
  CO

=

concentrația de CO în stare uscată (ppm)

conc
  HC

=

concentrația de HC (ppm)

Notă: Calculul se referă la un combustibil diesel cu un raport H/C egal cu 1,8.

Debitmetrul de aer trebuie să satisfacă specificațiile de precizie din Tabelul 3, analizorul de CO2 utilizat trebuie să satisfacă specificațiile de la punctul 1.4.1 și sistemul în ansamblu trebuie să satisfacă specificațiile de precizie pentru debitul gazelor de evacuare.

Facultativ, pentru măsurarea raportului relativ aer/combustibil în conformitate cu specificațiile de la punctul 1.4.4, se poate utiliza un dispozitiv de măsurare a raportului aer/combustibil, cum ar fi un senzor de tipul cu bioxid de zirconiu.

1.2.6.   Debitul total de gaze de evacuare diluate

Când se utilizează un sistem de diluare cu debit integral, debitul total al gazelor de evacuare diluate (G
  TOTW) se măsoară cu ajutorul unui sistem PDP sau CFV sau SSV (anexa 4A apendicele 4, punctul 1.2.1.2). Precizia trebuie să fie conformă cu cerințele din anexa 4A apendicele 2 punctul 2.2.

1.3.   Precizia

Etalonarea tuturor instrumentelor de măsurare trebuie să fie trasabilă cu referire la standardele naționale sau internaționale și să îndeplinească cerințele enumerate în Tabelul 3.

Tabelul 3

Precizia instrumentelor de măsurare

| No. | Instrument de măsurare | Precizia |
| --- | --- | --- |
| 1 | Turația motorului | ± 2 % din indicație sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare dintre acestea două |
| 2 | Cuplul | ± 2 % din indicație sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare dintre acestea două |
| 3 | Consumul de combustibil | ± 2 % din valoarea maximă pentru motor |
| 4 | Consumul de aer | ± 2 % din indicație sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare dintre acestea două |
| 5 | Debitul de gaze de evacuare | ± 2 % din indicație sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare dintre acestea două |
| 6 | Temperaturi ≤ 600 K | ± 2 K în valoare absolută |
| 7 | Temperaturi > 600 K | ± 1 % din indicație |
| 8 | Presiune a gazelor de evacuare | ± 0,2 kPa în valoare absolută |
| 9 | Căderea presiunii aerului admis | ± 0,05 kPa în valoare absolută |
| 10 | Presiune atmosferică | ± 0,1 kPa în valoare absolută |
| 11 | Alte presiuni | ± 0,1 kPa în valoare absolută |
| 12 | Umiditate absolută | ± 5 % din indicație |
| 13 | Debitul aerului de diluare | ± 2 % din indicație |
| 14 | Debit al gazelor de evacuare diluate | ± 2 % din indicație |

No.

Instrument de măsurare

Precizia

1

Turația motorului

± 2 % din indicație sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare dintre acestea două

2

Cuplul

± 2 % din indicație sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare dintre acestea două

3

Consumul de combustibil

± 2 % din valoarea maximă pentru motor

4

Consumul de aer

± 2 % din indicație sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare dintre acestea două

5

Debitul de gaze de evacuare

± 2 % din indicație sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare dintre acestea două

6

Temperaturi ≤ 600 K

± 2 K în valoare absolută

7

Temperaturi > 600 K

± 1 % din indicație

8

Presiune a gazelor de evacuare

± 0,2 kPa în valoare absolută

9

Căderea presiunii aerului admis

± 0,05 kPa în valoare absolută

10

Presiune atmosferică

± 0,1 kPa în valoare absolută

11

Alte presiuni

± 0,1 kPa în valoare absolută

12

Umiditate absolută

± 5 % din indicație

13

Debitul aerului de diluare

± 2 % din indicație

14

Debit al gazelor de evacuare diluate

± 2 % din indicație

1.4.   Determinarea componentelor gazoase

1.4.1.   Specificații generale privind analizorii

Analizorii trebuie să aibă un domeniu de măsurare în conformitate cu precizia necesară măsurării concentrațiilor componentelor gazelor de evacuare (punctul 1.4.1.1). Se recomandă utilizarea analizorilor de așa manieră încât concentrația măsurată să se situeze între 15 % și 100 % din scala completă.

Dacă valoarea scalei integrale este de 155 ppm (sau ppm C) sau mai mică, sau dacă se utilizează sisteme de înregistrare a informațiilor (computere, înregistratoare de date) care asigură o precizie și o rezoluție suficiente sub 15 % din scala completă, sunt acceptabile și concentrații sub 15 % din scala completă. În acest caz, trebuie executate etalonări suplimentare pentru a se asigura precizia curbelor de etalonare – anexa 4A apendicele 2 punctul 1.5.5.2.

Compatibilitatea electromagnetică (EMC) a echipamentului trebuie să fie la un nivel care să reducă la minim erorile suplimentare.

1.4.1.1.   Eroarea de măsurare

Abaterea analizorului față de punctul de etalonare nominal nu trebuie să fie mai mare de ± 3 % din indicație sau de ± 0,3 % din scala completă, reținându-se valoarea cea mai mare dintre acestea două.

Notă: În sensul prezentului regulament, precizia se definește ca fiind abaterea indicației analizorului de la valorile nominale de etalonare în care s-a utilizat un gaz de etalonare (≡ valoarea reală).

1.4.1.2.   Repetabilitate

Repetabilitatea, definită ca fiind de 2,5 ori abaterea standard a 10 răspunsuri repetitive la un anumit gaz de etalonare sau de control, trebuie să fie de maximum ± 1 % din concentrația scalei complete pentru fiecare gamă utilizată de peste 155 ppm (sau ppm C) sau de ± 2 % pentru fiecare gamă utilizată sub 155 ppm (sau ppm C).

1.4.1.3.   Zgomot

Răspunsul vârf-la-vârf al analizorului la gazul de aducere la zero și la gazul de etalonare sau de reglare a sensibilității în orice interval de 10 secunde nu trebuie să depășească 2 % din scala completă a tuturor intervalelor folosite.

1.4.1.4.   Abaterea de la zero

Abaterea de la zero pe o durată de o oră trebuie să fie mai mică de 2 % din scala completă pentru cel mai mic interval utilizat. Răspunsul de aducere la zero este definit ca răspunsul mediu, incluzând zgomotul, la un gaz de aducere la zero într-un interval de 30 s.

1.4.1.5.   Eroarea de etalonare a scalei

Abaterea de reglare a sensibilității pe o durată de o oră trebuie să fie mai mică de 2 % din scala completă, pentru cel mai mic interval de măsurare utilizat. Intervalul de reglare a sensibilității se definește ca fiind diferența dintre răspunsul de reglare a sensibilității și răspunsul de aducere la zero. Răspunsul de reglare a sensibilității este definit drept răspunsul mediu, inclusiv zgomotul, la un gaz de reglare a sensibilității pe durata unui interval de 30 s.

1.4.2.   Uscarea gazelor

Dispozitivul opțional de uscare a gazului trebuie să aibă un efect minim asupra concentrației gazelor măsurate. Aparatele de curățare chimică nu sunt o metodă acceptabilă de îndepărtare a apei din eșantionul de analizat.

1.4.3.   Analizoare

Punctele 1.4.3.1-1.4.3.5 din acest apendice descriu principiile de măsurare care trebuie utilizate. În anexa 4A apendicele 4 se prezintă o descriere detailată a sistemelor de măsurare.

Gazele care urmează a fi măsurate se analizează cu următoarele instrumente. Pentru analizoarele non-liniare este acceptată folosirea circuitelor de liniarizare.

1.4.3.1.   Analiza monoxidului de carbon (CO)

Analizorul pentru monoxidul de carbon trebuie să fie de tip nedispersiv cu absorbție în infraroșu (NDIR).

1.4.3.2.   Analiza dioxidului de carbon (CO2)

Analizorul pentru dioxidul de carbon trebui să fie de tip nedispersiv cu absorbție în infraroșu (NDIR).

1.4.3.3.   Analiza hidrocarburilor (HC)

Analizorul pentru hidrocarburi trebui să fie de tipul detector cu ionizare în flacără, încălzit (HFID), constituit din detector, supape, conducte, etc. încălzit pentru a menține temperatura gazului la 463 K (190 °C) ± 10 K.

1.4.3.4.   Analiza oxizilor de azot (NOx)

Analizorul de oxizi de azot trebuie să fie de tipul detector cu chemoluminescență (CLD) sau detector cu chemoluminescență încălzit (HCLD) cu convertizor NO2/NO dacă măsurarea se efectuează în condiții uscate. În cazul în care măsurătoarea se efectuează în condiții umede, se utilizează un HCLD cu convertizorul menținut la o temperatură mai mare de 328 K (55 °C), cu condiția să se verifice efectul de atenuare al apei (anexa 4A apendicele 2 punctul 1.9.2.2).

Atât pentru CLD, cât și pentru HCLD, temperatura peretelui de pe traseul de prelevare a eșantioanelor trebui să fie menținută între 328 K și 473 K (55 °C-200 °C) până la convertizor, pentru măsurarea în condiții uscate, și până la analizor, pentru măsurarea în condiții umede.

1.4.4.   Măsurarea raportului aer/combustibil

Echipamentul de măsurare a raportului aer/combustibil utilizat pentru determinarea debitului gazelor de evacuare în conformitate cu punctul 1.2.5 trebuie să fie un senzor al raportului aer/combustibil cu interval de măsurare mare, sau un senzor lambda, de tipul cu zirconiu.

Senzorul se montează direct pe conducta de evacuare, unde temperatura gazelor de evacuare este suficient de mare pentru a elimina condensarea apei.

Precizia senzorului prevăzut cu elemente electronice incorporate trebuie să se situeze între următoarele limite:

| | ± 3 % din indicație pentru λ < 2 |
| --- | --- |

± 3 % din indicație pentru λ < 2

| | ± 5 % din indicație pentru 2 ≤ λ < 5 |
| --- | --- |

± 5 % din indicație pentru 2 ≤ λ < 5

| | ± 10 % din indicație pentru 5 ≤ λ |
| --- | --- |

± 10 % din indicație pentru 5 ≤ λ

Pentru a satisface precizia specificată anterior, senzorul se supune etalonării în conformitate cu specificațiile producătorului instrumentului.

1.4.5.   Prelevarea eșantioanelor de emisii gazoase

Sondele pentru prelevarea eșantioanelor de emisii gazoase trebuie să fie amplasate, pe cât posibil, la o distanță cel puțin egală cu 0,5 m sau de trei de ori diametrul conductei de evacuare, reținându-se valoarea cea mai mare dintre acestea două, în amonte de orificiul de ieșire din sistemul de evacuare a gazelor și suficient de aproape de motor pentru a asigura o temperatură a gazelor de evacuare de cel puțin 343 K (70 °C) în sondă.

Pentru un motor policilindric echipat cu o galerie de evacuare ramificată, admisia în sondă trebuie să fie amplasată suficient de departe în aval, astfel încât să se asigure că eșantionul este reprezentativ pentru nivelul mediu al emisiilor de gaze de evacuare de la toți cilindrii. Pentru motoarele policilindrice echipate cu grupuri distincte de galerii de evacuare, cum ar fi motoarele în „V”, se admite colectarea unui eșantion de la fiecare grup considerat individual și calcularea unei valori medii a nivelului de emisii de gaze de evacuare. Se pot utiliza și alte metode a căror corelare cu metodele de mai sus a fost dovedită. Pentru calcularea emisiei de gaze de evacuare se utilizează debitul masic total al gazelor de evacuare al motorului.

În cazul în care, pentru determinarea particulelor, se utilizează un sistem de diluare în circuit principal, emisiile de gaze se pot determina și în gazele de evacuare diluate. Sondele de prelevare a eșantioanelor trebuie să fie aproape de sonda de prelevare a eșantioanelor de particule din tunelul de diluare (anexa 4A apendicele 4 punctul 1.2.1.2, DT și punctul 1.2.2, PSP). Concentrațiile de CO și CO2 se pot determina facultativ prin prelevarea eșantionului într-un sac și măsurarea ulterioară a concentrațiilor din sacul care conține eșantionul.

1.5.   Determinarea particulelor

Pentru determinarea particulelor este necesar un sistem de diluare. Diluarea se poate realiza printr-un sistem de diluare în circuit parțial sau printr-un sistem de diluare în circuit principal. Debitul sistemului de diluare trebuie să fie suficient de mare pentru a elimina complet condensarea apei din sistemele de diluare și de prelevare a eșantioanelor și pentru a menține temperatura gazelor de evacuare diluate între 315 K (42 °C) și 325 K (52 °C) imediat în amonte de port filtre. În cazul în care umiditatea aerului este mare, se admite dezumidificarea aerului de diluare înainte de intrarea în sistemul de diluare. În cazul în care temperatura ambiantă este mai mică de 293 K (20 °C), se recomandă preîncălzirea aerului de diluare la o temperatură superioară limitei de 303 K (30 °C). Cu toate acestea, temperatura aerului diluat nu trebuie să fie mai mare de 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare.

Notă: Pentru motoare clasificate ca având banda de putere până la K (inclusiv), utilizând cicluri în mod discontinuu, temperatura filtrului poate fi menținută sub temperatura maximă de 325 K (52 °C) (inclusiv), în loc de a respecta domeniul de temperaturi de 42-52 °C.

Pentru un sistem de diluare cu debit parțial, sonda de prelevare a eșantioanelor de particule trebuie amplasată în amonte, aproape de sonda pentru gaze, așa cum se arată la punctul 4.4 și în conformitate cu anexa 4A apendicele 4 punctul 1.2.1.1 figurile 4-12 EP și SP.

Sistemul de diluare cu debit parțial trebuie să fie proiectat astfel încât să permită separarea fluxului de gaze de evacuare în două fracții, cea mai mică fiind diluată cu aer și utilizată ulterior pentru măsurarea particulelor. De aici rezultă că determinarea foarte exactă a raportului de diluare este esențială. Se pot aplica diferite metode de separare, în cadrul cărora tipul de separare folosit impune într-o măsură semnificativă tipul de echipament pentru prelevarea eșantioanelor și procedurile care urmează să fie folosite (anexa 4A apendicele 4 punctul 1.2.1.1.).

Pentru a determina masa particulelor, sunt necesare următoarele: un sistem de prelevare a eșantioanelor de particule, filtre pentru prelevarea eșantioanelor de particule, o microbalanță și o cameră de cântărire cu temperatură și umiditate controlată.

Pentru prelevarea eșantioanelor de particule se utilizează două metode:

| (a) | Metoda cu un singur filtru utilizează o pereche de filtre (punctul 1.5.1.3 din prezentul apendice) pentru toate fazele ciclului de încercare. Trebuie să se acorde o atenție considerabilă timpilor de prelevare a eșantioanelor și debitelor în timpul fazei de prelevare a eșantioanelor a încercării. Cu toate acestea, pentru ciclul de încercare va fi necesară numai o singură pereche de filtre, |
| --- | --- |

(a)

Metoda cu un singur filtru utilizează o pereche de filtre (punctul 1.5.1.3 din prezentul apendice) pentru toate fazele ciclului de încercare. Trebuie să se acorde o atenție considerabilă timpilor de prelevare a eșantioanelor și debitelor în timpul fazei de prelevare a eșantioanelor a încercării. Cu toate acestea, pentru ciclul de încercare va fi necesară numai o singură pereche de filtre,

| (b) | metoda cu filtre multiple prevede utilizarea unei perechi de filtre (punctul 1.5.1.3 din prezentul apendice) pentru fiecare din fazele individuale ale ciclului de încercare. Această metodă permite proceduri mai permisive de prelevare a eșantioanelor, dar utilizează mai multe filtre. |
| --- | --- |

(b)

metoda cu filtre multiple prevede utilizarea unei perechi de filtre (punctul 1.5.1.3 din prezentul apendice) pentru fiecare din fazele individuale ale ciclului de încercare. Această metodă permite proceduri mai permisive de prelevare a eșantioanelor, dar utilizează mai multe filtre.

1.5.1   Filtre de prelevare a particulelor

1.5.1.1.   Specificațiile filtrului

Pentru încercările de certificare sunt necesare filtre din fibră de sticlă, acoperite cu un strat de fluorocarbon sau filtre cu membrană, pe bază de fluorocarbon. Pentru aplicații speciale se pot folosi diferite materiale sau filtre. Toate tipurile de filtre trebuie să aibă o eficiență de colectare de 0,3 μm a DOP (dioctilftalat) de cel puțin 99 % la o viteză nominală a gazelor cuprinsă între 35 și 100 cm/s. Atunci când se efectuează încercări de corelare între laboratoare sau între un producător și o autoritate de omologare, trebuie să fie folosite filtre de calitate identică.

1.5.1.2.   Dimensiunea filtrului

Filtrele de particule trebuie să aibă un diametru minim de 47 mm (37 mm diametru al suprafeței utile). Se acceptă filtre cu diametrul mai mare (punctul 1.5.1.5).

1.5.1.3.   Filtre primare și secundare

În timpul secvenței de încercare se efectuează prelevarea gazelor de evacuare diluate printr-o pereche de filtre plasate în serie (unul primar și unul secundar). Filtrul secundar se montează la cel mult 100 mm în aval de filtrul primar și fără să fie în contact cu acesta. Filtrele pot fi cântărite separat sau ca pereche, fiind amplasate în acest caz cu suprafețele utile una în fața celeilalte.

1.5.1.4.   Viteza la suprafața filtrului

Se obține o viteză nominală a gazului la trecerea prin filtru cuprinsă între 35 și 100 cm/s. Scăderea presiunii între începutul și sfârșitul încercării nu trebuie să fie mai mare de 25 kPa.

1.5.1.5.   Încărcarea filtrului

Încărcările minime recomandate pentru dimensiunile obișnuite ale filtrelor sunt prezentate în următorul tabel. Pentru dimensiuni mai mari ale filtrelor, încărcarea minimă a filtrului trebuie să fie de 0,065 mg/1 000 mm2 de suprafață utilă.

| Diametrul filtrului
  (mm) | Diametrul suprafeței utile recomandat
  (mm) | Încărcarea minimă recomandată
  (mm) |
| --- | --- | --- |
| 47 | 37 | 0,11 |
| 70 | 60 | 0,25 |
| 90 | 80 | 0,41 |
| 110 | 100 | 0,62 |

Diametrul filtrului

(mm)

Diametrul suprafeței utile recomandat

(mm)

Încărcarea minimă recomandată

(mm)

47

37

0,11

70

60

0,25

90

80

0,41

110

100

0,62

Pentru metoda filtrului multiplu, încărcarea minimă recomandată a filtrului pentru suma filtrelor este produsul dintre valoarea corespunzătoare de mai sus și rădăcina pătrată a numărului total de moduri.

1.5.2.   Camera de cântărire și specificațiile balanței analitice

1.5.2.1.   Starea camerei de cântărire

Temperatura camerei (sau a incintei) în care sunt condiționate și cântărite filtrele de particule trebuie menținută la 295 K (22 °C) ± 3 K pe durata întregii condiționări și cântăriri a filtrelor. Umiditatea trebuie menținută la un punct de condensare de 282,5 (9,5 °C) ± 3 K și o umiditate relativă de 45 % ± 8 %.

1.5.2.2.   Cântărirea filtrelor de referință

Mediul din cameră (sau încăpere) nu trebuie să fie contaminat de factorii ambientali (de exemplu, praf) care s-ar depune pe filtrele de particule, în timpul stabilizării acestora. Se pot permite perturbări ale specificațiilor camerei de cântărire, astfel cum sunt prevăzute la punctul 1.5.2.1, în cazul în care durata lor nu depășește 30 de minute. Camera de cântărire trebuie să satisfacă specificațiile cerute înainte de intrarea personalului în încăpere. Cel puțin două filtre de referință sau două perechi de filtre de referință neutilizate trebuie cântărite în maximum patru ore de la cântărirea filtrului sau perechilor de filtre de prelevare, dar de preferință în același timp. Acestea trebuie să fie de aceeași mărime și din același material ca filtrele de prelevare a eșantioanelor.

În cazul în care greutatea medie a filtrelor de referință (perechilor de filtre de referință) se modifică între cântărirea filtrelor de prelevare a eșantioanelor cu mai mult de 10 μg, atunci se înlătură toate filtrele de prelevare a eșantioanelor și se repetă încercarea de emisii.

În cazul în care criteriile de stabilitate ale camerei de cântărire prevăzute la punctul 1.5.2.1 nu sunt satisfăcute, dar cântărirea filtrului (perechii de filtre) de referință satisface criteriile menționate anterior, producătorul motorului are posibilitatea de a accepta cântărirea filtrelor de prelevare a eșantioanelor sau de a anula încercările, reparând sistemul de control al camerei de cântărire și reluând încercarea.

1.5.2.3.   Balanța analitică

Balanța analitică utilizată la determinarea greutății tuturor filtrelor trebuie să aibă o precizie (abatere standard) de 2 μg și o rezoluție de cel puțin 1 μg (o cifră = 1 μg) specificată de producătorul balanței.

1.5.2.4.   Eliminarea efectelor electricității statice

Pentru a elimina efectele electricității statice, filtrele trebuie neutralizate înainte de cântărire, de exemplu cu ajutorul unui neutralizator cu poloniu sau al unui dispozitiv cu efect similar.

1.5.3.   Specificații suplimentare pentru măsurarea particulelor

Toate componentele sistemului de diluare și ale sistemului de prelevare a eșantioanelor, de la conducta de evacuare până la suportul filtrului, care sunt în contact cu gazele de evacuare brute și diluate, trebuie proiectate astfel încât să se reducă la minim depunerea sau alterarea particulelor. Toate părțile trebuie realizate din materiale conductoare de electricitate, care să nu intre în reacție cu componentele gazului de evacuare și trebuie legate la pământ pentru a preveni efectele electrostatice.

2.   PROCEDURI DE MĂSURARE ȘI PRELEVARE A EȘANTIOANELOR (ÎNCERCAREA NRTC)

2.1.   Introducere

Componentele gazoase, particulele și fumul emise de motorul supus încercării trebuie măsurate prin metodele descrise în anexa 4A apendicele 4. Metodele descrise la anexa 4A apendicele 4 descriu sistemele analitice recomandate pentru emisiile gazoase [punctul (1.1)] și sistemele recomandate pentru diluarea particulelor și pentru prelevarea eșantioanelor [punctul (1.2)].

2.2.   Dinamometrul și echipamentul celulei de încercare

Se utilizează următorul echipament pentru încercarea de emisii motoarelor asupra dinamometrelor motoarelor:

2.2.1.   Dinamometrul motorului

Se utilizează un dinamometru pentru motoare cu caracteristici adecvate pentru a executa ciclul de încercare descris în apendicele 4 la prezenta anexă. Instrumentele pentru măsurarea cuplului și a turației trebuie să permită măsurarea puterii în limitele date. Pot fi necesare calcule suplimentare. Precizia aparatelor de măsură trebuie să garanteze respectarea toleranțelor maxime pentru valorile indicate în tabelul 4.

2.2.2.   Alte aparate

Instrumentele de măsurare a consumului de combustibil, a consumului de aer, a temperaturii lichidului de răcire și a lubrifiantului, a presiunii gazelor de evacuare și a scăderii presiunii la colectorul de admisie, a temperaturii gazelor de evacuare, a temperaturii aerului de admisie, a presiunii atmosferice, a umidității și temperaturii combustibilului, trebuie utilizate conform cerințelor. Aceste instrumente trebuie să satisfacă cerințele din tabelul 4:

Tabelul 4

Precizia instrumentelor de măsurare

| Nr. | Instrument de măsurare | Precizie |
| --- | --- | --- |
| 1 | Turația motorului | ± 2 % din valoarea indicată sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare |
| 2 | Cuplul | ± 2 % din valoarea indicată sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare |
| 3 | Consumul de combustibil | ± 2 % din valoarea maximă pentru motor |
| 4 | Consumul de aer | ± 2 % din valoarea indicată sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare |
| 5 | Debitul gazelor de evacuare | ± 2,5 % din valoarea indicată sau ± 1,5 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare |
| 6 | Temperaturi ≤ 600 K | ± 2 K absolut |
| 7 | Temperaturi > 600 K | ± 1 % din valoarea indicată |
| 8 | Presiunea gazelor de evacuare | ± 0,2 kPa absolut |
| 9 | Scăderea presiunii de admisie | ± 0,05 kPa absolut |
| 10 | Presiunea atmosferică | ± 0,1 kPa absolut |
| 11 | Alte presiuni | ± 0,1 kPa absolut |
| 12 | Umiditatea absolută | ± 5 % din valoarea indicată |
| 13 | Debitul aerului de diluare | ± 2 % din valoarea indicată |
| 14 | Debitul gazelor de evacuare diluate | ± 2 % din valoarea indicată |

Nr.

Instrument de măsurare

Precizie

1

Turația motorului

± 2 % din valoarea indicată sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare

2

Cuplul

± 2 % din valoarea indicată sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare

3

Consumul de combustibil

± 2 % din valoarea maximă pentru motor

4

Consumul de aer

± 2 % din valoarea indicată sau ± 1 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare

5

Debitul gazelor de evacuare

± 2,5 % din valoarea indicată sau ± 1,5 % din valoarea maximă pentru motor, reținându-se valoarea mai mare

6

Temperaturi ≤ 600 K

± 2 K absolut

7

Temperaturi > 600 K

± 1 % din valoarea indicată

8

Presiunea gazelor de evacuare

± 0,2 kPa absolut

9

Scăderea presiunii de admisie

± 0,05 kPa absolut

10

Presiunea atmosferică

± 0,1 kPa absolut

11

Alte presiuni

± 0,1 kPa absolut

12

Umiditatea absolută

± 5 % din valoarea indicată

13

Debitul aerului de diluare

± 2 % din valoarea indicată

14

Debitul gazelor de evacuare diluate

± 2 % din valoarea indicată

2.2.3.   Debitul gazelor de evacuare brute

Pentru a calcula nivelul emisiilor din gazele de evacuare brute și pentru a controla sistemul de diluare cu debit parțial, trebuie să se cunoască rata debitului masic al gazelor de evacuare. Pentru determinarea debitului masic al gazelor de evacuare, se poate utiliza oricare dintre metodele descrise mai jos.

În vederea calculării nivelului de emisii, timpul de răspuns al oricăreia dintre metodele indicate mai jos trebuie să fie mai mic sau egal cu cel necesar pentru analizor, astfel cum se prevede la apendicele 2 punctul 1.11.1.

Pentru a controla sistemul de diluare cu debit parțial, este necesar un timp de răspuns mai scurt. Pentru sistemele de diluare cu debit parțial cu control în timp real, este necesar un timp de răspuns de ≤ 0,3 s. Pentru sistemele de diluare cu debit parțial cu control anticipat pe baza unei încercări înregistrate în prealabil, este necesar un timp de răspuns a sistemului de măsurare a debitului de gaze de evacuare de ≤ 5 s, cu un timp urcare ≤ 1 s. Timpul de răspuns al sistemului se specifică de către producătorul instrumentului. Cerințele combinate privind timpul de răspuns pentru debitul gazelor de evacuare și sistemul de diluare cu debit parțial sunt prevăzute la punctul 2.4.

| | Metoda măsurării directe
  Măsurarea directă a debitului instantaneu de gaze de evacuare se poate efectua cu ajutorul unor sisteme precum:






  (a) | dispozitive diferențiale de presiune, ca ajutajul debitului (pentru detalii, a se vedea ISO 5167: 2000); |
| --- | --- | --- |

Metoda măsurării directe

Măsurarea directă a debitului instantaneu de gaze de evacuare se poate efectua cu ajutorul unor sisteme precum:

(a)

dispozitive diferențiale de presiune, ca ajutajul debitului (pentru detalii, a se vedea ISO 5167: 2000);

| (b) | debitmetru ultrasonic; |
| --- | --- |

(b)

debitmetru ultrasonic;

| (c) | debitmetru vortex. |
| --- | --- |

(c)

debitmetru vortex.

Se iau măsuri de precauție pentru evitarea erorilor de măsurare care pot genera valori eronate ale emisiilor. Astfel de precauții cuprind instalarea cu atenție a dispozitivului în sistemul de evacuare al motorului, în conformitate cu recomandările producătorului și bunele practici în domeniu. În special, instalarea dispozitivului nu trebuie să afecteze performanța motorului și emisiile.

Debitmetrele respectă prevederile privind precizia din tabelul 3.

| | Metoda măsurării aerului și a combustibilului
  Aceasta implică măsurarea debitului de aer și a debitului de combustibil cu debitmetre corespunzătoare. Calculul debitului gazelor de evacuare instantaneu se realizează după cum urmează: (masa gazelor de evacuare în stare umedă).
  Debitmetrele trebuie să satisfacă specificațiile cu privire la precizie din tabelul 3, însă trebuie să fie suficient de precise pentru a satisface specificațiile de precizie pentru debitul gazelor de evacuare. |
| --- | --- |

Metoda măsurării aerului și a combustibilului

Aceasta implică măsurarea debitului de aer și a debitului de combustibil cu debitmetre corespunzătoare. Calculul debitului gazelor de evacuare instantaneu se realizează după cum urmează: Formula (masa gazelor de evacuare în stare umedă).

Debitmetrele trebuie să satisfacă specificațiile cu privire la precizie din tabelul 3, însă trebuie să fie suficient de precise pentru a satisface specificațiile de precizie pentru debitul gazelor de evacuare.

| | Metoda măsurării gazului de marcare
  Această metodă presupune măsurarea concentrației unui gaz de marcare în gazele de evacuare.
  O cantitatea cunoscută de gaz inert (de exemplu, heliu pur) se injectează în debitul gazelor de evacuare ca gaz de marcare. Gazul se amestecă și se diluează în gazele de evacuare, dar nu reacționează în conducta de evacuare. Concentrația gazului se măsoară apoi în eșantionul de gaze de evacuare.
  Pentru a asigura amestecarea completă a gazului de marcare, sonda de prelevare a gazelor de evacuare se plasează la cel puțin 1 m sau la o distanță de 30 de ori diametrul conductei de evacuare (se reține valoarea cea mai mare), în amonte față de punctul de injecție al gazului de marcare. Sonda de prelevare a eșantioanelor poate fi plasată mai aproape de punctul de injecție în cazul în care amestecarea completă se verifică prin compararea concentrației gazului de marcare cu concentrația de referință, atunci când gazul de marcare este injectat în aval față de motor.
  Debitul gazului de marcare se stabilește astfel încât concentrația acestuia cu motorul la ralanti după amestecare să fie mai mică decât nivelul maxim al analizorului gazului de marcare.
  Calculul debitului gazelor de evacuare se realizează după cum urmează:



  cu




  unde:








  A/F
  st | = | raportul stoichiometric aer/combustibil (kg/kg) |
| --- | --- | --- | --- |
| λ | = | raportul relativ aer/combustibil |
| conc
  CO2 | = | concentrația de CO2 în stare uscată (%) |
| conc
  CO | = | concentrația de CO în stare uscată (ppm) |
| conc
  HC | = | concentrația HC (ppm) |

Metoda măsurării gazului de marcare

Această metodă presupune măsurarea concentrației unui gaz de marcare în gazele de evacuare.

O cantitatea cunoscută de gaz inert (de exemplu, heliu pur) se injectează în debitul gazelor de evacuare ca gaz de marcare. Gazul se amestecă și se diluează în gazele de evacuare, dar nu reacționează în conducta de evacuare. Concentrația gazului se măsoară apoi în eșantionul de gaze de evacuare.

Pentru a asigura amestecarea completă a gazului de marcare, sonda de prelevare a gazelor de evacuare se plasează la cel puțin 1 m sau la o distanță de 30 de ori diametrul conductei de evacuare (se reține valoarea cea mai mare), în amonte față de punctul de injecție al gazului de marcare. Sonda de prelevare a eșantioanelor poate fi plasată mai aproape de punctul de injecție în cazul în care amestecarea completă se verifică prin compararea concentrației gazului de marcare cu concentrația de referință, atunci când gazul de marcare este injectat în aval față de motor.

Debitul gazului de marcare se stabilește astfel încât concentrația acestuia cu motorul la ralanti după amestecare să fie mai mică decât nivelul maxim al analizorului gazului de marcare.

Calculul debitului gazelor de evacuare se realizează după cum urmează:

Formula

cu Formula

Formula

unde:

A/F
  st

=

raportul stoichiometric aer/combustibil (kg/kg)

λ

=

raportul relativ aer/combustibil

conc
  CO2

=

concentrația de CO2 în stare uscată (%)

conc
  CO

=

concentrația de CO în stare uscată (ppm)

conc
  HC

=

concentrația HC (ppm)

Notă: Calculul se referă la o motorină cu un raport H/C egal cu 1,8.

Debitmetrul de aer satisface specificațiile privind precizia din tabelul 3, analizorul de CO2 folosit satisface specificațiile de la punctul 2.3.1, iar sistemul în ansamblul său satisface specificațiile privind precizia pentru debitul gazelor de evacuare.

Opțional, se poate folosi un echipament de măsurare a raportului aer/combustibil, cum ar fi un senzor de tipul cu oxid de zirconiu, pentru măsurarea raportului de exces de aer în conformitate cu specificațiile de la punctul 2.3.4.

2.2.4.   Debitul gazelor de evacuare diluate

Pentru a calcula emisiile din gazele de evacuare diluate, este necesară aflarea debitului masic al gazelor de evacuare diluate. Debitul total al gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului (kg/încercare) se calculează din valorile măsurate pe durata ciclului și din datele de etalonare corespunzătoare ale dispozitivului de măsurare a debitului (V
  0 pentru PDP, K
  V pentru CFV, C
  d pentru SSV): se utilizează metodele corespunzătoare descrise la apendicele 3, punctul 2.2.1. În cazul în care masa totală prelevată de particule și gaze poluante depășește 0,5 % din totalul debitului CVS, debitul CVS se corectează sau debitul eșantionului de particule revine la CVS înainte de dispozitivul de măsurare a debitului.

2.3.   Determinarea componentelor gazoase

2.3.1.   Specificații generale privind analizoarele

Analizoarele trebuie să aibă o gamă de măsurare în conformitate cu precizia cerută pentru măsurarea concentrației componentelor gazelor de evacuare (punctul 1.4.1.1). Se recomandă utilizarea analizoarelor astfel încât concentrația măsurată să fie între 15 % și 100 % din scala completă.

Dacă valoarea scalei complete este de 155 ppm (sau ppm C) sau mai mică sau dacă se utilizează sisteme de înregistrare a informațiilor (computere, înregistratoare de date) care asigură o precizie suficientă și o rezoluție sub 15 % din scala completă, se acceptă și concentrații mai mici de 15 % din scala completă. În acest caz, sunt necesare etalonări suplimentare pentru a asigura precizia curbelor de etalonare (anexa 4A apendicele 2 punctul 1.5.2.2.).

Compatibilitatea electromagnetică (EMC) a echipamentului trebuie să fie la un nivel care să reducă la minim erorile suplimentare.

2.3.1.1.   Erori de măsurare

Analizoarele nu trebuie să devieze de la punctul de etalonare nominală cu mai mult de ± 2 % din citire pe întregul interval de măsurare sau cu mai mult de ± 0,3 % pe scala completă, reținându-se valoarea mai mare.

Notă: În sensul prezentului regulament, precizia se definește ca abaterea indicației analizorului de la valorile etalonării nominale folosind un gaz de etalonare (≡ valoare reală).

2.3.1.2.   Repetabilitatea

Precizia, definită ca fiind de 2,5 ori abaterea standard a 10 răspunsuri repetitive la un anumit gaz de etalonare sau de control, trebuie să fie de maximum ± 1 % din concentrația scalei complete pentru fiecare gamă utilizată de peste 155 ppm (sau ppm C) sau de ± 2 % pentru fiecare gamă utilizată sub 155 ppm (sau ppm C).

2.3.1.3.   Zgomot

Răspunsul vârf-la-vârf al analizorului la zero și la gazele de etalonare sau de reglare a sensibilității, pe durata oricărui interval de 10 s, nu trebuie să depășească 2 % din scala completă a tuturor intervalelor folosite.

2.3.1.4.   Abaterea de la zero

Abaterea de la valoarea zero pe o durată de o oră trebuie să fie mai mică de 2 % din scala completă, pentru cel mai mic interval utilizat. Răspunsul la gazul de aducere la zero se definește ca răspunsul mediu, inclusiv zgomotul, la un gaz de aducere la zero într-un interval de 30 s.

2.3.1.5.   Abaterea de reglare a sensibilității

Abaterea de reglare a sensibilității pe o perioadă de o oră trebuie să fie mai mică de 2 % din scala completă, pe cel mai mic interval utilizat. Reglarea sensibilității este definită ca fiind diferența dintre răspunsul la gazul de reglare a sensibilității și la gazul de aducere la zero. Răspunsul de reglare a sensibilității se definește ca răspunsul mediu (inclusiv zgomotul) la un gaz de reglare a sensibilității pe durata unui interval de 30 s.

2.3.1.6.   Timpul de urcare

În cazul analizei gazelor brute de evacuare, timpul de urcare al analizorului instalat pe sistemul de măsurare nu trebuie să depășească 2,5 s.

Notă: Simpla evaluare a timpului de răspuns al analizorului nu este suficientă pentru a defini în mod clar adecvarea întregului sistem la încercările în regim tranzitoriu. Volumele, în special volumele moarte din ansamblul sistemului influențează nu doar timpul de transport de la sondă la analizor, ci și timpul de urcare. De asemenea, timpii de transport din interiorul analizorului ar putea fi definiți ca fiind timpul de răspuns al analizorului, ca în cazul convertizorului sau al separatoarelor de apă din interiorul analizoarelor de NOx. Determinarea timpului de răspuns al întregului sistem este descrisă la apendicele 2, punctul 1.11.1.

2.3.2.   Uscarea gazelor

Se aplică aceleași specificații valabile pentru ciclul de încercare NRSC (punctul 1.4.2) descris mai jos.

Dispozitivul opțional de uscare a gazului trebuie să aibă un efect minim asupra concentrației gazelor măsurate. Aparatele de uscare chimică nu reprezintă o metodă acceptabilă de îndepărtare a apei din eșantion.

2.3.3.   Analizoare

Se aplică aceleași specificații valabile pentru ciclul de încercare NRSC (punctul 1.4.3) descris mai jos.

Gazele care urmează a fi măsurate se analizează cu următoarele instrumente. Pentru analizoarele neliniare se acceptă utilizarea circuitelor de liniarizare.

2.3.3.1.   Analiza monoxidului de carbon (CO)

Analizorul de monoxid de carbon trebuie să fie de tipul nedispersiv cu absorbție în infraroșu (NDIR).

2.3.3.2.   Analiza dioxidului de carbon (CO2)

Analizorul de dioxid de carbon trebuie să fie de tipul nedispersiv cu absorbție în infraroșu (NDIR).

2.3.3.3.   Analiza hidrocarburilor (HC)

Analizorul hidrocarburilor trebuie să fie de tipul detector cu ionizare în flacără, încălzit (HFID), constituit din detector, supape, conducte etc., încălzit astfel încât să mențină o temperatură a gazului de 463 K (190 °C) ± 10K.

2.3.3.4.   Analiza oxizilor de azot (NOx)

Analizorul de oxizi de azot trebuie să fie de tipul detector cu chemoluminescență (DCL) sau detector cu chemoluminescență încălzit (DICL) cu convertizor NO2/NO dacă măsurarea se efectuează în condiții uscate. În cazul în care măsurarea se face în stare umedă, se folosește un HCLD cu convertizor menținut la peste 328 K (55 °C), cu condiția să fie satisfăcută verificarea efectului de stingere cu apă (punctul 1.9.2.2. din apendicele 2 al anexei 4A).

Atât pentru dispozitivele DCL, cât și pentru dispozitivele DICL temperatura peretelui de pe traseul de prelevare a eșantioanelor trebui să fie menținută între 328-473 K (55-200 °C) până la convertizor, pentru măsurare în condiții uscate, respectiv până la analizor, pentru măsurare în condiții umede.

2.3.4.   Măsurarea raportului aer/combustibil

Echipamentul de măsurare a raportului aer/combustibil utilizat pentru determinarea debitului gazelor de evacuare în conformitate cu punctul 2.2.3 trebuie să fie un senzor al raportului aer/combustibil cu interval de măsurare mare, sau un senzor lambda de tip cu zirconiu.

Senzorul se montează direct pe conducta de evacuare, într-un punct în care temperatura este suficient de ridicată pentru a elimina condensarea apei.

Precizia senzorului cu componente electronice încorporate trebuie să fie de:

| | ± 3 % din indicație pentru λ < 2 |
| --- | --- |

± 3 % din indicație pentru λ < 2

| | ± 5 % din indicație pentru 2 ≤ λ < 5 |
| --- | --- |

± 5 % din indicație pentru 2 ≤ λ < 5

| | ± 10 % din indicație pentru 5 ≤ λ |
| --- | --- |

± 10 % din indicație pentru 5 ≤ λ

Pentru a îndeplini precizia specificată anterior, senzorul trebuie etalonat în conformitate cu indicațiile producătorului instrumentului.

2.3.5.   Prelevarea eșantioanelor de emisii gazoase

2.3.5.1.   Debitul gazelor de evacuare brute

Pentru calculul emisiilor din gazele de evacuare brute se utilizează aceleași specificații valabile pentru ciclul de încercare NRSC (punctul 1.4.4.) descris mai jos.

Sondele de prelevare a eșantioanelor de emisii gazoase trebuie montate la cel puțin 0,5 m sau la o distanță echivalentă cu de 3 ori diametrul conductei de evacuare – reținându-se valoarea mai mare – cât mai în amonte de ieșirea din sistemul de evacuare și suficient de aproape de motor pentru a asigura o temperatură a gazelor de evacuare de cel puțin 343 K (70 °C) la sondă.

În cazul unui motor policilindric echipat cu o galerie de evacuare ramificată, admisia în sondă trebuie să fie amplasată suficient de departe în aval, astfel încât să se asigure că eșantionul este reprezentativ pentru nivelul mediu al emisiilor de gaze de evacuare de la cilindri. În cazul motoarelor policilindrice cu grupuri distincte de galerii de evacuare, cum ar fi motoarele cu configurație în „V”, se admite colectarea unui eșantion de la fiecare grup considerat individual și calcularea unei valori medii a emisiilor de gaze de evacuare. Se pot utiliza și alte metode a căror corelare cu metodele de mai sus a fost demonstrată. Pentru calcularea emisiilor de gaze de evacuare se utilizează debitul masic total al gazelor de evacuare al motorului.

2.3.5.2.   Debitul gazelor de evacuare diluate

În cazul în care se utilizează un sistem de diluare cu debit integral, se aplică următoarele specificații.

conducta de evacuare dintre motor și sistemul de diluare cu debit integral trebuie să respecte cerințele din anexa 4A apendicele 4.

Sonda/sondele de prelevare a eșantioanelor de emisii gazoase se instalează în tunelul de diluare într-un punct în care aerul de diluare și gazele de evacuare sunt bine amestecate și în imediata proximitate a sondei de prelevare a particulelor.

În general, prelevarea eșantioanelor se poate realiza în două moduri:

| (a) | poluanții se prelevează într-un sac de prelevare pe durata ciclului și se măsoară după încheierea încercării; |
| --- | --- |

(a)

poluanții se prelevează într-un sac de prelevare pe durata ciclului și se măsoară după încheierea încercării;

| (b) | poluanții se prelevează în mod continuu și se integrează pe durata ciclului; această metodă este obligatorie pentru HC și NOx. |
| --- | --- |

(b)

poluanții se prelevează în mod continuu și se integrează pe durata ciclului; această metodă este obligatorie pentru HC și NOx.

Concentrațiile de fond trebuie să fie prelevate în amonte de tunelul de diluare într-un sac de prelevare și se scad din concentrația emisiilor în conformitate cu punctul 2.2.3. din apendicele 3.

2.4.   Determinarea particulelor

Determinarea particulelor necesită un sistem de diluare. Diluarea se poate realiza printr-un sistem de diluare cu debit parțial sau printr-un sistem de diluare cu debit integral. Debitul sistemului de diluare trebuie să fie suficient de mare pentru a elimina complet condensarea apei din sistemele de diluare și de prelevare a eșantioanelor și pentru a menține temperatura gazelor de evacuare diluate la o valoare cuprinsă între 315 K (42 °C) și 325 K (52 °C), imediat în amonte de suportul filtrului. În cazul în care umiditatea aerului este ridicată, se permite dezumidificarea aerului de diluare înainte ca acesta să intre în sistemul de diluare. Se recomandă preîncălzirea aerului de diluare peste temperatura limită de 303 K (30 °C), dacă temperatura ambiantă este sub 293 K (20 °C). Totuși, temperatura aerului diluat nu trebuie să depășească 325 K (52 °C) înaintea introducerii gazelor de evacuare în tunelul de diluare.

Sonda de prelevare a eșantioanelor de particule trebuie instalată în apropierea sondei de prelevare a eșantioanelor de gaze emise, iar instalarea trebuie să respecte dispozițiile de la punctul 2.3.5.

Pentru determinarea masei de particule, sunt necesare un sistem de prelevare a particulelor, filtre de prelevare a particulelor, o microbalanță, precum și o cameră de cântărire cu temperatura și umiditatea controlate.

Specificațiile sistemului de diluare cu debit parțial

Sistemul de diluare cu debit parțial trebuie să fie proiectat astfel încât să separe debitul gazelor de evacuare în două fracțiuni, cea mai mică fiind diluată cu aer și, în consecință, folosită pentru măsurarea particulelor. Pentru aceasta, este necesar ca raportul de diluare să fie determinat cu deosebită precizie. Se pot aplica diferite metode de separare, iar tipul de separare utilizat impune într-o măsură semnificativă tipul de echipament pentru prelevare și procedurile care urmează să fie folosite (punctul 1.2.1.1 din apendicele 4 al anexei 4A).

Pentru controlul sistemului de diluare cu debit parțial, este necesar un timp de răspuns rapid al sistemului. Timpul de transformare pentru sistem se determină prin intermediul procedurii de la punctul 1.11.1 din apendicele 2.

În cazul în care timpul combinat de transformare al sistemului de măsurare a debitului gazelor de evacuare (a se vedea punctul anterior) și sistemul cu debit parțial este < 0,3 s, se utilizează controlul online. În cazul în care timpul de transformare depășește 0,3 s, se folosește controlul anticipat pe baza desfășurării unei încercări preînregistrate. În ultimul caz, timpul de urcare este ≤ 1 s, iar timpul de încetinire al combinației ≤ 10 s.

Timpul de răspuns total al sistemului trebuie proiectat astfel încât să asigure un eșantion reprezentativ de particule GSE
  , proporțional cu debitul masic al gazelor de evacuare. Pentru a stabili proporționalitatea, se realizează o analiză de regresie a GSE
  în comparație cu GEXHW
  , cu o frecvență minimă de 5 Hz, și trebuie satisfăcute următoarele criterii:

| (a) | coeficientul de corelație r al regresiei liniare dintre G
  SE și G
  EXHW nu este mai mic de 0,95; |
| --- | --- |

(a)

coeficientul de corelație r al regresiei liniare dintre G
  SE și G
  EXHW nu este mai mic de 0,95;

| (b) | eroarea standard de estimare a G
  SE pe G
  EXHW nu depășește 5 % din G
  SE maxim; |
| --- | --- |

(b)

eroarea standard de estimare a G
  SE pe G
  EXHW nu depășește 5 % din G
  SE maxim;

| (c) | intersecția G
  SE cu dreapta de regresie nu depășește ± 2 % din G
  SE maxim. |
| --- | --- |

(c)

intersecția G
  SE cu dreapta de regresie nu depășește ± 2 % din G
  SE maxim.

Opțional, se poate efectua o încercare preliminară, iar semnalul debitului masic al gazelor de evacuare al încercării preliminare poate fi folosit pentru a controla debitul eșantionului în sistemul de particule (controlul anticipat). Procedura menționată anterior este necesară în cazul în care timpul de transformare al sistemului de particule t
  50,P și/sau timpul de transformare al semnalului de debit masic al gazelor de evacuare, t
  50,F, sunt > 0,3 s. Se obține un control corect al sistemului de diluare cu debit parțial dacă indicatorul de timp al G

  EXHW,pre al încercării preliminare, care controlează GSE
  , este deplasat cu un timp anticipat de t
  50,P + t
  50,F.

Pentru stabilirea corelației dintre GSE
  și GEXHW
  se utilizează datele colectate în timpul încercării propriu-zise, cu timpul GEXHW
  aliniat în funcție de t50,F în raport cu GSE
  (sincronizarea se realizează fără nici o contribuție a t
  50,P). Cu alte cuvinte, decalarea timpului între GEXHW
  și GSE
  este diferența timpilor de transformare stabiliți la punctul 2.6. din apendicele 2.

Pentru sistemele de diluare cu debit parțial, precizia debitului GSE
  al eșantionului este esențială, în cazul în care nu este măsurat direct, ci determinat prin măsurarea diferenței de debit:

Formula

În acest caz, o precizie de ± 2 % pentru GTOTW
  și GDILW
  nu este suficientă pentru a garanta o precizie acceptabilă pentru GSE
  . În cazul în care debitul gazului se determină prin măsurarea diferenței de debit, eroarea maximă a diferenței trebuie să fie astfel încât precizia GS


  E
  să fie de ± 5 % atunci când raportul de diluare este mai mic de 15. Acesta poate fi calculat luându-se valoarea medie pătratică a erorilor fiecărui instrument.

Se poate obține o precizie acceptabilă a GSE
  prin oricare dintre următoarele metode:

| (a) | precizia absolută a G
  TOTW și G
  DILW este de ± 0,2 %, ceea ce garantează o precizie a G
  SE ≤ 5 % la un raport de diluare de 15. Cu toate acestea, la rapoarte de diluare mai mari, vor apărea erori de diluare mai mari; |
| --- | --- |

(a)

precizia absolută a G
  TOTW și G
  DILW este de ± 0,2 %, ceea ce garantează o precizie a G
  SE ≤ 5 % la un raport de diluare de 15. Cu toate acestea, la rapoarte de diluare mai mari, vor apărea erori de diluare mai mari;

| (b) | etalonarea G
  DILW în funcție de G
  TOTW se efectuează astfel încât să se obțină aceleași precizii pentru G
  SE ca la litera (a). Pentru detaliile referitoare la o astfel de etalonare, a se vedea punctul 2.6 din apendicele 2; |
| --- | --- |

(b)

etalonarea G
  DILW în funcție de G
  TOTW se efectuează astfel încât să se obțină aceleași precizii pentru G
  SE ca la litera (a). Pentru detaliile referitoare la o astfel de etalonare, a se vedea punctul 2.6 din apendicele 2;

| (c) | precizia G
  SE se determină indirect din precizia raportului de diluare, calculată cu ajutorul unui gaz de marcare, de exemplu CO2. Din nou, pentru G
  SE sunt necesare precizii echivalente cu metoda (a); |
| --- | --- |

(c)

precizia G
  SE se determină indirect din precizia raportului de diluare, calculată cu ajutorul unui gaz de marcare, de exemplu CO2. Din nou, pentru G
  SE sunt necesare precizii echivalente cu metoda (a);

| (d) | valorile preciziilor absolute ale G
  TOTW și G
  DILW pot varia în limitele a ± 2 % din scala completă, eroarea maximă a diferenței dintre G
  TOTW și G
  DILW este mai mică sau egală cu 0,2 %, iar eroarea liniară se situează în limitele de ± 0,2 % din cel mai mare G
  TOTW observat pe durata încercării. |
| --- | --- |

(d)

valorile preciziilor absolute ale G
  TOTW și G
  DILW pot varia în limitele a ± 2 % din scala completă, eroarea maximă a diferenței dintre G
  TOTW și G
  DILW este mai mică sau egală cu 0,2 %, iar eroarea liniară se situează în limitele de ± 0,2 % din cel mai mare G
  TOTW observat pe durata încercării.

2.4.1.   Filtre de prelevare a particulelor

2.4.1.1.   Specificațiile filtrului

Pentru încercările de certificare sunt necesare filtre din fibră de sticlă, acoperite cu un strat de fluorocarbon sau filtre cu membrană, pe bază de fluorocarbon. Pentru aplicații speciale se pot folosi diferite materiale sau filtre. Toate tipurile de filtre trebuie să aibă o eficiență de colectare de 0,3 μm a DOP (dioctilftalat) de cel puțin 99 % la o viteză nominală a gazelor cuprinsă între 35 și 100 cm/s. Atunci când se efectuează încercări de corelare între laboratoare sau între un producător și o autoritate de omologare, trebuie să fie folosite filtre de calitate identică.

2.4.1.2.   Dimensiunea filtrului

Filtrele de particule trebuie să aibă un diametru minim de 47 mm (37 mm diametru al suprafeței utile). Se acceptă filtre cu diametrul mai mare (punctul 2.4.1.5).

2.4.1.3.   Filtre primare și secundare

În timpul secvenței de încercare se efectuează prelevarea eșantioanelor de gaze de evacuare diluate printr-o pereche de filtre plasate în serie (unul primar și unul secundar). Filtrul secundar se montează la cel mult 100 mm în aval de filtrul primar și fără să fie în contact cu acesta. Filtrele pot fi cântărite separat sau ca pereche, fiind amplasate în acest caz cu suprafețele utile una în fața celeilalte.

2.4.1.4.   Viteza la suprafața filtrului

Se obține o viteză nominală a gazului la trecerea prin filtru cuprinsă între 35 și 100 cm/s. Scăderea presiunii între începutul și sfârșitul încercării nu trebuie să fie mai mare de 25 kPa.

2.4.1.5.   Încărcarea filtrului

Încărcările minime recomandate pentru dimensiunile obișnuite ale filtrelor sunt prezentate în următorul tabel. Pentru dimensiuni mai mari ale filtrelor, încărcarea minimă a filtrului trebuie să fie de 0,065 mg/1 000 mm2 de suprafață utilă.

| Diametrul filtrului
  (mm) | Diametrul suprafeței utile recomandate
  (mm) | Încărcarea minimă recomandată
  (mm) |
| --- | --- | --- |
| 47 | 37 | 0,11 |
| 70 | 60 | 0,25 |
| 90 | 80 | 0,41 |
| 110 | 100 | 0,62 |

Diametrul filtrului

(mm)

Diametrul suprafeței utile recomandate

(mm)

Încărcarea minimă recomandată

(mm)

47

37

0,11

70

60

0,25

90

80

0,41

110

100

0,62

2.4.2.   Camera de cântărire și specificațiile balanței analitice

2.4.2.1.   Starea camerei de cântărire

Temperatura camerei (sau a incintei) în care sunt condiționate și cântărite filtrele de particule trebuie menținută la 295 K (22 °C) ± 3 K pe durata întregii condiționări și cântăriri a filtrelor. Umiditatea trebuie menținută la un punct de condensare de 282,5 (9,5 °C) ± 3 K și o umiditate relativă de 45 % ± 8 %.

2.4.2.2.   Cântărirea filtrelor de referință

Mediul din cameră (sau încăpere) nu trebuie să fie contaminat de factorii ambientali (de exemplu, praf) care s-ar depune pe filtrele de particule, în timpul stabilizării acestora. Se pot permite perturbări ale specificațiilor camerei de cântărire astfel cum sunt prevăzute la punctul 2.4.2.1 în cazul în care durata perturbării nu depășește 30 de minute. Camera de cântărire trebuie să satisfacă specificațiile cerute înainte de intrarea personalului în încăpere. Cel puțin două filtre de referință sau două perechi de filtre de referință neutilizate trebuie cântărite în decurs de maximum patru ore de la cântărirea filtrului sau perechilor de filtre de prelevare, dar de preferință în același timp. Acestea trebuie să fie de aceeași mărime și din același material ca filtrele de prelevare a eșantioanelor.

În cazul în care masa medie a filtrelor de referință (perechilor de filtre de referință) se modifică între cântărirea filtrelor de prelevare a eșantioanelor cu mai mult de 10 μg, atunci se înlătură toate filtrele de prelevare a eșantioanelor și se repetă încercarea privind emisiile.

În cazul în care criteriile de stabilitate a camerei de cântărire prevăzute la punctul 2.4.2.1 nu sunt satisfăcute, dar cântărirea filtrului (perechii de filtre) de referință satisface criteriile menționate anterior, producătorul motorului are posibilitatea de a accepta cântărirea filtrelor de prelevare a eșantioanelor sau de a anula încercările, reparând sistemul de control al camerei de cântărire și reluând încercarea.

2.4.2.3.   Balanța analitică

Balanța analitică utilizată la determinarea masei tuturor filtrelor trebuie să aibă o precizie (abatere standard) de 2 μg și o rezoluție de cel puțin 1 μg (o cifră = 1 μg) specificată de producătorul balanței.

2.4.2.4.   Eliminarea efectelor electricității statice

Pentru a elimina efectele electricității statice, filtrele trebuie neutralizate înainte de cântărire, de exemplu cu ajutorul unui neutralizator cu poloniu sau al unui dispozitiv cu efect similar.

2.4.3.   Specificații suplimentare pentru măsurarea particulelor

Toate componentele sistemului de diluare și ale sistemului de prelevare a eșantioanelor, de la conducta de evacuare până la suportul filtrului, care sunt în contact cu gazele de evacuare brute și diluate, trebuie proiectate astfel încât să se reducă la minim depunerea sau alterarea particulelor. Toate părțile trebuie realizate din materiale conductoare de electricitate, care să nu intre în reacție cu componentele gazului de evacuare și trebuie legate la pământ pentru a preveni efectele electrostatice.

Apendicele 2

Proceduri de etalonare (NRSC, NRTC
   (1)
  )

1.   ETALONAREA INSTRUMENTELOR ANALITICE

1.1.   Introducere

Fiecare analizor trebuie etalonat ori de câte ori este necesar pentru a satisface cerințele privind precizia din prezentul regulament. Metoda de etalonare care trebuie utilizată este descrisă în prezentul punct pentru analizoarele indicate în apendicele 1 punctul 1.4.3.

La solicitarea producătorului și cu acordul autorității de omologare, metodele descrise la punctele 8.1 și 8.2 din anexa 4B pot fi utilizate în mod alternativ în locul celor descrise la punctul 1 din prezentul apendice.

1.2.   Gaze de etalonare

Trebuie respectată durata de depozitare a tuturor gazelor de etalonare.

Se înregistrează data de expirare a gazelor de etalonare declarată de producător.

1.2.1.   Gaze pure

Puritatea cerută pentru gaze se definește prin limitele de contaminare indicate în continuare. Pentru operațiune sunt necesare următoarele gaze:

| (a) | azot purificat
  (contaminare ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO); |
| --- | --- |

(a)

azot purificat

(contaminare ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO);

| (b) | oxigen purificat
  (puritate > 99,5 % vol O2); |
| --- | --- |

(b)

oxigen purificat

(puritate > 99,5 % vol O2);

| (c) | amestec de hidrogen-heliu
  (40 ± 2 % hidrogen, restul heliu)
  (contaminare ≤ 1 ppm C, ≤ 400 ppm CO2); |
| --- | --- |

(c)

amestec de hidrogen-heliu

(40 ± 2 % hidrogen, restul heliu)

(contaminare ≤ 1 ppm C, ≤ 400 ppm CO2);

| (d) | aer sintetic purificat
  (contaminare ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)
  (conținutul de oxigen între 18-21 % vol). |
| --- | --- |

(d)

aer sintetic purificat

(contaminare ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)

(conținutul de oxigen între 18-21 % vol).

1.2.2.   Gaze de etalonare și gaze de reglare a sensibilității

Sunt necesare amestecuri de gaze având următoarele compoziții chimice:

| (a) | C3H8 și aer sintetic purificat (a se vedea punctul 1.2.1); |
| --- | --- |

(a)

C3H8 și aer sintetic purificat (a se vedea punctul 1.2.1);

| (b) | CO și azot purificat; |
| --- | --- |

(b)

CO și azot purificat;

| (c) | NO și azot purificat (cantitatea de NO2 din acest gaz de etalonare nu trebuie să depășească 5 % din conținutul de NO); |
| --- | --- |

(c)

NO și azot purificat (cantitatea de NO2 din acest gaz de etalonare nu trebuie să depășească 5 % din conținutul de NO);

| (d) | O2 și azot purificat; |
| --- | --- |

(d)

O2 și azot purificat;

| (e) | CO2 și azot purificat; |
| --- | --- |

(e)

CO2 și azot purificat;

| (f) | CH4 și aer sintetic purificat; |
| --- | --- |

(f)

CH4 și aer sintetic purificat;

| (g) | C2H6 și aer sintetic purificat. |
| --- | --- |

(g)

C2H6 și aer sintetic purificat.

Notă: se acceptă și alte combinații de gaze, cu condiția ca acestea să nu reacționeze între ele.

Concentrația reală a gazului de etalonare și a gazului de reglare a sensibilității nu trebuie să depășească ± 2 % din valoarea nominală. Toate concentrațiile gazelor de etalonare sunt date în volum (% volum sau ppm volum).

Gazele folosite pentru etalonare și reglarea sensibilității pot fi obținute, de asemenea, cu ajutorul unui separator, prin diluare cu N2 purificat sau cu aer sintetic purificat. Precizia dispozitivului de amestecare trebuie să permită determinarea concentrației gazelor de etalonare diluate cu o toleranță de ± 2 %.

Această precizie presupune ca gazele primare utilizate la amestecare să fie cunoscute cu o precizie de cel puțin ± 1 %, fie trasabile cu referire la standardele naționale sau internaționale în domeniul gazului. Verificarea se efectuează pe un interval între 15 % și 50 % din scala completă pentru fiecare etalonare care implică utilizarea unui dispozitiv de amestecare. În cazul în care prima verificare eșuează, se poate efectua o verificare suplimentară, utilizându-se un alt gaz de etalonare.

Opțional, dispozitivul de amestecare poate fi verificat cu un instrument liniar prin natura sa, de exemplu utilizându-se gaz NO cu un detector CLD. Reglarea scalei instrumentului se realizează cu un gaz de reglare a sensibilității conectat direct la instrument. Dispozitivul de amestecare se verifică la reglajele utilizate, iar valoarea nominală se compară cu concentrația măsurată de instrument. Diferența trebuie să se situeze în fiecare punct la ± 1 % din valoarea nominală.

Alte metode pot fi utilizate cu respectarea bunelor practici inginerești și trebuie acceptate în prealabil de către părțile implicate.

Notă: Se recomandă utilizarea unui separator cu o precizie de ± 1% pentru stabilirea curbei de etalonare precise a analizorului. Separatorul de gaze trebuie să fie etalonat de către producător.

1.3.   Procedura de operare pentru analizoare și sistemul de prelevare a eșantioanelor

Procedura de operare pentru analizoare trebuie să respecte instrucțiunile de pornire și de operare ale producătorului instrumentelor. Trebuie incluse cerințele minime de la punctele 1.4-1.9.

1.4.   Încercarea de etanșeitate

Se efectuează o încercare de etanșeitate a sistemului. Sonda se deconectează de la sistemul de evacuare, iar capătul ei se astupă. Se pune în funcțiune pompa analizorului. După o perioadă inițială de stabilizare, toate aparatele de măsurare a debitului trebuie să indice zero. În caz contrar, se verifică liniile de prelevare a eșantioanelor și se corectează eroarea. Cantitatea maximă acceptată a pierderilor prin scurgere în partea vidată este de 0,5 % din debitul curent pentru porțiunea de sistem controlată. Debitele analizorului și ale derivației pot fi utilizate pentru estimarea debitelor curente.

O altă metodă constă în introducerea unei modificări graduale a concentrației la începutul liniei de prelevare a eșantioanelor prin comutarea de la gazul de aducere la zero la gazul de reglare a sensibilității.

Dacă, după o perioadă adecvată de timp, concentrația indicată este mai mică decât concentrația introdusă, rezultă că există probleme de etalonare sau pierderi prin scurgere.

1.5.   Procedura de etalonare

1.5.1.   Ansamblul instrumentelor

Se etalonează ansamblul instrumentelor și se verifică curbele de etalonare prin raportare la gaze standard. Se folosesc aceleași debite ale gazului ca și în cazul prelevării de eșantioane de gaze de evacuare.

1.5.2.   Timp de încălzire

Timpul de încălzire trebuie să fie cel recomandat de producător. Dacă acesta nu este specificat, se recomandă o perioadă de minimum două ore pentru încălzirea analizoarelor.

1.5.3.   Analizoarele NDIR și HFID

În cazul în care este necesar, analizorul NDIR trebuie reglat, iar flacăra de combustie a analizorului HFID trebuie optimizată (punctul 1.8.1).

1.5.4.   Etalonare

Se etalonează fiecare interval de funcționare utilizat în mod normal.

Folosind aer sintetic purificat (sau azot), analizoarele de CO, CO2, NOx, HC și O2 se reglează la zero.

Gazele de etalonare adecvate se introduc în analizoare, valorile se înregistrează și se stabilește astfel curba de etalonare în conformitate cu punctul 1.5.6.

Se verifică din nou setarea la zero și se repetă, dacă este necesar, procedura de etalonare.

1.5.5.   Stabilirea curbei de etalonare

1.5.5.1.   Reguli generale

Curba de etalonare a analizorului se determină în funcție de cel puțin șase puncte de etalonare, între care trebuie să fie o distanță cât mai uniformă (exclusiv punctul zero). Concentrația nominală cea mai mare trebuie să fie mai mare sau egală cu 90 % din scala completă.

Curba de etalonare se calculează prin metoda celor mai mici pătrate. În cazul în care gradul polinomului care rezultă este mai mare de 3, numărul punctelor de etalonare (inclusiv punctul zero) trebuie să fie cel puțin egal cu gradul acestui polinom plus 2.

Curba de etalonare nu trebuie să difere cu mai mult de ± 2 % din valoarea nominală a fiecărui punct de etalonare și cu mai mult de ± 0,3 % din scala completă la zero.

Curba de etalonare și punctele de etalonare permit verificarea corectitudinii etalonării. Trebuie indicați diferiții parametri caracteristici ai analizorului, în special:

| (a) | intervalul de măsurare; |
| --- | --- |

(a)

intervalul de măsurare;

| (b) | sensibilitatea; |
| --- | --- |

(b)

sensibilitatea;

| (c) | data etalonării. |
| --- | --- |

(c)

data etalonării.

1.5.5.2.   Etalonarea la mai puțin de 15 % din scala completă

Curba de etalonare a analizorului este stabilită la cel puțin zece puncte de etalonare suplimentare (exclusiv zero), distanțate astfel încât 50 % din punctele de etalonare să se afle sub 10 % din scala completă.

Curba de etalonare se calculează prin metoda celor mai mici pătrate.

Curba de etalonare nu trebuie să difere cu mai mult de ± 4 % din valoarea nominală a fiecărui punct de etalonare și cu mai mult de ± 0,3 % din scala completă la zero.

1.5.5.3.   Metode alternative

Se pot utiliza și alte tehnici (de exemplu computere, comutatoare cu rază de acțiune controlată electronic etc.) dacă se poate demonstra că acestea au o precizie echivalentă.

1.6.   Verificarea etalonării

Fiecare interval de funcționare utilizat în mod normal se verifică înaintea fiecărei analize, în conformitate cu procedura următoare.

Etalonarea se verifică prin utilizarea unui gaz de aducere la zero și a unui gaz de reglare a sensibilității a căror valoare nominală este mai mare de 80 % din scala completă a intervalului de măsurare.

În cazul în care, luând în considerare cele două puncte, valoarea identificată nu diferă cu mai mult de ± 4 % din scala completă a valorii de referință declarate, parametrii de ajustare pot fi modificați. În caz contrar, se stabilește o nouă curbă de etalonare în conformitate cu punctul 1.5.4.

1.7.   Încercare privind eficiența convertizorului de NOx

Eficiența convertizorului folosit pentru conversia NO2 în NO se verifică în conformitate cu punctele 1.7.1-1.7.8 (figura 1).

1.7.1.   Instalația de încercare

Folosind configurația de încercare în conformitate cu figura 1 (a se vedea, de asemenea, punctul 1.4.3.5. din apendicele 1) și procedura de mai jos, eficiența convertizoarelor poate fi verificată cu ajutorul unui ozonator.

Figura 1

Schema dispozitivului de măsurare a eficienței convertizorului NO2

Image

1.7.2.   Etalonare

CLD și HCLD trebuie etalonate în intervalul de funcționare cel mai frecvent, urmând specificațiile producătorului privind utilizarea gazului de aducere la zero și a gazului de reglare a sensibilității (conținutul de NO trebuie să atingă aproximativ 80 % din intervalul de funcționare, iar concentrația de NO2 a amestecului de gaze trebuie să se situeze la mai puțin de 5 % din concentrația de NO). Analizorul de NOx trebuie să fie în modul NO, astfel încât gazul de reglare a sensibilității să nu treacă prin convertizor. Se înregistrează concentrația indicată.

1.7.3.   Calcularea

Eficiența convertizorului de NOx se calculează după cum urmează:

Formula

unde:

| a | = | concentrația NOx în conformitate cu punctul 1.7.6. |
| --- | --- | --- |
| b | = | concentrația NOx în conformitate cu punctul 1.7.7. |
| c | = | concentrația NO în conformitate cu punctul 1.7.4. |
| d | = | concentrația NO în conformitate cu punctul 1.7.5. |

a

=

concentrația NOx în conformitate cu punctul 1.7.6.

b

=

concentrația NOx în conformitate cu punctul 1.7.7.

c

=

concentrația NO în conformitate cu punctul 1.7.4.

d

=

concentrația NO în conformitate cu punctul 1.7.5.

1.7.4.   Adăugarea oxigenului

Printr-un racord de tip T, se adaugă constant oxigen sau aer zero în debitul de gaz, până când concentrația indicată este cu aproximativ 20 % mai mică decât concentrația de etalonare prezentată la punctul 1.7.2 (analizorul este în modul NO).

Se înregistrează concentrația c indicată. Ozonatorul rămâne dezactivat de-a lungul întregii operațiuni.

1.7.5.   Activarea ozonatorului

Ozonatorul se activează pentru a genera o cantitate suficientă de ozon, astfel încât concentrația de NO să scadă la aproximativ 20 % (minimum 10 %) din concentrația de etalonare prezentată la punctul 1.7.2. Se înregistrează concentrația d indicată. (Analizorul este în modul NO).

1.7.6.   Modul NOx

După aceasta, analizorul de NO se comută pe modul NOx, astfel încât amestecul de gaze (compus din NO, NO2, O2 și N2) să treacă prin convertizor. Se înregistrează concentrația a indicată. (Analizorul este în modul NOx).

1.7.7.   Dezactivarea ozonatorului

Ozonatorul se dezactivează. Amestecul de gaze descris la punctul 1.7.6 trece prin convertizor în detector. Se înregistrează concentrația b indicată. (Analizorul este în modul NOx).

1.7.8.   Modul NO

Cu analizorul comutat pe modul NO și ozonatorul dezactivat, se întrerupe, de asemenea, debitul de oxigen sau de aer sintetic. Rezultatul măsurării NOx la analizor nu trebuie să aibă o abatere mai mare de ± 5 % față de valoarea măsurată în conformitate cu punctul 1.7.2 (analizorul este în modul NO).

1.7.9.   Interval de încercare

Eficiența convertizorului trebuie verificată înainte de fiecare etalonare a analizorului NOx.

1.7.10.   Cerințe privind eficiența

Eficiența convertizorului nu trebuie să fie mai mică de 90 %; se recomandă o eficiență mai mare de 95 %.

Notă: Dacă, atunci când analizorul este în cel mai frecvent interval de funcționare, ozonatorul nu poate opera o reducere de la 80 % la 20 % în conformitate cu punctul 1.7.5, atunci se folosește cel mai mare interval care va asigura reducerea.

1.8.   Reglarea FID

1.8.1.   Optimizarea răspunsului detectorului

Detectorul HFID trebuie reglat în conformitate cu instrucțiunile producătorului. Pentru optimizarea răspunsului în intervalul operațional cel mai frecvent, se utilizează propan în gazul de reglare a sensibilității aerului.

După reglarea debitului combustibilului și al aerului în conformitate cu recomandările producătorului, se introduce în analizor un gaz de reglare a sensibilității de 350 ± 75 ppm C. Reacția la un debit dat al combustibilului se determină din diferența dintre reacția gazului de reglare a sensibilității și reacția gazului de aducere la zero. Debitul de combustibil se reglează treptat peste și sub specificațiile producătorului. Se înregistrează răspunsul la gazul de reglare a sensibilității și la gazul de aducere la zero la aceste debite de combustibil. Se reprezintă grafic diferența dintre răspunsul la gazul de reglare a sensibilității și la gazul de aducere la zero și se reglează debitul de combustibil spre partea cu valori maxime a curbei.

1.8.2.   Factori de reacție la hidrocarburi

Analizorul se etalonează folosindu-se propan în aer și în aerul sintetic purificat, în conformitate cu punctul 1.5.

Factorii de reacție se determină la punerea în funcțiune a unui analizor și, în continuare, după perioade îndelungate de funcționare. Factorul de reacție (Rf) pentru o anumită categorie de hidrocarburi este raportul dintre valoarea C1 indicată de FID și concentrația de gaz din cilindru exprimată în ppm C1.

Concentrația gazului de încercare trebuie să fie la un nivel care să dea o reacție de aproximativ 80 % din scala completă. Concentrația trebuie cunoscută cu o precizie de ± 2 % în raport cu un standard gravimetric exprimat în volume. În plus, cilindrul de gaz trebuie precondiționat timp de 24 de ore, la o temperatură de 298 K (25 °C) ± 5 K.

Gazele de încercare care urmează a fi utilizate și diferitele intervale recomandate pentru factorii de reacție sunt următoarele:

| Metan și aer sintetic purificat | : | 1,00 ≤ R
  f ≤ 1,15 |
| --- | --- | --- |
| Propilenă și aer sintetic purificat | : | 0,90 ≤ R
  f ≤ 1,1 |
| Toluen și aer sintetic purificat | : | 0,90 ≤ R
  f ≤ 1,10 |

Metan și aer sintetic purificat

:

1,00 ≤ R
  f ≤ 1,15

Propilenă și aer sintetic purificat

:

0,90 ≤ R
  f ≤ 1,1

Toluen și aer sintetic purificat

:

0,90 ≤ R
  f ≤ 1,10

Aceste valori se raportează la factorul de reacție (R
  f) 1,00 pentru propan și aer sintetic purificat.

1.8.3.   Verificarea interferenței oxigenului

Verificarea interferenței oxigenului se efectuează la punerea în funcțiune a unui analizor și, în continuare, după perioade îndelungate de funcționare.

Se alege un interval în care gazele de verificare a interferenței oxigenului sunt cuprinse în a partea superioară a intervalului de 50 %.

1.8.3.1.   Gazele de verificare a interferenței oxigenului

Gazele de verificare a interferenței oxigenului trebuie să conțină propan cu 350 ppmC la 75 ppmC de hidrocarburi. Valoarea concentrației se determină la toleranțele gazelor de etalonare prin analiză cromatografică a hidrocarburilor totale plus impurități sau prin amestecare dinamică. Azotul trebuie să fie diluantul predominant, restul fiind oxigen. Amestecurile necesare pentru încercarea motoarelor Diesel sunt următoarele:

| Concentrație O2 | Restul |
| --- | --- |
| 21 (20-22) | Azot |
| 10 (9-11) | Azot |
| 5 (4-6) | Azot |

Concentrație O2

Restul

21 (20-22)

Azot

10 (9-11)

Azot

5 (4-6)

Azot

1.8.3.2.   Procedură

| (a) | Analizorul se aduce la zero. |
| --- | --- |

(a)

Analizorul se aduce la zero.

| (b) | Sensibilitatea analizorului se reglează cu 21 % amestec de oxigen. |
| --- | --- |

(b)

Sensibilitatea analizorului se reglează cu 21 % amestec de oxigen.

| (c) | Se verifică din nou răspunsul la gazul de aducere la zero. Dacă aceasta s-a modificat cu mai mult de 0,5 % din scala completă, se repetă operațiunile de la literele (a) și (b). |
| --- | --- |

(c)

Se verifică din nou răspunsul la gazul de aducere la zero. Dacă aceasta s-a modificat cu mai mult de 0,5 % din scala completă, se repetă operațiunile de la literele (a) și (b).

| (d) | Se introduc gazele de verificare a interferenței oxigenului de 5 % și 10 %. |
| --- | --- |

(d)

Se introduc gazele de verificare a interferenței oxigenului de 5 % și 10 %.

| (e) | Se verifică din nou răspunsul la gazul de aducere la zero. Dacă aceasta s-a modificat cu mai mult de ± 1 % din scala completă, încercarea trebuie repetată. |
| --- | --- |

(e)

Se verifică din nou răspunsul la gazul de aducere la zero. Dacă aceasta s-a modificat cu mai mult de ± 1 % din scala completă, încercarea trebuie repetată.

| (f) | Interferența oxigenului (% O2I) se calculează pentru fiecare amestec de la litera (d), după cum urmează:









  A | = | concentrația de hidrocarburi (ppmC) a gazului de reglare a sensibilității utilizat la litera (b) |
| --- | --- | --- | --- |
| B | = | concentrația de hidrocarburi (ppmC) a gazelor de verificare a interferenței oxigenului utilizate la litera (d) |
| C | = | reacția analizorului |
| D | = | procentul reacției analizorului la scală completă datorate lui A |

(f)

Interferența oxigenului (% O2I) se calculează pentru fiecare amestec de la litera (d), după cum urmează:

A

=

concentrația de hidrocarburi (ppmC) a gazului de reglare a sensibilității utilizat la litera (b)

B

=

concentrația de hidrocarburi (ppmC) a gazelor de verificare a interferenței oxigenului utilizate la litera (d)

C

=

reacția analizorului

D

=

procentul reacției analizorului la scală completă datorate lui A

| (g) | Procentul de interferență a oxigenului (%O
  2
  I) trebuie să fie mai mic de ± 3 % înainte de încercare pentru toate gazele necesare pentru verificarea interferenței cu oxigenul. |
| --- | --- |

(g)

Procentul de interferență a oxigenului (%O
  2
  I) trebuie să fie mai mic de ± 3 % înainte de încercare pentru toate gazele necesare pentru verificarea interferenței cu oxigenul.

| (h) | Dacă interferența oxigenului este mai mare de ± 3 %, debitul de aer se reglează treptat peste și sub specificațiile producătorului, repetând operațiunea de la punctul 1.8.1 pentru fiecare debit. |
| --- | --- |

(h)

Dacă interferența oxigenului este mai mare de ± 3 %, debitul de aer se reglează treptat peste și sub specificațiile producătorului, repetând operațiunea de la punctul 1.8.1 pentru fiecare debit.

| (i) | Dacă interferența oxigenului este mai mare de ± 3 %, după reglarea debitului de aer, se reglează debitul de combustibil și apoi se modifică debitul eșantionului, repetând operațiunea de la punctul 1.8.1 pentru fiecare nou reglaj. |
| --- | --- |

(i)

Dacă interferența oxigenului este mai mare de ± 3 %, după reglarea debitului de aer, se reglează debitul de combustibil și apoi se modifică debitul eșantionului, repetând operațiunea de la punctul 1.8.1 pentru fiecare nou reglaj.

| (j) | Dacă interferența oxigenului se menține la un nivel mai mare de ± 3 %, se repară sau se înlocuiesc analizorul, combustibilul pentru FID sau aerul de ardere. Operațiunile de la prezentul punct se repetă apoi cu echipamentele reparate sau înlocuite sau cu noile gaze. |
| --- | --- |

(j)

Dacă interferența oxigenului se menține la un nivel mai mare de ± 3 %, se repară sau se înlocuiesc analizorul, combustibilul pentru FID sau aerul de ardere. Operațiunile de la prezentul punct se repetă apoi cu echipamentele reparate sau înlocuite sau cu noile gaze.

1.9.   Efecte ale interferenței cu analizoarele NDIR și CLD

Gazele prezente în gazele de evacuare, altele decât cele analizate, pot să interfereze cu citirea măsurătorilor în mai multe moduri. Interferența pozitivă apare la instrumentele NDIR, atunci când gazul de interferență produce același efect ca gazul măsurat, dar într-o mai mică măsură. Interferența negativă apare la instrumentele NDIR, atunci când un gaz de interferență lărgește banda de absorbție a gazului măsurat, și la instrumentele DCL, atunci când gazul de interferență atenuează radiația. Verificările interferențelor de la punctele 1.9.1 și 1.9.2 trebuie efectuate înainte de utilizarea inițială a analizorului și după perioade îndelungate de utilizare.

1.9.1.   Verificarea pentru interferențe a analizorului de CO

Apa și CO2 pot afecta funcționarea analizorului de CO. Prin urmare, se barbotează în apă, la temperatura ambiantă, un gaz de reglare a sensibilității cu CO2 având o concentrație de 80-100 % din scala completă a intervalului maxim de funcționare utilizat în timpul încercării și se înregistrează reacția analizorului. Reacția analizorului nu trebuie să depășească 1 % din scala completă pentru intervale mai mari sau egale cu 300 ppm, sau 3 ppm pentru intervale sub 300 ppm

1.9.2.   Verificările efectului de extincție în analizorul de NOx,

Cele două gaze care pot afecta analizoarele CLD (și HCLD) sunt CO2 și vaporii de apă. Ratele de extincție ale acestor gaze sunt proporționale cu concentrațiile lor și, în consecință, necesită tehnici de încercare prin care să se determine extincția la concentrațiile maxime estimate care survin în timpul încercării.

1.9.2.1.   Verificarea extincției cu CO2

Se trece prin analizorul NDIR un gaz de reglare a sensibilității cu CO2 având o concentrație de 80-100 % din scala completă a domeniului maxim de funcționare, iar valoarea CO2 măsurată se înregistrează ca A. În continuare, gazul se diluează în proporție de aproximativ 50 % cu un gaz de reglare a sensibilității NO și se trece prin NDIR și (H)CLD, înregistrându-se valorile CO2 și NO, ca B și, respectiv, C. Se întrerupe apoi fluxul de CO2, iar prin (H)CLD este trecut numai gazul de reglare a sensibilității NO, valoarea NO fiind înregistrată ca D.

Extincția se calculează după cum urmează:

Formula

și nu trebuie să depășească 3 % din scala completă.

unde:

| A | = | concentrația CO2 nediluat, măsurată cu NDIR (%) |
| --- | --- | --- |
| B | = | concentrația CO2 diluat, măsurată cu NDIR (%) |
| C | = | concentrația NO diluat, măsurată cu CLD ppm |
| D | = | concentrația NO nediluat, măsurată cu CLD ppm |

A

=

concentrația CO2 nediluat, măsurată cu NDIR (%)

B

=

concentrația CO2 diluat, măsurată cu NDIR (%)

C

=

concentrația NO diluat, măsurată cu CLD ppm

D

=

concentrația NO nediluat, măsurată cu CLD ppm

1.9.2.2.   Verificarea extincției cu apă

Această verificare se aplică doar măsurării concentrației de gaz în stare umedă. Calculul extincției cu apă trebuie să ia în considerare diluarea gazului de reglare a sensibilității NO cu vapori de apă și ajustarea concentrației vaporilor de apă din amestec până la valoarea preconizată în timpul încercării. Un gaz de reglare a sensibilității cu NO având o concentrație de 80 până la 100 % din scala completă a intervalului normal de operare este trecut prin (H)CLD, iar valoarea NO este înregistrată drept D. Gazul de control NO se barbotează în apă la temperatura camerei și se trece prin (H)CLD, iar valoarea NO este înregistrată drept C. Temperatura apei se determină și se înregistrează drept F. Presiunea vaporilor de saturație a amestecului care corespunde cu temperatura apei din barbotor (F) se determină și se înregistrează drept G. Concentrația vaporilor de apă (în %) ai amestecului se calculează după cum urmează:

Formula

și se înregistrează drept H. Concentrația estimată a gazului de reglare a sensibilității NO diluat (în vaporii de apă) se calculează după cum urmează:

Formula

și se înregistrează drept De. Pentru gazele de evacuare rezultate de la motoarele diesel, concentrația maximă a vaporilor de apă evacuați (în %) preconizată în timpul încercării se estimează luând în considerare ipoteza unui raport atomic al combustibilului H/C de 1,8:1 din concentrația maximă a CO2 din gazele de evacuare sau din concentrația gazului de reglare a sensibilității CO2 nediluat (A, conform măsurării de la punctul 1.9.2.1), după cum urmează:

Formula

și înregistrată ca Hm.

Extincția cu apă se calculează după cum urmează:

Formula

și nu trebuie să depășească 3 % din scala completă.

| De | = | concentrația estimată de NO diluat (ppm) |
| --- | --- | --- |
| C | = | concentrația de NO diluat (ppm) |
| Hm | = | concentrația maximă a vaporilor de apă (%) |
| H | = | concentrația reală a vaporilor de apă (%) |

De

=

concentrația estimată de NO diluat (ppm)

C

=

concentrația de NO diluat (ppm)

Hm

=

concentrația maximă a vaporilor de apă (%)

H

=

concentrația reală a vaporilor de apă (%)

Notă: Este important ca gazul de reglare a sensibilității NO să conțină o concentrație minimă de NO2 pentru această verificare, deoarece în calculele privind extincția nu s-a ținut cont de absorbția NO2 în apă.

1.10.   Intervale de etalonare

Analizoarele se etalonează în conformitate cu punctul 1.5 cel puțin o dată la trei luni sau ori de câte ori are loc o reparație sau o modificare a sistemului care ar putea influența etalonarea.

1.11.   Cerințe suplimentare de etalonare pentru măsurarea gazelor de evacuare brute în încercarea NRTC

1.11.1.   Verificarea timpului de răspuns al sistemului analitic

Reglajele sistemului pentru evaluarea timpului de răspuns sunt identice cu cele aplicate pe durata încercării (și anume, presiunea, debitele, reglajele filtrelor de pe analizoare și toate celelalte elemente care influențează timpul de răspuns). Determinarea timpului de răspuns se realizează cu comutarea alimentării cu gaz direct la admisia sondei de prelevare a eșantioanelor. Comutarea alimentării cu gaz durează mai puțin de 0,1 s. Gazele utilizate pentru încercare trebuie să producă o modificare a concentrației de cel puțin 60 % din scala completă.

Curba concentrației fiecărei componente a gazului trebuie înregistrată. Timpul de răspuns se definește ca diferența de timp dintre deschiderea gazului și modificarea corespunzătoare a concentrației înregistrate. Timpul de răspuns al sistemului (t
  90) cuprinde timpul de întârziere al detectorului de măsură și timpul de urcare al detectorului. Timpul de întârziere se definește ca intervalul de timp de la modificare (t
  0) până în momentul în care răspunsul ajunge la 10 % din indicația finală (t
  10). Timpul de urcare se definește ca intervalul de timp dintre 10 % și 90 % din indicația finală (t
  90 – t
  10).

Pentru sincronizarea analizorului și a semnalelor debitului gazelor de evacuare în cazul măsurării gazelor brute, timpul de transformare se definește ca intervalul de timp de la modificare (t
  0) până când reacția ajunge la 50 % din indicația finală (t
  50).

Timpul de răspuns al sistemului trebuie să fie ≤ 10 s, cu un timp de demarare ≤ 2,5 s pentru toate componentele limitate (CO, NOx, HC) și toate gamele utilizate.

1.11.2.   Etalonarea analizorului de gaz de marcare pentru măsurarea debitului gazelor de evacuare

Analizorul utilizat pentru măsurarea concentrațiilor gazelor de marcare se etalonează folosind gazul standard.

Curba de etalonare se stabilește prin cel puțin 10 puncte de etalonare (exceptând punctul zero) dispuse astfel încât jumătate dintre ele să se situeze între punctele care reprezintă 4 % și 20 % din valoarea scalei complete a analizorului, iar cealaltă jumătate între punctele care reprezintă 20 % și 100 % din valoarea scalei complete. Curba de etalonare se calculează prin metoda celor mai mici pătrate.

Curba de etalonare nu trebuie să se îndepărteze de valoarea nominală a fiecărui punct de etalonare cu mai mult de ± 1 % din scala completă, în intervalul de 20-100 % din scala completă. De asemenea, nu trebuie să se îndepărteze de valoarea nominală a fiecărui punct de etalonare cu mai mult de ± 2%, în intervalul de 4-20 % din scala completă.

Analizorul se setează la zero și se verifică înainte de efectuarea încercării utilizându-se un gaz de aducere la zero și un gaz de reglare a sensibilității a cărui valoare nominală este mai mare de 80 % din scala completă a analizorului.

2.   ETALONAREA SISTEMULUI DE MĂSURARE A PARTICULELOR

2.1.   Introducere

Fiecare componentă trebuie etalonată ori de câte ori este necesar pentru a îndeplini cerințele privind precizia din prezentul regulament. Metoda de etalonare care urmează a fi folosită este descrisă la prezentul punct pentru componentele indicate în anexa 4A la apendicele 1 punctul 1.5 și la apendicele 4.

La solicitarea producătorului și cu acordul autorității de omologare, metodele descrise la anexa 4B punctele 8.1 și 8.2 pot fi utilizate în mod alternativ celor descrise la punctul 2 din prezentul apendice.

2.2.   Măsurarea debitului

Etalonarea debitmetrelor cu gaz sau a instrumentelor pentru măsurarea debitului trebuie să fie trasabile cu referire la standardele naționale și/sau internaționale.

Eroarea maximă a valorii măsurate nu trebuie să depășească ± 2 %.

Pentru sistemele de diluare cu debit parțial, precizia debitului GSE
  al eșantionului este esențială, în cazul în care nu este măsurat direct, ci determinat prin măsurarea diferenței de debit:

Formula

În acest caz, o precizie de ± 2 % pentru G
  TOTW și GDILW
  nu este suficientă pentru a garanta o precizie acceptabilă pentru GSE
  . În cazul în care debitul gazului se determină prin măsurarea diferenței de debit, eroarea maximă a diferenței trebuie să fie astfel încât precizia GSE
  să se situeze la ± 5 % atunci când raportul de diluare este mai mic de 15. Aceasta poate fi calculată pe baza valorii medii pătratice a erorilor fiecărui instrument.

2.3.   Verificarea raportului de diluare

Atunci când se folosesc sisteme de prelevare a eșantioanelor de particule fără EGA (anexa 4A apendicele 4 punctul 1.2.1.1), raportul de diluare trebuie să fie controlat pentru fiecare instalare a unui motor nou, cu motorul în funcțiune, și cu utilizarea măsurătorilor concentrației de CO2 sau de NOx în gazele de evacuare brute și diluate.

Raportul de diluare măsurat nu trebuie să depășească ± 10 % din raportul de diluare calculat prin măsurarea concentrației de CO2 sau NOx.

2.4.   Verificarea stării debitului parțial

Se verifică și se ajustează intervalul de viteză a gazelor de evacuare și variațiile presiunii în conformitate cu dispozițiile din anexa 4A apendicele 4 punctul 1.2.2.1 din apendicele 4 (EP), după caz.

2.5.   Intervale de etalonare

Instrumentele pentru măsurarea debitului trebuie să fie etalonate cel puțin o dată la trei luni sau ori de câte ori se efectuează o modificare a sistemului care ar putea să influențeze etalonarea.

2.6.   Cerințe de etalonare suplimentare pentru sistemele de diluare cu debit parțial

2.6.1.   Etalonarea periodică

În cazul în care debitul eșantionului de gaz se determină măsurându-se debitul diferențial, debitmetrul sau instrumentele de măsurare a debitului trebuie etalonate în conformitate cu una dintre următoarele proceduri, astfel încât debitul G
  SE prin tunel să îndeplinească cerințele de precizie din anexa 4A apendicele 1 punctul 2.4:

Debitmetrul pentru G
  DILW se conectează în serie la un debitmetru pentru GTOTW
  , diferența dintre cele două debitmetre se etalonează pentru cel puțin 5 puncte de reglaj cu valorile debitelor spațiate în mod egal între cea mai mică valoare a G
  DILW utilizată în timpul încercării și valoarea GTOTW
  utilizată în timpul încercării. Tunelul de diluare poate fi ocolit.

Un dispozitiv etalonat de măsurare a debitului masic se conectează în serie la debitmetrul pentru GTOTW
  , iar precizia se verifică pentru valoarea utilizată pentru încercare. Dispozitivul etalonat de măsurare a debitului masic se conectează apoi în serie la debitmetrul pentru G
  DILW, iar precizia se verifică pentru cel puțin 5 reglaje corespunzând unor raporturi de diluare cuprinse între 3 și 50, în raport cu valoarea GTOTW
  utilizată în timpul încercării.

Tubul de transfer TT se deconectează de la conducta de evacuare, iar un dispozitiv etalonat de măsurare a debitului cu o scală adecvată pentru măsurarea GSE se conectează la tubul de transfer. Apoi, GTOTW
  se setează la valoarea utilizată în timpul încercării, iar G
  DILW se setează secvențial la cel puțin 5 valori corespunzând unor rapoarte de diluare q cuprins între 3 și 50. Alternativ, se poate adopta o modalitate specială de etalonare a debitului, cu ocolirea tunelului, dar aerul total și aerul de diluare trec prin debitmetrele corespunzătoare la fel ca în încercarea propriu zisă.

În tubul de transfer TT se introduce un gaz de marcare. Gazul de marcare poate fi o componentă a gazului de evacuare, cum ar fi CO2 sau NOx. După diluarea din tunel, componenta gazului de marcare se măsoară din nou. Acest lucru trebuie realizat pentru 5 raporturi de diluare cuprinse între 3 și 50. Precizia debitului eșantionului se determină pe baza raportului de diluare q:

Formula

Preciziile analizoarelor de gaz se iau în considerare pentru a garanta precizia valorii G
  SE.

2.6.2.   Verificarea debitului de carbon

Este foarte recomandată verificarea debitului de carbon prin utilizarea gazelor de evacuare reale pentru a detecta problemele de măsurare și control și pentru a verifica funcționarea corectă a sistemului de diluare cu debit parțial. Verificarea debitului de carbon trebuie efectuată cel puțin la fiecare instalare a unui motor nou sau la modificarea semnificativă a configurării camerei de încercare.

Motorul trebuie să funcționeze la cuplul și turația maxime sau în oricare alt regim staționar care să producă CO2 în cantitate de cel puțin 5 %. Sistemul de prelevare a eșantioanelor cu debit parțial funcționează cu un factor de diluare de aproximativ 15:1.

2.6.3.   Verificarea preliminară încercării

Cu maximum două ore înaintea încercării, se efectuează o verificare preliminară încercării în modul următor:

Precizia debitmetrelor se verifică prin aceeași metodă ca și cea utilizată la etalonare pentru cel puțin două puncte, inclusiv valorile debitului G
  DILW care corespund unor rapoarte de diluare între 5 și 15 pentru valoarea G
  TOTW utilizată în timpul încercării.

În cazul în care se poate demonstra prin înregistrarea procedurii de etalonare descrisă mai sus faptul că reglajul debitmetrului este stabil pe o perioadă mai lungă de timp, verificarea preliminară încercării poate fi omisă.

2.6.4.   Determinarea timpului de transformare

Reglajele sistemului pentru evaluarea timpului de transformare trebuie să fie exact aceleași ca pentru măsurările efectuate în timpul încercării propriu-zise. Timpul de transformare se determină prin următoarea metodă:

Un debitmetru de referință independent cu o scală de măsură adecvată pentru debitul sondei se montează în serie și se conectează cât mai aproape de sondă. Acest debitmetru trebuie să aibă un timp de transformare mai mic de 100 ms pentru palierul de debit utilizat la măsurarea timpului de răspuns, cu o restricție a debitului suficient de mică încât să nu afecteze performanța dinamică a sistemului de diluare cu debit parțial și conform cu bunele practici inginerești.

Se introduce o modificare de palier în fluxul gazelor de evacuare (sau în fluxul de aer, în cazul în care se calculează debitul gazelor de evacuare) care intră în sistemul de diluare cu debit parțial, pornind de la un debit mic și ajungând până la cel puțin 90 % din scala completă. Declanșatorul modificării de palier trebuie să fie același ca cel utilizat la demararea controlului în avans la încercarea propriu-zisă. Impulsul palierului debitului gazelor de evacuare și răspunsul debitmetrului se înregistrează cu o frecvență de prelevare a eșantioanelor de cel puțin 10 Hz.

Pornind de la aceste date, se determină timpul de transformare pentru sistemul de diluare cu debit parțial, care este intervalul de timp de la inițierea impulsului de variație pe paliere până la momentul în care răspunsul debitmetrului a ajuns la 50 %. În mod similar, se determină timpii de transformare ai semnalului
  G

  SE al sistemului de diluare cu debit parțial și al semnalului G
  EXHW al debitmetrului gazelor de evacuare. Aceste semnale se folosesc la controalele de regresie efectuate după fiecare încercare (anexa 4A apendicele 1 punctul 2.4).

Calculul se repetă pentru cel puțin 5 impulsuri de demarare și oprire și se face media rezultatelor. Din această valoare se scade timpul intern de transformare (< 100 ms) al debitmetrului de referință. Aceasta este valoarea „în avans” a sistemului de diluare cu debit parțial, care se aplică în conformitate cu dispozițiile anexei 4A apendicele 1 punctul 2.4.

3.   ETALONAREA SISTEMULUI CSV

3.1.   Date generale

Sistemul CSV se etalonează utilizând un debitmetru precis și mijloace de modificare a condițiilor de funcționare.

Debitul prin sistem trebuie măsurat la reglaje diferite ale debitului, iar parametrii de control ai sistemului trebuie măsurați și asociați cu debitul.

Pot fi utilizate tipuri diferite de debitmetru, de exemplu, tub Venturi etalonat, debitmetru etalonat cu element de laminarizare, debitmetru cu turbină etalonat.

La solicitarea producătorului și cu acordul autorității de omologare, metodele descrise la anexa 4B punctele 8.1 și 8.2 pot fi utilizate în mod alternativ celor descrise la punctul 3. din prezentul apendice.

3.2.   Etalonarea pompei volumetrice (PDP)

Toți parametrii cu privire la pompa volumetrică se măsoară simultan cu parametrii aferenți unui tub Venturi de etalonare conectat în serie cu pompa. Debitul calculat (în m3/min la admisia pompei, la presiune absolută și temperatură absolută) se reprezintă grafic în raport cu o funcție de corelare care reprezintă valoarea unei combinații specifice a parametrilor pompei. Se stabilește ecuația liniară care face legătura dintre debitul pompei și funcția de corelare. În cazul în care un CVS este acționat de un motor cu viteze multiple, etalonarea se efectuează pentru fiecare interval folosit.

Trebuie menținută o temperatură constantă pe parcursul etalonării.

Scurgerile la nivelul tuturor racordurilor și conductelor dintre tubul Venturi de etalonare și pompa CVS trebuie menținute sub 0,3 % din nivelul celui mai scăzut debit de curgere (cea mai mare restricție și cea mai mică turație a pompei volumetrice).

3.2.1.   Analiza datelor

Debitul de aer (Q
  s) la fiecare reglare restrictivă (minimum șase reglaje) se calculează în m3/min. standard pe baza datelor debitmetrului, utilizând metoda prevăzută de producător. Debitul de aer se transformă ulterior în debit al pompei (V
  0) în m3/rotație la temperatura și presiunea absolută de admisie în pompă, după cum urmează:

Formula

unde:

| Qs | = | debitul de aer în condiții standard (101,3 kPa, 273 K), în m3/s |
| --- | --- | --- |
| T | = | temperatura la admisia în pompă (K) |
| pA | = | presiunea absolută la admisia în pompă (p
  B - p
  1) (kPa) |
| n | = | turația pompei (rotații/s) |

Qs

=

debitul de aer în condiții standard (101,3 kPa, 273 K), în m3/s

T

=

temperatura la admisia în pompă (K)

pA

=

presiunea absolută la admisia în pompă (p
  B - p
  1) (kPa)

n

=

turația pompei (rotații/s)

Pentru a ține seama de variațiile de presiune la pompă și de rata pierderilor de debit la pompă, funcția de corelare (X
  0) dintre turația pompei, diferența dintre presiunea la admisie în pompă și cea la evacuare din pompă și presiunea absolută de evacuare din pompă se calculează după cum urmează:

Formula

unde:

| Δpp | = | diferența de presiune dintre admisia și evacuarea din pompă (kPa) |
| --- | --- | --- |
| pA | = | presiunea absolută la evacuare din pompă (kPa) |

Δpp

=

diferența de presiune dintre admisia și evacuarea din pompă (kPa)

pA

=

presiunea absolută la evacuare din pompă (kPa)

Se realizează o ajustare liniară prin metoda celor mai mici pătrate pentru a genera ecuația etalonării, după cum urmează:

Formula

D0 și m sunt constantele de intersecție și, respectiv, de pantă care descriu liniile de regresie.

Pentru sistemul CVS cu viteze multiple, curbele de etalonare generate pentru intervale diferite ale debitului pompei trebuie să fie aproximativ paralele, iar valorile de intersectare (D
  0) trebuie să crească o dată cu scăderea debitului la pompă.

Valorile calculate din ecuație trebuie să reprezinte ± 0,5 % din valorile măsurate ale V
  0. Valorile lui m variază în funcție de pompă. Generarea de particule conduce în timp la reducerea alunecării pompei, lucru reflectat de valorile scăzute ale lui m. Prin urmare, etalonarea se efectuează la punerea în funcțiune a pompei, în urma unor lucrări de întreținere majore, precum și în cazul în care verificarea întregului sistem (punctul 3.5) indică o modificare a gradului de alunecare.

3.3.   Etalonarea tubului Venturi cu curgere critică (CFV)

Etalonarea CFV are la bază ecuația debitului pentru un tub Venturi cu curgere critică. Debitul gazului depinde de presiunea și de temperatura de admisie, conform formulei:

Formula

unde:

| Kv | = | coeficientul de etalonare |
| --- | --- | --- |
| pA | = | presiunea absolută la admisia în tubul Venturi (kPa) |
| T | = | temperatura la admisia în tubul Venturi (K) |

Kv

=

coeficientul de etalonare

pA

=

presiunea absolută la admisia în tubul Venturi (kPa)

T

=

temperatura la admisia în tubul Venturi (K)

3.3.1.   Analiza datelor

Debitul de aer (Q
  s) la fiecare reglare restrictivă (minimum opt reglaje) se calculează în m3/min. standard din datele debitmetrului, utilizând metoda prevăzută de producător. Coeficientul de etalonare se calculează pe baza datelor de etalonare pentru fiecare reglare, după cum urmează:

Formula

unde:

| Qs | = | debitul de aer în condiții standard (101,3 kPa, 273 K), în m3/s |
| --- | --- | --- |
| T | = | temperatura la admisia în tubul Venturi (K) |
| pA | = | presiunea absolută la admisia în tubul Venturi (kPa) |

Qs

=

debitul de aer în condiții standard (101,3 kPa, 273 K), în m3/s

T

=

temperatura la admisia în tubul Venturi (K)

pA

=

presiunea absolută la admisia în tubul Venturi (kPa)

Pentru determinarea intervalului debitului critic, K
  v se reprezintă grafic ca funcție a presiunii de admisie în tubul Venturi. Pentru debitul critic (strangulat), valoarea K
  v va fi relativ constantă. O dată cu scăderea presiunii (creșterea vidului), tubul Venturi nu mai este strangulat, iar K
  v scade, ceea ce indică faptul că CFV funcționează în afara intervalului permis.

Se calculează media K
  V și abaterea standard pentru un minim de opt puncte în zona debitului critic. Abaterea standard nu trebuie să depășească ± 0,3 % din media K
  V.

3.4.   Etalonarea tubului Venturi subsonic (SSV)

Etalonarea SSV se bazează pe ecuația debitului pentru un tub Venturi subsonic. Debitul gazului este o funcție a presiunii și a temperaturii de admisie, precum și a scăderii de presiune dintre admisia SSV și gâtul acestuia, conform următoarei formule:

Formula

unde:

A0
  = totalul constantelor și al factorilor de conversie ai unităților =

0,006111 în unități SIFormula

d= diametrul gâtului SSV (m)

Cd
  = coeficientul de descărcare al SSV

pA
  = presiunea absolută la admisia în tubul Venturi (kPa)

T= temperatura la admisia în tubul Venturi (K)

r= raportul între presiunile statice absolute Formula

ß= raportul dintre diametrul gâtului SSV, d, și Formula

3.4.1.   Analiza datelor

Debitul de aer (Q
  SSV) la fiecare reglare restrictivă (minimum 16 reglaje) se calculează în m3/min. standard din datele debitmetrului, utilizând metoda prevăzută de producător. Coeficientul de descărcare se calculează pornind de la datele de etalonare pentru fiecare reglare, după cum urmează:

Formula

unde:

| QSSV | = | debitul de aer în condiții standard (101,3 kPa, 273 K), în m3/s |
| --- | --- | --- |
| T | = | temperatura la admisia în tubul Venturi (K) |
| d | = | diametrul gâtului SSV (m) |
| r | = | raportul între presiunile statice absolute |
| ß | = | raportul dintre diametrul gâtului SSV, d, și |

QSSV

=

debitul de aer în condiții standard (101,3 kPa, 273 K), în m3/s

T

=

temperatura la admisia în tubul Venturi (K)

d

=

diametrul gâtului SSV (m)

r

=

raportul între presiunile statice absolute Formula

ß

=

raportul dintre diametrul gâtului SSV, d, și Formula

Pentru a determina intervalul de debite subsonice, C
  d se trasează ca o funcție a numărului lui Reynolds la gâtul SSV. Re la gâtul SSV se calculează cu ajutorul următoarei formule:

Formula

unde:

| A1 | = | totalul constantelor și al factorilor de conversie ai unităților |
| --- | --- | --- |
| QSSV | = | debitul de aer în condiții standard (101,3 kPa, 273 K) (m
  3/s) |
| d | = | diametrul gâtului SSV (m) |
| μ | = | viscozitatea absolută sau dinamică a gazului, calculată cu ajutorul următoarei formule:

  unde:








  b | = | |
| S | = | constantă empirică = 104,4 K |

A1

=

totalul constantelor și al factorilor de conversie ai unităților Formula

QSSV

=

debitul de aer în condiții standard (101,3 kPa, 273 K) (m
  3/s)

d

=

diametrul gâtului SSV (m)

μ

=

viscozitatea absolută sau dinamică a gazului, calculată cu ajutorul următoarei formule:

unde:

b

=

Formula

S

=

constantă empirică = 104,4 K

Întrucât Q
  SSV se utilizează în formula de calcul a Re, calculul trebuie să înceapă cu o valoare inițială estimată a Q
  SSV sau C
  d a tubului Venturi de etalonare și să se repete până când valorile Q
  SSV converg. Metoda de convergență trebuie să aibă o precizie de cel puțin 0,1 %.

Pentru un minimum de șaisprezece puncte situate în intervalul debitului subsonic, valorile calculate ale Cd din ecuația rezultată din ajustarea curbei de etalonare trebuie să se situeze la ± 0,5 % din valoarea măsurată a Cd pentru fiecare punct de etalonare.

3.5.   Verificarea integrală a sistemului

Precizia integrală a sistemului de prelevare a eșantioanelor CVS și a sistemului analitic se determină prin introducerea unei mase cunoscute de gaz poluant în sistem pe parcursul funcționării acestuia în condiții normale. Se analizează gazul poluant, iar masa se calculează în conformitate cu anexa 4A apendicele 3 punctul 2.4.1, cu excepția propanului, când se folosește un factor de 0,000472 în locul celui de 0,000479 folosit pentru HC. Se folosește una dintre următoarele două tehnici.

3.5.1.   Măsurarea cu ajutorul unui orificiu pentru debit critic

Sistemul CVS este alimentat cu o cantitate cunoscută de gaz pur (propan) printr-un orificiu pentru debit critic etalonat. În cazul în care presiunea de admisie este suficient de mare, debitul, care este ajustat cu ajutorul orificiului pentru debit critic, este independent de presiunea la ieșirea din orificiu (debit critic). Sistemul CVS trebuie folosit în condițiile unei încercări normale de emisii de gaze timp de aproximativ 5-10 minute. Se analizează un eșantion de gaz cu echipamentul obișnuit (sac de prelevare sau metodă integrată), și se calculează masa de gaz. Masa stabilită astfel nu trebuie să varieze cu mai mult de ± 3 % față de masa cunoscută a gazului introdus.

3.5.2.   Măsurarea cu ajutorul metodei gravimetrice

Masa unui cilindru mic umplut cu propan se stabilește cu o precizie de ± 0,01 g. Sistemul CVS trebuie utilizat ca într-o încercare normală de emisii de gaze de evacuare timp de aproximativ 5-10 minute, în timp ce în sistem se injectează monoxid de carbon sau propan. Cantitatea de gaz pur emisă trebuie stabilită prin intermediul cântăririi diferențiale. Se analizează un eșantion de gaz cu echipamentul obișnuit (sac de prelevare sau metodă integrată) și se calculează masa de gaz. Masa stabilită astfel trebuie să fie egală cu masa cunoscută a gazului injectat, cu o toleranță de ± 3 %.

---

(1)  Procedura de etalonare este comună pentru încercările NRSC și NRTC, cu excepția cerințelor menționate la punctele 1.11 și 2.6.

Apendicele 3

Evaluarea și calcularea datelor

1.   EVALUAREA ȘI CALCULAREA DATELOR – ÎNCERCAREA NRSC

1.1.   Evaluarea datelor privind emisiile gazoase

Pentru a evalua emisiile gazoase, se calculează media înregistrărilor grafice pentru ultimele 60 de secunde din fiecare mod, iar dacă se utilizează metoda bilanțului de carbon, concentrațiile medii (conc) ale HC, CO, NOx și CO2 pe parcursul fiecărui mod se determină din media înregistrărilor graficului și din datele de etalonare corespunzătoare. Se poate utiliza un tip diferit de înregistrare dacă acesta asigură obținerea unor date echivalente.

Concentrațiile medii de fond (conc
  d) se pot determina pe baza valorilor înregistrate pentru aerul de diluare din sac sau pe baza valorilor concentrației de fond înregistrate continuu (fără prelevare cu sac) și a datelor de etalonare corespunzătoare.

Dacă se utilizează ciclurile în mod continuu din anexa 5 punctul 1.2 literele (a), respectiv (b), se aplică procedurile de evaluare și calculare a rezultatelor din anexa 4B punctul 7.8.2.2 și secțiunile corespunzătoare de la punctele A.8.2, A.8.3 și A.8.4. Rezultatele finale ale încercării se calculează conform ecuațiilor A.8-60 și A.8-61 sau A.7-49, respectiv A.7-50.

1.2.   Emisiile de particule

În vederea evaluării particulelor, masele totale ale eșantioanelor (M
  SAM,i) prelevate prin filtre se înregistrează pentru fiecare mod. Filtrele trebuie readuse în camera de cântărire și se condiționează cel puțin o oră, dar nu mai mult de 80 de ore, iar apoi se cântăresc. Masa brută a filtrelor se înregistrează și se scade masa tarelor (a se vedea anexa 4A punctul 3.1). Masa particulelor (M
  f în cazul metodei cu un singur filtru, M
  f,i în cazul metodei cu filtre multiple) este suma maselor de particule colectate pe filtrul primar și pe filtrul secundar. În cazul în care se aplică corecția de fond, se înregistrează masa aerului de diluare (M
  DIL) prin filtre și masa particulelor (M
  d). În cazul în care au loc mai multe măsurători, se calculează coeficientul M
  d/M
  DIL pentru fiecare dintre măsurători și media valorilor măsurate.

Dacă se utilizează ciclurile modale în mod continuu din anexa 5 punctul 1.2 literele (a), respectiv (b), se aplică procedurile de evaluare și calculare a rezultatelor din anexa 4B punctul 7.8.2.2 și secțiunile corespunzătoare de la punctele A.8.2, A.8.3 și A.8.4. Rezultatele finale ale încercării se calculează conform ecuației A.8-64, respectiv A.7-53.

1.3.   Calcularea emisiilor gazoase

Rezultatele finale indicate ale încercărilor se obțin prin următoarele etape:

1.3.1.   Determinarea debitului de gaze de evacuare

Debitul gazelor de evacuare (G
  EXHW,i) se determină pentru fiecare mod în conformitate cu anexa 4A apendicele 1 punctele 1.2.1-1.2.3.

Când se folosește un sistem de diluare cu debit integral, debitul total al gazelor de evacuare diluate (G
  TOTW,i) trebuie măsurat pentru fiecare mod, în conformitate cu anexa 4A apendicele 1 punctul 1.2.4.

1.3.2.   Corecție stare uscată/stare umedă

Corecția stare uscată/stare umedă (G
  EXHW,i) se determină pentru fiecare mod în conformitate cu anexa 4A apendicele 1 punctele 1.2.1-1.2.3.

Atunci când se aplică G
  EXHW, concentrația măsurată se transformă în stare umedă conform următoarelor formule, în cazul în care nu a fost măsurată deja în stare umedă:

Formula

Pentru gazele de evacuare brute:

Formula

Formula

Formula

Pentru gazele diluate:

Formula

sau:

Formula

Formula

Pentru aerul de diluare:

Formula

Formula

Formula

Pentru aerul de admisie (dacă este diferit de aerul de diluare):

Formula

Formula

Formula

unde:

| Ha | = | umiditatea absolută a aerului de admisie (g apă pe kg de aer uscat) |
| --- | --- | --- |
| Hd | = | umiditatea absolută a aerului de diluare (g apă pe kg de aer uscat) |
| Rd | = | umiditatea relativă a aerului de diluare (%) |
| Ra | = | umiditatea relativă a aerului de admisie (%) |
| pd | = | presiunea vaporilor de saturație ai aerului de diluare (kPa) |
| pa | = | presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie (kPa) |
| pB | = | presiunea atmosferică totală (kPa). |

Ha

=

umiditatea absolută a aerului de admisie (g apă pe kg de aer uscat)

Hd

=

umiditatea absolută a aerului de diluare (g apă pe kg de aer uscat)

Rd

=

umiditatea relativă a aerului de diluare (%)

Ra

=

umiditatea relativă a aerului de admisie (%)

pd

=

presiunea vaporilor de saturație ai aerului de diluare (kPa)

pa

=

presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie (kPa)

pB

=

presiunea atmosferică totală (kPa).

Notă: Ha
  și Hd
  pot fi obținute din măsurarea umidității relative, conform descrierii de mai sus, sau din măsurarea punctului de condensare, din măsurarea presiunii vaporilor sau din măsurarea cu psihrometru, folosind formulele general acceptate.

1.3.3.   Corecția umidității pentru NOx

Întrucât emisiile de NOx depind de condițiile aerului înconjurător, concentrația de NOx trebuie ajustată în funcție de temperatura și condițiile de umiditate ale aerului înconjurător, cu factorii K
  H obținuți cu următoarea formulă:

Formula

unde:

Formula

Formula

Formula (baza de aer uscata)

| T
  a | = | temperatura aerului (K) |
| --- | --- | --- |
| H
  a | = | umiditatea aerului de admisie (g apă pe kg de aer uscat):

  unde:








  R
  a | = | umiditatea relativă a aerului de admisie (%) |
| p
  a | = | presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie (kPa) |
| p
  B | = | presiunea atmosferică totală (kPa). |

T
  a

=

temperatura aerului (K)

H
  a

=

umiditatea aerului de admisie (g apă pe kg de aer uscat):

unde:

R
  a

=

umiditatea relativă a aerului de admisie (%)

p
  a

=

presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie (kPa)

p
  B

=

presiunea atmosferică totală (kPa).

Notă: H
  a poate fi obținută din măsurarea umidității relative, conform descrierii de mai sus, sau din măsurarea punctului de condensare, din măsurarea presiunii vaporilor sau din măsurarea cu psihrometru, folosind formulele general acceptate.

1.3.4.   Calcularea debitelor masice ale emisiilor

Debitele masice ale emisiilor pentru fiecare mod se calculează după cum urmează:

| (a) | Pentru gazele de evacuare brute (1): |
| --- | --- |

(a)

Pentru gazele de evacuare brute (1):

| (b) | Pentru gazele de evacuare diluate (2): |
| --- | --- |

(b)

Pentru gazele de evacuare diluate (2):

unde:

conc
  c este concentrația de fond corectată

Formula

Formula

sau:

Formula

Coeficienții u – umed se utilizează conform tabelului 5:

Tabelul 5

Valorile coeficientului u – umed pentru diferitele componente ale gazelor de evacuare

| Gaze | U | conc |
| --- | --- | --- |
| NOx | 0,001587 | ppm |
| CO | 0,000966 | ppm |
| HC | 0,000479 | ppm |
| CO2 | 15,19 | % |

Gaze

U

conc

NOx

0,001587

ppm

CO

0,000966

ppm

HC

0,000479

ppm

CO2

15,19

%

Densitatea HC se bazează pe un raport mediu carbon/hidrogen de 1:1,85.

1.3.5.   Calcularea emisiilor specifice

Emisiile specifice (g/kWh) se calculează pentru fiecare componentă dată, după cum urmează:

Formula

unde Formula.

Factorii de ponderare și numărul modurilor (n) utilizate la calculele de mai sus sunt în conformitate cu anexa 4A punctul 3.7.1.

1.4.   Calcularea emisiilor de particule

Emisiile de particule se calculează conform următoarei metode:

1.4.1.   Factorul de corecție a umidității particulelor

Deoarece emisia de particule a motoarelor Diesel depinde de condițiile aerului ambiant, debitul masic al particulelor se corectează pentru umiditatea aerului ambiant cu factorul K
  p dat în formula următoare:

Formula

unde:

H
  a= umiditatea aerului de admisie (g apă pe kg de aer uscat)

unde:

R
  a= umiditatea relativă a aerului de admisie (%)

p
  a= presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie (kPa)

p
  B= presiunea atmosferică totală (kPa).

Notă: H
  a poate fi obținut din măsurarea umidității relative, conform descrierii de mai sus, sau din măsurarea punctului de condensare, din măsurarea presiunii vaporilor sau din măsurarea cu psihrometru, folosind formulele general acceptate.

1.4.2.   Sistemul de diluare cu debit parțial

Rezultatele finale raportate privind emisiile de particule se determină în următoarele etape. Întrucât se pot utiliza diferite tipuri de control al ratei de diluare, se aplică diferite metode de calcul pentru debitul masic echivalent de gaze de evacuare diluate G
  EDF. Toate calculele trebuie să se bazeze pe valorile medii ale modurilor individuale (i) din timpul perioadei de prelevare a eșantioanelor.

1.4.2.1.   Sisteme izocinetice

Formula

Formula

unde r corespunde raportului ariilor secțiunilor transversale ale sondei izocinetice A
  p și conductei de evacuare A
  T:

Formula

1.4.2.2.   Sisteme cu măsurarea concentrației de CO2 sau NOx

Formula

Formula

unde:

| Conc
  E | = | concentrația în stare umedă a gazului de marcare în gazele de evacuare brute |
| --- | --- | --- |
| Conc
  D | = | concentrația în stare umedă a gazului de marcare în gazele de evacuare diluate |
| Conc
  A | = | concentrația în stare umedă a gazului de marcare în aerul de diluare |

Conc
  E

=

concentrația în stare umedă a gazului de marcare în gazele de evacuare brute

Conc
  D

=

concentrația în stare umedă a gazului de marcare în gazele de evacuare diluate

Conc
  A

=

concentrația în stare umedă a gazului de marcare în aerul de diluare

Concentrațiile măsurate în stare uscată se convertesc în stare umedă în conformitate cu punctul 1.3.2.

1.4.2.3.   Sisteme cu metoda măsurării CO2 și a bilanțului de carbon

Formula

unde:

| CO
  2D | = | concentrația CO2 din gazele de evacuare diluate |
| --- | --- | --- |
| CO
  2A | = | concentrația CO2 din aerul de diluare |

CO
  2D

=

concentrația CO2 din gazele de evacuare diluate

CO
  2A

=

concentrația CO2 din aerul de diluare

(concentrații date în % de volum în stare umedă)

Această ecuație se bazează pe ipoteza bilanțului de carbon (atomii de carbon cu care se alimentează motorul sunt emiși sub formă de CO2) și se determină urmând etapele de mai jos:

Formula

și:

Formula

1.4.2.4.   Sisteme cu măsurarea debitului

Formula

Formula

1.4.3.   Sistemul de diluare cu debit integral

Rezultatele finale raportate privind emisiile de particule se determină în următoarele etape.

Toate calculele trebuie să se bazeze pe valorile medii ale modurilor individuale (i) din timpul perioadei de prelevare a eșantioanelor.

G
  EDFW,i

  G
  TOTW,i

1.4.4.   Calcularea debitului masic de particule

Debitul masic de particule se calculează după cum urmează:

| | Pentru metoda cu un singur filtru:



  unde:
  (G
  EDFW)aver pe durata ciclului de încercare se determină prin adunarea valorilor medii ale modurilor individuale pe durata perioadei de prelevare a eșantioanelor:






  unde i = 1, ... n |
| --- | --- |

Pentru metoda cu un singur filtru:

Formula

unde:

(G
  EDFW)aver pe durata ciclului de încercare se determină prin adunarea valorilor medii ale modurilor individuale pe durata perioadei de prelevare a eșantioanelor:

Formula

Formula

unde i = 1, ... n

| | Pentru metoda cu filtre multiple:



  unde i = 1, ... n |
| --- | --- |

Pentru metoda cu filtre multiple:

Formula

unde i = 1, ... n

Debitului masic de particule i se poate aplica o corecție de fond după cum urmează:

| | Pentru metoda cu un singur filtru:



  Dacă au loc mai multe măsurări, (Md/MDIL) se înlocuiește cu (M
  d/M
  DIL)aver




  sau: |
| --- | --- |

Pentru metoda cu un singur filtru:

Formula

Dacă au loc mai multe măsurări, (Md/MDIL) se înlocuiește cu (M
  d/M
  DIL)aver

Formula

sau:

Formula

| | Pentru metoda cu filtre multiple:



  Dacă au loc mai multe măsurări, (Md/MDIL) se înlocuiește cu (M
  d/M
  DIL)aver




  sau: |
| --- | --- |

Pentru metoda cu filtre multiple:

Formula

Dacă au loc mai multe măsurări, (Md/MDIL) se înlocuiește cu (M
  d/M
  DIL)aver

Formula

sau:

Formula

1.4.5.   Calcularea emisiilor specifice

Emisiile specifice de particule PT (g/kWh) se calculează după cum urmează (3):

| | Pentru metoda cu un singur filtru: |
| --- | --- |

Pentru metoda cu un singur filtru:

Formula

| | Pentru metoda cu filtre multiple: |
| --- | --- |

Pentru metoda cu filtre multiple:

Formula

1.4.6.   Factorul de ponderare efectiv

În cazul metodei cu un singur filtru, factorul de ponderare efectiv WF
  E, i
  pentru fiecare mod se calculează după cum urmează:

Formula

unde i = l, ... n.

Valoarea factorilor de ponderare efectivi trebuie să se situeze în limita a ± 0,005 (în valoare absolută) din factorii de ponderare enumerați în anexa 4A punctul 3.7.1.

2.   EVALUAREA ȘI CALCULAREA DATELOR (ÎNCERCAREA NRTC)

La prezentul punct sunt prezentate cele două principii de măsurare care pot fi utilizate pentru evaluarea emisiilor de poluanți în cursul ciclului NRTC:

| (a) | componentele gazoase sunt măsurate în gazul brut de evacuare în timp real, iar particulele sunt determinate folosind un sistem de diluare cu debit parțial; |
| --- | --- |

(a)

componentele gazoase sunt măsurate în gazul brut de evacuare în timp real, iar particulele sunt determinate folosind un sistem de diluare cu debit parțial;

| (b) | componentele gazoase și particulele sunt determinate folosind un sistem de diluare cu debit integral (sistem CVS). |
| --- | --- |

(b)

componentele gazoase și particulele sunt determinate folosind un sistem de diluare cu debit integral (sistem CVS).

2.1.   Calculul emisiilor gazoase din gazele de evacuare brute și a emisiilor de particule cu ajutorul unui sistem de diluare cu debit parțial

2.1.1.   Introducere

Semnalele concentrației instantanee a componentelor gazoase sunt folosite pentru calcularea emisiilor masice prin înmulțirea cu debitul masic instantaneu al gazelor de evacuare. Debitul masic al gazelor de evacuare poate fi măsurat direct, sau calculat utilizând metodele descrise în anexa 4A apendicele 1 punctul 2.2.3 (măsurarea debitului aerului de admisie și al combustibilului, metoda gazului de marcare, măsurarea aerului de admisie și a raportului aer/combustibil). Trebuie să se acorde o atenție deosebită timpilor de răspuns ai diferitelor instrumente. Aceste diferențe trebuie justificate în funcție de timp, prin alinierea semnalelor.

În cazul particulelor, semnalele debitului masic al gazelor de evacuare sunt utilizate pentru controlul sistemului de diluare cu debit parțial pentru a preleva un eșantion proporțional cu debitul masic al gazelor de evacuare. Calitatea proporționalității se verifică prin aplicarea unei analize de regresie între eșantion și debitul gazelor de evacuare, conform descrierii de la punctul 2.4. din apendicele 1 al anexei 4A.

2.1.2.   Determinarea componentelor gazoase

2.1.2.1.   Calcularea emisiei masice

Masa poluanților M
  gas (g/încercare) se determină prin calcularea emisiilor masice instantanee din concentrațiile nete ale poluanților, valorile u din tabelul 6 (a se vedea, de asemenea, punctul 1.3.4) și debitul masic al gazelor de evacuare, aliniate în funcție de timpul de transformare, și prin integrarea valorile instantanee pe durata ciclului. Preferabil, concentrațiile ar trebui măsurate în stare umedă. În cazul în care se măsoară în stare uscată, valorilor concentrației instantanee trebuie să li se aplice, înainte de a efectua alte calcule, corecția stare uscată/umedă descrisă mai jos.

Tabelul 6

Valorile coeficientului u – umed pentru diferitele componente ale gazelor de evacuare

| Gaz | u | conc |
| --- | --- | --- |
| NOx | 0,001587 | ppm |
| CO | 0,000966 | ppm |
| HC | 0,000479 | ppm |
| CO2 | 15,19 | % |

Gaz

u

conc

NOx

0,001587

ppm

CO

0,000966

ppm

HC

0,000479

ppm

CO2

15,19

%

Densitatea HC se bazează pe un raport mediu carbon/hidrogen de 1:1,85.

Se aplică următoarea formulă:

Formula (in g/încercare)

unde:

| u | = | raportul între densitatea componentei din gazele de evacuare și densitatea gazelor de evacuare |
| --- | --- | --- |
| conc
  i | = | concentrația instantanee a componentei respective în gazele de evacuare brute (ppm) |
| G
  EXHW, i | = | debitul instantaneu al gazelor de evacuare (kg/s) |
| f | = | frecvența de prelevare a datelor (Hz) |
| n | = | numărul de măsurători |

u

=

raportul între densitatea componentei din gazele de evacuare și densitatea gazelor de evacuare

conc
  i

=

concentrația instantanee a componentei respective în gazele de evacuare brute (ppm)

G
  EXHW, i

=

debitul instantaneu al gazelor de evacuare (kg/s)

f

=

frecvența de prelevare a datelor (Hz)

n

=

numărul de măsurători

Pentru calcularea NOx se utilizează factorul de corecție a umidității k
  H descris mai jos.

În cazul în care nu a fost deja măsurată în stare umedă, concentrația măsurată instantaneu se transformă în stare umedă, conform descrierii de mai jos.

2.1.2.2.   Corecție stare uscată/stare umedă

În cazul în care concentrația instantanee a fost măsurată în stare uscată, aceasta se transformă în stare umedă, în conformitate cu următoarea formulă:

Formula

unde:

Formula

iar:

Formula

unde:

| conc
  CO2 | = | concentrația de CO2 uscat (%) |
| --- | --- | --- |
| conc
  CO | = | concentrația de CO uscat (%) |
| H
  a | = | umiditatea aerului de admisie (g apă pe kg de aer uscat)

  unde:








  R
  a | = | umiditatea relativă a aerului de admisie (%) |
| p
  a | = | presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie (kPa) |
| p
  B | = | presiunea atmosferică totală (kPa). |

conc
  CO2

=

concentrația de CO2 uscat (%)

conc
  CO

=

concentrația de CO uscat (%)

H
  a

=

umiditatea aerului de admisie (g apă pe kg de aer uscat)

unde:

R
  a

=

umiditatea relativă a aerului de admisie (%)

p
  a

=

presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie (kPa)

p
  B

=

presiunea atmosferică totală (kPa).

Notă: H
  a poate fi obținut din măsurarea umidității relative, conform descrierii de mai sus, sau din măsurarea punctului de condensare, din măsurarea presiunii vaporilor sau din măsurarea cu psihrometru, folosind formulele general acceptate.

2.1.2.3.   Corecția NOx pentru umiditate și temperatură

Întrucât emisiile de NOx depind de condițiile aerului înconjurător, concentrația de NOx trebuie ajustată, în funcție de temperatura și condițiile de umiditate ale aerului înconjurător, cu factorii din următoarea formulă:

Formula

unde:

| Ta | = | temperatura aerului de admisie, în K |
| --- | --- | --- |
| H
  a | = | umiditatea aerului de admisie, în g apă pe kg de aer uscat

  unde:








  R
  a | = | umiditatea relativă a aerului de admisie (%) |
| p
  a | = | presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie (kPa) |
| p
  B | = | presiunea atmosferică totală (kPa). |

Ta

=

temperatura aerului de admisie, în K

H
  a

=

umiditatea aerului de admisie, în g apă pe kg de aer uscat

unde:

R
  a

=

umiditatea relativă a aerului de admisie (%)

p
  a

=

presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie (kPa)

p
  B

=

presiunea atmosferică totală (kPa).

Notă: H
  a poate fi obținut din măsurarea umidității relative, conform descrierii de mai sus, sau din măsurarea punctului de condensare, din măsurarea presiunii vaporilor sau din măsurarea cu psihrometru, folosind formulele general acceptate.

2.1.2.4.   Calculul emisiilor specifice

Emisule specifice (g/kWh) se calculează pentru fiecare componentă dată, după cum urmează:

Formula

unde:

| M
  gaz,rece | = | masa totală a poluanților gazoși pe durata ciclului de pornire la rece (în g) |
| --- | --- | --- |
| M
  gaz,cald | = | masa totală a poluanților gazoși pe durata ciclului de pornire la cald (în g) |
| W
  act,rece | = | lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la rece, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh) |
| W
  act,cald | = | lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la cald, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh) |

M
  gaz,rece

=

masa totală a poluanților gazoși pe durata ciclului de pornire la rece (în g)

M
  gaz,cald

=

masa totală a poluanților gazoși pe durata ciclului de pornire la cald (în g)

W
  act,rece

=

lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la rece, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh)

W
  act,cald

=

lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la cald, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh)

2.1.3.   Determinarea particulelor

2.1.3.1.   Calcularea emisiei masice

Masele de particule M
  PT,rece și M
  PT,cald (g/încercare) se calculează prin oricare dintre următoarele metode:

| (a) | unde:








  M
  PT | = | M
  PT,rece pentru ciclul de pornire la rece |
| --- | --- | --- | --- |
| M
  PT | = | M
  PT,cald pentru ciclul de pornire la cald |
| M
  f | = | masa particulelor prelevate în timpul ciclului (mg) |
| M
  EDFW | = | masa gazelor de evacuare diluate echivalente pe durata ciclului (kg) |
| M
  SAM | = | masa gazelor de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor (kg) |

(a)

Formula

unde:

M
  PT

=

M
  PT,rece pentru ciclul de pornire la rece

M
  PT

=

M
  PT,cald pentru ciclul de pornire la cald

M
  f

=

masa particulelor prelevate în timpul ciclului (mg)

M
  EDFW

=

masa gazelor de evacuare diluate echivalente pe durata ciclului (kg)

M
  SAM

=

masa gazelor de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor (kg)

Masa totală a gazelor de evacuare diluate echivalente pe durata ciclului se calculează după cum urmează:

unde:

| G
  EDFW,i | = | debitul instantaneu al gazelor de evacuare diluate echivalente (kg/s) |
| --- | --- | --- |
| G
  EXHW,i | = | debitul instantaneu al gazelor de evacuare (kg/s) |
| q
  i | = | raportul de diluare instantaneu |
| G
  TOTW,i | = | debitul instantaneu al gazelor de evacuare diluate prin tunelul de diluare (kg/s) |
| G
  DILW,i | = | debitul instantaneu al gazului de diluare (kg/s) |
| f | = | frecvența de prelevare a datelor (Hz) |
| n | = | numărul de măsurători |

G
  EDFW,i

=

debitul instantaneu al gazelor de evacuare diluate echivalente (kg/s)

G
  EXHW,i

=

debitul instantaneu al gazelor de evacuare (kg/s)

q
  i

=

raportul de diluare instantaneu

G
  TOTW,i

=

debitul instantaneu al gazelor de evacuare diluate prin tunelul de diluare (kg/s)

G
  DILW,i

=

debitul instantaneu al gazului de diluare (kg/s)

f

=

frecvența de prelevare a datelor (Hz)

n

=

numărul de măsurători

| (b) | unde:








  M
  PT | = | M
  PT,rece pentru ciclul de pornire la rece |
| --- | --- | --- | --- |
| M
  PT | = | M
  PT,cald pentru ciclul de pornire la cald |
| M
  f | = | masa particulelor prelevate în timpul ciclului (mg) |
| r
  s | = | raportul mediu de prelevare pe durata ciclului
  unde:









  M
  SE | = | masa gazelor de evacuare prelevate pe durata ciclului (kg) |
| M
  EXHW | = | debitul masic total al gazelor de evacuare pe durata ciclului (în kg) |
| M
  SAM | = | masa gazelor de evacuare diluate care trece prin filtrele de colectare a particulelor (kg) |
| M
  TOTW | = | masa gazelor de evacuare diluate care trece prin tunelul de diluare (kg) |

(b)

Formula

unde:

M
  PT

=

M
  PT,rece pentru ciclul de pornire la rece

M
  PT

=

M
  PT,cald pentru ciclul de pornire la cald

M
  f

=

masa particulelor prelevate în timpul ciclului (mg)

r
  s

=

raportul mediu de prelevare pe durata ciclului

unde:

M
  SE

=

masa gazelor de evacuare prelevate pe durata ciclului (kg)

M
  EXHW

=

debitul masic total al gazelor de evacuare pe durata ciclului (în kg)

M
  SAM

=

masa gazelor de evacuare diluate care trece prin filtrele de colectare a particulelor (kg)

M
  TOTW

=

masa gazelor de evacuare diluate care trece prin tunelul de diluare (kg)

Notă: În cazul unui sistem de prelevare totală, M
  SAM și M
  TOTW sunt identice

2.1.3.2.   Factorul de corecție a umidității particulelor

Deoarece emisia de particule a motoarelor Diesel depinde de condițiile aerului ambiant, concentrația particulelor se corectează pentru umiditatea aerului ambiant cu factorul kp dat în formulele următoare:

Formula

unde:

H
  a= umiditatea aerului de admisie, în g apă pe kg de aer uscat

unde:

R
  a= umiditatea relativă a aerului de admisie (%)

p
  a= presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie (kPa)

p
  B= presiunea atmosferică totală (kPa).

Notă: H
  a poate fi obținut din măsurarea umidității relative, conform descrierii de mai sus, sau din măsurarea punctului de condensare, din măsurarea presiunii vaporilor sau din măsurarea cu psihrometru, folosind formulele general acceptate.

2.1.3.3.   Calculul emisiilor specifice

Emisiile specifice (g/kWh) se calculează după cum urmează:

Formula

unde:

| M
  PT,rece | = | masa particulelor pe durata ciclului de pornire la rece (g/încercare) |
| --- | --- | --- |
| M
  PT,cald | = | masa particulelor pe durata ciclului de pornire la cald (g/încercare) |
| K
  p, rece | = | factorul de corecție a umidității pentru particule pe durata ciclului de pornire la rece |
| K
  p, cald | = | factorul de corecție a umidității pentru particule pe durata ciclului de pornire la cald |
| W
  act, rece | = | lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la rece, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh) |
| W
  act, cald | = | lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la cald, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh) |

M
  PT,rece

=

masa particulelor pe durata ciclului de pornire la rece (g/încercare)

M
  PT,cald

=

masa particulelor pe durata ciclului de pornire la cald (g/încercare)

K
  p, rece

=

factorul de corecție a umidității pentru particule pe durata ciclului de pornire la rece

K
  p, cald

=

factorul de corecție a umidității pentru particule pe durata ciclului de pornire la cald

W
  act, rece

=

lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la rece, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh)

W
  act, cald

=

lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la cald, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh)

2.2.   Determinarea compușilor gazoși și a particulelor cu ajutorul unui sistem de diluare cu debit integral

Pentru a calcula emisiile din gazele de evacuare diluate, este necesară aflarea debitului masic al gazelor de evacuare diluate. Debitul total al gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului M
  TOTW (kg/încercare) se calculează dpe baza valorilor măsurate pe durata ciclului și din datele de etalonare corespunzătoare ale dispozitivului de măsurare a debitului (V
  0 pentru PDP, K
  V pentru CFV, C
  d pentru SSV): se pot utiliza metodele corespunzătoare descrise la punctul 2.2.1. În cazul în care masa totală a eșantionului de particule (M
  SAM) și de poluanți gazoși depășește 0,5 % din totalul debitului CVS (MTOTW
  ), aceasta trebuie corectată pentru MSAM
  sau eșantionul fluxului de particule trebuie retrimis în sistemul CVS în amonte de dispozitivul de măsurare a debitului.

2.2.1.   Determinarea debitului gazelor de evacuare diluate

Sistemul PDP-CVS

În cazul în care temperatura gazelor de evacuare diluate este menținută constantă cu o precizie de ± 6 K pe durata ciclului prin utilizarea unui schimbător de căldură, debitul masic pe durata ciclului se calculează după cum urmează:

Formula

unde:

| M
  TOTW | = | masa gazelor de evacuare diluate în stare umedă în decursul ciclului |
| --- | --- | --- |
| V
  0 | = | volumul gazului pompat la fiecare rotație în condiții de încercare (m3/rotație) |
| N
  P | = | numărul total de rotații ale pompei pe durata încercării |
| p
  B | = | presiunea atmosferică în celula de încercare (kPa) |
| p
  1 | = | scăderea de presiune sub nivelul presiunii atmosferice la intrarea în pompă (kPa) |
| T | = | temperatura medie a gazelor de evacuare diluate la intrarea în pompă pe durata ciclului (K) |

M
  TOTW

=

masa gazelor de evacuare diluate în stare umedă în decursul ciclului

V
  0

=

volumul gazului pompat la fiecare rotație în condiții de încercare (m3/rotație)

N
  P

=

numărul total de rotații ale pompei pe durata încercării

p
  B

=

presiunea atmosferică în celula de încercare (kPa)

p
  1

=

scăderea de presiune sub nivelul presiunii atmosferice la intrarea în pompă (kPa)

T

=

temperatura medie a gazelor de evacuare diluate la intrarea în pompă pe durata ciclului (K)

În cazul în care se folosește un sistem cu compensare a debitului (adică fără schimbător de căldură), emisiile masice instantanee se calculează și se integrează pe durata ciclului. În acest caz, masa instantanee de gaze de evacuare diluate se calculează după cum urmează:

Formula

unde:

N
  P, i
  = numărul total de rotații ale pompei pe intervalul de timp

Sistemul CFV-CVS

În cazul în care temperatura gazelor de evacuare diluate este menținută în limita a ± 11 K pe durata ciclului prin utilizarea unui schimbător de căldură, debitul masic pe durata ciclului se calculează după cum urmează:

Formula

unde:

| M
  TOTW | = | masa gazelor de evacuare diluate în stare umedă pe durata ciclului |
| --- | --- | --- |
| t | = | durata ciclului (s) |
| K
  V | = | coeficientul de etalonare al debitului critic Venturi în condiții standard, |
| p
  A | = | presiunea absolută la admisia în tubul Venturi (kPa) |
| T | = | temperatura absolută la admisia în tubul Venturi (K) |

M
  TOTW

=

masa gazelor de evacuare diluate în stare umedă pe durata ciclului

t

=

durata ciclului (s)

K
  V

=

coeficientul de etalonare al debitului critic Venturi în condiții standard,

p
  A

=

presiunea absolută la admisia în tubul Venturi (kPa)

T

=

temperatura absolută la admisia în tubul Venturi (K)

În cazul în care se folosește un sistem cu compensare a debitului (adică fără schimbător de căldură), emisiile masice instantanee se calculează și se integrează pe durata ciclului. În acest caz, masa instantanee de gaze de evacuare diluate se calculează după cum urmează:

Formula

unde:

Δti
  = interval(e) de timp

Sistemul SSV-CVS

În cazul în care temperatura gazelor de evacuare diluate este menținută constantă cu o toleranță de ± 11 K pe durata ciclului utilizându-se un schimbător de căldură, debitul masic pe durata ciclului se calculează după cum urmează:

Formula

unde:

Formula

| A
  0 | = | totalul constantelor și al factorilor de conversie ai unităților
  = 0,006111 în unități SI |
| --- | --- | --- |
| d | = | diametrul gâtului SSV (m) |
| C
  d | = | coeficientul de descărcare al SSV |
| p
  A | = | presiunea absolută la admisia în tubul Venturi (kPa) |
| T | = | temperatura la admisia în tubul Venturi (K) |
| r | = | raportul între presiunile statice absolute în gâtul și la |
| β | = | raportul dintre diametrul gâtului SSV, d, și |

A
  0

=

totalul constantelor și al factorilor de conversie ai unităților

= 0,006111 în unități SIFormula

d

=

diametrul gâtului SSV (m)

C
  d

=

coeficientul de descărcare al SSV

p
  A

=

presiunea absolută la admisia în tubul Venturi (kPa)

T

=

temperatura la admisia în tubul Venturi (K)

r

=

raportul între presiunile statice absolute în gâtul și la Formula

β

=

raportul dintre diametrul gâtului SSV, d, și Formula

În cazul în care se folosește un sistem cu compensare a debitului (adică fără schimbător de căldură), emisiile masice instantanee se calculează și se integrează pe durata ciclului. În acest caz, masa instantanee a gazelor de evacuare diluate se calculează după cum urmează:

Formula

unde:

Formula

Δti
  = interval(e) de timp

Calcularea timpului real se începe fie cu o valoare rezonabilă pentru Cd, precum 0,98, sau o valoare rezonabilă pentru Q
  SSV. În cazul în care calculul se începe cu Q
  SSV, valoarea inițială a acestuia se folosește pentru a evalua Re.

Pe durata tuturor încercărilor privind emisiile, numărul lui Reynolds în gâtul SSV trebuie să fie din categoria numerelor lui Reynolds utilizate pentru determinarea curbei de etalonare descrisă la punctul 3.2 din apendicele 2.

2.2.2.   Corecția pentru umiditate a NOx

Întrucât emisiile de NOx depind de condițiile aerului înconjurător, concentrația de NOx se ajustează în funcție de temperatura și condițiile de umiditate ale aerului înconjurător, cu factorii obținuți pe baza următoarei formule.

Formula

unde:

| T
  a | = | temperatura aerului (K) |
| --- | --- | --- |
| H
  a | = | umiditatea aerului de admisie (g apă pe kg de aer uscat):

  unde:








  R
  a | = | umiditatea relativă a aerului de admisie (%) |
| p
  a | = | presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie (kPa) |
| p
  B | = | presiunea atmosferică totală (kPa). |

T
  a

=

temperatura aerului (K)

H
  a

=

umiditatea aerului de admisie (g apă pe kg de aer uscat):

unde:

R
  a

=

umiditatea relativă a aerului de admisie (%)

p
  a

=

presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie (kPa)

p
  B

=

presiunea atmosferică totală (kPa).

Notă: H
  a poate fi dedus din măsurarea umidității relative, conform descrierii de mai sus, sau din măsurarea punctului de condensare, din măsurarea presiunii vaporilor sau din măsurarea cu psihrometru, folosind formulele general acceptate.

2.2.3.   Calcularea debitului masic al emisiilor

2.2.3.1.   Sisteme cu debit masic constant

Pentru sistemele cu schimbător de căldură, masa poluanților MGAS (g/încercare) se determină cu următoarea formulă:

Formula

unde:

| u | = | raportul între densitatea componentei gazului de evacuare și densitatea gazelor de evacuare diluate, astfel cum apare în tabelul 6 de la punctul 2.1.2.1. |
| --- | --- | --- |
| conc | = | concentrațiile medii de fond corectate pe durata ciclului rezultate din integrare (obligatoriu pentru NOx și HC) sau din măsurarea cu sac (ppm) |
| M
  TOTW | = | masa totală a gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului, determinată în conformitate cu punctul 2.2.1 (kg) |

u

=

raportul între densitatea componentei gazului de evacuare și densitatea gazelor de evacuare diluate, astfel cum apare în tabelul 6 de la punctul 2.1.2.1.

conc

=

concentrațiile medii de fond corectate pe durata ciclului rezultate din integrare (obligatoriu pentru NOx și HC) sau din măsurarea cu sac (ppm)

M
  TOTW

=

masa totală a gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului, determinată în conformitate cu punctul 2.2.1 (kg)

Întrucât emisiile de NOx depind de condițiile aerului înconjurător, concentrația de NOx se ajustează în funcție de umiditatea aerului înconjurător, cu factorul k
  H descris la punctul 2.2.2.

Concentrațiile măsurate în stare uscată se convertesc la stare umedă în conformitate cu punctul 1.3.2.

2.2.3.1.1.   Determinarea concentrațiilor corectate de fond

Concentrația medie de fond a gazelor poluante în aerul de diluare se scade din concentrațiile măsurate pentru a obține concentrațiile nete de poluanți. Valorile medii ale concentrațiilor de fond se pot determina prin metoda sacului de prelevare sau prin măsurarea continuă cu integrare. Se utilizează următoarea formulă:

Formula

unde:

| conc | = | concentrația poluantului respectiv în gazele de evacuare diluate, corectată cu cantitatea din poluantul respectiv conținută în aerul de diluare (ppm) |
| --- | --- | --- |
| conc
  e | = | concentrația substanței poluante respective măsurată în gazele de evacuare diluate (ppm) |
| conc
  d | = | concentrația substanței poluante respective măsurată în aerul de diluare (ppm) |
| DF | = | factorul de diluare |

conc

=

concentrația poluantului respectiv în gazele de evacuare diluate, corectată cu cantitatea din poluantul respectiv conținută în aerul de diluare (ppm)

conc
  e

=

concentrația substanței poluante respective măsurată în gazele de evacuare diluate (ppm)

conc
  d

=

concentrația substanței poluante respective măsurată în aerul de diluare (ppm)

DF

=

factorul de diluare

Factorul de diluare se calculează după cum urmează:

Formula

2.2.3.2.   Sisteme cu compensare a debitului

Pentru sistemele fără schimbător de căldură, masa poluanților (g/încercare) se determină prin calcularea emisiilor masice instantanee și integrarea valorilor instantanee pe durata ciclului. De asemenea, corecția de fond se aplică direct valorii concentrației instantanee. Se aplică următoarea formulă:

Formula

unde:

| conc
  e, i | = | concentrația instantanee a substanței poluante respective măsurată în gazele de evacuare diluate (ppm) |
| --- | --- | --- |
| conc
  d | = | concentrația substanței poluante respective măsurată în aerul de diluare (ppm) |
| u | = | raportul între densitatea componentei gazului de evacuare și densitatea gazelor de evacuare diluate, astfel cum apare în tabelul 6 de la punctul 2.1.2.1. |
| M
  TOTW, i | = | masa instantanee a gazelor de evacuare diluate (punctul 2.2.1) (kg) |
| M
  TOTW | = | masa instantanee a gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului (punctul 2.2.1) (kg) |
| DF | = | factorul de diluare determinat la punctul 2.2.3.1.1 |

conc
  e, i

=

concentrația instantanee a substanței poluante respective măsurată în gazele de evacuare diluate (ppm)

conc
  d

=

concentrația substanței poluante respective măsurată în aerul de diluare (ppm)

u

=

raportul între densitatea componentei gazului de evacuare și densitatea gazelor de evacuare diluate, astfel cum apare în tabelul 6 de la punctul 2.1.2.1.

M
  TOTW, i

=

masa instantanee a gazelor de evacuare diluate (punctul 2.2.1) (kg)

M
  TOTW

=

masa instantanee a gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului (punctul 2.2.1) (kg)

DF

=

factorul de diluare determinat la punctul 2.2.3.1.1

Întrucât emisiile de NOx depind de condițiile aerului înconjurător, concentrația de NOx se ajustează în funcție de umiditatea aerului înconjurător, cu factorul k
  H descris la punctul 2.2.2.

2.2.4.   Calcularea emisiilor specifice

Emisiile specifice (g/kWh) se calculează pentru fiecare componentă dată, după cum urmează:

Formula

unde:

| M
  gaz,rece | = | masa totală a gazelor poluante pe durata ciclului de pornire la rece (g) |
| --- | --- | --- |
| M
  gaz,cald | = | masa totală a gazelor poluante pe durata ciclului de pornire la cald (în g) |
| W
  act,rece | = | lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la rece, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh) |
| W
  act,cald | = | lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la cald, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh) |

M
  gaz,rece

=

masa totală a gazelor poluante pe durata ciclului de pornire la rece (g)

M
  gaz,cald

=

masa totală a gazelor poluante pe durata ciclului de pornire la cald (în g)

W
  act,rece

=

lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la rece, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh)

W
  act,cald

=

lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la cald, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh)

2.2.5.   Calcularea emisiilor de particule

2.2.5.1.   Calcularea debitului masic

Masele de particule M
  PT,rece și M
  PT,cald (g/încercare) se calculează după cum urmează:

Formula

unde:

| M
  PT | = | M
  PT,rece pentru ciclul de pornire la rece |
| --- | --- | --- |
| M
  PT | = | M
  PT,cald pentru ciclul de pornire la cald |
| M
  f | = | masa particulelor prelevate în timpul ciclului (mg) |
| M
  TOTW | = | masa totală a gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului, determinată în conformitate cu punctul 2.2.1 (kg) |
| M
  SAM | = | masa gazelor de evacuare diluate prelevate din tunelul de diluare pentru colectarea particulelor (kg) |

M
  PT

=

M
  PT,rece pentru ciclul de pornire la rece

M
  PT

=

M
  PT,cald pentru ciclul de pornire la cald

M
  f

=

masa particulelor prelevate în timpul ciclului (mg)

M
  TOTW

=

masa totală a gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului, determinată în conformitate cu punctul 2.2.1 (kg)

M
  SAM

=

masa gazelor de evacuare diluate prelevate din tunelul de diluare pentru colectarea particulelor (kg)

și

Formula, în cazul în care se cântăresc separat (mg)

| M
  f,p | = | masa de particule colectată pe filtrul primar (mg) |
| --- | --- | --- |
| M
  f,b | = | masa de particule colectată pe filtrul secundar (mg) |

M
  f,p

=

masa de particule colectată pe filtrul primar (mg)

M
  f,b

=

masa de particule colectată pe filtrul secundar (mg)

În cazul în care se folosește un sistem de diluare dublă, masa de aer de diluare secundar se scade din masa totală a gazelor de evacuare dublu diluate prelevate prin filtrele de particule.

Formula

unde:

| M
  TOT | = | masa gazelor de evacuare dublu diluate prin filtrul de particule (kg) |
| --- | --- | --- |
| M
  SEC | = | masa de aer de diluare secundar (kg) |

M
  TOT

=

masa gazelor de evacuare dublu diluate prin filtrul de particule (kg)

M
  SEC

=

masa de aer de diluare secundar (kg)

În cazul în care nivelul de fond al particulelor din aerul de diluare se stabilește în conformitate cu punctul 4.4.4 din anexa 4A, masa de particule poate fu supusă unei corecții de fond. În acest caz, masa particulelor M
  PT,rece și M
  PT,cald (g/încercare) se calculează după cum urmează:

Formula

unde:

| M
  PT | = | M
  PT,rece pentru ciclul de pornire la rece |
| --- | --- | --- |
| M
  PT | = | M
  PT,cald pentru ciclul de pornire la cald |
| M
  f, M
  SAM, M
  TOTW | = | a se vedea mai sus |
| M
  DIL | = | masa aerului de diluare primar prelevată cu sistemul de prelevare a particulelor de fond (kg) |
| M
  d | = | masa particulelor de fond colectate din aerul de diluare primar (mg) |
| DF | = | factorul de diluare determinat la punctul 2.2.3.1.1 |

M
  PT

=

M
  PT,rece pentru ciclul de pornire la rece

M
  PT

=

M
  PT,cald pentru ciclul de pornire la cald

M
  f, M
  SAM, M
  TOTW

=

a se vedea mai sus

M
  DIL

=

masa aerului de diluare primar prelevată cu sistemul de prelevare a particulelor de fond (kg)

M
  d

=

masa particulelor de fond colectate din aerul de diluare primar (mg)

DF

=

factorul de diluare determinat la punctul 2.2.3.1.1

2.2.5.2.   Factorul de corecție a umidității particulelor

Deoarece emisiile de particule ale motoarelor Diesel depind de condițiile de mediu, concentrația particulelor se corectează pentru umiditatea aerului înconjurător cu factorul kp dat în formula următoare:

Formula

unde:

H
  a= umiditatea aerului de admisie (g apă pe kg de aer uscat)

unde:

R
  a= umiditatea relativă a aerului de admisie (%)

p
  a= presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie (kPa)

p
  B= presiunea atmosferică totală (kPa)

Notă: H
  a poate fi obținut din măsurarea umidității relative, conform descrierii de mai sus, sau din măsurarea punctului de condensare, din măsurarea presiunii vaporilor sau din măsurarea cu psihrometru, folosind formulele general acceptate.

2.2.5.3.   Calcularea emisiilor specifice

Emisiile specifice (g/kWh) se calculează după cum urmează:

Formula

unde:

| M
  PT,rece | = | masa particulelor pe durata ciclului de pornire la rece a încercării NRTC (g/încercare) |
| --- | --- | --- |
| M
  PT,cald | = | masa particulelor pe durata ciclului de pornire la cald a încercării NRTC (g/încercare) |
| K
  p, rece | = | factorul de corecție a umidității pentru particule pe durata ciclului de pornire la rece |
| K
  p, cald | = | factorul de corecție a umidității pentru particule pe durata ciclului de pornire la cald |
| W
  act, rece | = | lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la rece, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh) |
| W
  act, cald | = | lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la cald, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh) |

M
  PT,rece

=

masa particulelor pe durata ciclului de pornire la rece a încercării NRTC (g/încercare)

M
  PT,cald

=

masa particulelor pe durata ciclului de pornire la cald a încercării NRTC (g/încercare)

K
  p, rece

=

factorul de corecție a umidității pentru particule pe durata ciclului de pornire la rece

K
  p, cald

=

factorul de corecție a umidității pentru particule pe durata ciclului de pornire la cald

W
  act, rece

=

lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la rece, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh)

W
  act, cald

=

lucrul mecanic al ciclului efectiv pe durata ciclului de pornire la cald, determinat în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A (kWh)

---

(1)  În cazul NOx, concentrația NOx (NOx
  conc sau NOx
  conc
  c) trebuie înmulțită cu KHNOx (factorul de corecție a umidității pentru NOx menționat la punctul 1.3.3), după cum urmează: K
  HNOx · conc sau K
  HNOx · conc
  c.

(2)  În cazul NOx, concentrația NOx (NOx
  conc sau NOx
  conc
  c) trebuie înmulțită cu KHNOx (factorul de corecție a umidității pentru NOx menționat la punctul 1.3.3), după cum urmează: K
  HNOx · conc sau K
  HNOx · conc
  c.

(3)  Debitul masic al particulelor PT
  mass trebuie multiplicat cu Kp (factorul de corecție a umidității particulelor menționate la punctul 1.4.1).

Apendicele 4

Sistem de analiză și prelevare a eșantioanelor

1.   SISTEME DE PRELEVARE A EȘANTIOANELOR DE GAZE ȘI PARTICULE

| Numărul figurii | Descriere |
| --- | --- |
| 2 | Sistem de analiză a gazelor de evacuare brute |
| 3 | Sistem de analiză a gazelor de evacuare diluate |
| 4 | Debit parțial, debit izocinetic, reglarea cu exhaustorul, prelevare de eșantioane fracționate |
| 5 | Debit parțial, debit izocinetic, reglarea cu suflanta de presiune, prelevare de eșantioane fracționate |
| 6 | Debit parțial, reglarea cantității de CO2 sau NOx, prelevare de eșantioane fracționate |
| 7 | Debit parțial, măsurarea CO2 sau bilanț de carbon, prelevare de eșantioane totale |
| 8 | Debit parțial, tub Venturi unic și măsurarea concentrației, prelevare de eșantioane fracționate |
| 9 | Debit parțial, tub Venturi dublu sau orificiu dublu și măsurarea concentrației, prelevare de eșantioane fracționate |
| 10 | Debit parțial, separarea cu tuburi multiple și măsurarea concentrației, prelevare de eșantioane fracționate |
| 11 | Debit parțial, reglarea debitului, prelevare de eșantioane totale |
| 12 | Debit parțial, reglarea debitului, prelevare de eșantioane fracționate |
| 13 | Debit integral, pompă volumetrică sau tub Venturi cu debit critic, prelevare de eșantioane fracționate |
| 14 | Sistem de prelevare a particulelor |
| 15 | Sistem de diluare pentru sistemul cu debit integral |

Numărul figurii

Descriere

2

Sistem de analiză a gazelor de evacuare brute

3

Sistem de analiză a gazelor de evacuare diluate

4

Debit parțial, debit izocinetic, reglarea cu exhaustorul, prelevare de eșantioane fracționate

5

Debit parțial, debit izocinetic, reglarea cu suflanta de presiune, prelevare de eșantioane fracționate

6

Debit parțial, reglarea cantității de CO2 sau NOx, prelevare de eșantioane fracționate

7

Debit parțial, măsurarea CO2 sau bilanț de carbon, prelevare de eșantioane totale

8

Debit parțial, tub Venturi unic și măsurarea concentrației, prelevare de eșantioane fracționate

9

Debit parțial, tub Venturi dublu sau orificiu dublu și măsurarea concentrației, prelevare de eșantioane fracționate

10

Debit parțial, separarea cu tuburi multiple și măsurarea concentrației, prelevare de eșantioane fracționate

11

Debit parțial, reglarea debitului, prelevare de eșantioane totale

12

Debit parțial, reglarea debitului, prelevare de eșantioane fracționate

13

Debit integral, pompă volumetrică sau tub Venturi cu debit critic, prelevare de eșantioane fracționate

14

Sistem de prelevare a particulelor

15

Sistem de diluare pentru sistemul cu debit integral

1.1.   Determinarea emisiilor gazoase

Punctul 1.1.1 și figurile 2 și 3 conțin descrieri detaliate ale sistemelor recomandate pentru analiza și prelevarea eșantioanelor. Deoarece unele configurații diferite pot produce rezultate echivalente, nu este necesară o respectare exactă a acestor figuri. Se pot utiliza componente suplimentare precum instrumente, robineți, solenoizi, pompe și comutatoare, pentru a furniza informații suplimentare și pentru a coordona funcțiile sistemelor constitutive. Se pot elimina componentele care nu sunt necesare pentru menținerea preciziei pe anumite sisteme, în cazul în care excluderea acestora se bazează pe bunele practici inginerești.

1.1.1.   Componentele gazelor de evacuare CO, CO2, HC, NOx

Un sistem analitic pentru determinarea emisiilor gazoase ale gazelor de evacuare brute sau diluate este descris pe baza utilizării următoarelor elemente:

| — | analizorul HFID pentru măsurarea hidrocarburilor; |
| --- | --- |

—

analizorul HFID pentru măsurarea hidrocarburilor;

| — | analizoarele NDIR pentru măsurarea monoxidului de carbon și a dioxidului de carbon; |
| --- | --- |

—

analizoarele NDIR pentru măsurarea monoxidului de carbon și a dioxidului de carbon;

| — | analizorul HCDL sau echivalent pentru măsurarea oxidului de azot. |
| --- | --- |

—

analizorul HCDL sau echivalent pentru măsurarea oxidului de azot.

În cazul gazelor de evacuare brute (figura 2), eșantionul pentru toate componentele poate fi prelevat cu una sau două sonde de prelevare a eșantioanelor, localizate în apropiere una de cealaltă și ramificate intern către diferitele analizoare. Trebuie să se acorde atenție pentru a evita condensarea componentele gazelor de evacuare (inclusiv apă și acid sulfuric) în oricare dintre punctele sistemului analitic.

Pentru gazele de evacuare diluate (a se vedea figura 3), eșantionul pentru hidrocarburi se prelevă cu o sondă de prelevare diferită de cea folosită pentru prelevarea celorlalte componente. Trebuie să se acorde atenție pentru a evita condensarea componentelor gazelor de evacuare (inclusiv apă și acid sulfuric) în oricare dintre punctele sistemului analitic.

Figura 2

Diagrama de flux a sistemului de analiză a gazelor de evacuare pentru CO, NOx și HC

Image

Figura 3

Diagrama de flux a sistemului de analiză a gazelor de evacuare diluate pentru CO, NOx și HC

Image

Descrieri – figurile 2 și 3

Enunț general:

Toate componentele de pe traseul de prelevare a gazului trebuie menținute la temperatura specifică sistemelor respective.

—   Sonda SP1 de prelevare a gazelor de evacuare brute (numai figura 2)

Se recomandă o sondă cu orificii multiple, din oțel inoxidabil, închisă etanș. Diametrul interior nu trebuie să fie mai mare decât diametrul interior al liniei de prelevare a eșantioanelor. Grosimea peretelui sondei nu trebuie să fie mai mare de 1 mm. Trebuie să aibă minimum trei găuri, în trei planuri radiale diferite, etalonate pentru a preleva un debit aproximativ egal. Sonda trebuie să acopere cel puțin 80 % din diametrul conductei de evacuare.

—   Sondă SP2 de prelevare a eșantioanelor de gaze de evacuare pentru HC (numai figura 3)

Sonda trebuie:

| — | să fie fixată de la distanța de 254 mm până la 762 mm de linia de prelevare a eșantioanelor de hidrocarburi (HSL3); |
| --- | --- |

—

să fie fixată de la distanța de 254 mm până la 762 mm de linia de prelevare a eșantioanelor de hidrocarburi (HSL3);

| — | să aibă un diametru interior de minimum 5 mm; |
| --- | --- |

—

să aibă un diametru interior de minimum 5 mm;

| — | să fie instalată în interiorul tunelului de diluare DT (punctul 1.2.1.2) într-un punct în care aerul de diluare și gazele de evacuare sunt bine amestecate (aproximativ la 10 diametre de tunel în aval față de punctul în care conducta de evacuare intră în tunelul de diluare); |
| --- | --- |

—

să fie instalată în interiorul tunelului de diluare DT (punctul 1.2.1.2) într-un punct în care aerul de diluare și gazele de evacuare sunt bine amestecate (aproximativ la 10 diametre de tunel în aval față de punctul în care conducta de evacuare intră în tunelul de diluare);

| — | să fie plasată suficient de departe (radial) de celelalte sonde și de peretele tunelului, pentru a nu fi influențată de curenți sau turbulențe; |
| --- | --- |

—

să fie plasată suficient de departe (radial) de celelalte sonde și de peretele tunelului, pentru a nu fi influențată de curenți sau turbulențe;

| — | să fie încălzită astfel încât temperatura curentului de gaz să crească până la 463 K (190 °C) ± 10 K la ieșirea din sondă. |
| --- | --- |

—

să fie încălzită astfel încât temperatura curentului de gaz să crească până la 463 K (190 °C) ± 10 K la ieșirea din sondă.

—   Sondă SP3 de prelevare a eșantioanelor dins gazul de evacuare diluat pentru CO, CO2, NOx (numai figura 3)

Sonda trebuie:

| — | să fie în același plan cu sonda SP2; |
| --- | --- |

—

să fie în același plan cu sonda SP2;

| — | să fie plasată suficient de departe (radial) de celelalte sonde și de peretele tunelului, pentru a nu fi influențată de curenți sau turbulențe; |
| --- | --- |

—

să fie plasată suficient de departe (radial) de celelalte sonde și de peretele tunelului, pentru a nu fi influențată de curenți sau turbulențe;

| — | să fie încălzită și izolată pe întreaga sa lungime la o temperatură minimă de 328 K (55 °C) pentru a preveni condensarea apei. |
| --- | --- |

—

să fie încălzită și izolată pe întreaga sa lungime la o temperatură minimă de 328 K (55 °C) pentru a preveni condensarea apei.

—   Linie de prelevare a eșantioanelor încălzită HSL1

Linia de prelevare a eșantioanelor asigură prelevarea eșantioanelor de gaz de la o singură sondă, spre punctul (punctele) de ramificație și spre analizorul HC.

Linia de prelevare a eșantioanelor trebuie:

| — | să aibă un diametru interior de minimum 5 mm și de maximum 13,5 mm; |
| --- | --- |

—

să aibă un diametru interior de minimum 5 mm și de maximum 13,5 mm;

| — | să fie din oțel inoxidabil sau PTFE; |
| --- | --- |

—

să fie din oțel inoxidabil sau PTFE;

| — | să mențină o temperatură a peretelui de 463 K ± 10 K (190 °C) ± 10 °C măsurată la fiecare secțiune încălzită, controlată separat, în cazul în care temperatura gazelor de evacuare din sonda de prelevare este mai mică sau egală cu 463 K (190 °C); |
| --- | --- |

—

să mențină o temperatură a peretelui de 463 K ± 10 K (190 °C) ± 10 °C măsurată la fiecare secțiune încălzită, controlată separat, în cazul în care temperatura gazelor de evacuare din sonda de prelevare este mai mică sau egală cu 463 K (190 °C);

| — | să mențină o temperatură a peretelui mai mare de 453 K (180 °C), în cazul în care temperatura gazelor de evacuare din sonda de prelevare este mai mare de 463 K (190 °C); |
| --- | --- |

—

să mențină o temperatură a peretelui mai mare de 453 K (180 °C), în cazul în care temperatura gazelor de evacuare din sonda de prelevare este mai mare de 463 K (190 °C);

| — | să mențină o temperatură a gazului de 463 K (190 °C) ± 10 K imediat înaintea filtrului încălzit (F2) și a HFID. |
| --- | --- |

—

să mențină o temperatură a gazului de 463 K (190 °C) ± 10 K imediat înaintea filtrului încălzit (F2) și a HFID.

—   Linia încălzită HSL2 de prelevare a eșantioanelor de NOx

Linia de prelevare a eșantioanelor trebuie:

| — | să mențină o temperatură a peretelui de 328 K – 473 K (55 °C – 200 °C) până la convertizor dacă se folosește o baie de răcire și până la analizor dacă nu se folosește o baie de răcire; |
| --- | --- |

—

să mențină o temperatură a peretelui de 328 K – 473 K (55 °C – 200 °C) până la convertizor dacă se folosește o baie de răcire și până la analizor dacă nu se folosește o baie de răcire;

| — | să fie din oțel inoxidabil sau PTFE. |
| --- | --- |

—

să fie din oțel inoxidabil sau PTFE.

Deoarece linia de prelevare a eșantioanelor trebuie încălzită doar pentru a împiedica condensarea apei și a acidului sulfuric, temperatura acesteia depinde de conținutul de sulf din combustibil.

—   Linia de prelevare a eșantioanelor SL pentru CO (CO2)

Linia de prelevare a eșantioanelor trebuie să fie fabricată din PTFE sau oțel inoxidabil. Aceasta poate fi încălzită sau nu.

—   Sac de fond BK (opțional; numai figura 3)

Pentru măsurarea concentrațiilor de fond.

—   Sac de prelevare BG (opțional; numai figura 3 CO și CO2)

Pentru măsurarea concentrațiilor eșantionului.

—   Prefiltru încălzit F1 (opțional)

Temperatura trebuie să fie aceeași ca și pentru HSL1.

—   Filtru încălzit F2

Filtrul trebuie să extragă orice particulă solidă din eșantionul de gaz înaintea analizorului. Temperatura trebuie să fie aceeași ca și pentru HSL1. Filtrul se înlocuiește când este necesar.

—   Pompă de prelevare a eșantioanelor încălzită

Pompa trebuie încălzită la aceeași temperatură ca și HSL1.

—   HC

Detector cu ionizare în flacără, încălzit (HFID) utilizat pentru determinarea hidrocarburilor. Temperatura trebuie menținută între 453 K și 473 K (180 °C-200 °C).

—   CO, CO2

Analizoare NDIR pentru măsurarea monoxidului și a dioxidului de carbon.

—   NO2

Analizor (H)CLD pentru determinarea oxizilor de azot. În cazul în care se folosește HCLD, acesta trebuie menținut la o temperatură cuprinsă între 328 și 473 K (55-200 °C).

—   Convertizor C

Se utilizează un convertizor pentru reducția catalitică a NO2 și NO înaintea analizei din CLD sau HCLD.

—   Baie de răcire B

Are rolul de a răci și condensa apa din eșantionul de gaze de evacuare. Baia trebuie menținută la o temperatură cuprinsă între 273 K și 277 K (0-4 °C), prin congelare sau refrigerare. Se poate opta pentru varianta în care analizorul intră sau nu în interacțiune cu vaporii de apă, după cum se specifică în anexa 4A apendicele 2 punctele 1.9.1 și 1.9.2.

Nu se permite utilizarea substanțelor chimice de uscare pentru îndepărtarea apei din eșantion.

—   Senzor de temperatură T1, T2, T3

Pentru monitorizarea temperaturii fluxului de gaz.

—   Senzor de temperatură T4

Temperatura convertizorului NO2-NO.

—   Senzor de temperatură T5

Pentru monitorizarea temperaturii băii de răcire.

—   Manometru G1, G2, G3

Pentru măsurarea presiunii în liniile de prelevare a eșantioanelor.

—   Regulator de presiune R1, R2

Pentru controlul presiunii aerului și a combustibilului pentru HFID.

—   Regulator de presiune R3, R4, R5

Pentru controlul presiunii în liniile de prelevare a eșantioanelor și a debitului către analizoare.

—   Debitmetru FL1, FL2, FL3

Pentru monitorizarea eșantionului din debitul deviat.

—   Debitmetru FL4-FL7 (opțional)

Pentru monitorizarea debitului prin analizoare.

—   Robinet de selectare V1-V6

Supape corespunzătoare pentru selectarea debitului eșantionului, gazului de reglare a sensibilității sau gazului de aducere la zero către analizoare.

—   Electrovalvă V7, V8

Pentru ocolirea convertizorului NO2-NO.

—   Robinet cu ac V9

Pentru echilibrarea debitului prin convertizorul de NO2-NO și prin ramificație.

—   Robineți cu ac V10, V11

Pentru reglarea debitelor către analizoare.

—   Supape de reținere V12, V13

Pentru drenarea condensatului de la baia B.

—   Robinet de selectare V14

Selectarea sacului de prelevare sau a sacului secundar.

1.2.   Determinarea particulelor

Punctele 1.2.1 și 1.2.2 și figurile 4-15 conțin descrieri detaliate ale sistemelor recomandate de diluare și prelevare a eșantioanelor. Deoarece unele configurații diferite pot produce rezultate echivalente, nu este necesară o respectare exactă a acestor scheme. Se pot utiliza componente suplimentare precum instrumente, robineți, solenoizi, pompe și comutatoare, pentru a furniza informații suplimentare și pentru a coordona funcțiile sistemelor constitutive. Se pot elimina componentele care nu sunt necesare pentru menținerea preciziei pe anumite sisteme, în cazul în care excluderea acestora se bazează pe bunele practici inginerești.

1.2.1.   Sistemul de diluare

1.2.1.1.   Sistemul de diluare cu debit parțial (figurile 4-12) (1)

Un sistem de diluare are la bază la bază diluarea unei părți a fluxului de gaze de evacuare. Ramificarea fluxului de gaze evacuare și procesul ulterior de diluare se pot realiza cu ajutorul diferitelor tipuri de sisteme de diluare. Pentru colectarea ulterioară a particulelor, întreaga cantitate de gaze de evacuare diluate evacuate sau numai o parte a acesteia poate fi transferată la sistemul de prelevare a eșantioanelor de particule (punctul 1.2.2 figura 14). Prima metodă este denumită tipul cu prelevare totală, iar a doua metodă este denumită tipul cu prelevare parțială.

Calculul raportului de diluare depinde de tipul de sistem folosit.

Se recomandă următoarele tipuri:

| — | sisteme izocinetice (figurile 4 și 5)
  În cazul acestor sisteme, debitul care intră în tubul de transfer se adaptează la debitul total de gaze de evacuare în ceea ce privește viteza și/sau presiunea gazului, ceea ce necesită un debit de gaze de evacuare uniform și neperturbat la sonda de prelevare a eșantioanelor. Evacuarea se realizează în mod normal prin utilizarea unui rezonator și a unui tub de aspirație directă situat în amonte de punctul de prelevare. Apoi, raportul de divizare se calculează cu ajutorul valorilor ușor măsurabile, precum diametrele tuburilor. Trebuie remarcat faptul că izocinetica se folosește numai la adaptarea condițiilor debitului, nu și la adaptarea distribuției mărimilor. Aceasta din urmă nu este de obicei necesară, deoarece particulele sunt suficient de mici pentru a urma direcția fluxului de fluid; |
| --- | --- |

—

sisteme izocinetice (figurile 4 și 5)

În cazul acestor sisteme, debitul care intră în tubul de transfer se adaptează la debitul total de gaze de evacuare în ceea ce privește viteza și/sau presiunea gazului, ceea ce necesită un debit de gaze de evacuare uniform și neperturbat la sonda de prelevare a eșantioanelor. Evacuarea se realizează în mod normal prin utilizarea unui rezonator și a unui tub de aspirație directă situat în amonte de punctul de prelevare. Apoi, raportul de divizare se calculează cu ajutorul valorilor ușor măsurabile, precum diametrele tuburilor. Trebuie remarcat faptul că izocinetica se folosește numai la adaptarea condițiilor debitului, nu și la adaptarea distribuției mărimilor. Aceasta din urmă nu este de obicei necesară, deoarece particulele sunt suficient de mici pentru a urma direcția fluxului de fluid;

| — | sisteme de reglare a debitului prin măsurarea concentrației (figurile 6-10)
  Aceste sisteme presupun prelevarea unui eșantion din fluxul total al gazelor de evacuare, prin reglarea debitului aerului de diluare și a debitului total al gazelor de evacuare diluate. Raportul de diluare se determină din concentrațiile gazelor de marcare, precum CO2 sau NOx, care apar în mod normal în emisiile motorului. Se măsoară concentrațiile în gazele de evacuare diluate și în aerul de diluare, în timp ce concentrațiile în gazele de evacuare brute se pot măsura direct sau se pot determina din debitul combustibilului și ecuația bilanțului de carbon, în cazul în care compoziția combustibilului este cunoscută. Sistemele pot fi reglate cu ajutorul raportului de diluare calculat (figurile 6 și 7) sau cu ajutorul debitului care intră în tubul de transfer (figurile 8, 9 și 10); |
| --- | --- |

—

sisteme de reglare a debitului prin măsurarea concentrației (figurile 6-10)

Aceste sisteme presupun prelevarea unui eșantion din fluxul total al gazelor de evacuare, prin reglarea debitului aerului de diluare și a debitului total al gazelor de evacuare diluate. Raportul de diluare se determină din concentrațiile gazelor de marcare, precum CO2 sau NOx, care apar în mod normal în emisiile motorului. Se măsoară concentrațiile în gazele de evacuare diluate și în aerul de diluare, în timp ce concentrațiile în gazele de evacuare brute se pot măsura direct sau se pot determina din debitul combustibilului și ecuația bilanțului de carbon, în cazul în care compoziția combustibilului este cunoscută. Sistemele pot fi reglate cu ajutorul raportului de diluare calculat (figurile 6 și 7) sau cu ajutorul debitului care intră în tubul de transfer (figurile 8, 9 și 10);

| — | sisteme de reglare a debitului prin măsurarea debitului (figurile 11 și 12)
  Aceste sisteme presupun prelevarea unui eșantion din debitul total de gaze de evacuare, prin reglarea debitului aerului de diluare și a debitului total al gazelor de evacuare diluate. Raportul de diluare se determină prin diferența dintre cele două debite. Este necesară o etalonare corectă a debitmetrelor unul față de celălalt, deoarece mărimea relativă a celor două debite poate să ducă la erori semnificative în cazul unor rapoarte de diluare mai mari. Reglarea debitului se face în mod direct prin menținerea debitului gazelor de evacuare diluate la nivel constant și prin varierea debitului aerului de diluare în caz de necesitate.
  Pentru a observa avantajele sistemelor de diluare cu debit parțial, trebuie să se evite problemele care pot apărea din cauza pierderii de particule în tubul de transfer, prin prelevarea unui eșantion reprezentativ din emisiile de la motor și determinarea raportului de divizare. |
| --- | --- |

—

sisteme de reglare a debitului prin măsurarea debitului (figurile 11 și 12)

Aceste sisteme presupun prelevarea unui eșantion din debitul total de gaze de evacuare, prin reglarea debitului aerului de diluare și a debitului total al gazelor de evacuare diluate. Raportul de diluare se determină prin diferența dintre cele două debite. Este necesară o etalonare corectă a debitmetrelor unul față de celălalt, deoarece mărimea relativă a celor două debite poate să ducă la erori semnificative în cazul unor rapoarte de diluare mai mari. Reglarea debitului se face în mod direct prin menținerea debitului gazelor de evacuare diluate la nivel constant și prin varierea debitului aerului de diluare în caz de necesitate.

Pentru a observa avantajele sistemelor de diluare cu debit parțial, trebuie să se evite problemele care pot apărea din cauza pierderii de particule în tubul de transfer, prin prelevarea unui eșantion reprezentativ din emisiile de la motor și determinarea raportului de divizare.

Sistemele descrise țin seama de aceste aspecte critice.

Figura 4

Sistemul de diluare cu debit parțial cu sondă izocinetică și prelevarea de eșantioane fracționate (reglare SB)

Image

Gazele de evacuare brute sunt transferate din conducta de evacuare EP în tunelul de diluare DT, prin tubul de transfer TT, cu ajutorul sondei izocinetice de prelevare ISP. Presiunea diferențială a gazelor de evacuare dintre conducta de evacuare și admisia în sondă se măsoară cu traductorul de presiune DPT. Acest semnal este transmis regulatorului de debit FC1, care reglează exhaustorul SB, pentru a menține presiunea diferențială la zero la capătul sondei. În aceste condiții, vitezele gazelor de evacuare în EP și ISP sunt identice, iar debitul prin ISP și TT este o fracție constantă (ramificată) a debitului gazelor de evacuare. Raportul de divizare se determină pe baza ariilor secțiunilor transversale ale EP și ISP. Debitul aerului de diluare se măsoară cu ajutorul dispozitivului de măsurare FM1. Raportul de diluare se calculează din debitul aerului de diluare și raportul de divizare.

Figura 5

Sistemul de diluare cu debit parțial cu sondă izocinetică și prelevarea de eșantioane fracționate (reglare PB)

Image

Gazele de evacuare brute sunt transferate din conducta de evacuare EP în tunelul de diluare DT, prin tubul de transfer TT, cu ajutorul sondei izocinetice de prelevare ISP. Presiunea diferențială a gazelor de evacuare dintre conducta de evacuare și admisia în sondă se măsoară cu traductorul de presiune DPT. Acest semnal este transmis regulatorului de debit FC1, care reglează suflanta de presiune PB, pentru a menține presiunea diferențială la zero la capătul sondei. Acest lucru se realizează prin capturarea unei mici proporții din aerul diluat, al cărui debit a fost deja măsurat cu ajutorul dispozitivului de măsurare FM1, și introducerea ei in TT printr-un orificiu pneumatic. În aceste condiții, vitezele gazelor de evacuare în EP și ISP sunt identice, iar debitul prin ISP și TT este o fracție constantă (ramificată) a debitului gazelor de evacuare. Raportul de divizare se determină pe baza ariilor secțiunilor transversale ale EP și ISP. Aerul de diluare este aspirat prin DT de către exhaustorul SB, iar debitul se măsoară cu FM1 la admisia în DT. Raportul de diluare se calculează pe baza debitului aerului de diluare și a raportului de divizare.

Figura 6

Sistem de diluare cu debit parțial cu măsurarea concentrației de CO2 sau NOx și prelevarea de eșantioane fracționate

Image

Gazele de evacuare brute sunt transferate din conducta de evacuare EP în tunelul de diluare DT prin sonda de prelevare SP și tubul de transfer TT. Concentrațiile gazului de marcare (CO2 sau NOx) sunt măsurate în gazele de evacuare brute și diluate și în aerul de diluare cu analizorul/analizoarele de gaze de evacuare EGA. Aceste semnale sunt transmise unui regulator de debit FC2 care controlează atât suflanta de presiune PB, cât și exhaustorul SB, pentru a menține fracționarea dorită a gazelor de evacuare și raportul de diluare în DT. Raportul de diluare se calculează din concentrațiile gazului de marcare în gazele de evacuare brute, gazele de evacuare diluate și aerul de diluare.

Figura 7

Sistem de diluare cu debit parțial cu măsurarea concentrației de CO2, bilanț de carbon și prelevare de eșantioane totale

Image

Gazele de evacuare brute sunt transferate din conducta de evacuare EP în tunelul de diluare DT prin sonda de prelevare SP și tubul de transfer TT. Concentrațiile CO2 sunt măsurate în gazele de evacuare diluate și în aerul de diluare cu analizorul/analizoarele de gaze de evacuare EGA. Semnalele aferente CO2 și debitului combustibilului de la debitul combustibilului G
  FUEL se transmit fie regulatorului de debit FC2, fie regulatorului de debit FC3 ale sistemului de prelevare a eșantioanelor de particule (a se vedea figura 14). FC2 reglează suflanta de presiune PB, iar FC3 controlează sistemul de prelevare a eșantioanelor de particule (figura 14), ajustând astfel debitul în și din sistem, pentru a menține fracționarea dorită a gazelor de evacuare și raportul de diluare în DT. Raportul de diluare se calculează din concentrațiile CO2 și G
  FUEL, folosindu-se ipoteza bilanțului de carbon.

Figura 8

Sistem de diluare cu debit parțial cu un singur tub Venturi, măsurarea concentrație și prelevarea de eșantioane fracționate

Image

Gazele de evacuare brute sunt transferate din conducta de evacuare EP în tunelul de diluare DT prin sonda de prelevare SP și tubul de transfer TT datorită presiunii negative create de tubul Venturi VN în DT. Debitul gazului prin TT depinde de schimbarea de impuls în zona tubului Venturi și este, prin urmare, influențat de temperatura absolută a gazului la ieșirea din TT. În consecință, fracționarea gazelor de evacuare la un anumit debit în tunel nu este constantă, iar raportul de diluare la încărcare mică este ușor mai scăzut decât la încărcare mare. Concentrațiile de gaz de marcare (CO2 sau NOx) se măsoară în gazele de evacuare brute, gazele de evacuare diluate și aerul de diluare cu analizorul de gaze de evacuare EGA, iar raportul de diluare se calculează pe baza valorilor astfel măsurate.

Figura 9

Sistem de diluare cu debit parțial cu două tuburi Venturi sau orificii duble, măsurarea concentrației și prelevarea de eșantioane fracționate

Image

Gazele de evacuare brute sunt transferate din conducta de evacuare EP în tunelul de diluare DT prin sonda de prelevare SP și tubul de transfer TT, folosindu-se un separator de debit care conține un set de orificii sau tuburi Venturi. Primul (FD1) este așezat în EP, iar al doilea (FD2) în TT. În plus, sunt necesare două supape de control al presiunii (PCV1 și PCV2) pentru a menține constantă fracționarea gazelor de evacuare prin controlul contrapresiunii în EP și al presiunii în DT. PCV1 este plasat în EP, în aval de SP; PCV2 este așezat între suflanta de presiune PB și DT. Concentrațiile de gaz de marcare (CO2 sau NOx) se măsoară în gazele de evacuare brute, gazele de evacuare diluate și aerul de diluare cu analizorul/analizoarele de gaze de evacuare EGA. Acestea sunt necesare pentru controlul fracționării gazelor de evacuare și se pot folosi și pentru reglarea preciziei fracționării prin PCV1 și PCV2. Raportul de diluare se calculează din concentrațiile gazului de marcare.

Figura 10

Sistem de diluare cu debit parțial cu fracționare cu tuburi multiple, măsurarea concentrației și prelevarea de eșantioane fracționate

Image

Gazele de evacuare brute sunt transferate din conducta de evacuare EP în tunelul de diluare DT prin tubul de transfer TT, folosindu-se un separator de debit FD3, care conține un număr de tuburi de aceleași dimensiuni (același diametru, lungime și rază de curbură), introduse în EP. Gazele de evacuare sunt îndreptate prin unul dintre tuburi către DT, iar restul de gaze de evacuare din celelalte tuburi sunt trecute prin camera de evaporare DC. Astfel, fracționarea gazelor de evacuare este determinată de numărul total de tuburi. Un control constant al fracționării presupune o presiune diferențială zero între DC și ieșirea din TT, măsurată cu traductorul de presiune diferențială DPT. Presiunea diferențială zero se obține injectând aer proaspăt în DT la ieșirea din TT. Concentrațiile de gaz de marcare (CO2 sau NOx) se măsoară în gazele de evacuare brute, gazele de evacuare diluate și aerul de diluare cu analizorul/analizoarele de gaze de evacuare EGA. Acestea sunt necesare pentru controlul fracționării gazelor de evacuare și se pot folosi și pentru reglarea debitului de aer injectat pentru controlul precis al fracționării. Raportul de diluare se calculează pe baza concentrațiilor gazului de marcare.

Figura 11

Sistem de diluare cu debit parțial cu controlul debitului și prelevare de eșantioane totale

Image

Gazele de evacuare brute sunt transferate din conducta de evacuare EP în tunelul de diluare DT prin sonda de prelevare SP și tubul de transfer TT. Debitul total prin tunel este reglat cu regulatorul de debit FC3 și pompa de prelevare P a sistemului de prelevare a eșantioanelor de particule (figura 13).

Debitul de aer de diluare este controlat cu regulatorul de debit FC2, care poate folosi G
  EXH, G
  AIR sau G
  FUEL ca semnale de comandă pentru fracționarea dorită a gazelor de evacuare. Debitul eșantionului în DT reprezintă diferența dintre debitul total și debitul de aer de diluare. Debitul aerului de diluare se măsoară cu dispozitivul de măsurare a debitului FM1, iar debitul total se măsoară cu dispozitivul de măsurare a debitului FM3 din sistemul de prelevare a eșantioanelor de particule (figura 14). Raportul de diluare se calculează pe baza acestor două valori ale debitului.

Figura 12

Sistem de diluare cu debit parțial cu controlul debitului și prelevarea de eșantioane fracționate

Image

Gazele de evacuare brute sunt transferate din conducta de evacuare EP în tunelul de diluare DT prin sonda de prelevare SP și tubul de transfer TT. Fracționarea gazelor de evacuare și curgerea în DT sunt controlate de regulatorul de debit FC2, care reglează debitele (sau vitezele) regulatorului de presiune PB și exhaustorului SB. Acest lucru este posibil deoarece eșantionul preluat prin sistemul de prelevare a eșantioanelor de particule este retransmisă în DT. Se pot folosi G
  EXH, G
  AIR sau G
  FUEL ca semnale de comandă pentru FC2. Debitul aerului de diluare este măsurat cu dispozitivul de măsurare a debitului FM1, iar debitul total cu dispozitivul de măsurare a debitului FM2. Raportul de diluare se calculează din aceste două valori ale debitului.

Descriere – figurile 4-12

—   conducta de evacuare EP

conducta de evacuare poate fi izolată. Pentru a reduce inerția termică a conductei de evacuare, se recomandă un raport între grosime și diametru de cel mult 0,015. Utilizarea unor porțiuni flexibile trebuie limitată la un raport între lungime și diametru de 12 sau mai mic. Numărul elementelor de legătură trebuie redus la minim pentru a diminua depunerile prin inerție. În cazul în care sistemul include și un stand de încercare cu amortizor, amortizorul trebuie, de asemenea, izolat.

În cazul unui sistem izocinetic, conducta de evacuare nu trebuie să aibă coturi, elemente de legătură sau schimbări bruște de diametru pe o distanță de cel puțin șase diametre de conductă în amonte și trei diametre de conductă în aval de capătul sondei. Viteza gazelor în zona de prelevare trebuie să fie mai mare de 10 m/s, cu excepția cazului în care se află în regim de ralanti. Oscilațiile de presiune ale gazelor de evacuare nu trebuie să depășească în medie ± 500 Pa. Orice demers de a reduce variațiile de presiune în afara folosirii unui sistem de evacuare tip șasiu (inclusiv amortizor și aparat de posttratare) nu trebuie să altereze performanțele motorului, nici să conducă la depuneri de particule.

Pentru sistemele fără sondă izocinetică, se recomandă utilizarea unei conducte drepte cu dimensiunea mai mare de 6 ori dimensiunea diametrului în amonte și de 3 ori a diametrului în aval de capătul sondei.

—   Sonda de prelevare SP (figurile 6-12)

Diametrul interior minim este de 4 mm. Raportul minim dintre diametrul conductei de evacuare și cel al sondei este 4. Sonda este un tub deschis, orientat spre amonte pe axa conductei de evacuare, sau o sondă cu orificii multiple, după cum se descrie la SP1 de la punctul 1.1.1.

—   Sondă izocinetică de prelevare ISP (figurile 4 și 5)

Sonda izocinetică de prelevare a eșantioanelor trebuie orientată spre amonte pe axa conductei de evacuare, în cazul în care sunt respectate condițiile de debit din secțiunea EP, și astfel proiectată încât să furnizeze un eșantion proporțional de gaze de evacuare brute. Diametrul minim interior trebuie să fie de 12 mm.

Este necesar un sistem de control pentru fracționarea izocinetică a emisiilor prin menținerea unei presiuni diferențiale zero între EP și ISP. În aceste condiții, vitezele gazelor din EP și din IPS sunt identice, iar debitul total din ISP reprezintă o fracție constantă din debitul gazelor de evacuare. ISP trebuie să fie conectată la un traductor diferențial de presiune. Controlul necesar realizării unei presiuni diferențiale zero între EP și ISP se realizează cu ajutorul turației suflantei sau cu un regulator de debit.

—   Separatoare de debit FD1, FD2 (figura 9)

Se instalează un set de tuburi Venturi sau de orificii în conducta de evacuare EP, respectiv în tubul de transfer TT, pentru a obține un eșantion proporțional de gaze de evacuare brute. Este necesar un sistem de control care constă în două supape de control al presiunii PCV1 și PCV2 pentru fracționarea proporțională prin controlul presiunii în EP și DT. FD3:

—   Separator de debit FD3 (figura 10)

Se instalează un număr de tuburi (unitate cu tuburi multiple) în conducta de evacuare EP pentru a obține un eșantion proporțional de gaze de evacuare brute. Unul dintre tuburi alimentează tunelul de diluare DT cu gaze de evacuare, în timp ce celelalte tuburi evacuează gazele în camera de amortizare DC. Tuburile trebuie să aibă aceleași dimensiuni (diametru, lungime, rază de curbură), astfel încât fracționarea gazelor să depindă de numărul total de tuburi. Este nevoie de un sistem de control pentru fracționarea proporțională prin menținerea unei presiuni diferențiale zero între ieșirea unității cu tuburi multiple în DC și ieșirea în TT. În aceste condiții, vitezele gazelor de evacuare în EP și FD3 sunt proporționale, iar debitul TT reprezintă o fracție constantă din debitul gazelor de evacuare. Cele două puncte trebuie conectate la un traductor de presiune diferențială DPT. Controlul realizat pentru obținerea unei presiuni diferențiale zero se realizează cu ajutorul unui regulator de debit FC1.

—   Analizor de gaze de evacuare EGA (figurile 6 - 10)

Se pot folosi analizoare CO2 sau NOx (numai CO2 atunci când se utilizează metoda bilanțului de carbon). Analizoarele trebuie etalonate similar cu analizoarele pentru măsurarea emisiilor gazoase. Se pot folosi unul sau mai multe analizoare pentru a determina diferențele de concentrație.

Precizia sistemelor de măsurare trebuie să se realizeze astfel încât precizia G
  EDFW, i să se încadreze în intervalul ± 4 %.

—   Tubul de transfer TT (figurile 4-12)

Tubul de transfer al eșantionului de particule trebuie să fie:

| — | cât se poate de scurt, de maximum 5 m lungime; |
| --- | --- |

—

cât se poate de scurt, de maximum 5 m lungime;

| — | mai mare sau egal cu diametrul sondei, dar cu un diametru de maximum 25 mm; |
| --- | --- |

—

mai mare sau egal cu diametrul sondei, dar cu un diametru de maximum 25 mm;

| — | fixat pe linia mediană a tunelului de diluare și orientat în aval. |
| --- | --- |

—

fixat pe linia mediană a tunelului de diluare și orientat în aval.

În cazul în care tubul are o lungime mai mică sau egală cu 1 metru, acesta trebuie izolat cu material cu o conductivitate termică maximă de 0,05 W/(m · K) cu o grosime radială a izolației corespunzătoare diametrului sondei. În cazul în care tubul este mai lung de 1 metru, trebuie izolat și încălzit la o temperatură minimă a pereților de 523 K (250 °C).

Alternativ, temperaturile prevăzute pentru pereții tubului de transfer se pot determina prin calcule standard de transfer al căldurii.

—   Traductor de presiune diferențială DPT (figurile 4, 5 și 10)

Traductorul de presiune diferențială trebuie să aibă un interval de ± 500 Pa sau mai mic.

—   Regulator de debit FC1 (figurile 4, 5 și 10)

În cazul sistemelor izocinetice (figurile 4 și 5) este necesar un regulator de debit pentru a menține presiunea diferențială la zero între EP și ISP. Corectările se pot face:

| (a) | controlând viteza sau debitul exhaustorului (SB) și menținând viteza sau debitul suflantei de presiune (PB) constante în timpul fiecărui mod (figura 4) sau |
| --- | --- |

(a)

controlând viteza sau debitul exhaustorului (SB) și menținând viteza sau debitul suflantei de presiune (PB) constante în timpul fiecărui mod (figura 4) sau

| (b) | reglând exhaustorul (SB) la un debit constant al gazelor de evacuare diluate și controlând debitul suflantei de presiune PB și, astfel, pe cel al gazelor de evacuare prelevate într-o zonă aproape de capătul tubului de transfer (TT) (figura 5). |
| --- | --- |

(b)

reglând exhaustorul (SB) la un debit constant al gazelor de evacuare diluate și controlând debitul suflantei de presiune PB și, astfel, pe cel al gazelor de evacuare prelevate într-o zonă aproape de capătul tubului de transfer (TT) (figura 5).

În cazul în care se folosește un sistem de control al presiunii, eroarea rămasă în bucla de control nu trebuie să depășească ± 3 Pa. Variațiile de presiune din tunelul de diluare nu trebuie să depășească în medie ± 250 Pa.

În cazul unui sistem cu tuburi multiple (figura 10), este necesar un regulator de debit pentru o fracționare proporțională a gazelor de evacuare astfel încât să se mențină o presiune diferențială zero între ieșirea din unitatea cu tuburi multiple și ieșirea din TT. Reglarea se poate face controlând debitul aerului injectat în DT la ieșirea din TT.

—   Supape de control al presiunii PCV1, PCV2 (figura 9)

Sunt necesare două supape de control al presiunii la sistemul cu tub Venturi dublu sau cu orificii duble pentru o fracționare proporțională a debitului prin controlul contrapresiunii în EP și a presiunii în DT. Supapele trebuie plasate în aval de SP în EP și între PB și DT.

—   Camera de amortizare DC (figura 10)

Se instalează o cameră de amortizare la ieșirea din unitatea cu tuburi multiple pentru a reduce la minim variațiile de presiune din conducta de evacuare EP.

—   Tub Venturi VN (figura 8)

Se instalează un tub Venturi în tunelul de diluare DT pentru a crea o presiune negativă în zona de ieșire din tubul de transfer TT. Debitul de gaze prin TT se determină prin schimbarea de impuls în zona tubului Venturi și este în principal proporțională cu debitul ventilatorului de presiune PB, conducând la un raport de diluare constant. Deoarece schimbarea de impuls este afectată de temperatura la ieșirea din TT și de presiunea diferențială dintre EP și DT, raportul real de diluare este puțin mai mic la încărcare mică decât la încărcare mare.

—   Regulator de debit FC2 (figurile 6, 7, 11 și 12; opțional)

Se poate folosi un regulator de debit pentru a se controla debitul suflantei de presiune PB și/sau al exhaustorului SB. Acesta se poate conecta la semnalul pentru debitul de gaze de evacuare sau de combustibil și/sau la semnalul diferențial de CO2 sau NOx.

Când se folosește alimentarea cu aer comprimat (figura 11), FC2 controlează direct debitul de aer.

—   Aparat de măsurare a debitului FM1 (figurile 6, 7, 11 și 12)

Contor de gaze sau alt instrument de măsurare a debitului de aer de diluare. FM1 este opțional în cazul în care PB este reglat să măsoare debitul.

—   Aparat de măsurare a debitului FM2 (figura 12)

Contor de gaze sau alt instrument de măsurare a debitului de gaze de evacuare diluate. FM2 este opțional în cazul în care exhaustorul SB este reglat să măsoare debitul.

—   Suflantă de presiune PB (figurile 4, 5, 6, 7, 8, 9 și 12)

Pentru a controla debitul aerului de diluare, PB poate fi conectat la regulatoarele de debit FC1 sau FC2. PB nu este necesară când se folosește un ventil tip fluture. PB poate fi folosită pentru a măsura debitul de aer de diluare, în cazul în care este etalonată.

—   Exhaustor SB (figurile 4, 5, 6, 9, 10 și 12)

Numai pentru sisteme de prelevare de eșantioane parțiale. SB se poate folosi la măsurarea debitului gazelor de evacuare diluate, dacă este etalonat.

—   Filtru pentru aer de diluare DAF (figurile 4-12)

Se recomandă ca aerul de diluare să fie filtrat și trecut prin cărbune activ pentru eliminarea concentrației de fond a hidrocarburilor. Aerul de diluare trebuie să aibă temperatura de 298 K (25 °C) ±5 K.

La cererea producătorului, aerul de diluare se prelevează conform normelor stabilite pentru a determina nivelul de bază al particulelor, care poate fi ulterior scăzut din valorile măsurate în gazele de evacuare diluate.

—   Sonda de prelevare a eșantioanelor de particule PSP (figurile 4, 5, 6, 8, 9, 10 și 12)

Sonda este componenta principală a PTT și

| — | trebuie să fie montată orientată spre amonte, într-un punct unde aerul de diluare și gazele de evacuare sunt bine amestecate, și anume pe linia mediană a tunelului de diluare (DT), la o distanță aproximativ egală cu 10 diametre de tunel în aval de punctul în care gazele de evacuare intră în tunelul de diluare; |
| --- | --- |

—

trebuie să fie montată orientată spre amonte, într-un punct unde aerul de diluare și gazele de evacuare sunt bine amestecate, și anume pe linia mediană a tunelului de diluare (DT), la o distanță aproximativ egală cu 10 diametre de tunel în aval de punctul în care gazele de evacuare intră în tunelul de diluare;

| — | diametrul său interior trebuie să fie de minimum 12 mm; |
| --- | --- |

—

diametrul său interior trebuie să fie de minimum 12 mm;

| — | poate fi încălzită la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare; |
| --- | --- |

—

poate fi încălzită la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare;

| — | poate fi izolată. |
| --- | --- |

—

poate fi izolată.

—   Tunelul de diluare DT (figurile 4-12)

Tunelul de diluare:

| — | trebuie să aibă o lungime suficient de mare pentru a permite amestecarea optimă a gazelor de evacuare cu aerul de diluare în condițiile unui debit instabil; |
| --- | --- |

—

trebuie să aibă o lungime suficient de mare pentru a permite amestecarea optimă a gazelor de evacuare cu aerul de diluare în condițiile unui debit instabil;

| — | trebuie construit din oțel inoxidabil cu:






  — | un raport între grosime și diametru de 0,025 sau mai mic pentru tunelul de diluare cu diametrul interior mai mare de 75 mm; |
| --- | --- | --- |

—

trebuie construit din oțel inoxidabil cu:

—

un raport între grosime și diametru de 0,025 sau mai mic pentru tunelul de diluare cu diametrul interior mai mare de 75 mm;

| — | grosime nominală a pereților de minimum 1,5 mm pentru tunelul de diluare cu diametrul interior mai mic sau egal cu 75 mm; |
| --- | --- |

—

grosime nominală a pereților de minimum 1,5 mm pentru tunelul de diluare cu diametrul interior mai mic sau egal cu 75 mm;

| — | trebuie să aibă diametrul de cel puțin 75 mm pentru tipul cu prelevarea de eșantioane fracționate; |
| --- | --- |

—

trebuie să aibă diametrul de cel puțin 75 mm pentru tipul cu prelevarea de eșantioane fracționate;

| — | se recomandă un diametru de cel puțin 25 mm pentru tipul cu prelevare de eșantioane totale; |
| --- | --- |

—

se recomandă un diametru de cel puțin 25 mm pentru tipul cu prelevare de eșantioane totale;

| — | poate fi încălzit la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare; |
| --- | --- |

—

poate fi încălzit la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare;

| — | poate fi izolat. |
| --- | --- |

—

poate fi izolat.

Gazele de evacuare generate de motor trebuie să fie bine amestecate cu aerul de diluare. În cazul sistemului cu prelevare de eșantioane fracționate, se verifică calitatea amestecului după introducerea în circuit, prin analiza cu CO2 a tunelului cu motorul în funcțiune (în cel puțin patru puncte la distanțe egale). În cazul în care este nevoie, se folosește un orificiu de amestecare.

Notă: În cazul în care temperatura ambiantă din apropierea tunelului de diluare (DT) este sub 293 K (20 °C), se iau măsuri de precauție pentru evitarea pierderilor de particule pe pereții reci ai tunelului de diluare. De aceea, se recomandă încălzirea și/sau izolarea tunelului în limitele menționate anterior.

La sarcini mari ale motorului, tunelul poate fi răcit printr-o metodă neagresivă, precum un ventilator de recirculare, atâta timp cât temperatura mediului de răcire nu scade sub 293 K (20 °C).

—   Schimbătorul de căldură (figurile 9 și 10)

Schimbătorul de căldură trebuie să aibă o capacitate suficientă pentru menținerea temperaturii de la orificiul de admisie până la exhaustorul SB apropiată de temperatura medie de funcționare observată în timpul încercării, cu o toleranță de ± 11 K.

1.2.1.2.   Sistemul de diluare cu debit integral (figura 13)

Un sistem de diluare bazat pe diluarea gazelor totale de evacuare se descrie folosindu-se conceptul de volum constant de prelevare (CVS). Trebuie măsurat volumul total al amestecului de gaze de evacuare și aer de diluare. Se pot folosi o PDP, un CFV sau un sistem cu SSV.

Pentru colectarea ulterioară de particule, se trece prin sistemul de prelevare a particulelor un eșantion de gaze de evacuare diluate (punctul 1.2.2., figurile 14 și 15). În cazul în care aceasta se face în mod direct, se numește diluare unică. În cazul în care eșantionul este diluat încă o dată în al doilea tunel de diluare, metoda se numește diluare dublă. Acest procedeu este folositor în cazul în care nu se pot îndeplini cerințele de temperatură la suprafața filtrului printr-o singură diluare. Deși reprezintă, parțial, un sistem de diluare, sistemul de diluare dublă este descris ca o modificare adusă sistemului de prelevare a particulelor de la punctul 1.2.2. (figura 15), deoarece are cele mai multe caracteristici comune cu un sistem tipic de prelevare a particulelor.

Emisiile gazoase pot fi analizate și în tunelul de diluare al unui sistem de diluare a debitului total. Din acest motiv, sondele de prelevare a eșantioanelor de componente gazoase apar in figura 13, dar nu apar și în lista de descriere. Respectivele cerințe sunt indicate la punctul 1.1.1.

Descrieri (figura 13)

—   conducta de evacuare EP

Lungimea conductei de evacuare de la galeria de evacuare a motorului, ieșirea turbocompresorului sau de la dispozitivul de posttratare la tunelul de diluare nu trebuie să depășească 10 m. În cazul în care sistemul are mai mult de 4 m în lungime, toată tubulatura care depășește 4 m se izolează, cu excepția dispozitivului de măsurare a nivelului de fum, conectat în linie, dacă este cazul. Grosimea radială a izolației trebuie să fie de cel puțin 25 mm. Conductivitatea termică a materialului de izolație trebuie să aibă o valoare de maximum 0,1 W/(m · K) măsurată la 673 K (400 °C). Pentru a reduce inerția termică a conductei de evacuare, se recomandă un raport între grosime și diametru de cel mult 0,015. Utilizarea unor porțiuni flexibile trebuie limitată la un raport între lungime și diametru de 12 sau mai mic.

Figura 13

Sistemul de diluare cu debit integral

Image

Întreaga cantitate de gaze de evacuare brute este amestecată în tunelul de diluare DT cu aerul de diluare. Debitul gazelor de evacuare se măsoară fie cu o pompă volumetrică PDP, fie cu un tub Venturi pentru debit critic CFV sau cu un tub Venturi subsonic SSV. Un schimbător de căldură HE sau un compensator electronic de debit EFC poate fi folosit pentru prelevarea proporțională a particulelor și pentru determinarea debitului. Deoarece determinarea masei particulelor se bazează pe debitul total al gazelor de evacuare diluate, nu este necesară calcularea raportului de diluare.

—   Pompă volumetrică

PDP măsoară debitul total al gazelor de evacuare diluate din numărul de rotații ale pompei și din debitul la pompă. Contrapresiunea sistemului de evacuare nu trebuie scăzută în mod artificial prin PDP sau prin sistemul de admisie a aerului de diluare. Contrapresiunea statică a gazelor de evacuare cu sistemul CFS în funcțiune trebuie să rămână în limitele a ± 1,5 kPa din presiunea statică măsurată fără ca CVS să fie conectat, la o turație și sarcină identice ale motorului.

Temperatura amestecului de gaze imediat înaintea PDP trebuie să fie egală cu temperatura medie de funcționare măsurată în timpul încercării, cu o toleranță de ± 6 K, dacă nu se folosește un compensator de debit.

Compensarea debitului se poate face numai în cazul în care temperatura la orificiul de admisie în PDP nu depășește 50 °C (323 K).

—   Tub Venturi pentru debit critic CFV

CFV măsoară debitul total al gazelor de evacuare diluate prin menținerea lui la nivel minim (debit critic). Contrapresiunea statică a gazelor de evacuare cu sistemul CFV în funcțiune trebuie să rămână în limitele a ± 1,5 kPa din presiunea statică măsurată fără ca CFV să fie conectat, la o turație și sarcină identice ale motorului. Temperatura amestecului de gaz imediat înaintea CFV trebuie să se încadreze între ± 11 K din temperatura medie de funcționare observată în timpul încercării, atunci când nu s-a folosit un compensator de debit.

—   Tub Venturi subsonic SSV

SSV măsoară debitul total al gazelor de evacuare diluate în funcție de presiunea și temperatura la admisie și de scăderea de presiune între orificiul de admisie și gâtul SSV. Contrapresiunea statică măsurată cu sistemul SSV în funcțiune trebuie să rămână în limitele a ± 1,5 kPa din presiunea statică măsurată fără ca SSV să fie conectat, la o turație și sarcină identice ale motorului. Temperatura amestecului de gaz imediat înaintea SSV trebuie să se încadreze între ± 11 K din temperatura medie de funcționare observată în timpul încercării, atunci când nu s-a folosit un compensator de debit.

—   Schimbător de căldură HE (opțional în cazul în care se folosește EFC)

Schimbătorul de căldură trebuie să aibă o capacitate suficientă pentru a menține temperatura în limitele prevăzute anterior.

—   Compensator electronic de debit EFC (opțional în cazul în care se folosește HE)

În cazul în care temperatura la admisie în PDP, CFV sau SSV nu este menținută în limitele prevăzute anterior, este nevoie de un compensator de debit pentru măsurări continue ale debitului și pentru controlul eșantioanelor proporționale din sistemul de particule. Pentru aceasta se folosesc semnalele debitului măsurate continuu, corectându-se debitul eșantionului prin filtrele de particule ale sistemului de prelevare a particulelor (figurile 14 și 15).

—   Tunelul de diluare DT

Tunelul de diluare:

| — | trebuie să aibă un diametru suficient de mic încât să producă o curgere turbulentă (numărul lui Reynolds mai mare de 4 000) și o lungime suficientă pentru amestecarea completă a gazelor de evacuare cu aerul de diluare. Se poate utiliza un orificiu de amestecare; |
| --- | --- |

—

trebuie să aibă un diametru suficient de mic încât să producă o curgere turbulentă (numărul lui Reynolds mai mare de 4 000) și o lungime suficientă pentru amestecarea completă a gazelor de evacuare cu aerul de diluare. Se poate utiliza un orificiu de amestecare;

| — | trebuie să aibă un diametru de cel puțin 75 mm; |
| --- | --- |

—

trebuie să aibă un diametru de cel puțin 75 mm;

| — | poate fi izolat. |
| --- | --- |

—

poate fi izolat.

Gazele de evacuare generate de motor trebuie orientate în aval, în punctul în care sunt introduse în tunelul de diluare, și trebuie bine amestecate.

În cazul în care se folosește diluare unică, se transferă un eșantion din tunelul de diluare în sistemul de prelevare a particulelor (punctul 1.2.2., figura 14). Capacitatea debitului în PDP, CFV sau SSV trebuie să fie suficient de mare încât să mențină gazele de evacuare diluate la o temperatură mai mică sau egală cu 325 K (52 °C) chiar înaintea filtrului primar de particule.

În cazul în care se folosește diluarea dublă, un eșantion din tunelul de diluare este transferat în cel de-al doilea tunel de diluare, unde este încă o dată diluat, iar apoi este trecut prin filtrele de prelevare (punctul 1.2.2., figura 15). Capacitatea debitului în PDP, CFV sau SSV trebuie să fie suficient de mare pentru a menține fluxul de gaz diluat din DT la o temperatură mai mică sau egală cu 464 K (191 °C) în zona de prelevare. Sistemul suplimentar de diluare trebuie să producă suficient aer de diluare pentru a menține debitul gazelor de evacuare dublu diluate la o temperatură mai mică sau egală cu 325 K (52 °C) chiar înaintea filtrului primar de particule.

—   Filtru pentru aer de diluare DAF

Se recomandă ca aerul de diluare să fie filtrat și trecut prin cărbune activ pentru eliminarea concentrației de fond a hidrocarburilor. Aerul de diluare trebuie să aibă o temperatură de 298 K (25 °C) ± 5 K. La cererea producătorului, aerul de diluare se prelevează conform normelor stabilite pentru a determina nivelul de bază al particulelor, care poate fi ulterior scăzut din valorile măsurate în gazele de evacuare diluate.

—   Sonda de prelevare a particulelor PSP

Sonda este componenta principală a PTT și

| — | trebuie să fie montată orientată spre amonte, într-un punct unde aerul de diluare și gazele de evacuare sunt bine amestecate, și anume pe linia mediană a tunelului de diluare (DT), la o distanță aproximativ egală cu 10 diametre de tunel în aval față de punctul în care gazele de evacuare intră în tunelul de diluare; |
| --- | --- |

—

trebuie să fie montată orientată spre amonte, într-un punct unde aerul de diluare și gazele de evacuare sunt bine amestecate, și anume pe linia mediană a tunelului de diluare (DT), la o distanță aproximativ egală cu 10 diametre de tunel în aval față de punctul în care gazele de evacuare intră în tunelul de diluare;

| — | diametrul său interior trebuie să fie de minim 12 mm; |
| --- | --- |

—

diametrul său interior trebuie să fie de minim 12 mm;

| — | poate fi încălzită la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C), prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare; |
| --- | --- |

—

poate fi încălzită la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C), prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare;

| — | poate fi izolată. |
| --- | --- |

—

poate fi izolată.

1.2.2.   Sistemul de prelevare a particulelor (figurile 14 și 15)

Sistemul de prelevare a particulelor este necesar pentru colectarea de particule pe filtrul de particule. În cazul prelevării totale din debitul diluat parțial, care constă în trecerea întregului eșantion de gaz diluat prin filtre, sistemele de diluare (punctul 1.2.1.1., figurile 7 și 11) și de prelevare formează, în general, o singură unitate. În cazul prelevării parțiale din debitul diluat parțial sau din debitul diluat total, care constă în trecerea prin filtre a unei părți din gazul diluat, sistemele de diluare (punctul 1.2.1.1., figurile 4, 5, 6, 8, 9, 10 și 12 și punctul 1.2.1.2., figura 13) și de prelevare formează de obicei unități distincte.

În prezentul regulament, sistemul de diluare dublă DDS (figura 15) al unui sistem de diluare totală este considerat o modificare specifică a unui sistem tipic de prelevare a particulelor, astfel cum este indicat în figura 14. Sistemul de diluare dublă conține toate elementele importante ale sistemului de prelevare a particulelor, precum suporturile de filtre sau pompa de prelevare a eșantioanelor, dar și caracteristici suplimentare, precum alimentarea cu aer de diluare și un tunel de diluare secundar.

Pentru a evita orice impact asupra buclelor de control, se recomandă ca pompa de prelevare a eșantioanelor să funcționeze continuu pe parcursul întregii proceduri de încercare. Pentru metoda cu un singur filtru trebuie folosit un sistem de derivație pentru a trece eșantionul prin filtrul de prelevare la momentul dorit. Interferențele procedurii de comutare asupra buclelor de control trebuie să fie minime.

Descrieri — figurile 14 și 15

—   Sondă de prelevare a particulelor PSP (figurile 14 și 15)

Sonda de prelevare a particulelor ilustrată în figuri este componenta principală a tubului de transfer al particulelor PTT. Sonda:

| — | trebuie să fie montată orientată spre amonte, într-un punct unde aerul de diluare și gazele de evacuare sunt bine amestecate, și anume pe linia mediană a tunelului de diluare DT (punctul 1.2.1), la o distanță aproximativ egală cu 10 diametre de tunel în aval față de punctul în care gazele de evacuare intră în tunelul de diluare; |
| --- | --- |

—

trebuie să fie montată orientată spre amonte, într-un punct unde aerul de diluare și gazele de evacuare sunt bine amestecate, și anume pe linia mediană a tunelului de diluare DT (punctul 1.2.1), la o distanță aproximativ egală cu 10 diametre de tunel în aval față de punctul în care gazele de evacuare intră în tunelul de diluare;

| — | diametrul său interior trebuie să fie de minimum 12 mm; |
| --- | --- |

—

diametrul său interior trebuie să fie de minimum 12 mm;

| — | poate fi încălzită la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C), prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare; |
| --- | --- |

—

poate fi încălzită la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C), prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare;

| — | poate fi izolată. |
| --- | --- |

—

poate fi izolată.

Figura 14

Sistemul de prelevare a particulelor

Image

Se obține un eșantion de gaze de evacuare diluate din tunelul de diluare DT al unui sistem de diluare completă sau parțială, prin sonda de prelevare a particulelor PSP și prin tubul de transfer al particulelor PTT, cu ajutorul pompei de prelevare P. Eșantionul este trecut prin suportul/suporturile de filtre FH, care conțin filtrele pentru prelevarea particulelor/eșantioanelor de particule. Debitul eșantionului este controlat de regulatorul de debit FC3. În cazul în care se folosește un compensator electronic de debit EFC (figura 13), debitul gazului diluat se folosește drept semnal de comandă pentru FC3.

Figura 15

Sistem de diluare (numai pentru sistem cu debit integral)

Image

Se transferă un eșantion de gaze de evacuare diluate din tunelul de diluare DT al sistemului de diluare totală prin sonda de prelevare a particulelor PSP și prin tubul de transfer al particulelor PTT către tunelul secundar de diluare, unde este diluat încă o dată. Eșantionul este trecut apoi prin suportul/suporturile de filtre FH, care conțin filtrele pentru prelevarea particulelor. Debitul aerului de diluare este de obicei constant, iar debitul eșantionului este controlat de regulatorul de debit FC3. În cazul în care se folosește un compensator electronic de debit EFC (figura 13), debitul total al gazului diluat se folosește drept semnal de comandă pentru FC3.

—   tub de transfer al particulelor PTT (figurile 14 și 15)

Tubul de transfer al particulelor nu trebuie să depășească 1 020 mm în lungime, lungimea lui trebuind redusă ori de câte ori este posibil.

Dimensiunile sunt valabile pentru:

| — | tipul cu prelevare parțială a debitului parțial diluat și pentru sistemul complet de diluare unică, de la capătul sondei până la suportul de filtru; |
| --- | --- |

—

tipul cu prelevare parțială a debitului parțial diluat și pentru sistemul complet de diluare unică, de la capătul sondei până la suportul de filtru;

| — | tipul de prelevare totală a debitului parțial diluat de la capătul tunelului de diluare până la suportul de filtru; |
| --- | --- |

—

tipul de prelevare totală a debitului parțial diluat de la capătul tunelului de diluare până la suportul de filtru;

| — | sistemul de diluare totală dublă de la capătul sondei până la tunelul secundar de diluare. |
| --- | --- |

—

sistemul de diluare totală dublă de la capătul sondei până la tunelul secundar de diluare.

Tubul de transfer:

| — | poate fi încălzit la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C), prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare; |
| --- | --- |

—

poate fi încălzit la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C), prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare;

| — | poate fi izolat. |
| --- | --- |

—

poate fi izolat.

—   Tunel de diluare secundar SDT (figura 15)

Tunelul de diluare secundar trebuie să aibă un diametru minim de 75 mm și o lungime suficientă pentru a permite un timp de rezistență a eșantionului dublu diluat de cel puțin 0,25 secunde. Suportul filtrului primar FH trebuie plasat în limitele a 300 mm de la ieșirea din SDT.

Tunelul de diluare secundar:

| — | poate fi încălzit la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C), prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare; |
| --- | --- |

—

poate fi încălzit la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C), prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare;

| — | poate fi izolat. |
| --- | --- |

—

poate fi izolat.

—   Suportul (suporturile) de filtre FH (figurile 14 și 15)

Pentru filtrul primar și pentru cele secundare se pot folosi locașuri comune sau separate. Este necesară îndeplinirea cerințelor din anexa 4A apendicele 1 punctul 1.5.1.3.

Suportul (suporturile) de filtre:

| — | poate (pot) fi încălzit(e) la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C), prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C); |
| --- | --- |

—

poate (pot) fi încălzit(e) la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C), prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C);

| — | poate (pot) fi izolat(e). |
| --- | --- |

—

poate (pot) fi izolat(e).

—   Pompă de prelevare P (figurile 14 și 15)

Pompa de prelevare a particulelor trebuie plasată la o distanță suficientă de tunel pentru a menține temperatura gazului de admisie constantă (± 3 K), în cazul în care nu se folosește corectarea debitului prin FC3.

—   Pompa pentru aerul de diluare DP (figura 15) (numai pentru diluarea dublă a debitului total)

Pompa pentru aerul de diluare trebuie plasată astfel încât aerul pentru diluare secundară să fie furnizat la o temperatură de 298 K (25 °C) ± 5 K,

—   Regulatorul de debit FC3 (figurile 14 și 15)

Se utilizează un regulator de debit pentru a compensa debitul eșantionului de particule în funcție de variațiile de temperatură sau contrapresiune din circuitul eșantionului, în cazul în care nu există alte mijloace. Regulatorul de debit este necesar în cazul în care se folosește un compensator electronic de debit EFC (figura 13).

—   Aparatul de măsurare a debitului FM3 (figurile 14 și 15) (debitul eșantionului de particule)

Contorul de gaz sau instrumentul de măsurare a debitului trebuie plasat la o distanță suficientă de sonda de prelevare pentru a menține temperatura gazului de admisie constantă (± 3 K), în cazul în care nu se folosește corectarea debitului prin FC3.

—   Aparatul de măsurare a debitului FM4 (figura 15) (aer de diluare, numai pentru diluare dublă a debitului complet)

Contorul de gaz sau instrumentul de măsurare a debitului trebuie plasat astfel încât temperatura aerului de admisie să rămână constantă la 298 K (25 °C) ± 5 K.

—   Supapa cu bilă BV (opțional)

Supapa cu bilă trebuie să aibă un diametru cel puțin egal cu diametrul interior al tubului de prelevare și un timp de comutare mai mic de 0,5 secunde.

Notă: În cazul în care temperatura ambiantă din apropierea PSP, PTT, SDT și FH este sub 239 K (20 °C), trebuie luate măsuri de precauție pentru a evita pierderea de particule pe pereții reci ai acestor componente. De aceea, se recomandă încălzirea și/sau izolarea pieselor în limitele parametrilor menționați în descrierile corespunzătoare fiecăreia. Se recomandă, de asemenea, ca temperatura suprafeței filtrului în timpul prelevării să nu scadă sub 293 K (20 °C).

La sarcini mari ale motorului, componentele de mai sus pot fi răcite printr-o metodă neagresivă, precum un ventilator de recirculare, atât timp cât temperatura mediului de răcire nu scade sub 293 K (20 °C).

---

(1)  În figurile 4-12 sunt prezentate mai multe tipuri de sisteme de diluare cu debit parțial, care se utilizează de obicei în încercarea în regim staționar (NRSC). Totuși, ca urmare a numeroaselor constrângeri impuse de încercările în condiții tranzitorii, pentru aceste tipuri de încercări sunt acceptate numai sistemele de diluare cu debit parțial (figurile 4-12) care pot îndeplini toate cerințele menționate la anexa 4A apendicele 1 punctul 2.4 – Specificații ale sistemului de diluare cu debit parțial (NRTC).

---

ANEXA 4B

Procedura de încercare privind emisiile poluante ale motoarelor cu aprindere prin compresie care urmează a fi instalate pe tractoare agricole și forestiere și pe utilaje mobile fără destinație rutieră

1.   REZERVAT

2.   REZERVAT

3.   DEFINIȚII, SIMBOLURI ȘI ABREVIERI

3.1.   Definiții

A se vedea punctul 2.1 din prezentul regulament

3.2.   Simboluri generale (1)

| Simbol | Unitate | Termen |
| --- | --- | --- |
| a
  0 | — | y-ordonata la origine a dreptei de regresie |
| a
  1 | — | panta dreptei de regresie |
| α
  sp | rad/s2 | derivata regimului motorului la punctul de referință |
| A/Fst | — | raportul stoichiometric aer/combustibil |
| c | ppm, % vol | concentrația (și în μmol/mol = ppm) |
| D | — | factor de diluare |
| d | m | Diametru |
| E | % | eficiența conversiei |
| e | g/kWh | emisii specifice frânării |
| egas | g/kWh | emisii specifice de componente gazoase |
| ePM | g/kWh | emisii specifice de particule |
| ew | g/kWh | emisii specifice ponderate |
| F | | statistica încercărilor de tip F |
| F | — | frecvența situațiilor de regenerare în ceea ce privește fracționarea încercărilor în timpul cărora apare regenerarea |
| f
  a | — | factor atmosferic de laborator |
| k
  r | — | factor de regenerare multiplicativ |
| k
  Dr | — | factor de ajustare inferioară |
| k
  Ur | — | factor de ajustare superioară |
| λ | — | raportul excesului de aer |
| L | — | procente cuplu |
| M
  a | g/mol | masa molară a aerului de admisie |
| M
  e | g/mol | masa molară a gazelor de evacuare |
| M
  gas | g/mol | masa molară a componentelor gazoase |
| m | kg | Masă |
| m
  gas | g | masa emisiilor gazoase pe durata ciclului de încercare |
| m
  PM | g | masa emisiilor de particule pe durata ciclului de încercare |
| n | min-1 | turația motorului |
| n
  hi | min-1 | turația superioară a motorului |
| n
  lo | min-1 | turația inferioară a motorului |
| P | kW | Putere |
| P
  max | kW | puterea maximă observată sau declarată la turația de încercare în condițiile de încercare (specificată de producător) |
| P
  AUX | kW | puterea totală declarată, absorbită de dispozitivele auxiliare instalate pentru încercare |
| p | kPa | Presiune |
| p
  a | kPa | presiunea atmosferică în stare uscată |
| PF | % | fracție de penetrație |
| q
  maw | kg/s | debitul masic al aerului de admisie în stare umedă |
| q
  mdw | kg/s | debitul masic al aerului de diluare în stare umedă |
| q
  mdew | kg/s | debitul masic al gazului de evacuare diluat în stare umedă |
| q
  mew | kg/s | debitul masic al gazului de evacuare în stare umedă |
| q
  mf | kg/s | debitul masic de combustibil |
| q
  mp | kg/s | debitul eșantionului de gaz de evacuare în sistemul de diluare cu debit parțial |
| qV | m3/s | debit volumetric |
| RF | — | factorul de răspuns |
| r
  d | — | raportul de diluare |
| r
  2 | — | coeficientul de determinare |
| ρ | kg/m3 | densitate |
| σ | — | abatere standard |
| S | kW | valoarea dinamometrului |
| SEE | — | eroarea standard a estimării y pe x |
| T | °C | temperatura |
| T
  a | K | temperatura absolută |
| T | N·m | cuplul motorului |
| T
  sp | N·m | cuplu solicitat la punctul de referință „sp” |
| u | — | raportul între densitățile componentelor gazoase și gazului de evacuare |
| t | s | timp |
| Δt | s | interval de timp |
| t
  10 | s | timpul dintre primul pas și 10 % din indicația finală |
| t
  50 | s | timpul dintre primul pas și 50 % din indicația finală |
| t
  90 | s | timpul dintre primul pas și 90 % din indicația finală |
| V | m3 | volum |
| W | kWh | lucru mecanic |
| y | | variabilă generică |
| | | medie aritmetică |

Simbol

Unitate

Termen

a
  0

—

y-ordonata la origine a dreptei de regresie

a
  1

—

panta dreptei de regresie

α
  sp

rad/s2

derivata regimului motorului la punctul de referință

A/Fst

—

raportul stoichiometric aer/combustibil

c

ppm, % vol

concentrația (și în μmol/mol = ppm)

D

—

factor de diluare

d

m

Diametru

E

%

eficiența conversiei

e

g/kWh

emisii specifice frânării

egas

g/kWh

emisii specifice de componente gazoase

ePM

g/kWh

emisii specifice de particule

ew

g/kWh

emisii specifice ponderate

F

statistica încercărilor de tip F

F

—

frecvența situațiilor de regenerare în ceea ce privește fracționarea încercărilor în timpul cărora apare regenerarea

f
  a

—

factor atmosferic de laborator

k
  r

—

factor de regenerare multiplicativ

k
  Dr

—

factor de ajustare inferioară

k
  Ur

—

factor de ajustare superioară

λ

—

raportul excesului de aer

L

—

procente cuplu

M
  a

g/mol

masa molară a aerului de admisie

M
  e

g/mol

masa molară a gazelor de evacuare

M
  gas

g/mol

masa molară a componentelor gazoase

m

kg

Masă

m
  gas

g

masa emisiilor gazoase pe durata ciclului de încercare

m
  PM

g

masa emisiilor de particule pe durata ciclului de încercare

n

min-1

turația motorului

n
  hi

min-1

turația superioară a motorului

n
  lo

min-1

turația inferioară a motorului

P

kW

Putere

P
  max

kW

puterea maximă observată sau declarată la turația de încercare în condițiile de încercare (specificată de producător)

P
  AUX

kW

puterea totală declarată, absorbită de dispozitivele auxiliare instalate pentru încercare

p

kPa

Presiune

p
  a

kPa

presiunea atmosferică în stare uscată

PF

%

fracție de penetrație

q
  maw

kg/s

debitul masic al aerului de admisie în stare umedă

q
  mdw

kg/s

debitul masic al aerului de diluare în stare umedă

q
  mdew

kg/s

debitul masic al gazului de evacuare diluat în stare umedă

q
  mew

kg/s

debitul masic al gazului de evacuare în stare umedă

q
  mf

kg/s

debitul masic de combustibil

q
  mp

kg/s

debitul eșantionului de gaz de evacuare în sistemul de diluare cu debit parțial

qV

m3/s

debit volumetric

RF

—

factorul de răspuns

r
  d

—

raportul de diluare

r
  2

—

coeficientul de determinare

ρ

kg/m3

densitate

σ

—

abatere standard

S

kW

valoarea dinamometrului

SEE

—

eroarea standard a estimării y pe x

T

°C

temperatura

T
  a

K

temperatura absolută

T

N·m

cuplul motorului

T
  sp

N·m

cuplu solicitat la punctul de referință „sp”

u

—

raportul între densitățile componentelor gazoase și gazului de evacuare

t

s

timp

Δt

s

interval de timp

t
  10

s

timpul dintre primul pas și 10 % din indicația finală

t
  50

s

timpul dintre primul pas și 50 % din indicația finală

t
  90

s

timpul dintre primul pas și 90 % din indicația finală

V

m3

volum

W

kWh

lucru mecanic

y

variabilă generică

Formula

medie aritmetică

3.3.   Coeficienți

| abs | Cantitate absolută |
| --- | --- |
| act | Cantitate reală |
| air | Cantitate de aer |
| amb | Cantitate în aerul înconjurător |
| atm | Cantitate atmosferică |
| cor | Cantitate corectată |
| CFV | Tub Venturi pentru debit critic |
| denorm | Cantitate denormalizată |
| dry | Cantitate uscată |
| exp | Cantitate anticipată |
| filter | Filtru de prelevare a particulelor |
| i | Măsurare instantanee (ex., 1 Hz) |
| i | Element individual dintr-o serie |
| idle | Stare la ralanti |
| in | Cantitate introdusă |
| leak | Cantitate de scurgere |
| max | Valoare maximă (de vârf) |
| meas | Cantitatea măsurată |
| min | Valoare minimă |
| mix | Masa molară a aerului |
| out | Cantitate evacuată |
| PDP | Pompă volumetrică |
| ref | Cantitate de referință |
| SSV | Tub Venturi subsonic |
| total | Cantitate totală |
| uncor | Cantitate necorectată |
| vac | Cantitate vacuum |
| weight | Masa de etalonare |
| wet | Cantitate în stare umedă |

abs

Cantitate absolută

act

Cantitate reală

air

Cantitate de aer

amb

Cantitate în aerul înconjurător

atm

Cantitate atmosferică

cor

Cantitate corectată

CFV

Tub Venturi pentru debit critic

denorm

Cantitate denormalizată

dry

Cantitate uscată

exp

Cantitate anticipată

filter

Filtru de prelevare a particulelor

i

Măsurare instantanee (ex., 1 Hz)

i

Element individual dintr-o serie

idle

Stare la ralanti

in

Cantitate introdusă

leak

Cantitate de scurgere

max

Valoare maximă (de vârf)

meas

Cantitatea măsurată

min

Valoare minimă

mix

Masa molară a aerului

out

Cantitate evacuată

PDP

Pompă volumetrică

ref

Cantitate de referință

SSV

Tub Venturi subsonic

total

Cantitate totală

uncor

Cantitate necorectată

vac

Cantitate vacuum

weight

Masa de etalonare

wet

Cantitate în stare umedă

3.4.   Simboluri și abrevieri pentru componentele chimice (utilizate, de asemenea, cu rol de coeficienți)

A se vedea punctul 2.2.2 din prezentul regulament

3.5.   Abrevieri

A se vedea punctul 2.2.3 din prezentul regulament

4.   CERINȚE GENERALE

Sistemul motorului trebuie proiectat, construit și asamblat astfel încât să îndeplinească dispozițiile prezentului regulament. Mijloacele tehnice utilizate de producător trebuie să asigure o limitare eficientă a emisiilor menționate, conform dispozițiilor prezentului regulament, pe întreaga perioadă de viață utilă a motorului și în condiții normale de utilizare. În acest scop, motoarele trebuie să îndeplinească cerințele de performanță de la punctul 5 atunci când fac obiectul încercărilor în conformitate cu condițiile de încercare de la punctul 6 și cu procedura de încercare de la punctul 7.

5.   CERINȚE PRIVIND PERFORMANȚA

5.1.   Cerințe generale

5.1.1.   Rezervat (2).

5.1.2.   Emisii de gaze și particule poluante

Poluanții sunt reprezentați de:

| (a) | oxizi de azot, NOx; |
| --- | --- |

(a)

oxizi de azot, NOx;

| (b) | hidrocarburi, care pot fi exprimate în următoarele moduri:






  (i) | hidrocarburi totale, HC sau THC; |
| --- | --- | --- |

(b)

hidrocarburi, care pot fi exprimate în următoarele moduri:

(i)

hidrocarburi totale, HC sau THC;

| (ii) | hidrocarburi nemetanice, NMHC. |
| --- | --- |

(ii)

hidrocarburi nemetanice, NMHC.

| (c) | particule, PM; |
| --- | --- |

(c)

particule, PM;

| (d) | monoxid de carbon, CO. |
| --- | --- |

(d)

monoxid de carbon, CO.

Valorile măsurate ale gazelor și particulelor poluante emise de motor se referă la emisiile specifice la frânare, în grame/kilowatt-oră (g/kWh). Pot fi utilizate sisteme de unități alternative, convertite în mod corespunzător.

Emisiile se determină pentru ciclurile de funcționare (regim staționar și/sau tranzitoriu) descrise la punctul 7. Sistemele de măsurare trebuie să satisfacă verificările de etalonare și performanță de la punctul 8, cu echipamentele de măsurare prevăzute la punctul 9.

Autoritatea de omologare poate omologa alte sisteme sau analizoare în cazul în care se constată că acestea produc rezultate echivalente, în conformitate cu punctul 5.1.3.

5.1.3.   Echivalența

Stabilirea echivalenței sistemelor are la bază un studiu de corelare a șapte perechi de eșantioane (sau mai multe) între sistemul studiat și unul dintre sistemele din prezenta anexă.

„Rezultatele” se referă la valoarea emisiilor specifice ciclului. Încercarea de corelare se desfășoară în același laborator, aceeași celulă de încercare și asupra aceluiași motor și, preferabil, simultan cu încercarea de referință. Echivalența mediilor perechilor de eșantioane va fi determinată de statisticile încercărilor de tip F și t, în conformitate cu anexa 4B apendicele A.2, obținute în același laborator, celulă de încercare și în aceleași condiții ale motorului ca mai sus. Valorile maxime excepționale se determină în conformitate cu ISO 5725 și se exclud din baza de date. Sistemele utilizate pentru încercarea de corelare se supun omologării de către autoritatea de omologare.

5.2.   Rezervat

6.   CONDIȚIILE DE ÎNCERCARE

6.1.   Condiții de încercare în laborator

Se măsoară temperatura absolută (T
  a) a aerului dintr-un motor la admisie, exprimată în grade Kelvin, și presiunea atmosferică uscată (p
  s), exprimată în kPa, iar parametrul f
  a se determină în conformitate cu următoarele dispoziții. În cazul motoarelor policilindrice care au grupuri distincte de galerii de admisie, precum motoarele cu configurație în „V”, se va lua în considerare temperatura medie a fiecărui grup. Parametrul f
  a se raportează împreună cu rezultatele încercării. Pentru o mai bună repetabilitate și reproductibilitate a rezultatelor încercării, se recomandă ca parametrul f
  a să fie 0,93 ≤ f
  a ≤ 1,07.

Motoare aspirate și supraalimentate mecanic:

| | (6-1) |
| --- | --- |

Formula

(6-1)

Motoare cu turbocompresor, cu sau fără răcirea aerului de admisie:

| | (6-2) |
| --- | --- |

Formula

(6-2)

Temperatura aerului de admisie se menține la (25 ± 5) °C, măsurată în amonte de oricare dintre componentele motorului.

Pot fi utilizate:

| (a) | un barometru comun, dacă echipamentul de control al aerului de admisie menține presiunea ambientală pe durata încercării egală cu presiunea atmosferică comună, cu o toleranță de ± 1 kPa; |
| --- | --- |

(a)

un barometru comun, dacă echipamentul de control al aerului de admisie menține presiunea ambientală pe durata încercării egală cu presiunea atmosferică comună, cu o toleranță de ± 1 kPa;

| (b) | măsurarea umidității comune a aerului de admisie, dacă echipamentul de control al aerului de admisie menține punctul de condens pe durata încercării motorului în limita a ± 0,5 °C din valoarea măsurată a umidității comune. |
| --- | --- |

(b)

măsurarea umidității comune a aerului de admisie, dacă echipamentul de control al aerului de admisie menține punctul de condens pe durata încercării motorului în limita a ± 0,5 °C din valoarea măsurată a umidității comune.

6.2.   Motoare cu sistem de răcire a aerului de supraalimentare

| (a) | Se utilizează un sistem de răcire a aerului de supraalimentare cu o capacitate totală de admisie reprezentativă pentru unitatea instalată în motorul de serie. Orice sistem de laborator de răcire a aerului de supraalimentare este proiectat astfel încât să reducă la minim acumularea de condens. Condensul acumulat trebuie să fie eliminat, iar toate punctele de scurgere trebuie să fie complet astupate înaintea încercării pentru emisii. Punctele de scurgere se mențin închise pe durata încercării pentru emisii. Aerul de răcire trebuie să îndeplinească următoarele condiții:






  (i) | pe întreaga durată a încercării, la orificiul de intrare în sistemul de răcire se menține o temperatură a aerului de răcire de cel puțin 20 °C; |
| --- | --- | --- |

(a)

Se utilizează un sistem de răcire a aerului de supraalimentare cu o capacitate totală de admisie reprezentativă pentru unitatea instalată în motorul de serie. Orice sistem de laborator de răcire a aerului de supraalimentare este proiectat astfel încât să reducă la minim acumularea de condens. Condensul acumulat trebuie să fie eliminat, iar toate punctele de scurgere trebuie să fie complet astupate înaintea încercării pentru emisii. Punctele de scurgere se mențin închise pe durata încercării pentru emisii. Aerul de răcire trebuie să îndeplinească următoarele condiții:

(i)

pe întreaga durată a încercării, la orificiul de intrare în sistemul de răcire se menține o temperatură a aerului de răcire de cel puțin 20 °C;

| (ii) | în condițiile de funcționare a motorului specificate de producător, debitul aerului de răcire trebuie să aibă o temperatură în limita a ± 5 °C din valoarea proiectată specifică pentru orificiul de ieșire din sistemul de răcire a aerului de supraalimentare. Temperatura de ieșire a aerului se măsoară în locul indicat de producător. Punctul de referință al debitului de aer de răcire se utilizează pe întreaga durată a încercării. În cazul în care producătorul motorului nu menționează condiții de funcționare a motorului sau temperatura corespunzătoare a aerului de supraalimentare la ieșirea din sistemul de răcire, debitul agentului de răcire se setează la puterea maximă a motorului pentru a obține o temperatură a aerului de răcire la ieșirea din sistemul de răcire reprezentativă pentru regimul de funcționare; |
| --- | --- |

(ii)

în condițiile de funcționare a motorului specificate de producător, debitul aerului de răcire trebuie să aibă o temperatură în limita a ± 5 °C din valoarea proiectată specifică pentru orificiul de ieșire din sistemul de răcire a aerului de supraalimentare. Temperatura de ieșire a aerului se măsoară în locul indicat de producător. Punctul de referință al debitului de aer de răcire se utilizează pe întreaga durată a încercării. În cazul în care producătorul motorului nu menționează condiții de funcționare a motorului sau temperatura corespunzătoare a aerului de supraalimentare la ieșirea din sistemul de răcire, debitul agentului de răcire se setează la puterea maximă a motorului pentru a obține o temperatură a aerului de răcire la ieșirea din sistemul de răcire reprezentativă pentru regimul de funcționare;

| (iii) | dacă producătorul motorului specifică limite ale pierderii de presiune pentru sistemul de răcire a aerului de supraalimentare, pierderea de presiune din acest sistem, în condițiile de funcționare a motorului stabilite de producător, trebuie să se situeze între limitele specificate de acesta. Pierderea de presiune se măsoară în punctele specificate de producător. |
| --- | --- |

(iii)

dacă producătorul motorului specifică limite ale pierderii de presiune pentru sistemul de răcire a aerului de supraalimentare, pierderea de presiune din acest sistem, în condițiile de funcționare a motorului stabilite de producător, trebuie să se situeze între limitele specificate de acesta. Pierderea de presiune se măsoară în punctele specificate de producător.

| (b) | Obiectivul este de a produce rezultatele privind emisiile care sunt reprezentative pentru regimul de funcționare. Dacă bunele practici inginerești demonstrează că specificațiile din această secțiune pot avea rezultate nereprezentative (precum supraîncălzirea aerului de admisie), pot fi utilizate puncte de referință și mijloace de control privind pierderea de presiune, temperatura aerului de răcire și debitul mai complexe pentru a obține rezultate mai reprezentative. |
| --- | --- |

(b)

Obiectivul este de a produce rezultatele privind emisiile care sunt reprezentative pentru regimul de funcționare. Dacă bunele practici inginerești demonstrează că specificațiile din această secțiune pot avea rezultate nereprezentative (precum supraîncălzirea aerului de admisie), pot fi utilizate puncte de referință și mijloace de control privind pierderea de presiune, temperatura aerului de răcire și debitul mai complexe pentru a obține rezultate mai reprezentative.

6.3.   Puterea motorului

6.3.1.   Baza de măsurare a emisiilor

Baza de măsurare a emisiilor specifice este reprezentată de puterea necorectată.

6.3.2.   Dispozitive auxiliare necesare pentru efectuarea încercării

În timpul încercării, dispozitivele auxiliare necesare funcționării motorului se instalează pe standul de încercare în conformitate cu cerințele din anexa 7.

6.3.3.   Dispozitive auxiliare care nu sunt necesare pentru efectuarea încercării

Dispozitivele auxiliare utilizate pentru funcționarea mașinii și care pot fi montate pe motor se demontează înainte de efectuarea încercării.

În cazul în care dispozitivele auxiliare nu pot fi demontate, puterea absorbită de acestea cu motorul fără sarcină poate fi stabilită și adăugată la puterea măsurată a motorului [a se vedea nota (g) din tabelul din anexa 7]. Dacă valoarea obținută depășește cu cel puțin 3 % puterea maximă la turația de încercare, aceasta poate fi verificată de autoritatea responsabilă cu încercările. Puterea absorbită de dispozitivele auxiliare va fi utilizată pentru a regla valorile stabilite și pentru a calcula lucrul mecanic produs de motor pe durata ciclului de încercare.

6.4.   Aerul de admisie al motorului

6.4.1.   Introducere

Se utilizează sistemul de admisie de aer al motorului sau un sistem reprezentativ pentru configurația instalată. Acesta include sistemele de răcire a aerului de admisie și de recirculare a gazelor de evacuare.

6.4.2.   Restricționarea aerului de admisie

Se utilizează un sistem de alimentare cu aer sau un sistem de încercare în laborator care să prezinte o restricționare a alimentării cu aer în limita de ± 300 Pa din limita maximă specificată de producător pentru un filtru de aer curat, la turația nominală și sarcina maximă. Presiunea diferențială statică a dispozitivului de restricționare se măsoară în punctul și la turația și cuplul de referință specificate de producător. Dacă producătorul nu a specificat o locație, această presiune se măsoară în amonte de orice turbocompresor sau sistem de recirculare a gazelor de evacuare conectat la sistemul de admisie a aerului. Dacă producătorul nu a specificat nici valori de turație și cuplu de referință, această presiune se măsoară la puterea maximă a motorului.

6.5.   Sistemul de evacuare al motorului

Se utilizează sistemul de evacuare al motorului sau un sistem reprezentativ pentru configurația instalată. În cazul în care sunt instalate dispozitive de posttratare, dispozitivul de restricționare a evacuării se definește de către producător în conformitate cu starea de posttratare (de exemplu, degradare/îmbătrânire și regenerare/nivel de încărcare). Sistemul de evacuare respectă cerințele de prelevare a gazelor de evacuare stabilite la punctul 9.3. Se utilizează un sistem de evacuare sau un sistem de încercare în laborator care să prezinte o contrapresiune statică de evacuare în limita a 80-100% din restricția maximă a evacuării, la turația și cuplul motorului specificate de producător. Dacă restricția maximă este mai mică sau egală cu 5 kPa, punctul de reglare trebuie stabilit la o diferență de minimum 1,0 kPa față de limita maximă. Dacă producătorul nu a specificat valori de turație și cuplu de referință, această presiune se măsoară la puterea maximă a motorului.

6.6.   Motoare cu sisteme de posttratare a gazelor de evacuare

În cazul în care motorul este echipat cu un sistem de posttratare a gazelor de evacuare, conducta de evacuare trebuie să aibă același diametru ca cea montată în mod normal în cazul a cel puțin 4 diametre de conductă în amonte de punctul de expansiune care conține dispozitivul de posttratare. Distanța de la flanșele galeriei de evacuare sau evacuării turbocompresorului până la sistemul de posttratare a gazelor de evacuare este aceeași ca la configurația normală a vehiculului sau se încadrează în limita specificațiilor de distanță ale producătorului. Contrapresiunea sau restricțiile de evacuare se supun acelorași criterii ca cele menționate anterior și se pot regla cu ajutorul unei supape. Vasul de posttratare poate fi demontat în timpul simulării încercărilor și în timpul stabilirii diagramei de funcționare a motorului și apoi înlocuit cu un recipient echivalent conținând catalizatori inactivi.

Emisiile măsurate în ciclul de încercare se consideră a fi reprezentative pentru emisiile din teren. În cazul în care motorul este echipat cu un sistem de posttratare a gazelor de evacuare care necesită consumarea unui reactant, reactantul utilizat în toate încercările trebuie să fie declarat de către producător.

În cazul motoarelor echipate cu sisteme de posttratare a gazelor de evacuare care se regenerează periodic, conform descrierii de la punctul 6.6.2, rezultatele emisiilor vor fi optimizate pentru a ține seama de situațiile în care are loc regenerarea. În acest caz, emisiile medii depind de frecvența acestor situații de regenerare, în termeni de fracțiuni ale încercărilor în timpul cărora apare regenerarea. Sistemele de posttratare cu regenerare continuă prevăzute la punctul 6.6.1 nu necesită o procedură specială de încercare.

6.6.1.   Regenerarea continuă

În cazul unui sistem de posttratare a gazelor de evacuare bazat pe un proces de regenerare continuă, emisiile se măsoară pe un sistem de posttratare stabilizat, astfel încât să se obțină un comportament repetitiv privind emisiile. Procesul de regenerare are loc cel puțin o dată în timpul încercării NRTC cu pornire la cald sau al ciclului de încercare în mod continuu (RMC), iar producătorul trebuie să declare condițiile normale în care intervine regenerarea (cantitatea de reziduuri, temperatura, contrapresiunea de evacuare etc.). Pentru a demonstra faptul că procesul de regenerare este continuu, se efectuează cel puțin trei încercări NRTC cu pornire la cald sau cicluri de încercare în mod continuu (RMC). În cazul încercării cu pornire la cald NRTC, motorul se încălzește în conformitate cu procedura de la punctul 7.8.2.1, este lăsat să funcționeze cu șocul tras în conformitate cu punctul 7.4.2 și se efectuează prima încercare de pornire la cald de tip NRTC. Următoarele încercări NRTC de pornire la cald se efectuează după funcționarea prealabilă cu șocul tras, în conformitate cu punctul 7.4.2. În timpul încercărilor se înregistrează temperaturile și presiunile de evacuare (temperatura înainte și după instalarea sistemului de posttratare, contrapresiunea de evacuare etc.). Se consideră că sistemul de posttratare este satisfăcător în cazul în care condițiile declarate de producător intervin de suficiente ori în timpul încercării, iar rezultatele emisiilor nu variază cu mai mult de ± 25 % sau 0,005 g/kWh (se reține valoarea mai mare). În cazul în care sistemul de posttratare a gazelor de evacuare are un sistem de securitate care comută pe unul de regenerare periodică, acesta este controlat conform punctului 6.6.2. În acest caz special, limitele de emisie aplicabile pot fi depășite, însă nu se ponderează.

6.6.2.   Regenerarea periodică

Prezenta dispoziție se aplică numai motoarelor echipate cu dispozitive de control al emisiilor care sunt regenerate periodic. Această procedură nu se aplică motoarelor care funcționează în ciclul de încercare în mod discontinuu.

Emisiile se măsoară pe durata a cel puțin trei încercări NRTC de pornire la cald de tip WHTC sau cicluri de încercare în mod continuu (RMC), una cu regenerare și două fără regenerare, pe un sistem de posttratare stabilizat. Procesul de regenerare are loc cel puțin o dată în timpul încercării NRTC sau RMC. Dacă regenerarea durează o perioadă mai lungă decât o încercare NRTC sau RMC, se execută încercări NRTC sau RMC consecutive și se continuă măsurarea emisiilor fără oprirea motorului, până la finalizarea regenerării, apoi se calculează media încercărilor. Dacă regenerarea se finalizează în timpul oricăreia dintre încercări, încercarea se continuă pe parcursul întregii sale durate. Motorul poate fi echipat cu un comutator care previne sau permite desfășurarea procesului de regenerare, cu condiția ca procesul în cauză să nu aibă efecte asupra etalonării originale a motorului.

Producătorul declară condițiile normale în care are loc procesul de regenerare (cantitatea de reziduuri, temperatură, contrapresiune de evacuare etc.). Producătorul declară, de asemenea, frecvența situațiilor de regenerare în ceea ce privește numărul de încercări în timpul cărora se produce regenerarea. Procedura exactă utilizată pentru determinarea acestei frecvențe este decisă împreună cu autoritatea de omologare, pe baza bunelor practici în domeniul tehnic.

Înainte de încercarea de regenerare, producătorul pune la dispoziție un sistem de posttratare care a fost încărcat. Regenerarea nu are loc în timpul fazei de condiționare a motorului. Opțional, producătorul poate executa încercări consecutive NRTC de pornire la cald sau RMC până la încărcarea sistemului de posttratare. Măsurarea emisiilor nu este obligatorie pentru toate încercările.

Emisiile medii dintre fazele de regenerare se determină pornind de la media aritmetică a câtorva încercări NRTC de pornire la cald sau RMC aproximativ echidistante. Se recomandă efectuarea cel puțin a unei încercări NRTC de pornire la cald sau RMC cu cât mai puțin timp posibil înainte de o încercare de regenerare, precum și a unei încercări NRTC la cald sau RMC imediat după efectuarea încercării de regenerare.

În timpul încercării de regenerare, toate datele necesare detectării regenerării se înregistrează (emisiile de CO sau de NOx, temperatura înainte și după sistemul de posttratare, contrapresiunea de evacuare etc.). Limitele aplicabile ale emisiilor pot fi depășite pe durata procesului de regenerare. Procedura de încercare este reprezentată schematic în figura 6.1.

Figura 6.1

Schemă de regenerare periodică cu numărul n de măsurători și numărul nr de măsurători pe durata regenerării

Image

Rata emisiilor medii specifice de pornire la cald [g/kWh] se ponderează după cum urmează (a se vedea figura 6.1):

| | (6-3) |
| --- | --- |

Formula

(6-3)

unde:

| n | = | numărul încercărilor fără regenerare |
| --- | --- | --- |
| nr | = | numărul încercărilor cu regenerare (minimum o încercare) |
| | = | emisiile specifice medii în cazul unei încercări fără regenerare [g/kWh] |
| | = | emisiile specifice medii în cazul unei încercări cu regenerare [g/kWh] |

n

=

numărul încercărilor fără regenerare

nr

=

numărul încercărilor cu regenerare (minimum o încercare)

Formula

=

emisiile specifice medii în cazul unei încercări fără regenerare [g/kWh]

Formula

=

emisiile specifice medii în cazul unei încercări cu regenerare [g/kWh]

La alegerea producătorului și pe baza bunelor practici din domeniu, factorul de ajustare a regenerării k
  r, care exprimă rata medie a emisiilor, poate fi calculat multiplicativ sau aditiv, după cum urmează:

| | Multiplicativ








  (factor de ajustare superioară) | (6-4a) |
| --- | --- | --- |
| (factor de ajustare inferioară) | (6-4b) |

Multiplicativ

Formula

(6-4a)

Formula

(6-4b)

| | Aditiv








  (factor de ajustare superioară) | (6-5) |
| --- | --- | --- |
| (factor de ajustare inferioară) | (6-6) |

Aditiv

Formula

(6-5)

Formula

(6-6)

Factorii de ajustare superioară se înmulțesc sau se adună cu ratele emisiilor măsurate pentru toate încercările fără regenerare. Factorii de ajustare inferioară se înmulțesc sau se adună cu ratele emisiilor măsurate pentru toate încercările cu regenerare. Producerea regenerării se identifică într-o manieră evidentă pe întreaga durată a încercărilor. Dacă generarea nu se produce, se aplică factorul de ajustare inferioară.

În conformitate cu anexa 4B apendicele A.7-8 privind calcularea emisiilor specifice, factorul de ajustare pentru regenerare:

| (a) | se aplică rezultatelor încercării NRTC ponderate și încercărilor RMC; |
| --- | --- |

(a)

se aplică rezultatelor încercării NRTC ponderate și încercărilor RMC;

| (b) | se poate aplica ciclurilor în mod continuu și încercării NRTC de pornire la rece, în cazul în care are loc o regenerare în timpul ciclului; |
| --- | --- |

(b)

se poate aplica ciclurilor în mod continuu și încercării NRTC de pornire la rece, în cazul în care are loc o regenerare în timpul ciclului;

| (c) | poate fi extins la alte motoare din aceeași familie; |
| --- | --- |

(c)

poate fi extins la alte motoare din aceeași familie;

| (d) | poate fi extins la alte familii de motoare care utilizează același sistem de posttratare, cu aprobarea în prealabil a autorității de omologare, pe baza dovezilor tehnice pe care producătorul trebuie să le furnizeze cu privire la similitudinea emisiilor. |
| --- | --- |

(d)

poate fi extins la alte familii de motoare care utilizează același sistem de posttratare, cu aprobarea în prealabil a autorității de omologare, pe baza dovezilor tehnice pe care producătorul trebuie să le furnizeze cu privire la similitudinea emisiilor.

Se iau în considerare următoarele opțiuni:

| (a) | un producător poate opta pentru omiterea factorilor de ajustare privind unul sau mai multe dintre familiile sale de motoare (sau configurații) atunci când efectul regenerării este neglijabil sau momentul începerii regenerării nu poate fi identificat. În astfel de cazuri nu se utilizează niciun factor de ajustare, iar producătorul trebuie să asigure conformitatea tuturor încercărilor cu limitele de emisii, indiferent dacă regenerarea se produce sau nu; |
| --- | --- |

(a)

un producător poate opta pentru omiterea factorilor de ajustare privind unul sau mai multe dintre familiile sale de motoare (sau configurații) atunci când efectul regenerării este neglijabil sau momentul începerii regenerării nu poate fi identificat. În astfel de cazuri nu se utilizează niciun factor de ajustare, iar producătorul trebuie să asigure conformitatea tuturor încercărilor cu limitele de emisii, indiferent dacă regenerarea se produce sau nu;

| (b) | la cererea producătorului, autoritatea de omologare sau autoritatea de certificare pot înregistra situațiile de regenerare într-un mod diferit de cel indicat la litera (a). Totuși, această opțiune este valabilă numai în cazul regenerărilor care se produc ocazional și cărora nu li se pot aplica în mod practic factorii de ajustare descriși la litera (a). |
| --- | --- |

(b)

la cererea producătorului, autoritatea de omologare sau autoritatea de certificare pot înregistra situațiile de regenerare într-un mod diferit de cel indicat la litera (a). Totuși, această opțiune este valabilă numai în cazul regenerărilor care se produc ocazional și cărora nu li se pot aplica în mod practic factorii de ajustare descriși la litera (a).

6.7.   Sistemul de răcire

Se utilizează un sistem de răcire cu o capacitate suficientă pentru a menține temperatura normală de funcționare a motorului, inclusiv a aerului de admisie, lichidului de răcire, blocului și chiulasei, astfel cum a fost declarată de producător. Este permisă utilizarea de echipamente de răcire și de ventilatoare de laborator suplimentare.

6.8.   Lubrifiantul

Lubrifiantul trebuie să fie specificat de fabricant și să fie reprezentativ pentru lubrifianții disponibili pe piață; specificațiile lubrifiantului folosit pentru încercare vor fi înregistrate și prezentate împreună cu rezultatele încercării.

6.9.   Specificațiile combustibilului de referință

Combustibilul de referință este specificat în anexa 6 tabelul 3.

Temperatura combustibilului trebuie să fie în conformitate cu recomandările producătorului. Temperatura combustibilului se măsoară la intrarea în pompa de injecție sau în conformitate cu indicațiile producătorului, iar locul măsurării se înregistrează.

6.10.   Emisii de gaze de carter

Descărcarea direct în atmosferă a gazelor de carter este interzisă, cu următoarea excepție: motoarele echipate cu turbocompresoare, pompe, suflante sau dispozitive de supraalimentare pentru inducția aerului pot emite gaze de carter în atmosferă dacă emisiile sunt adăugate (fizic sau matematic) emisiilor de gaze de evacuare pe durata tuturor încercărilor privind emisiile. Producătorii care beneficiază de această excepție trebuie să instaleze motoarele astfel încât toate emisiile de gaze de carter să fie direcționate către sistemul de prelevare a eșantioanelor de emisii. În sensul prezentului punct, emisiile de gaze de carter care sunt redirecționate către partea din amonte a sistemului de posttratare a gazelor de evacuare pe durata funcționării nu sunt considerate ca fiind descărcate direct în atmosferă.

Emisiile de gaze de carter se direcționează în sistemul de evacuare, în vederea măsurării, după cum urmează:

| (a) | materialele din care sunt confecționate conductele au pereți netezi, sunt conducătoare de electricitate și nu intră în reacție cu emisiile de gaze de carter. Lungimea conductelor trebuie să fie cât mai redusă posibil; |
| --- | --- |

(a)

materialele din care sunt confecționate conductele au pereți netezi, sunt conducătoare de electricitate și nu intră în reacție cu emisiile de gaze de carter. Lungimea conductelor trebuie să fie cât mai redusă posibil;

| (b) | numărul coturilor din conductele carterului de laborator trebuie să fie redus la minim, iar raza de curbură a coturilor inevitabile trebuie să fie cât mai mare; |
| --- | --- |

(b)

numărul coturilor din conductele carterului de laborator trebuie să fie redus la minim, iar raza de curbură a coturilor inevitabile trebuie să fie cât mai mare;

| (c) | conductele de evacuare ale carterului de laborator trebuie să îndeplinească specificațiile producătorului referitoare la contrapresiunea din interiorul carterului; |
| --- | --- |

(c)

conductele de evacuare ale carterului de laborator trebuie să îndeplinească specificațiile producătorului referitoare la contrapresiunea din interiorul carterului;

| (d) | conductele de evacuare ale carterului trebuie să fie conectate în porțiunea cu emisii brute din aval de orice sistem de posttratare și de orice restricție de evacuare instalată, dar la o distanță suficientă în amonte de orice sonde de prelevare a eșantioanelor, pentru a asigura amestecul complet cu gazele de evacuare ale motorului înainte de prelevarea eșantioanelor. Tubul de evacuare al carterului trebuie să fie amplasat pe direcția fluxului liber de gaze de evacuare, astfel încât să fie evitate efectele stratului limită și să se faciliteze amestecarea. Tubul de evacuare a emisiilor de carter poate fi orientat în orice direcție în raport cu fluxul de gaze de evacuare brute. |
| --- | --- |

(d)

conductele de evacuare ale carterului trebuie să fie conectate în porțiunea cu emisii brute din aval de orice sistem de posttratare și de orice restricție de evacuare instalată, dar la o distanță suficientă în amonte de orice sonde de prelevare a eșantioanelor, pentru a asigura amestecul complet cu gazele de evacuare ale motorului înainte de prelevarea eșantioanelor. Tubul de evacuare al carterului trebuie să fie amplasat pe direcția fluxului liber de gaze de evacuare, astfel încât să fie evitate efectele stratului limită și să se faciliteze amestecarea. Tubul de evacuare a emisiilor de carter poate fi orientat în orice direcție în raport cu fluxul de gaze de evacuare brute.

7.   PROCEDURI DE ÎNCERCARE

7.1.   Introducere

Prezentul punct descrie modul de determinare a emisiilor de gaze și particule poluante specifice frânării la motoarele supuse procedurilor de încercare. Motorul de încercare este motorul prototip ale familiei de motoare descrise la punctul 5.2.

Încercarea în laborator privind emisiile constă în măsurarea emisiilor și a altor parametri pentru ciclurile de încercate specificate în prezenta anexă. În prezenta anexă 4B sunt tratate următoarele aspecte:

| (a) | configurațiile de laborator pentru măsurarea emisiilor specifice frânării (punctul 7.2.); |
| --- | --- |

(a)

configurațiile de laborator pentru măsurarea emisiilor specifice frânării (punctul 7.2.);

| (b) | procedurile de încercare preliminară și încercare ulterioară (punctul 7.3); |
| --- | --- |

(b)

procedurile de încercare preliminară și încercare ulterioară (punctul 7.3);

| (c) | ciclurile de încercare (punctul 7.4); |
| --- | --- |

(c)

ciclurile de încercare (punctul 7.4);

| (d) | succesiunea generală a încercărilor (punctul 7.5.); |
| --- | --- |

(d)

succesiunea generală a încercărilor (punctul 7.5.);

| (e) | diagrama de funcționare a motorului (punctul 7.6.); |
| --- | --- |

(e)

diagrama de funcționare a motorului (punctul 7.6.);

| (f) | generarea ciclului de încercare (punctul 7.7.); |
| --- | --- |

(f)

generarea ciclului de încercare (punctul 7.7.);

| (g) | procedura specifică de realizare a ciclului de încercare (punctul 7.8.). |
| --- | --- |

(g)

procedura specifică de realizare a ciclului de încercare (punctul 7.8.).

7.2.   Principiul măsurării emisiilor

Pentru măsurarea emisiilor specifice frânării, motorul trebuie să funcționeze la ciclurile de încercare definite la punctul 7.4, după caz. Măsurarea emisiilor specifice frânării necesită stabilirea masei poluanților din sistemul de evacuare (de exemplu, HC, NMHC, CO, NOx și PM) și a lucrului mecanic corespunzător al motorului.

7.2.1.   Masa componentelor

Masa totală a fiecărei componente se determină pentru întregul ciclu de încercare aplicabil, prin următoarele metode:

7.2.1.1.   Prelevare continuă a eșantioanelor

La prelevarea continuă a eșantioanelor, concentrația componentei este măsurată permanent pe parcursul transformării din gaze de evacuare brute în gaze de evacuare diluate. Această concentrație se înmulțește cu debitul continuu de gaze de evacuare (brut sau diluat) din locul de prelevare a eșantioanelor de emisii, pentru a se determina debitul componentei. Emisiile acestei componente sunt însumate continuu pe durata ciclului de încercare. Această sumă reprezintă masa totală a componentei emise.

7.2.1.2.   Prelevarea eșantioanelor pe lot

În prelevarea eșantioanelor pe lot, un eșantion de gaze de evacuare brute sau diluate se extrage continuu și se stochează pentru măsurare ulterioară. Eșantionul prelevat trebuie să fie proporțional cu debitul de gaze de evacuare brute sau diluate. Printre exemplele de prelevare a eșantioanelor pe lot se numără colectarea de gaze emise diluate într-un sac și colectarea de particule (PM) pe un filtru. În principiu, metoda de calculare a emisiilor este următoarea: concentrațiile eșantioanelor prelevate pe lot sunt înmulțite cu masa totală sau debitul masic al gazelor de evacuare (brute sau diluate) din care au fost prelevate pe durata ciclului de încercare. Produsul obținut reprezintă masa totală sau debitul masic al componentei emise. Pentru a se calcula concentrația de PM, cantitatea de PM obținută din gazele de evacuare prelevate proporțional și depozitate pe un filtru se împarte la cantitatea de gaze de evacuare filtrate.

7.2.1.3.   Prelevare combinată a eșantioanelor

Este permisă orice combinare a prelevării continue și pe lot a eșantioanelor (de exemplu, PM cu prelevare pe lot și emisii gazoase cu prelevare continuă).

Figura de mai jos ilustrează cele două aspecte ale procedurilor de încercare pentru măsurarea emisiilor: echipamentele cu liniile de prelevare pentru gaze de evacuare brute și diluate și operațiunile necesare pentru calcularea emisiilor de poluanți în ciclurile de încercare în regim staționar și/sau tranzitoriu (figura 7.1).

Figura 7.1

Proceduri de încercare pentru măsurarea emisiilor

Image

Notă la figura 7.1: Termenul „prelevare PM cu debit parțial” include diluarea debitului parțial pentru a extrage numai gazele brute cu raport de diluare constant sau variabil.

7.2.2.   Determinarea lucrului mecanic

Lucrul mecanic pe durata ciclului de încercare se determină prin înmulțirea sincronă a turației și cuplului de frânare pentru a calcula valorile instantanee ale puterii frânei de motor. Puterea frânei de motor se integrează în ciclul de încercare pentru a determina lucrul mecanic total.

7.3.   Verificare și etalonare

7.3.1.   Proceduri înainte de încercare

7.3.1.1.   Precondiționare

Pentru a funcționa în condiții de stabilitate, sistemul de prelevare și motorul se precondiționează înainte de începerea unei succesiuni de încercări, în conformitate cu punctele 7.3 și 7.4. Precondiționarea pentru răcirea motorului în vederea unei încercări tranzitorii este descrisă la punctul 7.4.2.

7.3.1.2.   Verificarea contaminării cu HC

Dacă există suspiciuni privind o contaminare esențială cu HC a sistemului de măsurare a gazelor de evacuare, aceasta poate fi verificată cu un gaz de aducere la zero, iar apoi corectată. În cazul în care contaminarea sistemului de măsurare și a sistemului HC secundar trebuie să fie verificată, această verificare se efectuează în maximum opt ore înainte de începerea fiecărui ciclu de încercare. Valorile se înregistrează pentru corectare ulterioară. Înainte de această verificare se controlează nivelul scurgerilor și se etalonează analizorul FID.

7.3.1.3.   Pregătirea echipamentului de măsurare pentru prelevarea eșantioanelor

Înainte de începerea prelevării eșantioanelor de gaze emise, se parcurg următoarele etape:

| (a) | se verifică eventualele scurgeri cu maximum opt ore înainte de prelevarea eșantioanelor de gaze emise, în conformitate cu punctul 8.1.8.7; |
| --- | --- |

(a)

se verifică eventualele scurgeri cu maximum opt ore înainte de prelevarea eșantioanelor de gaze emise, în conformitate cu punctul 8.1.8.7;

| (b) | în cazul prelevării eșantioanelor pe loturi, se atașează medii de stocare curate, cum ar fi sacii goliți sau filtrele stabilizate; |
| --- | --- |

(b)

în cazul prelevării eșantioanelor pe loturi, se atașează medii de stocare curate, cum ar fi sacii goliți sau filtrele stabilizate;

| (c) | toate instrumentele de măsură se manipulează în conformitate cu instrucțiunile producătorului și bunele practici tehnice; |
| --- | --- |

(c)

toate instrumentele de măsură se manipulează în conformitate cu instrucțiunile producătorului și bunele practici tehnice;

| (d) | se pornesc sistemele de diluare, pompele de prelevare a eșantioanelor, ventilatoarele de răcire și sistemul de colectare a datelor; |
| --- | --- |

(d)

se pornesc sistemele de diluare, pompele de prelevare a eșantioanelor, ventilatoarele de răcire și sistemul de colectare a datelor;

| (e) | debitele eșantioanelor se ajustează la nivelurile dorite, cu ajutorul debitelor derivației, dacă se dorește acest lucru; |
| --- | --- |

(e)

debitele eșantioanelor se ajustează la nivelurile dorite, cu ajutorul debitelor derivației, dacă se dorește acest lucru;

| (f) | schimbătoarele de căldură din sistemul de prelevare a eșantioanelor se încălzesc sau se răcesc în prealabil la temperatura de operare, în vederea încercării; |
| --- | --- |

(f)

schimbătoarele de căldură din sistemul de prelevare a eșantioanelor se încălzesc sau se răcesc în prealabil la temperatura de operare, în vederea încercării;

| (g) | componentele încălzite sau răcite, precum liniile de prelevare a eșantioanelor, filtrele, răcitoarele și pompele sunt lăsate să se stabilizeze la temperaturile de operare; |
| --- | --- |

(g)

componentele încălzite sau răcite, precum liniile de prelevare a eșantioanelor, filtrele, răcitoarele și pompele sunt lăsate să se stabilizeze la temperaturile de operare;

| (h) | sistemul de diluare a gazelor de evacuare este pornit cu cel puțin 10 minute înaintea unei succesiuni de încercări; |
| --- | --- |

(h)

sistemul de diluare a gazelor de evacuare este pornit cu cel puțin 10 minute înaintea unei succesiuni de încercări;

| (i) | etalonarea analizoarelor de gaze și aducerea la zero a sistemelor de analiză continuă se efectuează conform procedurii de la punctul 7.3.1.4; |
| --- | --- |

(i)

etalonarea analizoarelor de gaze și aducerea la zero a sistemelor de analiză continuă se efectuează conform procedurii de la punctul 7.3.1.4;

| (j) | toate dispozitivele electronice se aduc la zero o dată sau în mod repetat înainte de începerea unui set de încercări. |
| --- | --- |

(j)

toate dispozitivele electronice se aduc la zero o dată sau în mod repetat înainte de începerea unui set de încercări.

7.3.1.4.   Etalonarea analizoarelor de gaze

Se selectează sensibilitatea analizoarelor de gaze. Sunt permise analizoare de emisii cu comutare automată sau manuală a intervalului. Nu se efectuează nicio comutare a intervalului analizoarelor de emisii pe durata ciclului în mod continuu sau a ciclului NRTC și pe durata perioadei de prelevare a eșantioanelor de emisii gazoase la sfârșitul fiecărui mod de încercare în mod discontinuu. De asemenea, factorul de amplificare al unui amplificator (a amplificatorilor) operațional(i) analog(i) al (ai) unui analizor nu poate fi comutat pe durata ciclului de încercare.

Toate sistemele de analiză continuă se aduc la zero și li se reglează sensibilitatea folosind gaze trasabile cu referire la standarde internaționale care îndeplinesc specificațiile de la punctul 9.5.1. Sensibilitatea analizoarelor FID se reglează pe baza elementului carbon cu un singur atom (C1).

7.3.1.5.   Precondiționarea și stabilirea masei proprii a filtrului PM

Se urmează procedurile de precondiționare și stabilire a masei proprii a filtrului PM de la punctul 8.2.3.

7.3.2.   Proceduri ulterioare încercării

Înainte de începerea prelevării eșantioanelor de emisii, se parcurg următoarele etape:

7.3.2.1.   Verificarea prelevării proporționale

În cazul unui eșantion proporțional dintr-un lot, cum ar fi un eșantion dintr-un sac sau un eșantion de PM, se verifică dacă prelevarea proporțională a continuat în conformitate cu punctul 8.2.1. În cazul metodei cu un singur filtru și a ciclului de încercare în regim staționar în mod discontinuu, se calculează factorul de ponderare PM efectiv. Orice eșantion care nu satisface cerințele de la punctul 8.2.1 este eliminat.

7.3.2.2.   Condiționarea și cântărirea PM ulterioare încercării

Filtrele de particule utilizate se introduc în recipiente acoperite sau sigilate, sau suporturile filtrului se închid, pentru a proteja filtrele de prelevare a eșantioanelor împotriva contaminării ambiante. Astfel protejate, filtrele sunt reintroduse în camera de condiționare a filtrelor PM. Filtrele de prelevare PM se condiționează și se cântăresc în conformitate cu punctul 8.2.4 (Proceduri de postcondiționare și cântărire totală a filtrelor de particule).

7.3.2.3.   Analizarea lotului de eșantioane gazoase

Imediat ce este posibil:

| (a) | toate analizoarele eșantioanelor gazoase se resetează și li se reglează sensibilitatea în termen de cel mult 30 de minute după finalizarea ciclului de încercare sau în timpul perioadei de funcționare cu șocul tras, pentru a se verifica stabilitatea analizoarelor de gaze; |
| --- | --- |

(a)

toate analizoarele eșantioanelor gazoase se resetează și li se reglează sensibilitatea în termen de cel mult 30 de minute după finalizarea ciclului de încercare sau în timpul perioadei de funcționare cu șocul tras, pentru a se verifica stabilitatea analizoarelor de gaze;

| (b) | toate eșantioanele de gaze convenționale se analizează în termen de cel mult 30 de minute după finalizarea ciclului de încercare cu pornire la cald sau în timpul perioadei de funcționare cu șocul tras; |
| --- | --- |

(b)

toate eșantioanele de gaze convenționale se analizează în termen de cel mult 30 de minute după finalizarea ciclului de încercare cu pornire la cald sau în timpul perioadei de funcționare cu șocul tras;

| (c) | eșantioanele de fond se analizează după cel mult 60 de minute de la finalizarea încercării la cald. |
| --- | --- |

(c)

eșantioanele de fond se analizează după cel mult 60 de minute de la finalizarea încercării la cald.

7.3.2.4.   Verificarea abaterii

După cuantificarea gazelor de evacuare, abaterea se verifică după cum urmează:

| (a) | în cazul sistemelor de analiză a gazelor pe lot și în mod continuu, valoarea medie a analizorului se înregistrează după stabilizarea unui gaz de aducere la zero pe analizor. Perioada de stabilizare poate include timpul necesar pentru golirea analizorului de gazele prelevate și pentru așteptarea răspunsului analizorului; |
| --- | --- |

(a)

în cazul sistemelor de analiză a gazelor pe lot și în mod continuu, valoarea medie a analizorului se înregistrează după stabilizarea unui gaz de aducere la zero pe analizor. Perioada de stabilizare poate include timpul necesar pentru golirea analizorului de gazele prelevate și pentru așteptarea răspunsului analizorului;

| (b) | valoarea medie a analizorului se înregistrează după stabilizarea gazului de reglare a sensibilității pe analizor. Perioada de stabilizare poate include timpul necesar pentru golirea analizorului de gazele prelevate și pentru așteptarea răspunsului analizorului; |
| --- | --- |

(b)

valoarea medie a analizorului se înregistrează după stabilizarea gazului de reglare a sensibilității pe analizor. Perioada de stabilizare poate include timpul necesar pentru golirea analizorului de gazele prelevate și pentru așteptarea răspunsului analizorului;

| (c) | aceste date sunt utilizate pentru a valida și corecta abaterea în conformitate cu punctul 8.2.2. |
| --- | --- |

(c)

aceste date sunt utilizate pentru a valida și corecta abaterea în conformitate cu punctul 8.2.2.

7.4.   Cicluri de încercare

Se aplică următoarele cicluri de operare:

| (a) | în cazul motoarelor cu turație variabilă, ciclul de încercare în opt moduri sau ciclul corespunzător în mod continuu, precum și ciclul tranzitoriu NRTC specificat la anexa 5; |
| --- | --- |

(a)

în cazul motoarelor cu turație variabilă, ciclul de încercare în opt moduri sau ciclul corespunzător în mod continuu, precum și ciclul tranzitoriu NRTC specificat la anexa 5;

| (b) | în cazul motoarelor cu turație constantă, ciclul de încercare în cinci moduri sau ciclul corespunzător în mod continuu specificat la anexa 5. |
| --- | --- |

(b)

în cazul motoarelor cu turație constantă, ciclul de încercare în cinci moduri sau ciclul corespunzător în mod continuu specificat la anexa 5.

7.4.1.   Ciclurile de încercare în regim staționar

Ciclurile de încercare în regim staționar sunt specificate în anexa 5 sub forma unei liste de moduri discontinue (puncte de funcționare), în care fiecare punct de funcționare are câte o singură valoare de turație și de cuplu. Ciclul de încercare în regim staționar se măsoară cu motorul încălzit și pornit, conform specificațiilor producătorului. Ciclul de încercare în regim staționar poate fi executat sub formă de ciclu în mod discontinuu sau ciclu în mod continuu, după cum se arată la următoarele puncte.

7.4.1.1.   Ciclurile de încercare în regim staționar în mod discontinuu

Ciclul de încercare în regim staționar în mod discontinuu în opt moduri constă în opt turații și moduri de sarcină (împreună cu factorul de ponderare respectiv pentru fiecare mod), care acoperă intervalul tipic de funcționare al motoarelor cu turație variabilă. Ciclul este prezentat în anexa 5.

Ciclul de încercare în regim staționar în mod discontinuu în cinci moduri la turație constantă constă în cinci moduri de sarcină (împreună cu factorul de ponderare respectiv pentru fiecare mod) la turația nominală care acoperă intervalul tipic de funcționare al motoarelor cu turație constantă. Ciclul este prezentat în anexa 5.

7.4.1.2.   Ciclurile de încercare în regim staționar în mod continuu

Ciclurile de încercare în regim staționar în mod continuu (RMC) sunt cicluri de funcționare la cald în care emisiile sunt măsurate după ce motorul a fost pornit, încălzit și funcționează conform prevederilor de la punctul 7.8.2.1. Pe durata ciclului de încercare RMC, motorul este controlat continuu de către unitatea de control a platformei de încercare. Emisiile gazoase și de particule se măsoară și prelevează în mod continuu pe durata ciclului de încercare RMC, în mod similar ciclului tranzitoriu.

În cazul ciclului de încercare în cinci moduri, RMC constă în aceleași moduri din ciclul corespunzător de încercare în regim staționar în mod discontinuu, executate în aceeași ordine. În cazul ciclului de încercare în opt moduri, RMC primește un mod suplimentar (modul divizat la ralanti), iar succesiunea modurilor nu este identică cu cea din ciclul corespunzător în regim staționar în mod discontinuu, pentru a evita modificările extreme ale temperaturii posttratare. Lungimea modurilor se selectează astfel încât să fie echivalentă cu factorii de ponderare ai ciclului corespunzător de încercare în regim staționar în mod discontinuu. Modificarea turației și sarcinii motorului de la un mod la altul trebuie să fie controlată în mod liniar într-o perioadă de 20 ± 1 s. Perioada de schimbare a modului face parte din noul mod (inclusiv primul mod).

7.4.2.   Ciclul de încercare în regim tranzitoriu (NRTC)

Ciclu în regim tranzitoriu pentru utilaje mobile fără destinație rutieră (NRTC) este prezentat la anexa 5 ca succesiune la interval de o secundă a valorilor normalizate ale turației și cuplului. Pentru realizarea încercării în celula de încercare a motorului, valorile normalizate se transformă în valori de referință echivalente pentru motorul supus încercării, pe baza valorilor specifice ale turației și cuplului identificate în curba de funcționare a motorului. Conversia este denumită „denormalizare”, iar ciclul de încercare rezultat este ciclul de încercare de referință NRTC al motorului supus încercării (a se vedea punctul 7.7.2).

O prezentare grafică a programului normalizat al dinamometrului NRTC este ilustrată în anexa 5.

Ciclul de încercare tranzitoriu este executat de două ori (a se vedea punctul 7.8.3):

| (a) | sub formă de pornire la rece după ce motorul și sistemele de posttratare s-au răcit la temperatura ambientală după răcirea naturală a motorului sau sub formă de pornire la rece după răcire forțată și stabilizarea temperaturii motorului, lichidului de răcire și uleiului, a sistemelor de posttratare și a tuturor dispozitivelor de control al motorului între 20 și 30 °C. Măsurarea emisiilor la pornirea la rece începe imediat după pornirea la rece a motorului; |
| --- | --- |

(a)

sub formă de pornire la rece după ce motorul și sistemele de posttratare s-au răcit la temperatura ambientală după răcirea naturală a motorului sau sub formă de pornire la rece după răcire forțată și stabilizarea temperaturii motorului, lichidului de răcire și uleiului, a sistemelor de posttratare și a tuturor dispozitivelor de control al motorului între 20 și 30 °C. Măsurarea emisiilor la pornirea la rece începe imediat după pornirea la rece a motorului;

| (b) | perioada de condiționare la cald – imediat după finalizarea fazei de pornire la rece, motorul se condiționează pentru pornirea la cald prin intermediul unei perioade de 20 ± 1 minute de condiționare la cald; |
| --- | --- |

(b)

perioada de condiționare la cald – imediat după finalizarea fazei de pornire la rece, motorul se condiționează pentru pornirea la cald prin intermediul unei perioade de 20 ± 1 minute de condiționare la cald;

| (c) | motorul se pornește la cald imediat după perioada de condiționare la cald. Analizoarele de gaze se pornesc timp de cel puțin 10 secunde înainte de sfârșitul perioadei de condiționare la cald, pentru a evita modificarea vârfurilor de semnal. Măsurarea emisiilor începe în paralel cu începutul fazei de pornire la cald, inclusiv pornirea motorului.
  Emisiile specifice frânării, exprimate în g/kWh, se determină prin utilizarea procedurilor din prezenta secțiune atât la ciclurile de încercare la cald, cât și la rece. Emisiile ponderate compuse se calculează prin ponderarea cu 10 % a rezultatelor pornirii la rece și cu 90 % a rezultatelor pornirii la cald, în conformitate cu anexa 4B apendicele A.7-A.8. |
| --- | --- |

(c)

motorul se pornește la cald imediat după perioada de condiționare la cald. Analizoarele de gaze se pornesc timp de cel puțin 10 secunde înainte de sfârșitul perioadei de condiționare la cald, pentru a evita modificarea vârfurilor de semnal. Măsurarea emisiilor începe în paralel cu începutul fazei de pornire la cald, inclusiv pornirea motorului.

Emisiile specifice frânării, exprimate în g/kWh, se determină prin utilizarea procedurilor din prezenta secțiune atât la ciclurile de încercare la cald, cât și la rece. Emisiile ponderate compuse se calculează prin ponderarea cu 10 % a rezultatelor pornirii la rece și cu 90 % a rezultatelor pornirii la cald, în conformitate cu anexa 4B apendicele A.7-A.8.

7.5.   Succesiunea generală de încercări

Măsurarea emisiilor motorului are loc în următoarele etape:

| (a) | turațiile și sarcinile de încercare ale motorului trebuie să fie definite pentru motorul supus încercării prin măsurarea cuplului maxim (în cazul motoarelor cu turație constantă) sau a curbei cuplului maxim (în cazul motoarelor cu turație variabilă), ca funcție a turației motorului; |
| --- | --- |

(a)

turațiile și sarcinile de încercare ale motorului trebuie să fie definite pentru motorul supus încercării prin măsurarea cuplului maxim (în cazul motoarelor cu turație constantă) sau a curbei cuplului maxim (în cazul motoarelor cu turație variabilă), ca funcție a turației motorului;

| (b) | ciclurile de încercare normalizate trebuie să fie denormalizate folosind cuplul (în cazul motoarelor cu turație constantă) sau turațiile și cuplurile (în cazul motoarelor cu turație variabilă) indicate la litera (a) de la punctul 7.5; |
| --- | --- |

(b)

ciclurile de încercare normalizate trebuie să fie denormalizate folosind cuplul (în cazul motoarelor cu turație constantă) sau turațiile și cuplurile (în cazul motoarelor cu turație variabilă) indicate la litera (a) de la punctul 7.5;

| (c) | motorul, echipamentele și instrumentele de măsurare se pregătesc în avans pentru următoarea încercare de emisii sau serie de încercări (ciclu la rece și cald); |
| --- | --- |

(c)

motorul, echipamentele și instrumentele de măsurare se pregătesc în avans pentru următoarea încercare de emisii sau serie de încercări (ciclu la rece și cald);

| (d) | se efectuează proceduri de verificare prealabilă a bunei funcționări a anumitor echipamente și analizoare. Toate analizoarele trebuie să fie etalonate. Toate datele încercării preliminare se înregistrează; |
| --- | --- |

(d)

se efectuează proceduri de verificare prealabilă a bunei funcționări a anumitor echipamente și analizoare. Toate analizoarele trebuie să fie etalonate. Toate datele încercării preliminare se înregistrează;

| (e) | motorul se pornește (NRTC) sau se menține pornit (ciclurile în regim staționar) la începutul ciclului de încercare, iar sistemul de prelevare este pornit în același timp; |
| --- | --- |

(e)

motorul se pornește (NRTC) sau se menține pornit (ciclurile în regim staționar) la începutul ciclului de încercare, iar sistemul de prelevare este pornit în același timp;

| (f) | emisiile și ceilalți parametri necesari se măsoară sau se înregistrează în timpul prelevării (în cazul NRTC și al ciclurilor în regim staționar în mod continuu), pe durata întregului ciclu de încercare; |
| --- | --- |

(f)

emisiile și ceilalți parametri necesari se măsoară sau se înregistrează în timpul prelevării (în cazul NRTC și al ciclurilor în regim staționar în mod continuu), pe durata întregului ciclu de încercare;

| (g) | se efectuează proceduri după încercare, de verificare a bunei funcționări a anumitor echipamente și analizoare; |
| --- | --- |

(g)

se efectuează proceduri după încercare, de verificare a bunei funcționări a anumitor echipamente și analizoare;

| (h) | filtrul (filtrele) PM se precondiționează, se cântăresc (masă la gol), se încarcă, se recondiționează, se cântăresc din nou (masă încărcată), apoi eșantioanele se evaluează conform procedurilor de încercare preliminară (punctul 7.3.1.5) și încercare ulterioară (punctul 7.3.2.2); |
| --- | --- |

(h)

filtrul (filtrele) PM se precondiționează, se cântăresc (masă la gol), se încarcă, se recondiționează, se cântăresc din nou (masă încărcată), apoi eșantioanele se evaluează conform procedurilor de încercare preliminară (punctul 7.3.1.5) și încercare ulterioară (punctul 7.3.2.2);

| (i) | rezultatele încercărilor de emisii se evaluează. |
| --- | --- |

(i)

rezultatele încercărilor de emisii se evaluează.

Următoarea diagramă prezintă o imagine de ansamblu a procedurilor necesare pentru efectuarea ciclurilor de încercare NRMM și măsurarea emisiilor de evacuare ale motorului.

Figura 7.3

Succesiunea încercărilor

Image

7.5.1.   Pornirea și repornirea motorului

7.5.1.1.   Pornirea motorului

Motorul se pornește:

| (a) | în conformitate cu recomandările din manualul utilizatorului, folosindu-se un motor de pornire de serie sau un sistem de pornire pneumatică și fie o baterie încărcată complet, o sursă de alimentare corespunzătoare sau o sursă de aer comprimat corespunzătoare sau |
| --- | --- |

(a)

în conformitate cu recomandările din manualul utilizatorului, folosindu-se un motor de pornire de serie sau un sistem de pornire pneumatică și fie o baterie încărcată complet, o sursă de alimentare corespunzătoare sau o sursă de aer comprimat corespunzătoare sau

| (b) | cu ajutorul dinamometrului, prin rotirea arborelui motor până la pornire. Motorul se demarează de obicei în intervalul de ± 25 % din turația normală de funcționare sau prin creșterea liniară a turației dinamometrului de la zero la 100 min-1 sub turația minimă de ralanti, dar numai până când motorul pornește. |
| --- | --- |

(b)

cu ajutorul dinamometrului, prin rotirea arborelui motor până la pornire. Motorul se demarează de obicei în intervalul de ± 25 % din turația normală de funcționare sau prin creșterea liniară a turației dinamometrului de la zero la 100 min-1 sub turația minimă de ralanti, dar numai până când motorul pornește.

Demararea se oprește după o secundă de la pornirea motorului. Dacă motorul nu pornește după 15 secunde de la demarare, aceasta trebuie oprită, determinându-se cauza eșecului, în afară de cazul în care manualul utilizatorului sau manualul de întreținere și reparații descrie durata mai mare de demarare ca fiind normală.

7.5.1.2.   Calarea motorului

| (a) | În cazul în care motorul se calează în orice moment în timpul încercării de pornire la rece a NRTC, încercarea se anulează. |
| --- | --- |

(a)

În cazul în care motorul se calează în orice moment în timpul încercării de pornire la rece a NRTC, încercarea se anulează.

| (b) | În cazul în care motorul se calează în orice moment în timpul încercării de pornire la cald a NRTC, încercarea se anulează. Motorul trebuie lăsat să funcționeze cu șocul tras în conformitate cu punctul 7.8.3. și se repetă încercarea de pornire la cald. În acest caz, încercarea de pornire la rece nu trebuie repetată. |
| --- | --- |

(b)

În cazul în care motorul se calează în orice moment în timpul încercării de pornire la cald a NRTC, încercarea se anulează. Motorul trebuie lăsat să funcționeze cu șocul tras în conformitate cu punctul 7.8.3. și se repetă încercarea de pornire la cald. În acest caz, încercarea de pornire la rece nu trebuie repetată.

| (c) | În cazul în care motorul se calează oricând pe durata ciclului de încercare în regim staționar (în mod continuu sau discontinuu), încercarea se anulează și se repetă începând cu procedura de încălzire a motorului. În cazul în care particulele sunt măsurate prin metoda cu filtre multiple (câte un filtru de prelevare pentru fiecare mod de operare), încercarea se continuă prin stabilizarea motorului în modul anterior de condiționare a temperaturii motorului și începerea măsurării în modul în care motorul s-a calat. |
| --- | --- |

(c)

În cazul în care motorul se calează oricând pe durata ciclului de încercare în regim staționar (în mod continuu sau discontinuu), încercarea se anulează și se repetă începând cu procedura de încălzire a motorului. În cazul în care particulele sunt măsurate prin metoda cu filtre multiple (câte un filtru de prelevare pentru fiecare mod de operare), încercarea se continuă prin stabilizarea motorului în modul anterior de condiționare a temperaturii motorului și începerea măsurării în modul în care motorul s-a calat.

7.6.   Diagrama de funcționare a motorului

Înainte de a realiza diagrama de funcționare a motorului, acesta se încălzește, iar la sfârșitul perioadei de încălzire este lăsat să funcționeze cel puțin 10 minute la putere maximă sau în conformitate cu recomandările producătorului și bunele practici din domeniul tehnic, pentru a stabiliza temperatura lichidului de răcire a motorului și a lubrifiantului. Diagrama de funcționare a motorului se realizează în momentul când motorul a fost stabilizat.

Cu excepția motoarelor cu turație constantă, diagrama de funcționare a motorului se efectuează cu clapeta de accelerație sau regulatorul de turație deschise la maxim, folosind turații discontinue, în ordine crescătoare. Turația minimă și maximă pentru diagrama de funcționare se determină astfel:

| Turația minimă pentru diagrama de funcționare | = | turația de ralanti |
| --- | --- | --- |
| Turația minimă pentru diagrama de funcționare | = | n
  hi × 1,02 sau turația la care cuplul maxim scade până la zero, reținându-se valoarea mai mică. |

Turația minimă pentru diagrama de funcționare

=

turația de ralanti

Turația minimă pentru diagrama de funcționare

=

n
  hi × 1,02 sau turația la care cuplul maxim scade până la zero, reținându-se valoarea mai mică.

Atunci când n
  hi este turația superioară, definită ca cea mai mare turație a motorului la care este produsă 70 % din puterea acestuia.

În cazul în care turația superioară este nesigură sau nereprezentativă (de exemplu, în cazul motoarelor fără regulator de turație), diagrama de funcționare se realizează la turația maximă sigură sau la turația maximă reprezentativă, conform celor mai bune practici tehnice în domeniu.

7.6.1.   Diagrama de funcționare a motorului pentru ciclul în opt moduri în regim staționar

În cazul diagramei de funcționare a motorului pentru ciclul în opt moduri în regim staționar (numai pentru motoarele care nu trebuie supuse ciclului NRTC), se stabilesc un număr suficient (între 20 și 30) de puncte de referință la intervale egale, conform bunelor practici tehnice. Turația și cuplul sunt lăsate să se stabilizeze timp de cel puțin 15 secunde la fiecare punct de referință. Se înregistrează turația și cuplul medii la fiecare punct de referință. După caz, se utilizează o interpolare liniară pentru a determina turațiile și cuplurile încercării în opt moduri. Dacă turațiile și sarcinile de încercare derivate nu deviază cu mai mult de ± 2,5 % de turațiile și cuplurile indicate de producător, se aplică aceste turații și sarcini. Atunci când motoarele sunt încercate în ciclul NRTC, se utilizează curba NRTC de funcționare a motorului pentru a determina turațiile și cuplurile de încercate în regim staționar.

7.6.2.   Diagrama de funcționare pentru ciclul NRTC

Diagrama de funcționare a motorului se stabilește conform următoarei proceduri:

| (a) | motorul este scos din sarcină și lăsat să funcționeze la turația de ralanti:






  (i) | în cazul motoarelor cu regulator pentru turație inferioară, comanda operatorului trebuie să fie minimă, dinamometrul sau alt dispozitiv de sarcină este setat la cuplu zero pe arborele motor, iar motorul este lăsat să regleze turația. Se măsoară turația la ralanti cu motorul cald; |
| --- | --- | --- |

(a)

motorul este scos din sarcină și lăsat să funcționeze la turația de ralanti:

(i)

în cazul motoarelor cu regulator pentru turație inferioară, comanda operatorului trebuie să fie minimă, dinamometrul sau alt dispozitiv de sarcină este setat la cuplu zero pe arborele motor, iar motorul este lăsat să regleze turația. Se măsoară turația la ralanti cu motorul cald;

| (ii) | în cazul motoarelor fără regulator pentru turație inferioară, dinamometrul este setat la cuplu zero pe arborele motor, comanda operatorului trebuie să fie ajustată la cea mai mică turație posibilă cu sarcină minimă declarată de producător (cunoscută și ca turația de ralanti la cald declarată de producător); |
| --- | --- |

(ii)

în cazul motoarelor fără regulator pentru turație inferioară, dinamometrul este setat la cuplu zero pe arborele motor, comanda operatorului trebuie să fie ajustată la cea mai mică turație posibilă cu sarcină minimă declarată de producător (cunoscută și ca turația de ralanti la cald declarată de producător);

| (iii) | cuplul la ralanti declarat de producător poate fi utilizat pentru toate motoarele cu turație variabilă (cu sau fără regulator de turație), în cazul în care cuplul non-zero la ralanti este reprezentativ pentru utilizarea normală; |
| --- | --- |

(iii)

cuplul la ralanti declarat de producător poate fi utilizat pentru toate motoarele cu turație variabilă (cu sau fără regulator de turație), în cazul în care cuplul non-zero la ralanti este reprezentativ pentru utilizarea normală;

| (b) | comanda operatorului este maximă, iar turația motorului se menține între turația de ralanti la cald și 95 % din turația de ralanti la cald. În cazul motoarelor cu cicluri de funcționare de referință, a căror turație minimă este mai mare decât turația de ralanti la cald, realizarea diagramei poate fi inițiată între turația minimă de referință și 95 % din turația minimă de referință; |
| --- | --- |

(b)

comanda operatorului este maximă, iar turația motorului se menține între turația de ralanti la cald și 95 % din turația de ralanti la cald. În cazul motoarelor cu cicluri de funcționare de referință, a căror turație minimă este mai mare decât turația de ralanti la cald, realizarea diagramei poate fi inițiată între turația minimă de referință și 95 % din turația minimă de referință;

| (c) | se crește turația motorului la o rată medie de 8 ± 1 min-1/s sau diagrama motorului se realizează prin creșterea constantă a turațiilor, astfel încât trecerea de la turația minimă de stabilire a diagramei motorului la cea maximă să dureze între 4 și 6 minute. Intervalul turației de stabilire a diagramei motorului se situează între turația de ralanti la cald și 95 % din turația de ralanti la cald și cea mai mare turație peste puterea maximă la care este produsă sub 70 % din puterea maximă. În cazul în care această turație este nesigură sau nereprezentativă (de exemplu, în cazul motoarelor fără regulator de turație), diagrama de funcționare se realizează la turația maximă sigură sau la turația maximă reprezentativă, conform celor mai bune practici tehnice în domeniu. Turația motorului și punctele cuplului se înregistrează la o frecvență de prelevare de cel puțin 1 Hz; |
| --- | --- |

(c)

se crește turația motorului la o rată medie de 8 ± 1 min-1/s sau diagrama motorului se realizează prin creșterea constantă a turațiilor, astfel încât trecerea de la turația minimă de stabilire a diagramei motorului la cea maximă să dureze între 4 și 6 minute. Intervalul turației de stabilire a diagramei motorului se situează între turația de ralanti la cald și 95 % din turația de ralanti la cald și cea mai mare turație peste puterea maximă la care este produsă sub 70 % din puterea maximă. În cazul în care această turație este nesigură sau nereprezentativă (de exemplu, în cazul motoarelor fără regulator de turație), diagrama de funcționare se realizează la turația maximă sigură sau la turația maximă reprezentativă, conform celor mai bune practici tehnice în domeniu. Turația motorului și punctele cuplului se înregistrează la o frecvență de prelevare de cel puțin 1 Hz;

| (d) | în cazul în care un producător consideră că tehnicile de stabilire a diagramei motorului descrise anterior sunt nesigure sau nereprezentative pentru un anumit motor, se pot folosi tehnici alternative. Aceste tehnici alternative trebuie să satisfacă intenția procedurilor specificate de stabilire a diagramei de funcționare pentru a determina cuplul maxim disponibil la toate turațiile motorului obținute în cadrul ciclurilor de încercare. Abaterile de la tehnicile de stabilire a diagramei de funcționare specificate la prezentul punct care au loc din motive de securitate sau de reprezentativitate se aprobă de către autoritatea de omologare împreună cu justificarea utilizării acestora. Cu toate acestea, curba de cuplu nu va fi în niciun caz stabilită la turații descrescătoare pentru motoarele cu regulator sau cu turbocompresor; |
| --- | --- |

(d)

în cazul în care un producător consideră că tehnicile de stabilire a diagramei motorului descrise anterior sunt nesigure sau nereprezentative pentru un anumit motor, se pot folosi tehnici alternative. Aceste tehnici alternative trebuie să satisfacă intenția procedurilor specificate de stabilire a diagramei de funcționare pentru a determina cuplul maxim disponibil la toate turațiile motorului obținute în cadrul ciclurilor de încercare. Abaterile de la tehnicile de stabilire a diagramei de funcționare specificate la prezentul punct care au loc din motive de securitate sau de reprezentativitate se aprobă de către autoritatea de omologare împreună cu justificarea utilizării acestora. Cu toate acestea, curba de cuplu nu va fi în niciun caz stabilită la turații descrescătoare pentru motoarele cu regulator sau cu turbocompresor;

| (e) | diagrama de funcționare a unui motor nu trebuie stabilită înainte de fiecare ciclu de încercare. Diagrama de funcționare a unui motor se reface dacă:






  (i) | a trecut o perioadă excesivă de timp de la ultima determinare a diagramei, constatată pe baza bunelor practice tehnice; sau |
| --- | --- | --- |

(e)

diagrama de funcționare a unui motor nu trebuie stabilită înainte de fiecare ciclu de încercare. Diagrama de funcționare a unui motor se reface dacă:

(i)

a trecut o perioadă excesivă de timp de la ultima determinare a diagramei, constatată pe baza bunelor practice tehnice; sau

| (ii) | au avut loc modificări fizice sau reetalonări ale motorului care ar putea afecta performanțele acestuia; sau |
| --- | --- |

(ii)

au avut loc modificări fizice sau reetalonări ale motorului care ar putea afecta performanțele acestuia; sau

| (iii) | presiunea atmosferică la conducta de admisie a aerului nu se situează în limita a ± 5 kPa din valoarea înregistrată la ultima determinare a diagramei de funcționare. |
| --- | --- |

(iii)

presiunea atmosferică la conducta de admisie a aerului nu se situează în limita a ± 5 kPa din valoarea înregistrată la ultima determinare a diagramei de funcționare.

7.6.3.   Stabilirea diagramei de funcționare la motoarele cu turație constantă:

| (a) | motorul poate fi operat printr-un regulator de turație constantă de serie sau un astfel de regulator simulat prin controlarea turației motorului cu ajutorul unui sistem de control comandat de operator. Se utilizează un regulator sincron sau reglabil, după caz; |
| --- | --- |

(a)

motorul poate fi operat printr-un regulator de turație constantă de serie sau un astfel de regulator simulat prin controlarea turației motorului cu ajutorul unui sistem de control comandat de operator. Se utilizează un regulator sincron sau reglabil, după caz;

| (b) | motorul este lăsat să funcționeze la turația regulată fără sarcină (la turație înaltă, nu turație minimă de ralanti), cu ajutorul regulatorului sau regulatorului simulat de control al turației de către operator, timp de cel puțin 15 s; |
| --- | --- |

(b)

motorul este lăsat să funcționeze la turația regulată fără sarcină (la turație înaltă, nu turație minimă de ralanti), cu ajutorul regulatorului sau regulatorului simulat de control al turației de către operator, timp de cel puțin 15 s;

| (c) | cuplul este crescut în mod constant cu ajutorul dinamometrului. Procesul de stabilire a diagramei de funcționare este desfășurat astfel încât trecerea de la turația regulată fără cuplu la cuplul maxim să dureze 2-4 minute. În timpul acestui proces, turația și cuplul reale se înregistrează cu o frecvență de cel puțin 1 Hz; |
| --- | --- |

(c)

cuplul este crescut în mod constant cu ajutorul dinamometrului. Procesul de stabilire a diagramei de funcționare este desfășurat astfel încât trecerea de la turația regulată fără cuplu la cuplul maxim să dureze 2-4 minute. În timpul acestui proces, turația și cuplul reale se înregistrează cu o frecvență de cel puțin 1 Hz;

| (d) | în cazul în care se utilizează un motor generator pentru generarea de energie la 50 și 60 Hz (de exemplu, 1 500 și 1 800 min-1), motorul trebuie încercat separat la ambele turații constante. |
| --- | --- |

(d)

în cazul în care se utilizează un motor generator pentru generarea de energie la 50 și 60 Hz (de exemplu, 1 500 și 1 800 min-1), motorul trebuie încercat separat la ambele turații constante.

În cazul motoarelor cu turație constantă pot fi utilizate și alte metode de înregistrare a cuplului și puterii maxime la turația (turațiile) de funcționare definit(e), în conformitate cu bunele practici tehnice.

7.7.   Generarea ciclului de încercare

7.7.1.   Generarea ciclurilor de încercare în regim staționar (NRSC)

7.7.1.1.   Turația nominală și denormalizată

În cazul motoarelor supuse încercărilor NRSC și NRTC, turația denormalizată se calculează conform procedurii tranzitorii (punctele 7.6.2 și 7.7.2.1 și figura 7.3). În cazul ciclului în regim staționar, în locul turației nominale se utilizează turația denormalizată (n
  denorm).

Dacă turația de denormalizare calculată (n
  denorm) se situează între ± 2,5 % din turația de denormalizare declarată de producător, turația de denormalizare declarată (n
  denorm) poate fi utilizată pentru încercarea de emisii. Dacă toleranța este depășită, turația de denormalizare calculată (n
  denorm) se utilizează pentru încercarea de emisii.

Pentru motoarele cu turație variabilă care nu sunt supuse încercării NRTC, turația nominală din tabelele din anexa 5 la prezentul regulament pentru ciclul de încercare în mod discontinuu și continuu în opt moduri se calculează conform procedurii în regim staționar (punctul 7.6.1 și figura 7.3). Turația nominală este definită la punctul 2.1.69.

Pentru motoarele cu turație constantă, turația nominală și turația controlată a motorului din tabelele de la anexa 5 la prezentul regulament pentru ciclul de încercare în mod discontinuu și continuu în cinci moduri este cea definită la punctele 2.1.30 și 2.1.69.

7.7.1.2.   Generarea ciclului de încercare în regim staționar în opt moduri (în mod discontinuu și continuu)

Turația intermediară se determină pe baza calculelor prevăzute de definiția acesteia (a se vedea punctul 2.1.42). În concordanță cu punctul 7.7.1.1, pentru motoarele care sunt încercate folosind NRSC, precum și NRTC, la determinarea turației intermediare se folosește turația denormalizată (n

  denorm
  ) în locul turației nominale.

Reglarea motorului pentru fiecare dintre modurile încercării se calculează folosind următoarea formulă:

| | (7-1) |
| --- | --- |

Formula

(7-1)

unde:

| S | = | valoarea dinamometrului în kW |
| --- | --- | --- |
| P
  max | = | puterea maximă observată sau declarată la turația de încercare în condițiile de încercare (specificată de producător), în kW |
| P
  AUX | = | puterea declarată totală absorbită de dispozitivele auxiliare montate în vederea încercării (punctul 6.3) la turația de încercare, în kW |
| L | = | procente cuplu |

S

=

valoarea dinamometrului în kW

P
  max

=

puterea maximă observată sau declarată la turația de încercare în condițiile de încercare (specificată de producător), în kW

P
  AUX

=

puterea declarată totală absorbită de dispozitivele auxiliare montate în vederea încercării (punctul 6.3) la turația de încercare, în kW

L

=

procente cuplu

Pe durata ciclului de încercare, motorul funcționează la turațiile și cuplurile prevăzute în anexa 5.

Cuplurile maxime de stabilire a diagramei de funcționare la turațiile de încercare specificate se determină pe baza curbei de funcționare (a se vedea punctele 7.6.1 și 7.6.2). Valorile „măsurate” sunt măsurate fie direct, în timpul procesului de stabilire a diagramei de funcționare, fie sunt determinate pe baza diagramei de funcționare curente. Valorile „declarate” sunt specificate de către producător. Atunci când sunt disponibile atât valorile măsurate, cât și cele declarate, valorile declarate pot fi utilizate în locul valorilor de cuplu măsurate dacă acestea nu au o abatere mai mare de ± 2,5 %. În caz contrar, se utilizează valorile de cuplu obținute din diagrama de funcționare a motorului.

7.7.1.3.   Generarea ciclului de încercare în regim staționar în cinci moduri (în mod discontinuu și continuu)

Pe durata ciclului de încercare, motorul funcționează la turațiile și cuplurile prevăzute în anexa 5.

Pentru generarea ciclului de încercare cu cinci moduri se utilizează valoarea maximă a cuplului de funcționare la turația nominală specificată (a se vedea punctul 7.7.1.1). Poate fi declarat un cuplu minim la cald care să fie reprezentativ pentru funcționarea normală. De exemplu, dacă motorul este conectat de obicei la un utilaj care nu funcționează sub un anumit cuplu minim, acest cuplu poate fi declarat și utilizat pentru generarea ciclului. Atunci când pentru cuplul maxim de încercare necesar pentru generarea ciclului sunt disponibile atât valoarea măsurată, cât și declarată, valoarea declarată poate fi utilizată în locul valorii măsurate dacă aceasta se situează între 95 și 100 % din valoarea măsurată.

Valorile de cuplu reprezintă valori procentuale ale cuplului corespunzător puterii în regim de bază (3). Puterea în regim de bază este definită ca puterea maximă disponibilă în cursul unei succesiuni variabile de exploatare, a cărei durată poate atinge un număr nelimitat de ore pe an, între intervale declarate de întreținere și în condiții ambiante declarate. Întreținerea se efectuează în conformitate cu indicațiile producătorului.

7.7.2.   Generarea ciclului de încercare tranzitoriu (denormalizarea NRTC)

Anexa 5 definește ciclurile de încercare aplicabile în format normalizat. Un ciclu de încercare normalizat constă într-o succesiune de valori pereche pentru turație și cuplu, exprimate în procente.

Valorile normalizate ale turației și cuplului se transformă folosind următoarele convenții:

| (a) | turația normalizată se transformă într-o succesiune de turații de referință n
  ref, conform punctului 7.7.2.2; |
| --- | --- |

(a)

turația normalizată se transformă într-o succesiune de turații de referință n
  ref, conform punctului 7.7.2.2;

| (b) | cuplul normalizat este exprimat ca procent din cuplul determinat la turația de referință corespunzătoare. Aceste valori normalizate se transformă într-o succesiune de cupluri de referință T
  ref, conform punctului 7.7.2.3; |
| --- | --- |

(b)

cuplul normalizat este exprimat ca procent din cuplul determinat la turația de referință corespunzătoare. Aceste valori normalizate se transformă într-o succesiune de cupluri de referință T
  ref, conform punctului 7.7.2.3;

| (c) | valorile de referință ale turației și cuplului, exprimate în unități coerente, sunt înmulțite pentru a calcula valorile de putere de referință. |
| --- | --- |

(c)

valorile de referință ale turației și cuplului, exprimate în unități coerente, sunt înmulțite pentru a calcula valorile de putere de referință.

7.7.2.1.   Turația de denormalizare (n
  denorm)

Turația de denormalizare (n
  denorm) este selectată ca egală cu 100 % din valorile turației normalizate specificate în lista de valori ale dinamometrului motorului din anexa 5. Ciclul motorului de referință rezultat în urma denormalizării la turația de referință depinde de selecția turației corespunzătoare de denormalizare (n
  denorm). Pentru a calcula turația denormalizată (n
  denorm) obținută pe baza curbei de funcționare măsurate, poate fi utilizată oricare din următoarele formule, de comun acord cu autoritățile de omologare:

| (a) | | (7-2) |
| --- | --- | --- |

(a)

Formula

(7-2)

unde:

| n
  denorm | = | turația de denormalizare |
| --- | --- | --- |
| n
  hi | = | turație superioară (punctul 2.1.40.) |
| n
  lo | = | turație inferioară (punctul 2.1.44.) |

n
  denorm

=

turația de denormalizare

n
  hi

=

turație superioară (punctul 2.1.40.)

n
  lo

=

turație inferioară (punctul 2.1.44.)

| (b) | n
  denorm corespunzător celui mai lung vector definit ca: | (7-3) |
| --- | --- | --- |

(b)

n
  denorm corespunzător celui mai lung vector definit ca:

Formula

(7-3)

unde:

| i | = | o variabilă de indexare care reprezintă o valoarea înregistrată a unei diagrame de funcționare a motorului |
| --- | --- | --- |
| n
  normi | = | o turație a motorului normalizată prin împărțire la n

  Pmax. |
| P
  normi | = | o putere a motorului normalizată prin împărțire la P
  max. |

i

=

o variabilă de indexare care reprezintă o valoarea înregistrată a unei diagrame de funcționare a motorului

n
  normi

=

o turație a motorului normalizată prin împărțire la n

  Pmax.

P
  normi

=

o putere a motorului normalizată prin împărțire la P
  max.

A se reține că, în cazul în care sunt identificate valori maxime multiple, turația de denormalizare (n
  denorm) trebuie să fie considerată ca fiind cea mai mică turație a tuturor punctelor cu aceeași sumă maximă a rădăcinilor pătrate. Poate fi utilizată o turație declarată mai mare dacă lungimea vectorului la turația declarată se încadrează în limita a 2 % din lungimea vectorului la valoarea măsurată.

Dacă partea descendentă a curbei complete de cuplu este foarte abruptă, aceasta poate îngreuna funcționarea corectă la 105 % din turațiile ciclului de încercare NRTC. În acest caz, este permisă reducerea ușoară a turației de denormalizare (n
  denorm) (maximum 3 %), pentru a permite efectuarea corectă a NRTC.

Dacă turația de denormalizare măsurată (n
  denorm) se situează între ± 3 % din turația de denormalizare declarată de producător, turația de denormalizare declarată (n
  denorm) poate fi utilizată pentru încercarea de emisii. Dacă toleranța este depășită, turația de denormalizare măsurată (n
  denorm) se utilizează pentru încercarea de emisii.

7.7.2.2.   Denormalizarea turației motorului

Turația motorului se denormalizează conform următoarei ecuații:

| | (7-4) |
| --- | --- |

Formula

(7-4)

unde:

| n
  ref | = | turația de referință |
| --- | --- | --- |
| n
  denorm | = | turația de denormalizare |
| n
  idle | = | turația de ralanti |
| %speed | = | turația normalizată NRTC indicată în tabel |

n
  ref

=

turația de referință

n
  denorm

=

turația de denormalizare

n
  idle

=

turația de ralanti

%speed

=

turația normalizată NRTC indicată în tabel

7.7.2.3.   Denormalizarea cuplului motorului

Valorile cuplului în programul dinamometrului motorului din anexa 5 punctul 1.3 sunt normalizate la cuplul maxim la turația respectivă. Valorile de cuplu ale ciclului de referință se denormalizează, folosind curba diagramei de funcționare a motorului determinată în conformitate cu punctul 7.6.2, după cum urmează:

| | (7-5) |
| --- | --- |

Formula

(7-5)

pentru turația reală de referință astfel cum este stabilită la punctul 7.7.2.2.

7.7.2.4.   Exemplu de procedură de denormalizare

De exemplu, se denormalizează punctul următor de încercare:

| %speed | = | 43 %, |
| --- | --- | --- |
| %torque | = | 82 % |

%speed

=

43 %,

%torque

=

82 %

Date fiind următoarele valori:

| n
  denorm | = | 2 200 min-1 |
| --- | --- | --- |
| n
  idle | = | 600 min-1 |

n
  denorm

=

2 200 min-1

n
  idle

=

600 min-1

rezultă,

Formula

având cuplul maxim de 700 Nm după cum se observă din curba diagramei de funcționare la 1 288 min-1

Formula

7.8.   Procedura specifică de realizare a ciclului de încercare

7.8.1.   Succesiunea încercărilor de emisii pentru ciclurile în regim staționar în mod discontinuu

7.8.1.1.   Încălzirea motorului pentru ciclurile de încercare în regim staționar în mod discontinuu

Înainte de precondiționare, motorul se încălzește în conformitate cu recomandările producătorului și bunele practici din domeniul tehnic. Înainte de a începe prelevarea emisiilor, motorul trebuie să funcționeze până la stabilizarea temperaturii lichidului de răcire și a lubrifiantului (de obicei, cel puțin 10 minute) la modul 1 (100 % cuplu și turația nominală pentru ciclul de încercare în opt moduri și la turația nominală constantă a motorului și 100 % cuplu pentru ciclul de încercare în cinci moduri). Ciclul de încercare începe imediat după acest punct de condiționare a motorului.

Se efectuează procedura în conformitate cu punctul 7.3.1, inclusiv etalonarea analizorului.

7.8.1.2.   Efectuarea ciclurilor de încercare în mod discontinuu

| (a) | încercarea se efectuează în ordinea crescătoare a numerelor modurilor, astfel cum sunt indicate pentru ciclul de încercare (a se vedea anexa 5); |
| --- | --- |

(a)

încercarea se efectuează în ordinea crescătoare a numerelor modurilor, astfel cum sunt indicate pentru ciclul de încercare (a se vedea anexa 5);

| (b) | fiecare mod are o perioadă de cel puțin 10 minute. motorul se stabilizează timp de cel puțin cinci minute în fiecare mod, iar emisiile gazoase se prelevează timp de 1-3 minute la sfârșitul fiecărui mod. Timpul de prelevare poate fi prelungit pentru a îmbunătăți precizia prelevării particulelor;
  Durata modului se înregistrează și se prezintă în raportul de încercare. |
| --- | --- |

(b)

fiecare mod are o perioadă de cel puțin 10 minute. motorul se stabilizează timp de cel puțin cinci minute în fiecare mod, iar emisiile gazoase se prelevează timp de 1-3 minute la sfârșitul fiecărui mod. Timpul de prelevare poate fi prelungit pentru a îmbunătăți precizia prelevării particulelor;

Durata modului se înregistrează și se prezintă în raportul de încercare.

| (c) | prelevarea particulelor se poate efectua prin metoda cu un singur filtru sau cu filtre multiple. Deoarece rezultatele metodei pot varia ușor, metoda utilizată se declară împreună cu rezultatele încercării.
  În cazul metodei cu un singur filtru, factorii de ponderare modală specificați în procedura ciclului de încercare și debitul real de gaze de evacuare se iau în considerare în timpul prelevării prin reglarea debitului eșantionului și/sau a timpului de prelevare, după caz. Factorul de ponderare efectivă a prelevării particulelor trebuie să se situeze în limita a ± 0,003 din factorul de ponderare al modului dat;
  Prelevarea se execută cât mai târziu posibil în fiecare mod. În cazul metodei cu un singur filtru, finalizarea prelevării particulelor trebuie să coincidă în limita a ± 5 cu finalizarea măsurării emisiilor gazoase. Perioada de prelevare pe fiecare mod trebuie să fie de cel puțin 20 s pentru metoda cu un singur filtru și cel puțin 60 s pentru metoda cu filtre multiple. În cazul sistemelor fără capacitate de derivație, perioada de prelevare pentru fiecare mod trebuie să fie cel puțin 60 s atât pentru metoda cu un singur filtru, cât și cu filtre multiple; |
| --- | --- |

(c)

prelevarea particulelor se poate efectua prin metoda cu un singur filtru sau cu filtre multiple. Deoarece rezultatele metodei pot varia ușor, metoda utilizată se declară împreună cu rezultatele încercării.

În cazul metodei cu un singur filtru, factorii de ponderare modală specificați în procedura ciclului de încercare și debitul real de gaze de evacuare se iau în considerare în timpul prelevării prin reglarea debitului eșantionului și/sau a timpului de prelevare, după caz. Factorul de ponderare efectivă a prelevării particulelor trebuie să se situeze în limita a ± 0,003 din factorul de ponderare al modului dat;

Prelevarea se execută cât mai târziu posibil în fiecare mod. În cazul metodei cu un singur filtru, finalizarea prelevării particulelor trebuie să coincidă în limita a ± 5 cu finalizarea măsurării emisiilor gazoase. Perioada de prelevare pe fiecare mod trebuie să fie de cel puțin 20 s pentru metoda cu un singur filtru și cel puțin 60 s pentru metoda cu filtre multiple. În cazul sistemelor fără capacitate de derivație, perioada de prelevare pentru fiecare mod trebuie să fie cel puțin 60 s atât pentru metoda cu un singur filtru, cât și cu filtre multiple;

| (d) | turația și sarcina motorului, temperatura aerului de admisie, debitul de combustibil și aer sau de gaze de evacuare se măsoară în fiecare mod, la aceleași intervale utilizate pentru măsurarea concentrațiilor gazoase.
  Datele suplimentare necesare calculării se înregistrează; |
| --- | --- |

(d)

turația și sarcina motorului, temperatura aerului de admisie, debitul de combustibil și aer sau de gaze de evacuare se măsoară în fiecare mod, la aceleași intervale utilizate pentru măsurarea concentrațiilor gazoase.

Datele suplimentare necesare calculării se înregistrează;

| (e) | dacă motorul se calează sau prelevarea emisiilor se întrerupe în orice moment în timpul prelevării de eșantioane de emisii în modul discontinuu și al metodei cu un singur filtru, încercarea se anulează și se repetă începând cu procedura de încălzire a motorului. În cazul în care particulele sunt măsurate prin metoda cu filtre multiple (câte un filtru de prelevare pentru fiecare mod de operare), încercarea se continuă prin stabilizarea motorului în modul anterior de condiționare a temperaturii motorului și începerea măsurării în modul în care motorul s-a calat; |
| --- | --- |

(e)

dacă motorul se calează sau prelevarea emisiilor se întrerupe în orice moment în timpul prelevării de eșantioane de emisii în modul discontinuu și al metodei cu un singur filtru, încercarea se anulează și se repetă începând cu procedura de încălzire a motorului. În cazul în care particulele sunt măsurate prin metoda cu filtre multiple (câte un filtru de prelevare pentru fiecare mod de operare), încercarea se continuă prin stabilizarea motorului în modul anterior de condiționare a temperaturii motorului și începerea măsurării în modul în care motorul s-a calat;

| (f) | se efectuează procedurile de după încercare, în conformitate cu punctul 7.3.2. |
| --- | --- |

(f)

se efectuează procedurile de după încercare, în conformitate cu punctul 7.3.2.

7.8.1.3.   Criterii de validare

În fiecare mod al ciclului de încercare în regim staționar, după perioada tranzitorie inițială, turația măsurată nu trebuie să difere cu mai mult de ± 1 % din turația de referință sau cu ± 3 min-1, reținându-se cea mai mare dintre aceste valori, exceptând turația de ralanti, când trebuie respectate toleranțele indicate de producător. Cuplul măsurat nu trebuie să difere de cuplul de referință cu mai mult de ± 2 % din cuplul maxim la turația de încercare.

7.8.2.   Cicluri de încercare în regim continuu

7.8.2.1.   Încălzirea motorului

Înainte de a începerea ciclurilor de încercare în regim continuu (RMC), motorul se încălzește și se lasă să funcționeze la 50 % din valorile de turație cuplu pentru ciclul de încercare RMC (derivat din ciclul de încercare cu opt moduri) și la turația nominală a motorului și 50 % din valoarea de cuplu pentru ciclul de încercare RMC (derivat din ciclul de încercare cu cinci moduri), până la stabilizarea temperaturii lichidului de răcire și a lubrifiantului. Imediat după această procedură de condiționare a motorului, turația și cuplul motorului se modifică progresiv, într-o rampă liniară de 20 ± 1 s, către valorile din primul mod al încercării. Măsurarea ciclului încercării începe între 5 și 10 s de la sfârșitul rampei.

7.8.2.2.   Desfășurarea unui ciclu de încercare în mod continuu

Ciclurile de încercare în mod continuu derivate din ciclul de încercare în opt și cinci moduri sunt prezentate în anexa 5.

Motorul trebuie să funcționeze pe durata de timp prescrisă pentru fiecare mod. Tranziția de la un mod către celălalt trebuie să aibă loc în mod liniar într-o perioadă de 20 s ± 1 s, conform toleranțelor prevăzute la punctul 7.8.2.4. (a se vedea anexa 5).

Valorile de turație și cuplu ale ciclurilor de încercare în mod continuu se generează cu o frecvență minimă de 1 Hz, iar această succesiune de puncte se utilizează pentru executarea ciclului. În timpul tranziției între moduri, valorile denormalizate ale turației și cuplului de referință se trasează liniar între moduri, pentru a genera punctele de referință. Valorile normalizate ale cuplului de referință nu se trasează liniar între moduri și nu se denormalizează. În cazul în care rampa de turație și cuplu trece printr-un punct superior curbei de cuplu a motorului, aceasta poate comanda în continuare cuplurile de referință și va permite solicitarea la maxim din partea operatorului.

Pe întreaga durată a ciclului de încercare RMC (în timpul fiecărui mod și incluzând rampele între moduri) se măsoară concentrația fiecărui poluant gazos și se prelevează particulele. Poluanții gazoși pot fi măsurați în stare brută sau diluată și înregistrați în mod continuu; în cazul în care sunt diluați, aceștia pot fi prelevați într-un sac de prelevare. Eșantionul de particule se diluează cu aer înconjurător condiționat curat. La sfârșitul încercării, se colectează un eșantion de particule într-un singur filtru de particule.

Emisiile specifice frânării se calculează pe baza lucrului mecanic real, prin integrarea puterii reale a motorului în ciclul complet.

7.8.2.3.   Succesiunea încercării de emisii:

| (a) | executarea RMC, prelevarea eșantioanelor de gaze de evacuare, înregistrarea datelor și integrarea valorilor măsurate începe simultan; |
| --- | --- |

(a)

executarea RMC, prelevarea eșantioanelor de gaze de evacuare, înregistrarea datelor și integrarea valorilor măsurate începe simultan;

| (b) | cuplul și turația se controlează în primul mod din ciclul de încercare; |
| --- | --- |

(b)

cuplul și turația se controlează în primul mod din ciclul de încercare;

| (c) | dacă motorul se calează în timpul executării RMC, încercarea se anulează. Motorul se precondiționează și încercarea se repetă; |
| --- | --- |

(c)

dacă motorul se calează în timpul executării RMC, încercarea se anulează. Motorul se precondiționează și încercarea se repetă;

| (d) | prelevarea continuă de eșantioane la sfârșitul RMC (cu excepția prelevării de eșantioane de particule), iar toate sistemele sunt lăsate să funcționeze pentru a permite scurgerea timpului de răspuns. Ulterior, prelevarea și înregistrarea se opresc, inclusiv înregistrarea eșantioanelor de fond. În sfârșit, se opresc toate dispozitivele integrate, iar încheierea ciclului de încercare se înregistrează; |
| --- | --- |

(d)

prelevarea continuă de eșantioane la sfârșitul RMC (cu excepția prelevării de eșantioane de particule), iar toate sistemele sunt lăsate să funcționeze pentru a permite scurgerea timpului de răspuns. Ulterior, prelevarea și înregistrarea se opresc, inclusiv înregistrarea eșantioanelor de fond. În sfârșit, se opresc toate dispozitivele integrate, iar încheierea ciclului de încercare se înregistrează;

| (e) | se efectuează procedurile de după încercare în conformitate cu punctul 7.4. |
| --- | --- |

(e)

se efectuează procedurile de după încercare în conformitate cu punctul 7.4.

7.8.2.4.   Criterii de validare

Încercările RMC se validează folosind analiza regresivă descrisă la punctele 7.8.3.3 și 7.8.3.5. Toleranțele RMC permise sunt indicate la tabelul 7.1 de mai jos. Rețineți că toleranțele RMC sunt diferite de toleranțele NRTC din tabelul 7.2.

Tabelul 7.1

Toleranțele dreptei de regresie în cazul RMC

| | Turație | Cuplu | Putere |
| --- | --- | --- | --- |
| Eroarea standard de estimare (ESE) a lui y pe x | max 1 % din turația nominală | max 2 % din cuplul maxim al motorului | max 2 % din puterea maximă a motorului |
| Panta liniei de regresie, a
  1 | 0,99 - 1,01 | 0,98 - 1,02 | 0,98 - 1,02 |
| Coeficientul de determinare, r
  2 | min 0,990 | min 0,950 | min 0,950 |
| Ordonata la origine a dreptei de regresie, a
  0 | ± 1 % din turația nominală | ± 20 Nm sau ± 2 % din cuplul maxim – se reține valoarea mai mare | ± 4 Nm sau ± 2 % din puterea maximă – se reține valoarea mai mare |

Turație

Cuplu

Putere

Eroarea standard de estimare (ESE) a lui y pe x

max 1 % din turația nominală

max 2 % din cuplul maxim al motorului

max 2 % din puterea maximă a motorului

Panta liniei de regresie, a
  1

0,99 - 1,01

0,98 - 1,02

0,98 - 1,02

Coeficientul de determinare, r
  2

min 0,990

min 0,950

min 0,950

Ordonata la origine a dreptei de regresie, a
  0

± 1 % din turația nominală

± 20 Nm sau ± 2 % din cuplul maxim – se reține valoarea mai mare

± 4 Nm sau ± 2 % din puterea maximă – se reține valoarea mai mare

În cazul în care încercarea RMC nu se execută pe o platformă de încercare tranzitorie, iar valorile de turație și cuplu pentru fiecare secundă nu sunt disponibile, se utilizează următoarele criterii de validare.

Cerințele privind toleranțele de turație și cuplu pentru fiecare mod sunt indicate la punctul 7.8.1.3. În cazul tranzițiilor de turație liniară și cuplu liniar de 20 s între modurile de încercare RMC în mod continuu (punctul 7.4.1.2), pentru rampă: se aplică următoarele toleranțe pentru turație și sarcină, iar turație se menține liniară în intervalul ± 2 % din turația nominală. Cuplul se menține liniar în intervalul ± 5 % din cuplul maxim la turația nominală.

7.8.3.   Ciclul de încercare tranzitoriu (NRTC)

Comenzile privind turațiile și cuplurile de referință se execută în succesiune în cursul ciclului de încercare tranzitoriu. Comenzile privind turația și cuplul se execută cu o frecvență de cel puțin 5 Hz. Deoarece ciclul de încercare de referință este specificat la 1 Hz, comenzile intermediare de turație și cuplu se interpolează liniar din valorile de cuplu de referință obținute pe baza generării ciclului.

Valorile mici ale turației denormalizate în apropierea turației de ralanti pot provoca activarea regulatoarelor de turație minimă la ralanti și depășirea valorii de referință a cuplului, chiar dacă comanda operatorului este minimă. În astfel de cazuri, se recomandă controlul dinamometrului, astfel încât acesta să urmeze în mod prioritar cuplul de referință în locul turației de referință, iar turația să fie reglată de către motor.

Pentru pornirea la rece, motoarele pot utiliza un dispozitiv de creștere a turației de ralanti, al cărui rol este de a încălzi rapid motorul și dispozitivele de posttratare. În aceste condiții, turațiile normalizate foarte joase vor genera turații de referință sub nivelul acestei turații crescute de ralanti. În acest caz, se recomandă controlul dinamometrului, astfel încât acesta să urmeze în mod prioritar cuplul de referință, iar turația să fie reglată de către motor atunci când comanda operatorului este minimă.

Pe durata încercării de emisii, turațiile și cuplurile de referință și turațiile și cuplurile de reacție se înregistrează cu o frecvență minimă de 1 Hz, dar preferabil de 5 sau chiar 10 Hz. Frecvența de înregistrare mai mare este importantă deoarece ajută la minimalizarea efectului de exagerare al perioadei de întârziere dintre valorile de referință și de reacție măsurate ale turației și cuplului.

Turațiile și cuplurile de referință și turațiile și cuplurile de reacție pot fi înregistrate la frecvențe reduse (de până la 1 Hz), în cazul în care se înregistrează valorile medii pe intervalul de timp dintre valorile înregistrate. Valorile medii se calculează pe baza valorilor de reacție, actualizate cu o frecvență de cel puțin 5 Hz. Aceste valori înregistrate sunt utilizate pentru a calcula valorile statistice de validare a ciclului și lucrul mecanic total.

7.8.3.1.   Precondiționarea motorului

Pentru a îndeplini condițiile de funcționare stabilă în vederea următoarelor încercări de emisii, sistemul de prelevare și motorul se precondiționează prin efectuarea unui ciclu complet înainte de NRTC sau prin operarea motorului și sistemelor de operare în condiții similare celor din ciclul de încercare propriu-zis. Dacă încercarea anterioară a constat, de asemenea, într-o încercare NRTC la cald, nu este necesară o nouă condiționare.

Se poate aplica o procedură de răcire naturală sau forțată. Pentru răcirea forțată se montează sisteme de trimitere a aerului de răcire peste motor, de trimitere a uleiului rece prin sistemul de lubrifiere al motorului, de eliminare a căldurii din lichidul de răcire prin sistemul de răcire al motorului, și de eliminare a căldurii dintr-un sistem de posttratare a gazelor de evacuare, conforme cu bunele practici tehnice. În cazul unei răciri forțate a sistemului de posttratare, aerul de răcire se aplică doar după ce sistemul posttratare s-a răcit sub temperatura de activare catalitică. Nu se permite nicio procedură de răcire care produce emisii nereprezentative.

Se efectuează procedurile de încercare preliminară de la punctul 7.3.1, inclusiv etalonarea analizorului.

7.8.3.2.   Executarea ciclului de încercare tranzitoriu NRTC

Încercarea începe după cum urmează:

Succesiunea de încercări începe imediat după ce motorul a fost pornit la rece, în cazul încercării NRTC la rece, sau din starea de impregnare la cald, în cazul încercării NRTC la cald. Se urmează instrucțiunile (anexa 5).

Înregistrarea datelor, prelevarea eșantioanelor de gaze de evacuare și integrarea valorilor măsurate se încep simultan cu pornirea motorului. Ciclul de încercare începe la pornirea motorului și se execută conform ordinii din anexa 5.

Prelevarea continuă la sfârșitul ciclului, iar toate sistemele sunt lăsate să funcționeze pentru a permite curgerea timpului de răspuns. Ulterior, prelevarea și înregistrarea se opresc, inclusiv înregistrarea eșantioanelor de fond. În sfârșit, se opresc toate dispozitivele integrate, iar încheierea ciclului de încercare se înregistrează.

Se efectuează procedurile de după încercare, în conformitate cu punctul 7.3.2.

7.8.3.3.   Criteriile de validare a ciclurilor de încercare tranzitorii

Validitatea unei încercări se verifică prin aplicarea criteriilor de validare a ciclului de la prezentul punct la valorile de referință și reacție ale turației, cuplului, puterii și lucrului mecanic total.

7.8.3.4.   Calcularea lucrului mecanic al ciclului

Înainte de calcularea lucrului mecanic al ciclului se omit toate valorile de turație și cuplu înregistrate la pornirea motorului. Punctele cu valori negative ale cuplului se consideră ca având lucru mecanic zero. Lucrul mecanic real al ciclului W
  act (kWh) se va calcula pe baza valorilor de turație și cuplu de reacție ale motorului. Lucrul mecanic de referință al ciclului W
  ref (kWh) se calculează pe baza valorilor de referință ale turației și cuplului motorului. Lucrul mecanic real al ciclului W
  act este folosit pentru comparație cu lucrul mecanic de referință W
  ref al ciclului și pentru calcularea emisiilor specifice frânării (a se vedea punctul 7.2).

W
  act se situează în intervalul 85 % și 105 % din W
  ref.

7.8.3.5.   Statistici privind validarea (a se vedea anexa 4B apendicele A.2)

Se calculează regresia liniară între valorile de referință și de reacție pentru turație, cuplu și putere.

Pentru a minimiza efectul de exagerare al perioadei de întârziere dintre valorile ciclului de reacție și de referință, întreaga turație a motorului și succesiunea semnalul de reacție al cuplului pot fi avansate sau întârziate în timp în ceea ce privește turația de referință și succesiunea cuplului. În cazul în care semnalele de reacție sunt deplasate, atât turația, cât și cuplul trebuie deplasate cu aceeași valoare, în aceeași direcție.

Se folosește metoda celor mai mici pătrate, ecuația cea mai potrivită având forma:

| | (7-6) |
| --- | --- |

Formula

(7-6)

unde:

| y | = | valoarea de reacție a turației (min-1), cuplului (Nm) sau puterii (kW) |
| --- | --- | --- |
| a
  1 | = | panta liniei de regresie |
| x | = | valoarea de referință a turației (min-1), cuplului (Nm) sau puterii (kW) |
| a
  0 | = | ordonata la origine a dreptei de regresie |

y

=

valoarea de reacție a turației (min-1), cuplului (Nm) sau puterii (kW)

a
  1

=

panta liniei de regresie

x

=

valoarea de referință a turației (min-1), cuplului (Nm) sau puterii (kW)

a
  0

=

ordonata la origine a dreptei de regresie

Estimarea de eroare standard (ESE) a lui y asupra lui x și coeficientul de determinare (r
  2) se calculează pentru fiecare linie de regresie (anexa 4B apendicele A.2).

Se recomandă ca această analiză să se efectueze la 1 Hz. Pentru ca o încercare să fie considerată valabilă, trebuie întrunite criteriile din tabelul 7.2 al prezentului punct.

Tabelul 7.2

Toleranțele liniei de regresie

| | Turație | Cuplu | Putere |
| --- | --- | --- | --- |
| Eroarea standard de estimare (ESE) a lui y pe x | ≤ 5 % din turația de încercare maximă | ≤ 10 % din cuplul maxim al diagramei de funcționare | ≤ 10 % din puterea maximă a diagramei de funcționare |
| Panta liniei de regresie, a
  1 | 0,95 - 1,03 | 0,83 - 1,03 | 0,89 - 1,03 |
| Coeficientul de determinare, r
  2 | minimum 0,970 | minimum 0,850 | minimum 0,910 |
| Ordonata la origine a dreptei de regresie, a
  0 | ≤ 10 din turația la ralanti | ± 20 Nm sau ± 2 % din cuplul maxim – se reține valoarea mai mare | ± 4 Nm sau ± 2 % din puterea maximă – se reține valoarea mai mare |

Turație

Cuplu

Putere

Eroarea standard de estimare (ESE) a lui y pe x

≤ 5 % din turația de încercare maximă

≤ 10 % din cuplul maxim al diagramei de funcționare

≤ 10 % din puterea maximă a diagramei de funcționare

Panta liniei de regresie, a
  1

0,95 - 1,03

0,83 - 1,03

0,89 - 1,03

Coeficientul de determinare, r
  2

minimum 0,970

minimum 0,850

minimum 0,910

Ordonata la origine a dreptei de regresie, a
  0

≤ 10 din turația la ralanti

± 20 Nm sau ± 2 % din cuplul maxim – se reține valoarea mai mare

± 4 Nm sau ± 2 % din puterea maximă – se reține valoarea mai mare

ștergerea punctelor este permisă numai pentru calculul regresiei și doar în cazul în care sunt menționate în tabelul 7.3 al prezentului punct. Totuși, punctele în cauză nu se elimină la calculul lucrului mecanic și emisiilor ciclului. Un punct de ralanti este definit ca un punct cu un cuplu de referință normalizat de 0 % și o turație de referință normalizată de 0 %. ștergerea punctului poate avea loc pentru întregul ciclu sau doar pentru o parte a acestuia; punctele șterse se menționează.

Tabelul 7.3

Ștergeri de puncte permise în analiza de regresie

| Eveniment | Condiții (n = turația motorului, T = cuplul) | Puncte care pot fi șterse |
| --- | --- | --- |
| Solicitare minimă a operatorului
  (punctul de ralanti) | n
  ref = n
  idle

  și

  T
  ref = 0
  și

  T
  act > (T
  ref – 0,02 T
  maxmappedtorque)
  și

  T
  act < (T
  ref + 0,02 T
  maxmappedtorque) | turație și putere |
| Solicitare minimă a operatorului | n
  act ≤ 1,02 n
  ref și T
  act > T
  ref

  sau

  n
  act > n
  ref și T
  act ≤ T
  ref'

  sau

  n
  act > 1,02 n
  ref și T
  ref < T
  act ≤ (T
  ref + 0,02 T
  maxmappedtorque) | putere și fie cuplu, fie turație |
| Solicitare maximă a operatorului | n
  act < n
  ref și T
  act ≥ T
  ref

  sau

  n
  act ≥ 0,98 n
  ref și T
  act < T
  ref

  sau

  n
  act < 0,98 n
  ref și T
  ref > T
  act ≥ (T
  ref – 0,02 T
  maxmappedtorque) | putere și fie cuplu, fie turație |

Eveniment

Condiții (n = turația motorului, T = cuplul)

Puncte care pot fi șterse

Solicitare minimă a operatorului

(punctul de ralanti)

n
  ref = n
  idle

și

T
  ref = 0

și

T
  act > (T
  ref – 0,02 T
  maxmappedtorque)

și

T
  act < (T
  ref + 0,02 T
  maxmappedtorque)

turație și putere

Solicitare minimă a operatorului

n
  act ≤ 1,02 n
  ref și T
  act > T
  ref

sau

n
  act > n
  ref și T
  act ≤ T
  ref'

sau

n
  act > 1,02 n
  ref și T
  ref < T
  act ≤ (T
  ref + 0,02 T
  maxmappedtorque)

putere și fie cuplu, fie turație

Solicitare maximă a operatorului

n
  act < n
  ref și T
  act ≥ T
  ref

sau

n
  act ≥ 0,98 n
  ref și T
  act < T
  ref

sau

n
  act < 0,98 n
  ref și T
  ref > T
  act ≥ (T
  ref – 0,02 T
  maxmappedtorque)

putere și fie cuplu, fie turație

8.   PROCEDURI DE MĂSURARE

8.1.   Etalonare și verificări de funcționare

8.1.1.   Introducere

Prezentul punct descrie etalonările și verificările necesare pentru sistemele de măsurare. Specificațiile aplicabile instrumentelor individuale sunt disponibile la punctul 9.4.

În general, etalonările sau verificările se efectuează pe întregul lanț de măsurare.

În cazul în care nu se specifică o etalonare sau verificare pentru o parte a sistemului de măsurare, acea parte a sistemului se etalonează, iar funcționarea sa este verificată la o frecvență conformă cu recomandările producătorului sistemului respectiv și pe baza unui bun raționament tehnic.

Toleranțele specificate pentru etalonări și verificări se respectă prin utilizarea de standarde recunoscute la nivel internațional.

8.1.2.   Rezumat al etalonării și verificării

Tabelul 8.1 rezumă etalonările și verificările descrise la punctul 8 și menționează dacă efectuarea acestora este sau nu obligatorie.

Tabelul 8.1

Rezumat al etalonărilor și verificărilor

| Tip de etalonare sau verificare | Frecvență minimă (4) |
| --- | --- |
| 8.1.3: | Precizie, repetabilitate și zgomot |

Tip de etalonare sau verificare

Frecvență minimă (4)

8.1.3:

Precizie, repetabilitate și zgomot

Precizie: Nu este obligatorie, dar este recomandată la prima instalare.

Repetabilitate: Nu este obligatorie, dar este recomandată la prima instalare.

Zgomot: Nu este obligatorie, dar este recomandată la prima instalare.

| 8.1.4: | Linearitate |
| --- | --- |

8.1.4:

Linearitate

Turație: La prima instalare, cu maximum 370 de zile înainte de încercare și după intervenții majore de întreținere.

Cuplu: La prima instalare,cu maximum 370 de zile înainte de încercare și după intervenții majore de întreținere.

Debite de gaze de evacuare curate și diluate: La prima instalare, cu maximum 370 de zile înainte de încercare și după intervenții majore de întreținere, cu excepția cazului în care debitul este verificat cu propan sau prin metoda bilanțului de carbon sau oxigen.

Debit de gaze de evacuare brute: La prima instalare, cu maximum 185 de zile înainte de încercare și după intervenții majore de întreținere, cu excepția cazului în care debitul este verificat cu propan sau prin metoda bilanțului de carbon sau oxigen.

Analizoare de gaze: La prima instalare, cu maximum 35 de zile înainte de încercare și după intervenții majore de întreținere.

Balanța de PM: La prima instalare,cu maximum 370 de zile înainte de încercare și după intervenții majore de întreținere.

Presiune și temperatură autonome: La prima instalare, cu maximum 370 de zile înainte de încercare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.5: | Verificarea răspunsului și frecvenței de actualizare a înregistrărilor sistemului de analiză continuă a gazelor – pentru analizoare de gaze fără compensare continuă pentru alte tipuri de gaze |
| --- | --- |

8.1.5:

Verificarea răspunsului și frecvenței de actualizare a înregistrărilor sistemului de analiză continuă a gazelor – pentru analizoare de gaze fără compensare continuă pentru alte tipuri de gaze

După prima instalare sau după modificări ale sistemului care pot afecta capacitatea de răspuns.

| 8.1.6: | Verificarea răspunsului și frecvenței de actualizare a înregistrărilor sistemului de analiză continuă a gazelor – pentru analizoare de gaze cu compensare continuă pentru alte tipuri de gaze |
| --- | --- |

8.1.6:

Verificarea răspunsului și frecvenței de actualizare a înregistrărilor sistemului de analiză continuă a gazelor – pentru analizoare de gaze cu compensare continuă pentru alte tipuri de gaze

După prima instalare sau după modificări ale sistemului care pot afecta capacitatea de răspuns.

| 8.1.7.1: | Cuplu |
| --- | --- |

8.1.7.1:

Cuplu

La prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.7.2: | Presiune, temperatură, punct de condensare |
| --- | --- |

8.1.7.2:

Presiune, temperatură, punct de condensare

La prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.8.1: | Debit de combustibil |
| --- | --- |

8.1.8.1:

Debit de combustibil

La prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.8.2: | Debit de aer de admisie |
| --- | --- |

8.1.8.2:

Debit de aer de admisie

La prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.8.3: | Debit de gaze de evacuare |
| --- | --- |

8.1.8.3:

Debit de gaze de evacuare

La prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.8.4: | Debit de gaze de evacuare diluate (CVS și PFD) |
| --- | --- |

8.1.8.4:

Debit de gaze de evacuare diluate (CVS și PFD)

La prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.8.5: | Verificare CVS/PFD și dispozitiv de prelevare eșantioane pe lot (5) |
| --- | --- |

8.1.8.5:

Verificare CVS/PFD și dispozitiv de prelevare eșantioane pe lot (5)

La prima instalare, cu maximum 35 de zile înainte de încercare și după intervenții majore de întreținere. (Verificare cu propan)

| 8.1.8.8: | Pierdere de vid |
| --- | --- |

8.1.8.8:

Pierdere de vid

Înainte de fiecare încercare de laborator conform punctului 7.1.

| 8.1.9.1: | Interferența H2O la NDIR pentru CO2 |
| --- | --- |

8.1.9.1:

Interferența H2O la NDIR pentru CO2

La prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.9.2: | Interferența CO2 și H2O la NDIR pentru CO |
| --- | --- |

8.1.9.2:

Interferența CO2 și H2O la NDIR pentru CO

La prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.10.1: | Etalonare FID
  Optimizare FID pentru THC și verificare FID pentru THC |
| --- | --- |

8.1.10.1:

Etalonare FID

Optimizare FID pentru THC și verificare FID pentru THC

Etalonare, optimizare și determinare a răspunsului la CH4: la prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

Verificarea răspunsului la CH4: La prima instalare, cu maximum 185 de zile înainte de încercare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.10.2: | Interferența O2 la FID pentru gaze de evacuare brute |
| --- | --- |

8.1.10.2:

Interferența O2 la FID pentru gaze de evacuare brute

Pentru toate analizoarele FID: la prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

Pentru analizoarele FID pentru THC: la prima instalare, după intervenții majore de întreținere și după

Optimizare FID conform 8.1.10.1

| 8.1.10.3: | Penetrație separator nemetanic |
| --- | --- |

8.1.10.3:

Penetrație separator nemetanic

La prima instalare, cu maximum 185 de zile înainte de încercare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.11.1: | Extincție cauzată de CO2 și H2O la CLD |
| --- | --- |

8.1.11.1:

Extincție cauzată de CO2 și H2O la CLD

La prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.11.3: | Interferența HC și H2O la NDUV |
| --- | --- |

8.1.11.3:

Interferența HC și H2O la NDUV

La prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.11.4: | Penetrație NO2 în baie de răcire (răcitor) |
| --- | --- |

8.1.11.4:

Penetrație NO2 în baie de răcire (răcitor)

La prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.11.5: | Conversie convertizor NO2-NO |
| --- | --- |

8.1.11.5:

Conversie convertizor NO2-NO

La prima instalare, cu maximum 35 de zile înainte de încercare și după intervenții majore de întreținere.

| 8.1.12.1: | Balanța de PM și cântărirea PM |
| --- | --- |

8.1.12.1:

Balanța de PM și cântărirea PM

Verificare independentă: la prima instalare, cu maximum 370 de zile înainte de încercare și după intervenții majore de întreținere.

Verificarea gazului de aducere la zero, gazului de reglare a sensibilității și a eșantionului de referință: cu maximum 12 ore înainte de cântărire și după intervenții majore de întreținere.

8.1.3.   Verificarea preciziei, repetabilității și zgomotului

Valorile de funcționare pentru instrumentele individuale specificate la tabelul 9.3 reprezintă baza de determinare a preciziei, repetabilității și zgomotului unui instrument.

Nu este necesară verificarea preciziei, repetabilității sau zgomotului instrumentului. Totuși, aceste verificări pot fi utile pentru definirea specificației pentru un instrument nou, verificarea funcționării unui instrument nou la livrare sau depanarea unui instrument existent.

8.1.4.   Verificarea linearității

8.1.4.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

Verificarea linearității se efectuează pentru fiecare sistem de măsurare menționat în tabelul 8.2, cel puțin cu frecvența indicată în tabel, în conformitate cu recomandările producătorului sistemului de măsurare și pe baza unui bun raționament tehnic. Scopul verificării linearității este de a verifica dacă un sistem de măsurare prezintă un răspuns proporțional pe întregul interval de măsurare de interes. Verificarea linearității constă în introducerea într-un sistem de măsurare a unei serii de cel puțin 10 valori de referință, cu excepția cazului în care se prevede altfel. Sistemul de măsurare cuantifică fiecare valoare de referință. Valorile măsurate se compară colectiv cu valorile de referință, utilizându-se o regresie liniară prin metoda celor mai mici pătrate și criteriile de linearitate specificate în tabelul 8.2 de la prezentul punct.

8.1.4.2.   Cerințe privind funcționarea

În cazul în care un sistem de măsurare nu îndeplinește cerințele de linearitate aplicabile prevăzute în tabelul 8.2, deficiența se corectează prin reetalonarea, depanarea sau înlocuirea componentelor, după caz. Verificarea linearității se repetă după corectarea deficienței, pentru a verifica dacă sistemul de măsurare îndeplinește criteriile de linearitate.

8.1.4.3.   Procedură

Se utilizează următorul protocol de verificare a linearității:

| (a) | sistemul de măsurare trebuie să funcționeze la temperaturile, presiunile și debitele specificate; |
| --- | --- |

(a)

sistemul de măsurare trebuie să funcționeze la temperaturile, presiunile și debitele specificate;

| (b) | instrumentul se aduce la zero prin introducerea unui semnal zero, la fel ca înaintea unei încercări de emisii. În cazul analizoarelor de gaze, se utilizează un gaz de aducere la zero conform cu specificațiile de la punctul 9.5.1, care se introduce direct în orificiul analizorului; |
| --- | --- |

(b)

instrumentul se aduce la zero prin introducerea unui semnal zero, la fel ca înaintea unei încercări de emisii. În cazul analizoarelor de gaze, se utilizează un gaz de aducere la zero conform cu specificațiile de la punctul 9.5.1, care se introduce direct în orificiul analizorului;

| (c) | sensibilitatea instrumentului se reglează prin introducerea unui semnal de reglare a sensibilității, la fel ca înaintea unei încercări de emisii. În cazul analizoarelor de gaze, se utilizează un gaz de reglare a sensibilității conform cu specificațiile de la punctul 9.5.1, care se introduce direct în orificiul analizorului; |
| --- | --- |

(c)

sensibilitatea instrumentului se reglează prin introducerea unui semnal de reglare a sensibilității, la fel ca înaintea unei încercări de emisii. În cazul analizoarelor de gaze, se utilizează un gaz de reglare a sensibilității conform cu specificațiile de la punctul 9.5.1, care se introduce direct în orificiul analizorului;

| (d) | după reglarea sensibilității instrumentului, valoarea zero se verifică cu același semnal utilizat la litera (b) a prezentului punct. În funcție de valoarea citită, printr-un bun raționament tehnic se determină dacă este necesară o nouă aducere la zero sau reglare a sensibilității instrumentului înainte de a trece la următoarea etapă; |
| --- | --- |

(d)

după reglarea sensibilității instrumentului, valoarea zero se verifică cu același semnal utilizat la litera (b) a prezentului punct. În funcție de valoarea citită, printr-un bun raționament tehnic se determină dacă este necesară o nouă aducere la zero sau reglare a sensibilității instrumentului înainte de a trece la următoarea etapă;

| (e) | în cazul tuturor cantităților măsurate, se apelează la recomandările producătorului și la bunul raționament tehnic pentru a selecta valorile de referință yrefi
  care acoperă gama completă de valori anticipate să apară în timpul încercării de emisii, evitând astfel necesitatea de extrapolare între aceste valori. Se selectează un semnal de referință zero, care să reprezinte una din valorile de referință pentru verificarea linearității. Pentru verificările de linearitate autonome privind presiunea și temperatura se selectează cel puțin trei valori de referință. Pentru toate celelalte verificări ale linearității se selectează cel puțin zece valori de referință; |
| --- | --- |

(e)

în cazul tuturor cantităților măsurate, se apelează la recomandările producătorului și la bunul raționament tehnic pentru a selecta valorile de referință yrefi
  care acoperă gama completă de valori anticipate să apară în timpul încercării de emisii, evitând astfel necesitatea de extrapolare între aceste valori. Se selectează un semnal de referință zero, care să reprezinte una din valorile de referință pentru verificarea linearității. Pentru verificările de linearitate autonome privind presiunea și temperatura se selectează cel puțin trei valori de referință. Pentru toate celelalte verificări ale linearității se selectează cel puțin zece valori de referință;

| (f) | ordinea de introducere a seriilor de valori de referință se alege în conformitate cu recomandările producătorului instrumentului și cu un bun raționament tehnic; |
| --- | --- |

(f)

ordinea de introducere a seriilor de valori de referință se alege în conformitate cu recomandările producătorului instrumentului și cu un bun raționament tehnic;

| (g) | cantitățile de referință se generează și se introduc în modul descris la punctul 8.1.4.4. În cazul analizoarelor de gaze, se utilizează concentrații de gaze cunoscute ca fiind conforme cu specificațiile de la punctul 9.5.1, care se introduc direct în orificiul analizorului; |
| --- | --- |

(g)

cantitățile de referință se generează și se introduc în modul descris la punctul 8.1.4.4. În cazul analizoarelor de gaze, se utilizează concentrații de gaze cunoscute ca fiind conforme cu specificațiile de la punctul 9.5.1, care se introduc direct în orificiul analizorului;

| (h) | se prevede o perioadă de stabilizare a instrumentului în timpul măsurării valorii de referință; |
| --- | --- |

(h)

se prevede o perioadă de stabilizare a instrumentului în timpul măsurării valorii de referință;

| (i) | valorile de referință se măsoară timp de 30 s la o frecvență de înregistrare cel puțin egală cu frecvența minimă menționată în tabelul 9.2 și se înregistrează media aritmetică a valorilor

  înregistrate; |
| --- | --- |

(i)

Formula

| (j) | se repetă pașii de la literele (g)-(i) ale prezentului punct, până la măsurarea tuturor cantităților de referință; |
| --- | --- |

(j)

se repetă pașii de la literele (g)-(i) ale prezentului punct, până la măsurarea tuturor cantităților de referință;

| (k) | mediile aritmetice

  și valorile de referință y
  refi
  se utilizează pentru a calcula parametrii de regresie liniară prin metoda celor mai mici pătrate, iar valorile statistice pentru a face comparația cu criteriile minime de funcționare specificate în tabelul 8.2. Se utilizează calculele descrise în anexa 4B apendicele A.2 punctul A.2. |
| --- | --- |

(k)

Formula

8.1.4.4.   Semnale de referință

Prezentul punct descrie metodele recomandate pentru generarea valorilor de referință pentru protocolul de verificare a linearității de la punctul 8.1.4.3 din prezenta secțiune. Se utilizează valori de referință care simulează valorile reale sau se introduce o valoare reală, care se măsoară cu un sistem de măsurare de referință. În ultimul caz, valoarea de referință este valoarea raportată de sistemul de măsurare de referință. Valorile de referință și sistemele de măsurare de referință trebuie să fie trasabile cu referire la standarde internaționale.

În cazul sistemelor de măsurare a temperaturii cu senzori precum termocupluri, RTD și termistori, verificarea linearității se poate efectua prin îndepărtarea senzorului din sistem și înlocuirea acestuia cu un simulator. Se utilizează, după caz, un simulator etalonat independent și compensat cu sudură rece. Incertitudinea de măsurare a simulatorului trasabilă cu referire la standarde internaționale, ajustată la temperatură, trebuie să fie mai mică de 0.5 % din temperatura maximă de funcționare T
  max. Dacă se utilizează această opțiune, sunt necesari senzori cu o precizie declarată de producător ca fiind peste 0,5 % din T
  max față de curba standard de etalonare a acestora.

8.1.4.5.   Sisteme de măsurare pentru care este necesară verificarea linearității

În tabelul 8.2 sunt prezentate sisteme de măsurare la care trebuie să se verifice linearitatea. Pentru acest tabel se aplică următoarele prevederi:

| (a) | verificarea linearității se efectuează cu o frecvență mai mare, dacă această măsură este recomandată de producător sau are la bază un bun raționament tehnic; |
| --- | --- |

(a)

verificarea linearității se efectuează cu o frecvență mai mare, dacă această măsură este recomandată de producător sau are la bază un bun raționament tehnic;

| (b) | „min” înseamnă valoarea minimă de referință utilizată în timpul verificării linearității;
  Notă: această valoare poate fi zero sau negativă, în funcție de semnal; |
| --- | --- |

(b)

„min” înseamnă valoarea minimă de referință utilizată în timpul verificării linearității;

Notă: această valoare poate fi zero sau negativă, în funcție de semnal;

| (c) | „max” înseamnă, în general, valoarea maximă de referință utilizată în timpul verificării linearității; de exemplu, în cazul separatoarelor de gaze, x
  max reprezintă concentrația gazului de reglare a sensibilității neseparat și nediluat. Următoarele exemple sunt cazuri speciale, în care „max” se referă la o valoare diferită:






  (i) | în cazul verificării linearității balanței de particule solide, m
  max se referă la masa tipică a unui filtru de particule solide; |
| --- | --- | --- |

(c)

„max” înseamnă, în general, valoarea maximă de referință utilizată în timpul verificării linearității; de exemplu, în cazul separatoarelor de gaze, x
  max reprezintă concentrația gazului de reglare a sensibilității neseparat și nediluat. Următoarele exemple sunt cazuri speciale, în care „max” se referă la o valoare diferită:

(i)

în cazul verificării linearității balanței de particule solide, m
  max se referă la masa tipică a unui filtru de particule solide;

| (ii) | în cazul verificării linearității cuplului, T
  max se referă la valoarea maximă a cuplului specificată de producător pentru motorul cu cel mai mare cuplu care urmează a fi supus încercării; |
| --- | --- |

(ii)

în cazul verificării linearității cuplului, T
  max se referă la valoarea maximă a cuplului specificată de producător pentru motorul cu cel mai mare cuplu care urmează a fi supus încercării;

| (d) | intervalele specificate sunt incluzive. De exemplu, un interval specificat de 0,98-1,02 pentru panta a
  1 înseamnă 0,98 ≤ a
  1 ≤ 1,02; |
| --- | --- |

(d)

intervalele specificate sunt incluzive. De exemplu, un interval specificat de 0,98-1,02 pentru panta a
  1 înseamnă 0,98 ≤ a
  1 ≤ 1,02;

| (e) | aceste verificări ale linearității nu sunt necesare pentru sistemele considerate conforme la verificarea debitului de evacuare diluat, descrisă la punctul 8.1.8.5. pentru verificarea cu propan, sau pentru sistemele care corespund în limitele ± 2 %, pe baza unui bilanț chimic de carbon sau oxigen al aerului de admisie, combustibilului și gazelor de evacuare; |
| --- | --- |

(e)

aceste verificări ale linearității nu sunt necesare pentru sistemele considerate conforme la verificarea debitului de evacuare diluat, descrisă la punctul 8.1.8.5. pentru verificarea cu propan, sau pentru sistemele care corespund în limitele ± 2 %, pe baza unui bilanț chimic de carbon sau oxigen al aerului de admisie, combustibilului și gazelor de evacuare;

| (f) | criteriile a
  1 pentru aceste cantități trebuie să fie îndeplinite numai atunci când este necesară valoarea absolută a cantității, spre deosebire de un semnal care este doar proporțional cu valoarea reală, în mod liniar; |
| --- | --- |

(f)

criteriile a
  1 pentru aceste cantități trebuie să fie îndeplinite numai atunci când este necesară valoarea absolută a cantității, spre deosebire de un semnal care este doar proporțional cu valoarea reală, în mod liniar;

| (g) | temperaturile autonome includ temperaturile motorului și condițiile ambientale utilizate pentru reglarea sau verificarea condițiilor de funcționare a motorului, temperaturile utilizate pentru reglarea sau verificarea condițiilor critice din sistemul de încercare, precum și temperaturile utilizate pentru calcularea emisiilor:






  (i) | următoarele verificări de linearitate a temperaturii sunt obligatorii: aerul de admisie; stand(uri) de posttratare (în cazul motoarelor supuse încercării cu dispozitive posttratare în cicluri cu pornire la rece); aerul de diluare pentru prelevarea eșantioanelor de particule solide (CVS, diluare dublă și sisteme cu debit parțial); eșantionul de particule solide; eșantionul din răcitor (pentru sistemele de prelevare gazoasă care utilizează răcitoare pentru uscarea eșantioanelor); |
| --- | --- | --- |

(g)

temperaturile autonome includ temperaturile motorului și condițiile ambientale utilizate pentru reglarea sau verificarea condițiilor de funcționare a motorului, temperaturile utilizate pentru reglarea sau verificarea condițiilor critice din sistemul de încercare, precum și temperaturile utilizate pentru calcularea emisiilor:

(i)

următoarele verificări de linearitate a temperaturii sunt obligatorii: aerul de admisie; stand(uri) de posttratare (în cazul motoarelor supuse încercării cu dispozitive posttratare în cicluri cu pornire la rece); aerul de diluare pentru prelevarea eșantioanelor de particule solide (CVS, diluare dublă și sisteme cu debit parțial); eșantionul de particule solide; eșantionul din răcitor (pentru sistemele de prelevare gazoasă care utilizează răcitoare pentru uscarea eșantioanelor);

| (ii) | următoarele verificări ale linearității temperaturii sunt obligatorii numai atunci când sunt specificate de producătorul motorului: la admisia combustibilului; la ieșirea aerului din sistemul de răcire a aerului de alimentare în camera de încercare (în cazul motoarelor supuse încercării cu o cameră de încercare cu schimbător de căldură, care simulează un sistem de răcire a aerului de alimentare al vehiculului/utilajului); la admisia lichidului de răcire în sistemul de răcire a aerului de alimentare din camera de încercare (în cazul motoarelor supuse încercării cu o cameră de încercare cu schimbător de căldură, care simulează un sistem de răcire a aerului de alimentare al vehiculului/utilajului); uleiul din carter/baia de ulei; lichidul de răcire dinaintea termostatului (la motoarele răcite cu lichid); |
| --- | --- |

(ii)

următoarele verificări ale linearității temperaturii sunt obligatorii numai atunci când sunt specificate de producătorul motorului: la admisia combustibilului; la ieșirea aerului din sistemul de răcire a aerului de alimentare în camera de încercare (în cazul motoarelor supuse încercării cu o cameră de încercare cu schimbător de căldură, care simulează un sistem de răcire a aerului de alimentare al vehiculului/utilajului); la admisia lichidului de răcire în sistemul de răcire a aerului de alimentare din camera de încercare (în cazul motoarelor supuse încercării cu o cameră de încercare cu schimbător de căldură, care simulează un sistem de răcire a aerului de alimentare al vehiculului/utilajului); uleiul din carter/baia de ulei; lichidul de răcire dinaintea termostatului (la motoarele răcite cu lichid);

| (h) | presiunile autonome includ presiunile motorului și condițiile ambientale utilizate pentru reglarea sau verificarea condițiilor de funcționare a motorului, presiunile utilizate pentru reglarea sau verificarea condițiilor critice din sistemul de încercare și presiunile utilizate pentru calcularea emisiilor:






  (i) | următoarele verificări de linearitate a presiunii sunt obligatorii: restricția la admisia aerului; contrapresiunea gazelor de evacuare; barometrul; presiunea manometrică la intrarea în CVS (atunci când se execută măsurări cu CVS); eșantionul din răcitor (pentru sistemele de prelevare gazoasă care utilizează răcitoare pentru uscarea eșantioanelor); |
| --- | --- | --- |

(h)

presiunile autonome includ presiunile motorului și condițiile ambientale utilizate pentru reglarea sau verificarea condițiilor de funcționare a motorului, presiunile utilizate pentru reglarea sau verificarea condițiilor critice din sistemul de încercare și presiunile utilizate pentru calcularea emisiilor:

(i)

următoarele verificări de linearitate a presiunii sunt obligatorii: restricția la admisia aerului; contrapresiunea gazelor de evacuare; barometrul; presiunea manometrică la intrarea în CVS (atunci când se execută măsurări cu CVS); eșantionul din răcitor (pentru sistemele de prelevare gazoasă care utilizează răcitoare pentru uscarea eșantioanelor);

| (ii) | următoarele verificări ale linearității presiunii sunt obligatorii numai atunci când sunt specificate de producătorul motorului: sistemul de răcire a aerului de alimentare și pierderea de presiune din conducta de legătură, în camera de încercare (în cazul motoarelor supraalimentate supuse încercării, cu o cameră de încercare cu schimbător de căldură, care simulează un sistem de răcire a aerului de alimentare al vehiculului/utilajului); la admisia combustibilului; la ieșirea combustibilului.

  Tabelul 8.2


  Sisteme de măsurare care necesită verificări ale linearității












  Sistem de măsurare | Cant. | Frecvență minimă de verificare | Criterii de linearitate |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| | a | SEE | r
  2 |
| Turația motorului | n | cu maximum 370 de zile înaintea încercării | ≤ 0,05 % n
  max | 0,98-1,02 | ≤ 2 % n
  max | ≥ 0,990 |
| Cuplul motorului | T | cu maximum 370 de zile înaintea încercării | ≤ 1 % T
  max | 0,98-1,02 | ≤ 2 % T
  max | ≥ 0,990 |
| Debitul de combustibil | q
  m | cu maximum 370 de zile înaintea încercării | ≤ 1 % q
  m,max | 0,98-1,02 | ≤ 2 % q
  m,max | ≥ 0,990 |
| Debitul de aer de admisie | q
  v | cu maximum 370 de zile înaintea încercării | ≤ 1 % q
  v,max | 0,98-1,02 | ≤ 2 % q
  v,max | ≥ 0,990 |
| Debitul de aer de diluare | q
  v | cu maximum 370 de zile înaintea încercării | ≤ 1 % q
  v,max | 0,98-1,02 | ≤ 2 % q
  v,max | ≥ 0,990 |
| Debitul de gaze de evacuare diluate | q
  v | cu maximum 370 de zile înaintea încercării | ≤ 1 % q
  v,max | 0,98-1,02 | ≤ 2 % q
  v,max | ≥ 0,990 |
| Debitul de gaze de evacuare brute | q
  v | cu maximum 185 de zile înaintea încercării | ≤ 1 % q
  v,max | 0,98-1,02 | ≤ 2 % q
  v,max | ≥ 0,990 |
| Debitul sistemului de prelevare eșantioane pe lot | q
  v | cu maximum 370 de zile înaintea încercării | ≤ 1 % q
  v,max | 0,98-1,02 | ≤ 2 % q
  v,max | ≥ 0,990 |
| Separatoare de gaze | x/x
  span | cu maximum 370 de zile înaintea încercării | ≤ 0,5 % x
  max | 0,98-1,02 | ≤ 2 % x
  max | ≥ 0,990 |
| Analizoare de gaze | x | cu maximum 35 de zile înaintea încercării | ≤ 0,5 % x
  max | 0,99-1,01 | ≤ 1 % x
  max | ≥ 0,998 |
| Balanța de particule solide | m | cu maximum 370 de zile înaintea încercării | ≤ 1 % m
  max | 0,99-1,01 | ≤ 1 % m
  max | ≥ 0,998 |
| Presiuni autonome | p | cu maximum 370 de zile înaintea încercării | ≤ 1 % p
  max | 0,99-1,01 | ≤ 1 % p
  max | ≥ 0,998 |
| Conversia de la analog la digital a semnalelor de temperatură autonome | T | cu maximum 370 de zile înaintea încercării | ≤ 1 % T
  max | 0,99-1,01 | ≤ 1 % T
  max | ≥ 0,998 |

(ii)

următoarele verificări ale linearității presiunii sunt obligatorii numai atunci când sunt specificate de producătorul motorului: sistemul de răcire a aerului de alimentare și pierderea de presiune din conducta de legătură, în camera de încercare (în cazul motoarelor supraalimentate supuse încercării, cu o cameră de încercare cu schimbător de căldură, care simulează un sistem de răcire a aerului de alimentare al vehiculului/utilajului); la admisia combustibilului; la ieșirea combustibilului.

Tabelul 8.2

Sisteme de măsurare care necesită verificări ale linearității

Sistem de măsurare

Cant.

Frecvență minimă de verificare

Criterii de linearitate

Formula

a

SEE

r
  2

Turația motorului

n

cu maximum 370 de zile înaintea încercării

≤ 0,05 % n
  max

0,98-1,02

≤ 2 % n
  max

≥ 0,990

Cuplul motorului

T

cu maximum 370 de zile înaintea încercării

≤ 1 % T
  max

0,98-1,02

≤ 2 % T
  max

≥ 0,990

Debitul de combustibil

q
  m

cu maximum 370 de zile înaintea încercării

≤ 1 % q
  m,max

0,98-1,02

≤ 2 % q
  m,max

≥ 0,990

Debitul de aer de admisie

q
  v

cu maximum 370 de zile înaintea încercării

≤ 1 % q
  v,max

0,98-1,02

≤ 2 % q
  v,max

≥ 0,990

Debitul de aer de diluare

q
  v

cu maximum 370 de zile înaintea încercării

≤ 1 % q
  v,max

0,98-1,02

≤ 2 % q
  v,max

≥ 0,990

Debitul de gaze de evacuare diluate

q
  v

cu maximum 370 de zile înaintea încercării

≤ 1 % q
  v,max

0,98-1,02

≤ 2 % q
  v,max

≥ 0,990

Debitul de gaze de evacuare brute

q
  v

cu maximum 185 de zile înaintea încercării

≤ 1 % q
  v,max

0,98-1,02

≤ 2 % q
  v,max

≥ 0,990

Debitul sistemului de prelevare eșantioane pe lot

q
  v

cu maximum 370 de zile înaintea încercării

≤ 1 % q
  v,max

0,98-1,02

≤ 2 % q
  v,max

≥ 0,990

Separatoare de gaze

x/x
  span

cu maximum 370 de zile înaintea încercării

≤ 0,5 % x
  max

0,98-1,02

≤ 2 % x
  max

≥ 0,990

Analizoare de gaze

x

cu maximum 35 de zile înaintea încercării

≤ 0,5 % x
  max

0,99-1,01

≤ 1 % x
  max

≥ 0,998

Balanța de particule solide

m

cu maximum 370 de zile înaintea încercării

≤ 1 % m
  max

0,99-1,01

≤ 1 % m
  max

≥ 0,998

Presiuni autonome

p

cu maximum 370 de zile înaintea încercării

≤ 1 % p
  max

0,99-1,01

≤ 1 % p
  max

≥ 0,998

Conversia de la analog la digital a semnalelor de temperatură autonome

T

cu maximum 370 de zile înaintea încercării

≤ 1 % T
  max

0,99-1,01

≤ 1 % T
  max

≥ 0,998

8.1.5.   Verificarea răspunsului și frecvenței de actualizare a înregistrărilor sistemului de analiză continuă a gazelor

Prezenta secțiune descrie o procedură generală de verificare a răspunsului și frecvenței de actualizare a înregistrărilor sistemului de analiză continuă a gazelor. Pentru procedurile de verificare a analizoarelor cu compensare, a se vedea punctul 8.1.6.

8.1.5.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

Această verificare se efectuează după instalarea sau înlocuirea unui analizor de gaze care se utilizează pentru prelevare continuă a eșantioanelor. Această verificare se efectuează și în cazul reconfigurării sistemului într-un mod care implică modificarea răspunsul acestuia. Această verificare este necesară în cazul sistemelor de analiză continuă a gazelor utilizate pentru încercările în regim tranzitoriu sau în mod continuu, dar nu și în cazul sistemelor de analiză a gazelor pe lot sau a sistemelor de analiză continuă a gazelor utilizate exclusiv pentru încercările în mod discontinuu.

8.1.5.2.   Principii de măsurare

Această încercare verifică dacă frecvențele de actualizare și înregistrare corespund răspunsului general al sistemului la o modificare rapidă a valorii concentrațiilor de la sonda de prelevare a eșantioanelor. Sistemele de analizare a gazelor se optimizează astfel încât răspunsul acestora la o modificare rapidă a concentrației să fie actualizat și înregistrat cu o frecvență suficientă pentru a preveni pierderea de informații. Prin această încercare se verifică, de asemenea, dacă sistemele de analizare continuă a gazelor îndeplinesc cerința privind un timp minim de răspuns.

Reglajele sistemului pentru evaluarea timpului de răspuns sunt identice cu cele aplicate pe durata încercării (respectiv presiunea, debitele, reglajele filtrelor de pe analizoare și toate celelalte elemente care influențează timpul de răspuns). Determinarea timpului de răspuns se realizează cu comutarea gazului direct la admisia sondei de prelevare. Dispozitivele pentru comutarea gazului trebuie să realizeze această operațiune în mai puțin de 0,1 secunde. Gazele utilizate pentru încercare trebuie să producă o modificare a concentrației de cel puțin 60 % din întreaga scală.

Trebuie să se înregistreze curba concentrației pentru fiecare componentă a gazului.

8.1.5.3.   Cerințe privind sistemul

| (a) | Timpul de răspuns al sistemului trebuie să fie ≤ 10 s, cu un timp de urcare ≤ 2,5 s sau cu un timp de urcare și coborâre ≤ 5 s fiecare, pentru toate componentele măsurate (CO, NOx, CO2 și HC) și toate gamele utilizate. În cazul în care se utilizează un separator nemetanic pentru măsurarea NMHC, timpul de răspuns al sistemului poate depăși 10 secunde.
  Toate datele (concentrație, debite de combustibil și de aer) trebuie să fie decalate cu timpii de răspuns măsurați înainte de efectuarea calculelor de emisii prezentate în apendicele A.7-A.8. |
| --- | --- |

(a)

Timpul de răspuns al sistemului trebuie să fie ≤ 10 s, cu un timp de urcare ≤ 2,5 s sau cu un timp de urcare și coborâre ≤ 5 s fiecare, pentru toate componentele măsurate (CO, NOx, CO2 și HC) și toate gamele utilizate. În cazul în care se utilizează un separator nemetanic pentru măsurarea NMHC, timpul de răspuns al sistemului poate depăși 10 secunde.

Toate datele (concentrație, debite de combustibil și de aer) trebuie să fie decalate cu timpii de răspuns măsurați înainte de efectuarea calculelor de emisii prezentate în apendicele A.7-A.8.

| (b) | Pentru a demonstra o frecvență de actualizare și înregistrare acceptabilă în raport cu timpul general de răspuns, sistemul trebuie să îndeplinească unul din următoarele criterii:






  (i) | produsul între timpul mediu de urcare și frecvența la care sistemul înregistrează o concentrație actualizată trebuie să fie cel puțin 5. În orice caz, timpul mediu de urcare nu trebuie să depășească 10 s; |
| --- | --- | --- |

(b)

Pentru a demonstra o frecvență de actualizare și înregistrare acceptabilă în raport cu timpul general de răspuns, sistemul trebuie să îndeplinească unul din următoarele criterii:

(i)

produsul între timpul mediu de urcare și frecvența la care sistemul înregistrează o concentrație actualizată trebuie să fie cel puțin 5. În orice caz, timpul mediu de urcare nu trebuie să depășească 10 s;

| (ii) | frecvența la care sistemul înregistrează concentrația trebuie să fie de cel puțin 2 Hz (a se vedea tabelul 9.2). |
| --- | --- |

(ii)

frecvența la care sistemul înregistrează concentrația trebuie să fie de cel puțin 2 Hz (a se vedea tabelul 9.2).

8.1.5.4.   Procedură

Răspunsul fiecărui sistem de analiză continuă a gazelor se verifică prin următoarea procedură:

| (a) | se respectă instrucțiunile de pornire și funcționare ale producătorului sistemului de analiză. Sistemul de măsurare se ajustează pentru optimizarea performanței, în funcție de necesități. Verificarea se execută cu analizorul în stare de funcționare, în același mod ca în cazul încercării de emisii. În cazul în care sistemul de prelevare eșantioane al analizorului este utilizat și de alte analizoare și debitul de gaz către celelalte analizoare afectează timpul de răspuns al sistemului, celelalte analizoare se pornesc și sunt lăsate să funcționeze în timpul încercării de verificare. Această verificare poate fi efectuată pe mai multe analizoare care utilizează simultan același sistem de prelevare a eșantioanelor. Dacă în cursul încercării de emisii se folosesc filtre de tip analog sau filtre digitale în timp real, acestea se utilizează în același mod în timpul acestei verificări; |
| --- | --- |

(a)

se respectă instrucțiunile de pornire și funcționare ale producătorului sistemului de analiză. Sistemul de măsurare se ajustează pentru optimizarea performanței, în funcție de necesități. Verificarea se execută cu analizorul în stare de funcționare, în același mod ca în cazul încercării de emisii. În cazul în care sistemul de prelevare eșantioane al analizorului este utilizat și de alte analizoare și debitul de gaz către celelalte analizoare afectează timpul de răspuns al sistemului, celelalte analizoare se pornesc și sunt lăsate să funcționeze în timpul încercării de verificare. Această verificare poate fi efectuată pe mai multe analizoare care utilizează simultan același sistem de prelevare a eșantioanelor. Dacă în cursul încercării de emisii se folosesc filtre de tip analog sau filtre digitale în timp real, acestea se utilizează în același mod în timpul acestei verificări;

| (b) | în cazul echipamentelor utilizate pentru validarea timpului de răspuns, se recomandă ca lungimea liniilor de transfer al gazelor între toate punctele de conexiune să fie minimă. Se conectează o sursă de aer de aducere la zero la un orificiu de admisie al unei supape rapide cu trei căi (două orificii de admisie și unul de evacuare), pentru a controla debitul de gaze de aducere la zero și de gaze mixte de reglare a sensibilității către orificiul de admisie al sondei sistemului de prelevare eșantioane sau un racord în formă de T lângă orificiul de admisie al sondei. În mod normal, debitul gazului este mai mare decât debitul eșantionului prin sondă, iar cantitatea în exces este deversată prin orificiul de admisie al sondei. Dacă debitul gazului este mai mic decât debitul sondei, concentrațiile gazului se ajustează în funcție de diluarea provocată de aerul înconjurător atras în sondă. Pot fi utilizate gaze de reglare a sensibilității binare sau multiple. Gazele de reglare a sensibilității pot fi combinate cu ajutorul unui dispozitiv de combinare sau amestecare a gazelor. Utilizarea acestor dispozitive este recomandată atunci când gazele de reglare a sensibilității diluate în N2 se combină cu gazele de reglare a sensibilității diluate în aer.
  Folosind un separator de gaze, un gaz de reglare a sensibilității NO–CO–CO2–C3H8–CH4 (completat cu N2) se amestecă în mod egal cu un gaz de reglare a sensibilității NO2, cu adaos de aer sintetic purificat. De asemenea, în locul gazului combinat de reglare a sensibilității NO-CO-CO2-C3H8-CH4 (completat cu N2) se pot utiliza, după caz, gaze binare standard de reglare a sensibilității; În acest caz, se execută încercări de răspuns separate pentru fiecare analizor în parte. Ieșirea separatorului de gaze se conectează la orificiul de admisie al supapei cu trei căi. Ieșirea supapei se conectează printr-o conductă de deversare la sonda sistemului de analiză a gazelor sau la un fiting de deversare plasat între sondă și linia de transfer către toate analizoarele verificate. Se utilizează o dispunere care evită pulsațiile de presiune provocate de blocarea debitului în dispozitivul de amestec al gazelor. Se omit toate componentele gazelor care nu sunt relevante pentru analizoare în scopul acestei verificări. Alternativ, este permisă utilizarea de recipiente cu gaze individuale și o măsurare separată a timpilor de răspuns; |
| --- | --- |

(b)

în cazul echipamentelor utilizate pentru validarea timpului de răspuns, se recomandă ca lungimea liniilor de transfer al gazelor între toate punctele de conexiune să fie minimă. Se conectează o sursă de aer de aducere la zero la un orificiu de admisie al unei supape rapide cu trei căi (două orificii de admisie și unul de evacuare), pentru a controla debitul de gaze de aducere la zero și de gaze mixte de reglare a sensibilității către orificiul de admisie al sondei sistemului de prelevare eșantioane sau un racord în formă de T lângă orificiul de admisie al sondei. În mod normal, debitul gazului este mai mare decât debitul eșantionului prin sondă, iar cantitatea în exces este deversată prin orificiul de admisie al sondei. Dacă debitul gazului este mai mic decât debitul sondei, concentrațiile gazului se ajustează în funcție de diluarea provocată de aerul înconjurător atras în sondă. Pot fi utilizate gaze de reglare a sensibilității binare sau multiple. Gazele de reglare a sensibilității pot fi combinate cu ajutorul unui dispozitiv de combinare sau amestecare a gazelor. Utilizarea acestor dispozitive este recomandată atunci când gazele de reglare a sensibilității diluate în N2 se combină cu gazele de reglare a sensibilității diluate în aer.

Folosind un separator de gaze, un gaz de reglare a sensibilității NO–CO–CO2–C3H8–CH4 (completat cu N2) se amestecă în mod egal cu un gaz de reglare a sensibilității NO2, cu adaos de aer sintetic purificat. De asemenea, în locul gazului combinat de reglare a sensibilității NO-CO-CO2-C3H8-CH4 (completat cu N2) se pot utiliza, după caz, gaze binare standard de reglare a sensibilității; În acest caz, se execută încercări de răspuns separate pentru fiecare analizor în parte. Ieșirea separatorului de gaze se conectează la orificiul de admisie al supapei cu trei căi. Ieșirea supapei se conectează printr-o conductă de deversare la sonda sistemului de analiză a gazelor sau la un fiting de deversare plasat între sondă și linia de transfer către toate analizoarele verificate. Se utilizează o dispunere care evită pulsațiile de presiune provocate de blocarea debitului în dispozitivul de amestec al gazelor. Se omit toate componentele gazelor care nu sunt relevante pentru analizoare în scopul acestei verificări. Alternativ, este permisă utilizarea de recipiente cu gaze individuale și o măsurare separată a timpilor de răspuns;

| (c) | colectarea datelor are loc după cum urmează:






  (i) | se deschide supapa pentru a porni debitul de gaz de aducere la zero; |
| --- | --- | --- |

(c)

colectarea datelor are loc după cum urmează:

(i)

se deschide supapa pentru a porni debitul de gaz de aducere la zero;

| (ii) | se permite o perioadă de stabilizare, în funcție de întârzierile debitului și de răspunsul complet al celui mai lent analizor; |
| --- | --- |

(ii)

se permite o perioadă de stabilizare, în funcție de întârzierile debitului și de răspunsul complet al celui mai lent analizor;

| (iii) | se începe înregistrarea datelor, la frecvența utilizată în timpul încercărilor de emisii. Fiecare valoare înregistrată este o concentrație unică actualizată, măsurată de analizor; valorile înregistrate nu pot fi modificate prin interpolare sau filtrare; |
| --- | --- |

(iii)

se începe înregistrarea datelor, la frecvența utilizată în timpul încercărilor de emisii. Fiecare valoare înregistrată este o concentrație unică actualizată, măsurată de analizor; valorile înregistrate nu pot fi modificate prin interpolare sau filtrare;

| (iv) | se modifică poziția supapei pentru a permite curgerea gazelor de reglare a sensibilității către analizoare. Acest timp se înregistrează ca t
  0; |
| --- | --- |

(iv)

se modifică poziția supapei pentru a permite curgerea gazelor de reglare a sensibilității către analizoare. Acest timp se înregistrează ca t
  0;

| (v) | se iau în considerare întârzierile debitului și răspunsul complet al celui mai lent analizor; |
| --- | --- |

(v)

se iau în considerare întârzierile debitului și răspunsul complet al celui mai lent analizor;

| (vi) | se face comutarea debitului, pentru a permite curgerea către analizor a gazului de aducere la zero. Acest timp se înregistrează ca t
  100; |
| --- | --- |

(vi)

se face comutarea debitului, pentru a permite curgerea către analizor a gazului de aducere la zero. Acest timp se înregistrează ca t
  100;

| (vii) | se iau în considerare întârzierile debitului și răspunsul complet al celui mai lent analizor; |
| --- | --- |

(vii)

se iau în considerare întârzierile debitului și răspunsul complet al celui mai lent analizor;

| (viii) | pașii de la litera (c) subpunctele (iv)-(vii) ale prezentului punct se repetă până la înregistrarea a șapte cicluri complete și se încheie prin curgerea gazului de aducere la zero către analizoare; |
| --- | --- |

(viii)

pașii de la litera (c) subpunctele (iv)-(vii) ale prezentului punct se repetă până la înregistrarea a șapte cicluri complete și se încheie prin curgerea gazului de aducere la zero către analizoare;

| (ix) | se oprește înregistrarea. |
| --- | --- |

(ix)

se oprește înregistrarea.

8.1.5.5.   Evaluarea performanței

Datele de la punctul 8.1.5.4 litera (c) din prezenta secțiune se utilizează pentru calcularea timpului mediu de urcare T
  10–90 pentru fiecare din analizoare.

| (a) | Dacă se alege demonstrarea conformității cu punctul 8.1.5.3 litera (b) subpunctul (i) din prezenta secțiune, se aplică următoarea procedură: timpii de urcare (în s) se înmulțesc cu frecvențele respective de înregistrare, exprimate în Hz (1/s). Valoarea fiecărui rezultat trebuie să fie cel puțin egală cu 5. Dacă valoarea este mai mică de 5, se mărește frecvența de înregistrare, se ajustează debitele sau se modifică sistemul de prelevare a eșantioanelor pentru a crește timpul de urcare la valoarea necesară. De asemenea, se pot configura filtre digitale pentru a mări timpul de urcare. |
| --- | --- |

(a)

Dacă se alege demonstrarea conformității cu punctul 8.1.5.3 litera (b) subpunctul (i) din prezenta secțiune, se aplică următoarea procedură: timpii de urcare (în s) se înmulțesc cu frecvențele respective de înregistrare, exprimate în Hz (1/s). Valoarea fiecărui rezultat trebuie să fie cel puțin egală cu 5. Dacă valoarea este mai mică de 5, se mărește frecvența de înregistrare, se ajustează debitele sau se modifică sistemul de prelevare a eșantioanelor pentru a crește timpul de urcare la valoarea necesară. De asemenea, se pot configura filtre digitale pentru a mări timpul de urcare.

| (b) | Dacă se alege demonstrarea conformității cu punctul 8.1.5.3 litera (b) subpunctul (ii) din prezenta secțiune, este suficientă demonstrarea conformității cu cerințele de la punctul 8.1.5.3 litera (b) subpunctul (i) din prezenta secțiune. |
| --- | --- |

(b)

Dacă se alege demonstrarea conformității cu punctul 8.1.5.3 litera (b) subpunctul (ii) din prezenta secțiune, este suficientă demonstrarea conformității cu cerințele de la punctul 8.1.5.3 litera (b) subpunctul (i) din prezenta secțiune.

8.1.6.   Verificarea timpului de răspuns pentru analizoare cu compensare

8.1.6.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

Această verificare se efectuează pentru a determina răspunsul unui sistem de analiză continuă a gazelor, atunci când răspunsul unui analizor este compensat de răspunsul unui alt analizor, în vederea cuantificării unei emisii de gaze. În scopul acestei verificări, vaporii de apă sunt considerați o componentă gazoasă. Această verificare este necesară în cazul sistemelor de analiză continuă a gazelor utilizate pentru încercările în regim tranzitoriu sau în mod continuu, dar nu și în cazul sistemelor de analiză a gazelor pe lot sau al sistemelor de analiză continuă a gazelor utilizate exclusiv pentru încercările în mod discontinuu. Această verificare nu se aplică în cazul corecțiilor pentru apa eliminată din eșantion în faza de după procesare, nici în cazul determinării NMHC din THC și CH4 menționată în apendicele A.7 și A.8 privind calculul emisiilor. Această verificare se efectuează după prima instalare (de exemplu, punerea în funcțiune a camerei de încercare). După intervențiile majore de întreținere, prevederile de la punctul 8.1.5 pot fi utilizate pentru a verifica răspunsul uniform numai atunci când componentele înlocuite au fost supuse în trecut unei verificări a uniformității răspunsului în stare umedă.

8.1.6.2.   Principii de măsurare

Această procedură verifică sincronizarea și răspunsul uniform al măsurătorilor cu gaze combinate continuu. În cazul acestei proceduri trebuie să se verifice dacă se aplică toți algoritmii de compensare și toate corecțiile de umiditate.

8.1.6.3.   Cerințe privind sistemul

Timpul general de răspuns și timpul de urcare indicat la punctul 8.1.5.3 litera (a) se aplică și la analizoarele cu compensare. În plus, în cazul în care frecvența de înregistrare este diferită de frecvența de actualizare a semnalului combinat/compensat continuu, cea mai mică dintre aceste frecvențe se utilizează pentru verificarea prevăzută la punctul 8.1.5.3 litera (b) subpunctul (i).

8.1.6.4.   Procedură

Se utilizează toate procedurile indicate la punctul 8.1.5.4 literele (a)-(c). În plus, dacă se utilizează un algoritm de compensare bazat pe vaporii de apă măsurați, se măsoară și timpul de răspuns și urcare al vaporilor de apă. În acest caz, cel puțin unul din gazele de etalonare folosite (cu excepția NO2) trebuie să fie umidificat, după cum urmează:

Dacă sistemul nu conține un uscător de eșantioane pentru eliminarea apei din eșantionul de gaz, gazul de reglare a sensibilității se umidifică prin circularea sa printr-un recipient etanș, în care este umidificat până la cel mai înalt punct de condensare al eșantionului, care a fost estimat în timpul prelevării de eșantioane de emisii, prin barbotare în apă distilată. Dacă sistemul conține un uscător de eșantioane care a trecut încercarea de verificare, amestecul umidificat de gaze poate fi introdus în aval de uscătorul de eșantioane prin barbotare în apă distilată într-un recipient etanș la 25 ± 10 °C sau o temperatură mai mare decât punctul de condensare. În toate cazurile, în aval de recipient, gazul umidificat se menține la o temperatură cu cel puțin 5 °C peste punctul de condensare local din conductă. Se poate elimina oricare din aceste componente ale gazului dacă nu este relevantă pentru analizoare în scopul acestei verificări. Dacă oricare din componentele gazului nu este sensibilă la compensarea cu apă, verificarea răspunsului acestor analizoare se poate efectua fără umidificare.

8.1.7.   Măsurarea parametrilor motorului și a condițiilor ambientale

Producătorul motorului trebuie să aplice proceduri de control intern al calității trasabile cu referire la standarde naționale sau internaționale recunoscute. În caz contrar, se aplică următoarele proceduri.

8.1.7.1.   Etalonarea cuplului

8.1.7.1.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

Toate sistemele de măsurare a cuplului, inclusiv traductoarele și sistemele de măsurare a cuplului pe dinamometru se etalonează la prima instalare și după intervențiile majore de întreținere, folosind, între altele, forța de referință sau lungimea brațului pârghiei cuplată cu contragreutate. Etalonarea se repetă respectând principiile unui bun raționament tehnic. Liniarizarea valorii de ieșire a senzorului de cuplu se efectuează conform instrucțiunilor pentru senzorul de cuplu, furnizate de producător. Sunt permise și alte metode de etalonare.

8.1.7.1.2.   Etalonarea cu contragreutate

Această tehnică constă în aplicarea unei forțe cunoscute, prin suspendarea unor greutăți cunoscute, la o distanță cunoscută, în lungul brațului unei pârghii. Brațul cu greutăți trebuie să fie perpendicular pe forța gravitației (orizontal) și pe axa de rotație a dinamometrului. Pentru fiecare interval aplicabil de măsurare a cuplului se aplică cel puțin șase combinații de greutate de etalonare, care se repartizează aproximativ egal de-a lungul intervalului. Pe parcursul etalonării, dinamometrul se oscilează sau se rotește pentru a reduce histerezisul static de fricțiune. Forța fiecărei greutăți se determină prin înmulțirea masei sale, trasabilă cu referire la standarde internaționale, cu accelerația gravitațională terestră locală.

8.1.7.1.3.   Etalonarea cu extensiometru sau cu inel dinamometric

Această tehnică constă în aplicarea unei forțe prin suspendarea de greutăți pe un braț de pârghie (aceste greutăți și lungimea brațului pârghiei nu sunt utilizate pentru determinarea cuplului de referință) sau prin operarea dinamometrului la cupluri diferite. Pentru fiecare interval aplicabil de măsurare a cuplului se aplică cel puțin șase combinații de forțe, care se repartizează aproximativ egal de-a lungul intervalului. Pe parcursul etalonării, dinamometrul se oscilează sau se rotește pentru a reduce histerezisul static de fricțiune. În acest caz, cuplul de referință se determină prin înmulțirea valorii de ieșire a forței indicată de instrumentul de măsurare de referință (cum ar fi un extensiometru sau un inel dinamometric) cu lungimea efectivă a brațului pârghiei, care se măsoară din punctul de măsurare a forței până la axa de rotație a dinamometrului. Această lungime trebuie să fie măsurată perpendicular pe axa de măsurare a instrumentului de măsurare de referință și pe axa de rotație a dinamometrului.

8.1.7.2.   Etalonarea pentru presiune, temperatură și punct de condensare

Etalonarea instrumentelor pentru măsurarea presiunii, temperaturii și punctului de condensare se face la prima instalare. Se respectă instrucțiunile producătorului instrumentului, iar repetarea etalonării are loc pe baza bunelor practici inginerești.

În cazul sistemelor de măsurare a temperaturii cu termocuplu, RTD sau senzori cu termistor, etalonarea sistemului se efectuează în conformitate cu punctul 8.1.4.4 privind verificarea linearității.

8.1.8.   Măsurători privind debitele

8.1.8.1.   Etalonarea pentru debitul de combustibil

Debitmetrele pentru combustibil se etalonează la prima instalare. Se respectă instrucțiunile producătorului instrumentului, iar repetarea etalonării are loc pe baza bunelor practici inginerești.

8.1.8.2.   Etalonarea pentru debitul de aer de admisie

Debitmetrele pentru aerul de admisie se etalonează la prima instalare. Se respectă instrucțiunile producătorului instrumentului, iar repetarea etalonării are loc pe baza bunelor practici inginerești.

8.1.8.3.   Etalonarea pentru debitul de gaze de evacuare

Debitmetrele pentru gaze de evacuare se etalonează la prima instalare. Se respectă instrucțiunile producătorului instrumentului, iar repetarea etalonării are loc pe baza bunelor practici inginerești.

8.1.8.4.   Etalonarea pentru debitul de gaze de evacuare diluate (CVS)

8.1.8.4.1.   Prezentare generală

| (a) | Prezenta secțiune descrie modul de etalonare a debitmetrelor pentru sistemele de prelevare eșantioane cu volum constant (CVS) pentru gaze de evacuare diluate. |
| --- | --- |

(a)

Prezenta secțiune descrie modul de etalonare a debitmetrelor pentru sistemele de prelevare eșantioane cu volum constant (CVS) pentru gaze de evacuare diluate.

| (b) | Această etalonare se efectuează cu debitmetrul instalat în poziția sa permanentă, după orice modificare a configurației debitului în aval sau în amonte de debitmetru care poate afecta etalonarea acestuia. Etalonarea se efectuează la prima instalare a CVS și în cazul în care eventuale măsuri corective nu remediază cauzele care au împiedicat verificarea debitului de gaze de evacuare diluate (adică verificarea cu propan) prevăzută la punctul 8.1.8.5. |
| --- | --- |

(b)

Această etalonare se efectuează cu debitmetrul instalat în poziția sa permanentă, după orice modificare a configurației debitului în aval sau în amonte de debitmetru care poate afecta etalonarea acestuia. Etalonarea se efectuează la prima instalare a CVS și în cazul în care eventuale măsuri corective nu remediază cauzele care au împiedicat verificarea debitului de gaze de evacuare diluate (adică verificarea cu propan) prevăzută la punctul 8.1.8.5.

| (c) | Debitmetrul CVS se etalonează cu ajutorul unui debitmetru de referință, cum ar fi un debitmetru cu tub Venturi subsonic, un ajutaj de debit cu rază lungă, un orificiu cu acces neted, un element de debit laminar, un set de tuburi Venturi cu curgere critică sau un debitmetru ultrasonic. Se utilizează un debitmetru de referință, care raportează cantități trasabile cu referire la standarde internaționale, cu o incertitudine de ± 1 %. Răspunsul la debit al debitmetrului de referință se utilizează ca valoare de referință pentru etalonarea CVS. |
| --- | --- |

(c)

Debitmetrul CVS se etalonează cu ajutorul unui debitmetru de referință, cum ar fi un debitmetru cu tub Venturi subsonic, un ajutaj de debit cu rază lungă, un orificiu cu acces neted, un element de debit laminar, un set de tuburi Venturi cu curgere critică sau un debitmetru ultrasonic. Se utilizează un debitmetru de referință, care raportează cantități trasabile cu referire la standarde internaționale, cu o incertitudine de ± 1 %. Răspunsul la debit al debitmetrului de referință se utilizează ca valoare de referință pentru etalonarea CVS.

| (d) | Este interzisă utilizarea de site sau alte restricții în amonte, care pot afecta debitul înainte de intrarea în debitmetrul de referință, cu excepția cazului în care etalonarea debitmetrului s-a făcut cu astfel de restricții. |
| --- | --- |

(d)

Este interzisă utilizarea de site sau alte restricții în amonte, care pot afecta debitul înainte de intrarea în debitmetrul de referință, cu excepția cazului în care etalonarea debitmetrului s-a făcut cu astfel de restricții.

| (e) | Succesiunea de etalonare descrisă la prezentul punct 8.1.8.4 se referă la metoda molară. Pentru succesiunea corespunzătoare metodei masice, a se consulta apendicele 1 la anexa 8. |
| --- | --- |

(e)

Succesiunea de etalonare descrisă la prezentul punct 8.1.8.4 se referă la metoda molară. Pentru succesiunea corespunzătoare metodei masice, a se consulta apendicele 1 la anexa 8.

8.1.8.4.2.   Etalonarea PDP

Se etalonează o pompă volumetrică (PDP) pentru a determina ecuația debit/turație PDP, prin care se determină pierderile de debit la suprafețele etanșe ale PDP, ca funcție a presiunii de admisie a PDP. Se determină coeficienți unici ai ecuației pentru fiecare turație de funcționare a PDP. Debitmetrul PDP se etalonează după cum urmează:

| (a) | sistemul se conectează conform ilustrației din figura 8.1; |
| --- | --- |

(a)

sistemul se conectează conform ilustrației din figura 8.1;

| (b) | pierderile între debitmetrul de etalonare și PDP trebuie să fie de sub 0,3 % din debitul total la cel mai mic punct de curgere etalonat; de exemplu, la cea mai mare restricție și la cel mai mic punct de turație a PDP; |
| --- | --- |

(b)

pierderile între debitmetrul de etalonare și PDP trebuie să fie de sub 0,3 % din debitul total la cel mai mic punct de curgere etalonat; de exemplu, la cea mai mare restricție și la cel mai mic punct de turație a PDP;

| (c) | în timpul funcționării PDP, la orificiul de admisie al acesteia se menține o temperatură constantă, în limitele ± 2 % din temperatura medie absolută la orificiul de admisie T
  in; |
| --- | --- |

(c)

în timpul funcționării PDP, la orificiul de admisie al acesteia se menține o temperatură constantă, în limitele ± 2 % din temperatura medie absolută la orificiul de admisie T
  in;

| (d) | turația PDP se setează la primul punct de turație la care se dorește etalonarea; |
| --- | --- |

(d)

turația PDP se setează la primul punct de turație la care se dorește etalonarea;

| (e) | restrictorul variabil se comută în poziția maxim deschis; |
| --- | --- |

(e)

restrictorul variabil se comută în poziția maxim deschis;

| (f) | PDP este lăsată să funcționeze timp de cel puțin 3 minute pentru stabilizarea sistemului. Apoi, fără a întrerupe PDP, se înregistrează valorile medii pentru datele măsurate timp de cel puțin 30 s, pentru fiecare din următoarele cantități:






  (i) | debitul mediu al debitmetrului de referință,

  ; |
| --- | --- | --- |

(f)

PDP este lăsată să funcționeze timp de cel puțin 3 minute pentru stabilizarea sistemului. Apoi, fără a întrerupe PDP, se înregistrează valorile medii pentru datele măsurate timp de cel puțin 30 s, pentru fiecare din următoarele cantități:

(i)

Formula

| (ii) | temperatura medie la orificiul de admisie al PDP, T
  in; |
| --- | --- |

(ii)

temperatura medie la orificiul de admisie al PDP, T
  in;

| (iii) | presiunea statică medie absolută la orificiul de admisie al PDP, p
  in; |
| --- | --- |

(iii)

presiunea statică medie absolută la orificiul de admisie al PDP, p
  in;

| (iv) | presiunea statică medie absolută la orificiul de evacuare al PDP, p
  out; |
| --- | --- |

(iv)

presiunea statică medie absolută la orificiul de evacuare al PDP, p
  out;

| (v) | turația medie a PDP, n
  PDP; |
| --- | --- |

(v)

turația medie a PDP, n
  PDP;

| (g) | supapa restrictoare se închide progresiv, pentru a reduce presiunea absolută la orificiul de admisie în PDP, p
  in; |
| --- | --- |

(g)

supapa restrictoare se închide progresiv, pentru a reduce presiunea absolută la orificiul de admisie în PDP, p
  in;

| (h) | se repetă pașii de la punctul 8.1.8.4.2 literele (f) și (g), pentru a înregistra date la cel puțin șase poziții ale restrictorului, care să reflecte toată gama de presiuni de utilizare posibile la orificiul de admisie al PDP; |
| --- | --- |

(h)

se repetă pașii de la punctul 8.1.8.4.2 literele (f) și (g), pentru a înregistra date la cel puțin șase poziții ale restrictorului, care să reflecte toată gama de presiuni de utilizare posibile la orificiul de admisie al PDP;

| (i) | PDP se etalonează cu ajutorul datelor colectate și a ecuațiilor din apendicele A.7-A.8; |
| --- | --- |

(i)

PDP se etalonează cu ajutorul datelor colectate și a ecuațiilor din apendicele A.7-A.8;

| (j) | pașii de la literele (f)-(i) din prezenta secțiune se repetă pentru fiecare turație de funcționare a PDP; |
| --- | --- |

(j)

pașii de la literele (f)-(i) din prezenta secțiune se repetă pentru fiecare turație de funcționare a PDP;

| (k) | ecuațiile din anexa 4B apendicele A.7 (metoda molară) sau A.8 (metoda masică) se utilizează pentru a determina ecuația debitului PDP în scopul încercării de emisii; |
| --- | --- |

(k)

ecuațiile din anexa 4B apendicele A.7 (metoda molară) sau A.8 (metoda masică) se utilizează pentru a determina ecuația debitului PDP în scopul încercării de emisii;

| (l) | etalonarea se verifică prin efectuarea unei verificări CVS (adică verificare cu propan), după metoda descrisă la punctul 8.1.8.5; |
| --- | --- |

(l)

etalonarea se verifică prin efectuarea unei verificări CVS (adică verificare cu propan), după metoda descrisă la punctul 8.1.8.5;

| (m) | este interzisă utilizarea PDP sub presiunea minimă la orificiul de admisie încercată în timpul etalonării. |
| --- | --- |

(m)

este interzisă utilizarea PDP sub presiunea minimă la orificiul de admisie încercată în timpul etalonării.

8.1.8.4.3.   Etalonarea CVF

Se etalonează un tub Venturi cu curgere critică (CVF) în vederea verificării coeficientului de evacuare C
  d al acestuia la cea mai mică presiune statică diferențială anticipată între orificiul de admisie și cel de evacuare al CVF. Debitmetrul CVF se etalonează după cum urmează:

| (a) | sistemul se conectează conform ilustrației din figura 8.1; |
| --- | --- |

(a)

sistemul se conectează conform ilustrației din figura 8.1;

| (b) | suflanta se pornește în aval de CVF; |
| --- | --- |

(b)

suflanta se pornește în aval de CVF;

| (c) | în timpul funcționării CVF, la orificiul de admisie al acestuia se menține o temperatură constantă, în limitele ± 2 % din temperatura medie absolută la orificiul de admisie T
  in; |
| --- | --- |

(c)

în timpul funcționării CVF, la orificiul de admisie al acestuia se menține o temperatură constantă, în limitele ± 2 % din temperatura medie absolută la orificiul de admisie T
  in;

| (d) | pierderile între debitmetrul de etalonare și PDP trebuie să fie sub 0,3 % din debitul total la cea mai mare restricție; |
| --- | --- |

(d)

pierderile între debitmetrul de etalonare și PDP trebuie să fie sub 0,3 % din debitul total la cea mai mare restricție;

| (e) | restrictorul variabil se pune în poziția maxim deschis. În lipsa unui restrictor variabil, presiunea în aval de CVF poate fi variată prin modificarea vitezei suflantei sau cu ajutorul unei scurgeri controlate. Trebuie reținut faptul că unele suflante au restricții de funcționare în regim fără sarcină; |
| --- | --- |

(e)

restrictorul variabil se pune în poziția maxim deschis. În lipsa unui restrictor variabil, presiunea în aval de CVF poate fi variată prin modificarea vitezei suflantei sau cu ajutorul unei scurgeri controlate. Trebuie reținut faptul că unele suflante au restricții de funcționare în regim fără sarcină;

| (f) | CFV este lăsată să funcționeze timp de cel puțin 3 minute, pentru stabilizarea sistemului. Apoi, fără a întrerupe CFV, se înregistrează valorile medii pentru datele măsurate timp de cel puțin 30 s pentru fiecare din următoarele cantități:






  (i) | debitul mediu al debitmetrului de referință,

  ; |
| --- | --- | --- |

(f)

CFV este lăsată să funcționeze timp de cel puțin 3 minute, pentru stabilizarea sistemului. Apoi, fără a întrerupe CFV, se înregistrează valorile medii pentru datele măsurate timp de cel puțin 30 s pentru fiecare din următoarele cantități:

(i)

Formula

| (ii) | opțional, punctul mediu de condensare al aerului de etalonare, T
  dew. A se vedea apendicele A.7-A.8 pentru ipotezele permise pe durata măsurării emisiilor; |
| --- | --- |

(ii)

opțional, punctul mediu de condensare al aerului de etalonare, T
  dew. A se vedea apendicele A.7-A.8 pentru ipotezele permise pe durata măsurării emisiilor;

| (iii) | temperatura medie la orificiul de admisie al tubului Venturi, T
  in; |
| --- | --- |

(iii)

temperatura medie la orificiul de admisie al tubului Venturi, T
  in;

| (iv) | presiunea statică medie absolută la orificiul de admisie al tubului Venturi, p
  in; |
| --- | --- |

(iv)

presiunea statică medie absolută la orificiul de admisie al tubului Venturi, p
  in;

| (v) | presiunea statică diferențială medie între orificiul de admisie și orificiul de evacuare al CFV, Δp
  CFV; |
| --- | --- |

(v)

presiunea statică diferențială medie între orificiul de admisie și orificiul de evacuare al CFV, Δp
  CFV;

| (g) | supapa restrictoare se închide progresiv, pentru a reduce presiunea absolută la orificiul de admisie în CFV, p
  in; |
| --- | --- |

(g)

supapa restrictoare se închide progresiv, pentru a reduce presiunea absolută la orificiul de admisie în CFV, p
  in;

| (h) | se repetă pașii de la literele (f) și (g) ale prezentului punct, pentru a înregistra datele medii la cel puțin zece poziții ale restrictorului, astfel încât să fie verificată toată gama posibilă a Δp
  CFV anticipată pentru durata încercării. Pentru etalonarea la restricțiile minime posibile nu este necesar să se îndepărteze componentele de etalonare sau componentele CVS; |
| --- | --- |

(h)

se repetă pașii de la literele (f) și (g) ale prezentului punct, pentru a înregistra datele medii la cel puțin zece poziții ale restrictorului, astfel încât să fie verificată toată gama posibilă a Δp
  CFV anticipată pentru durata încercării. Pentru etalonarea la restricțiile minime posibile nu este necesar să se îndepărteze componentele de etalonare sau componentele CVS;

| (i) | C
  d și raportul de presiune minim admis r se determină cu metoda descrisă în apendicele A.7-A.8; |
| --- | --- |

(i)

C
  d și raportul de presiune minim admis r se determină cu metoda descrisă în apendicele A.7-A.8;

| (j) | C
  d se utilizează pentru a determina debitul CFV pe durata unei încercări de emisii. CFV nu se utilizează sub cea mai mică valoare r admisă, determinată conform prevederilor din apendicele A.7-A.8; |
| --- | --- |

(j)

C
  d se utilizează pentru a determina debitul CFV pe durata unei încercări de emisii. CFV nu se utilizează sub cea mai mică valoare r admisă, determinată conform prevederilor din apendicele A.7-A.8;

| (k) | etalonarea se verifică prin efectuarea unei verificări a CVS (adică verificare cu propan), în conformitate cu punctul 8.1.8.5; |
| --- | --- |

(k)

etalonarea se verifică prin efectuarea unei verificări a CVS (adică verificare cu propan), în conformitate cu punctul 8.1.8.5;

| (l) | în cazul în care CVS este configurat să opereze simultan mai multe CFV în paralel, CVS se etalonează prin una din următoarele metode:






  (i) | fiecare combinație de CFV-uri se etalonează în conformitate cu prezentul punct și cu apendicele A.7-A.8. A se vedea apendicele A.7-A.8 pentru instrucțiuni privind calcularea debitelor pentru această opțiune; |
| --- | --- | --- |

(l)

în cazul în care CVS este configurat să opereze simultan mai multe CFV în paralel, CVS se etalonează prin una din următoarele metode:

(i)

fiecare combinație de CFV-uri se etalonează în conformitate cu prezentul punct și cu apendicele A.7-A.8. A se vedea apendicele A.7-A.8 pentru instrucțiuni privind calcularea debitelor pentru această opțiune;

| (ii) | fiecare CFV se etalonează în conformitate cu prezentul punct și cu apendicele A.7-A.8. A se vedea apendicele A.7-A.8 pentru instrucțiuni privind calcularea debitelor pentru această opțiune. |
| --- | --- |

(ii)

fiecare CFV se etalonează în conformitate cu prezentul punct și cu apendicele A.7-A.8. A se vedea apendicele A.7-A.8 pentru instrucțiuni privind calcularea debitelor pentru această opțiune.

8.1.8.4.4.   Etalonarea SSV

Se etalonează un tub Venturi subsonic (SSV) pentru a determina coeficientul de etalonare al acestuia, C
  d, pentru gama anticipată de presiuni de admisie. Debitmetrul SSV se etalonează după cum urmează:

| (a) | sistemul se conectează conform ilustrației din figura 8.1; |
| --- | --- |

(a)

sistemul se conectează conform ilustrației din figura 8.1;

| (b) | suflanta se pornește în aval de SSV; |
| --- | --- |

(b)

suflanta se pornește în aval de SSV;

| (c) | pierderile între debitmetrul de etalonare și SSV trebuie să fie sub 0,3 % din debitul total la cea mai mare restricție; |
| --- | --- |

(c)

pierderile între debitmetrul de etalonare și SSV trebuie să fie sub 0,3 % din debitul total la cea mai mare restricție;

| (d) | în timpul funcționării SSV, la orificiul de admisie al acestuia se menține o temperatură constantă, în limitele ± 2 % din temperatura medie absolută la orificiul de admisie T
  in; |
| --- | --- |

(d)

în timpul funcționării SSV, la orificiul de admisie al acestuia se menține o temperatură constantă, în limitele ± 2 % din temperatura medie absolută la orificiul de admisie T
  in;

| (e) | restrictorul variabil sau suflanta cu turație variabilă se reglează la un debit mai mare decât cea mai mare valoare anticipată pe durata încercării. Debitele nu se extrapolează peste valorile etalonate; din acest motiv, se recomandă ca numărul Reynolds (Re) din zona gâtului SSV la cel mai mare debit etalonat să fie mai mare decât valoarea maximă Re anticipată pe durata încercării; |
| --- | --- |

(e)

restrictorul variabil sau suflanta cu turație variabilă se reglează la un debit mai mare decât cea mai mare valoare anticipată pe durata încercării. Debitele nu se extrapolează peste valorile etalonate; din acest motiv, se recomandă ca numărul Reynolds (Re) din zona gâtului SSV la cel mai mare debit etalonat să fie mai mare decât valoarea maximă Re anticipată pe durata încercării;

| (f) | SSV este lăsat să funcționeze timp de cel puțin 3 minute, pentru stabilizarea sistemului. Apoi, fără a întrerupe SSV, se înregistrează valorile medii pentru date măsurate timp de cel puțin 30 s pentru fiecare din următoarele cantități:






  (i) | debitul mediu al debitmetrului de referință,

  ; |
| --- | --- | --- |

(f)

SSV este lăsat să funcționeze timp de cel puțin 3 minute, pentru stabilizarea sistemului. Apoi, fără a întrerupe SSV, se înregistrează valorile medii pentru date măsurate timp de cel puțin 30 s pentru fiecare din următoarele cantități:

(i)

Formula

| (ii) | opțional, punctul mediu de condensare al aerului de etalonare, T
  dew. A se vedea apendicele A.7-A.8 pentru ipotezele permise; |
| --- | --- |

(ii)

opțional, punctul mediu de condensare al aerului de etalonare, T
  dew. A se vedea apendicele A.7-A.8 pentru ipotezele permise;

| (iii) | temperatura medie la orificiul de admisie al tubului Venturi, T
  in; |
| --- | --- |

(iii)

temperatura medie la orificiul de admisie al tubului Venturi, T
  in;

| (iv) | presiunea statică medie absolută la orificiul de admisie al tubului Venturi, p
  in; |
| --- | --- |

(iv)

presiunea statică medie absolută la orificiul de admisie al tubului Venturi, p
  in;

| (v) | presiunea statică diferențială între presiunea statică la orificiul de admisie al tubului Venturi și presiunea statică în zona gâtului tubului Venturi, Δp
  SSV; |
| --- | --- |

(v)

presiunea statică diferențială între presiunea statică la orificiul de admisie al tubului Venturi și presiunea statică în zona gâtului tubului Venturi, Δp
  SSV;

| (g) | supapa restrictoare se închide progresiv sau se scade viteza suflantei pentru a reduce debitul; |
| --- | --- |

(g)

supapa restrictoare se închide progresiv sau se scade viteza suflantei pentru a reduce debitul;

| (h) | se repetă pașii de la literele (f) și (g) ale prezentului punct, pentru a înregistra datele la cel puțin zece debite; |
| --- | --- |

(h)

se repetă pașii de la literele (f) și (g) ale prezentului punct, pentru a înregistra datele la cel puțin zece debite;

| (i) | se determină o formă funcțională a C
  d în raport cu Re, cu ajutorul datelor colectate și a ecuațiilor din apendicele A.7-A.8; |
| --- | --- |

(i)

se determină o formă funcțională a C
  d în raport cu Re, cu ajutorul datelor colectate și a ecuațiilor din apendicele A.7-A.8;

| (j) | etalonarea se verifică prin efectuarea unei verificări a CVS (adică verificare cu propan), în conformitate cu punctul 8.1.8.5, folosind noua ecuație C
  d în raport cu Re; |
| --- | --- |

(j)

etalonarea se verifică prin efectuarea unei verificări a CVS (adică verificare cu propan), în conformitate cu punctul 8.1.8.5, folosind noua ecuație C
  d în raport cu Re;

| (k) | SSV se utilizează numai între debitele etalonate minim și maxim; |
| --- | --- |

(k)

SSV se utilizează numai între debitele etalonate minim și maxim;

| (l) | ecuațiile din anexa 4B apendicele A.7 (metoda molară) sau anexa 4B apendicele A.8 (metoda masică) se utilizează pentru a determina debitul SSV în timpul unei încercări. |
| --- | --- |

(l)

ecuațiile din anexa 4B apendicele A.7 (metoda molară) sau anexa 4B apendicele A.8 (metoda masică) se utilizează pentru a determina debitul SSV în timpul unei încercări.

8.1.8.4.5.   Etalonare ultrasonică (rezervat)

Figura 8.1

Reprezentare schematică a etalonării pentru debitul gazelor de evacuare diluate (CVS)

Image

Image

Image

8.1.8.5.   Verificarea CVS și a dispozitivului de prelevare a eșantioanelor pe lot (verificare cu propan)

8.1.8.5.1.   Introducere

| (a) | Verificarea cu propan a CVS are rolul de a constata dacă există discrepanțe între valorile măsurate ale debitului de gaze de evacuare diluate. Verificarea cu propan are și rol de verificare a dispozitivului de prelevare a eșantioanelor pe lot pentru a constata dacă există discrepanțe într-un astfel de sistem care extrage un eșantion din CVS, conform descrierii de la subpunctul (vi) al prezentei litere. Această verificare poate fi efectuată și cu alte gaze decât propanul, precum CO2 sau CO, în conformitate cu bunele metode inginerești și cu respectarea condițiilor de siguranță. O verificare cu propan eșuată poate indica una sau mai multe probleme care pot impune măsuri corective, după cum urmează:






  (i) | etalonarea incorectă a analizorului. Analizorul FID trebuie reetalonat, reparat sau înlocuit; |
| --- | --- | --- |

(a)

Verificarea cu propan a CVS are rolul de a constata dacă există discrepanțe între valorile măsurate ale debitului de gaze de evacuare diluate. Verificarea cu propan are și rol de verificare a dispozitivului de prelevare a eșantioanelor pe lot pentru a constata dacă există discrepanțe într-un astfel de sistem care extrage un eșantion din CVS, conform descrierii de la subpunctul (vi) al prezentei litere. Această verificare poate fi efectuată și cu alte gaze decât propanul, precum CO2 sau CO, în conformitate cu bunele metode inginerești și cu respectarea condițiilor de siguranță. O verificare cu propan eșuată poate indica una sau mai multe probleme care pot impune măsuri corective, după cum urmează:

(i)

etalonarea incorectă a analizorului. Analizorul FID trebuie reetalonat, reparat sau înlocuit;

| (ii) | se efectuează verificări ale scurgerilor la tunelul CVS, racorduri, piese de fixare și sistemul de prelevare eșantioane HC, conform punctului 8.1.8.7; |
| --- | --- |

(ii)

se efectuează verificări ale scurgerilor la tunelul CVS, racorduri, piese de fixare și sistemul de prelevare eșantioane HC, conform punctului 8.1.8.7;

| (iii) | verificarea problemelor de amestec se efectuează în conformitate cu punctul 9.2.2; |
| --- | --- |

(iii)

verificarea problemelor de amestec se efectuează în conformitate cu punctul 9.2.2;

| (iv) | verificarea contaminării cu hidrocarburi a sistemului de prelevare eșantioane se efectuează în conformitate cu punctul 7.3.1.2; |
| --- | --- |

(iv)

verificarea contaminării cu hidrocarburi a sistemului de prelevare eșantioane se efectuează în conformitate cu punctul 7.3.1.2;

| (v) | modificarea etalonării CVS. Se efectuează o etalonare in situ a debitmetrului CVS, conform descrierii de la punctul 8.1.8.4; |
| --- | --- |

(v)

modificarea etalonării CVS. Se efectuează o etalonare in situ a debitmetrului CVS, conform descrierii de la punctul 8.1.8.4;

| (vi) | alte probleme de funcționare a echipamentelor și software-ului de verificare a CVS sau a sistemului de prelevare eșantioane. Sistemul CVS, precum și echipamentul și software-ul de verificare CVS se controlează pentru a depista eventualele discrepanțe. |
| --- | --- |

(vi)

alte probleme de funcționare a echipamentelor și software-ului de verificare a CVS sau a sistemului de prelevare eșantioane. Sistemul CVS, precum și echipamentul și software-ul de verificare CVS se controlează pentru a depista eventualele discrepanțe.

| (b) | Verificarea cu propan se efectuează cu ajutorul unei mase de referință sau al unui debit de referință pentru C3H8 folosit ca gaz de marcare în CVS. Dacă se utilizează un debit de referință, se înregistrează orice comportament necorespunzător al C3H8 în debitmetrul de referință. A se vedea apendicele A.7 (metoda molară) sau A.8 (metoda masică), care descriu modul de etalonare și utilizare a anumitor debitmetre. Nu se pot utiliza ipoteze privind gazul ideal la punctul 8.1.8.5 și apendicele A.7 sau A.8. Verificarea cu propan compară masa calculată a C3H8 injectat, folosind măsurătorile privind HC și debitul CVS, cu valoarea de referință. |
| --- | --- |

(b)

Verificarea cu propan se efectuează cu ajutorul unei mase de referință sau al unui debit de referință pentru C3H8 folosit ca gaz de marcare în CVS. Dacă se utilizează un debit de referință, se înregistrează orice comportament necorespunzător al C3H8 în debitmetrul de referință. A se vedea apendicele A.7 (metoda molară) sau A.8 (metoda masică), care descriu modul de etalonare și utilizare a anumitor debitmetre. Nu se pot utiliza ipoteze privind gazul ideal la punctul 8.1.8.5 și apendicele A.7 sau A.8. Verificarea cu propan compară masa calculată a C3H8 injectat, folosind măsurătorile privind HC și debitul CVS, cu valoarea de referință.

8.1.8.5.2.   Metoda introducerii unei cantități cunoscute de propan în sistemul CVS

Precizia totală a sistemului de prelevare CVS și a sistemului analitic se determină prin introducerea în sistem a unei mase cunoscute de gaz poluant, în timpul funcționării acestuia în condiții normale. Se analizează gazul poluant, iar masa acestuia se calculează conform apendicele A.7-A.8. Se folosește una dintre următoarele două tehnici:

| (a) | măsurarea cu ajutorul metodei gravimetrice se desfășoară după cum urmează: masa unui cilindru mic, umplut cu monoxid de carbon sau propan, se stabilește cu o precizie de ± 0,01 g. Sistemul CVS este lăsat să funcționeze timp de aproximativ 5-10 minute, ca într-o încercare normală pentru emisii de gaze de evacuare, în timp ce monoxidul de carbon sau propanul se injectează în sistem. Cantitatea de gaz pur emisă se stabilește prin cântărire diferențială. Se analizează un eșantion de gaz cu echipamentul obișnuit (sac de prelevare eșantioane sau metodă integrată) și se calculează masa de gaz; |
| --- | --- |

(a)

măsurarea cu ajutorul metodei gravimetrice se desfășoară după cum urmează: masa unui cilindru mic, umplut cu monoxid de carbon sau propan, se stabilește cu o precizie de ± 0,01 g. Sistemul CVS este lăsat să funcționeze timp de aproximativ 5-10 minute, ca într-o încercare normală pentru emisii de gaze de evacuare, în timp ce monoxidul de carbon sau propanul se injectează în sistem. Cantitatea de gaz pur emisă se stabilește prin cântărire diferențială. Se analizează un eșantion de gaz cu echipamentul obișnuit (sac de prelevare eșantioane sau metodă integrată) și se calculează masa de gaz;

| (b) | măsurarea cu ajutorul unui orificiu pentru curgere critică se desfășoară după cum urmează: sistemul CVS se alimentează cu o cantitate cunoscută de gaz pur (monoxid de carbon sau propan) printr-un orificiu pentru curgere critică etalonat. În cazul în care presiunea de admisie este suficient de ridicată, debitul, ajustat cu ajutorul orificiului pentru curgere critică, este independent de presiunea la ieșirea din orificiu (curgere critică). Sistemul CVS trebuie folosit în condițiile unei încercări normale de emisii de gaze, timp de aproximativ 5-10 minute. Se analizează un eșantion de gaz cu echipamentul obișnuit (sac de prelevare eșantioane sau metodă integrată) și se calculează masa de gaz. |
| --- | --- |

(b)

măsurarea cu ajutorul unui orificiu pentru curgere critică se desfășoară după cum urmează: sistemul CVS se alimentează cu o cantitate cunoscută de gaz pur (monoxid de carbon sau propan) printr-un orificiu pentru curgere critică etalonat. În cazul în care presiunea de admisie este suficient de ridicată, debitul, ajustat cu ajutorul orificiului pentru curgere critică, este independent de presiunea la ieșirea din orificiu (curgere critică). Sistemul CVS trebuie folosit în condițiile unei încercări normale de emisii de gaze, timp de aproximativ 5-10 minute. Se analizează un eșantion de gaz cu echipamentul obișnuit (sac de prelevare eșantioane sau metodă integrată) și se calculează masa de gaz.

8.1.8.5.3.   Pregătirea verificării cu propan

Verificarea cu propan se pregătește după cum urmează:

| (a) | dacă se utilizează o masă de C3H8 de referință în locul unui debit de referință, se obține un cilindru încărcat cu C3H8. Masa de C3H8 a cilindrului de referință se determină în intervalul ± 0,5 % din cantitatea de C3H8 care se anticipează că va fi folosită; |
| --- | --- |

(a)

dacă se utilizează o masă de C3H8 de referință în locul unui debit de referință, se obține un cilindru încărcat cu C3H8. Masa de C3H8 a cilindrului de referință se determină în intervalul ± 0,5 % din cantitatea de C3H8 care se anticipează că va fi folosită;

| (b) | se selectează debite adecvate pentru CVS și C3H8; |
| --- | --- |

(b)

se selectează debite adecvate pentru CVS și C3H8;

| (c) | se selectează un orificiu de injectare a C3H8 în CVS. Orificiul selectat trebuie să fie cât mai aproape posibil de locul în care gazele de evacuare ale motorului sunt introduse în CVS. Cilindrul C3H8 se conectează la sistemul de injectare; |
| --- | --- |

(c)

se selectează un orificiu de injectare a C3H8 în CVS. Orificiul selectat trebuie să fie cât mai aproape posibil de locul în care gazele de evacuare ale motorului sunt introduse în CVS. Cilindrul C3H8 se conectează la sistemul de injectare;

| (d) | CVS se pune în funcțiune și se stabilizează; |
| --- | --- |

(d)

CVS se pune în funcțiune și se stabilizează;

| (e) | toate schimbătoarele de căldură din sistemul de prelevare eșantioane se supun unei operațiuni prealabile de încălzire sau răcire; |
| --- | --- |

(e)

toate schimbătoarele de căldură din sistemul de prelevare eșantioane se supun unei operațiuni prealabile de încălzire sau răcire;

| (f) | se așteaptă până când componentele încălzite și răcite, cum ar fi liniile de prelevare eșantioane, filtrele, răcitoarele și pompele, se stabilizează la temperatura de funcționare; |
| --- | --- |

(f)

se așteaptă până când componentele încălzite și răcite, cum ar fi liniile de prelevare eșantioane, filtrele, răcitoarele și pompele, se stabilizează la temperatura de funcționare;

| (g) | se efectuează, după caz, o verificare de etanșeitate pentru partea vidată a sistemului de prelevare eșantioane de HC, în conformitate cu punctul 8.1.8.7. |
| --- | --- |

(g)

se efectuează, după caz, o verificare de etanșeitate pentru partea vidată a sistemului de prelevare eșantioane de HC, în conformitate cu punctul 8.1.8.7.

8.1.8.5.4.   Pregătirea sistemului de prelevare a eșantioanelor de HC pentru verificarea cu propan

Verificarea etanșeității în partea vidată a sistemului de prelevare eșantioane de HC se poate efectua în conformitate cu litera (g) a prezentului punct. Atunci când se utilizează această metodă, se poate aplica procedura privind contaminarea cu HC, prevăzută la punctul 7.3.1.2. Dacă verificarea etanșeității în partea vidată nu se efectuează în conformitate cu litera (g), sistemul de prelevare a eșantioanelor de HC se aduce la zero, i se reglează sensibilitatea și se verifică dacă există contaminare, după cum urmează:

| (a) | se selectează cel mai redus interval al analizorului de HC care poate măsura concentrația C3H8 anticipată pentru CVS și se selectează debitele de C3H8; |
| --- | --- |

(a)

se selectează cel mai redus interval al analizorului de HC care poate măsura concentrația C3H8 anticipată pentru CVS și se selectează debitele de C3H8;

| (b) | analizorul de HC se aduce la zero prin introducerea de aer de aducere la zero în orificiul acestuia; |
| --- | --- |

(b)

analizorul de HC se aduce la zero prin introducerea de aer de aducere la zero în orificiul acestuia;

| (c) | sensibilitatea analizorului de HC se reglează prin introducerea unui gaz C3H8 de reglare a sensibilității în orificiul acestuia; |
| --- | --- |

(c)

sensibilitatea analizorului de HC se reglează prin introducerea unui gaz C3H8 de reglare a sensibilității în orificiul acestuia;

| (d) | aerul de aducere la zero este injectat în exces în sonda de HC sau într-un fiting dintre sonda de HC și linia de transfer; |
| --- | --- |

(d)

aerul de aducere la zero este injectat în exces în sonda de HC sau într-un fiting dintre sonda de HC și linia de transfer;

| (e) | concentrația stabilă de HC din sistemul de prelevare a eșantioanelor de HC se măsoară în timpul circulării aerului de aducere la zero; În cazul măsurării HC pe lot, se umple recipientul pentru lotul prelevat (de exemplu, un sac) și se măsoară concentrația surplusului de HC; |
| --- | --- |

(e)

concentrația stabilă de HC din sistemul de prelevare a eșantioanelor de HC se măsoară în timpul circulării aerului de aducere la zero; În cazul măsurării HC pe lot, se umple recipientul pentru lotul prelevat (de exemplu, un sac) și se măsoară concentrația surplusului de HC;

| (f) | în cazul în care concentrația surplusului de HC depășește 2 μmol/mol, procedura poate fi continuată numai după eliminarea contaminării. Se determină sursa de contaminare și se iau măsuri corective, precum curățarea sistemului sau înlocuirea porțiunilor contaminate; |
| --- | --- |

(f)

în cazul în care concentrația surplusului de HC depășește 2 μmol/mol, procedura poate fi continuată numai după eliminarea contaminării. Se determină sursa de contaminare și se iau măsuri corective, precum curățarea sistemului sau înlocuirea porțiunilor contaminate;

| (g) | atunci când concentrația surplusului de HC nu depășește 2 μmol/mol, această valoare se înregistrează ca x
  HCinit și se utilizează pentru corectarea contaminării HC descrise în anexa 4B apendicele A.7 (metoda molară) sau anexa 4B apendicele A.8 (metoda masică). |
| --- | --- |

(g)

atunci când concentrația surplusului de HC nu depășește 2 μmol/mol, această valoare se înregistrează ca x
  HCinit și se utilizează pentru corectarea contaminării HC descrise în anexa 4B apendicele A.7 (metoda molară) sau anexa 4B apendicele A.8 (metoda masică).

8.1.8.5.5.   Efectuarea verificării cu propan

| (a) | Verificarea cu propan se efectuează după cum urmează:






  (i) | în cazul prelevării de eșantioane de HC pe lot, se atașează medii de stocare curate, cum ar fi saci goliți; |
| --- | --- | --- |

(a)

Verificarea cu propan se efectuează după cum urmează:

(i)

în cazul prelevării de eșantioane de HC pe lot, se atașează medii de stocare curate, cum ar fi saci goliți;

| (ii) | instrumentele de măsurare HC se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului; |
| --- | --- |

(ii)

instrumentele de măsurare HC se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului;

| (iii) | dacă se prevede o corecție care să țină seama de concentrațiile de fond ale HC în aerul de diluare, se măsoară și se înregistrează HC de fond din aerul de diluare; |
| --- | --- |

(iii)

dacă se prevede o corecție care să țină seama de concentrațiile de fond ale HC în aerul de diluare, se măsoară și se înregistrează HC de fond din aerul de diluare;

| (iv) | toate dispozitivele integrate se aduc la zero; |
| --- | --- |

(iv)

toate dispozitivele integrate se aduc la zero;

| (v) | începe prelevarea eșantioanelor și se pornesc toate integratoarele de debit; |
| --- | --- |

(v)

începe prelevarea eșantioanelor și se pornesc toate integratoarele de debit;

| (vi) | C3H8 se eliberează în ritmul selectat. Dacă se utilizează un debit de C3H8 de referință, se începe integrarea acestuia; |
| --- | --- |

(vi)

C3H8 se eliberează în ritmul selectat. Dacă se utilizează un debit de C3H8 de referință, se începe integrarea acestuia;

| (vii) | se continuă eliberarea de C3H8 până se ajunge la o cantitate suficientă pentru a asigura o cuantificare precisă a C3H8 de referință și C3H8 măsurat; |
| --- | --- |

(vii)

se continuă eliberarea de C3H8 până se ajunge la o cantitate suficientă pentru a asigura o cuantificare precisă a C3H8 de referință și C3H8 măsurat;

| (viii) | cilindrul cu C3H8 se închide, iar prelevarea de eșantioane continuă până la compensarea întârzierilor provocate de transportul eșantionului și răspunsul analizorului; |
| --- | --- |

(viii)

cilindrul cu C3H8 se închide, iar prelevarea de eșantioane continuă până la compensarea întârzierilor provocate de transportul eșantionului și răspunsul analizorului;

| (ix) | prelevarea încetează și se opresc toate integratoarele. |
| --- | --- |

(ix)

prelevarea încetează și se opresc toate integratoarele.

| (b) | Atunci când se utilizează metoda măsurării cu orificiu pentru curgere critică, se poate aplica următoarea procedură de verificare cu propan ca alternativă la metoda descrisă la punctul 8.1.8.5.5 litera (a):






  (i) | în cazul prelevării de eșantioane de HC pe lot, se atașează medii de stocare curate, cum ar fi saci goliți; |
| --- | --- | --- |

(b)

Atunci când se utilizează metoda măsurării cu orificiu pentru curgere critică, se poate aplica următoarea procedură de verificare cu propan ca alternativă la metoda descrisă la punctul 8.1.8.5.5 litera (a):

(i)

în cazul prelevării de eșantioane de HC pe lot, se atașează medii de stocare curate, cum ar fi saci goliți;

| (ii) | instrumentele de măsurare a HC se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului; |
| --- | --- |

(ii)

instrumentele de măsurare a HC se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului;

| (iii) | dacă se prevede o corecție care să țină seama de concentrațiile de fond ale HC în aerul de diluare, se măsoară și se înregistrează HC de fond din aerul de diluare; |
| --- | --- |

(iii)

dacă se prevede o corecție care să țină seama de concentrațiile de fond ale HC în aerul de diluare, se măsoară și se înregistrează HC de fond din aerul de diluare;

| (iv) | dispozitivele integrate se aduc la zero; |
| --- | --- |

(iv)

dispozitivele integrate se aduc la zero;

| (v) | conținutul cilindrului de referință umplut cu C3H8 se eliberează în ritmul selectat; |
| --- | --- |

(v)

conținutul cilindrului de referință umplut cu C3H8 se eliberează în ritmul selectat;

| (vi) | începe prelevarea de eșantioane și se pornesc toate integratoarele de debit după ce se confirmă stabilitatea concentrației de HC; |
| --- | --- |

(vi)

începe prelevarea de eșantioane și se pornesc toate integratoarele de debit după ce se confirmă stabilitatea concentrației de HC;

| (vii) | continuă eliberarea conținutului cilindrului până se ajunge la o cantitate suficientă pentru a asigura o cuantificare precisă a C3H8 de referință și C3H8 măsurat; |
| --- | --- |

(vii)

continuă eliberarea conținutului cilindrului până se ajunge la o cantitate suficientă pentru a asigura o cuantificare precisă a C3H8 de referință și C3H8 măsurat;

| (viii) | se opresc toate integratoarele; |
| --- | --- |

(viii)

se opresc toate integratoarele;

| (ix) | se închide cilindrul de referință cu C3H8. |
| --- | --- |

(ix)

se închide cilindrul de referință cu C3H8.

8.1.8.5.6.   Evaluarea verificării cu propan

Procedurile după încercare se desfășoară după cum urmează:

| (a) | dacă s-a utilizat metoda prelevării de eșantioane pe lot, trebuie ca loturile de eșantioane să se analizeze cât mai repede posibil; |
| --- | --- |

(a)

dacă s-a utilizat metoda prelevării de eșantioane pe lot, trebuie ca loturile de eșantioane să se analizeze cât mai repede posibil;

| (b) | contaminarea și concentrația de fond se corectează în funcție de analiza HC; |
| --- | --- |

(b)

contaminarea și concentrația de fond se corectează în funcție de analiza HC;

| (c) | masa totală de C3H8 bazată pe datele CVS și HC se calculează conform descrierii din apendicele A.7-A.8, folosind masa molară a C3H8, M
  C3H8 în locul masei molare efective a HC, M
  HC; |
| --- | --- |

(c)

masa totală de C3H8 bazată pe datele CVS și HC se calculează conform descrierii din apendicele A.7-A.8, folosind masa molară a C3H8, M
  C3H8 în locul masei molare efective a HC, M
  HC;

| (d) | atunci când se utilizează o masă de referință (tehnica gravimetrică), masa de propan a cilindrului se determină în intervalul ± 0,5 %, iar masa de referință a C3H8 se calculează prin scăderea masei de propan din cilindrul gol din masa de propan din cilindrul plin. Dacă se utilizează un orificiu cu curgere critică (măsurare cu un orificiu cu curgere critică), masa propanului se calculează ca debitul înmulțit cu timpul de încercare; |
| --- | --- |

(d)

atunci când se utilizează o masă de referință (tehnica gravimetrică), masa de propan a cilindrului se determină în intervalul ± 0,5 %, iar masa de referință a C3H8 se calculează prin scăderea masei de propan din cilindrul gol din masa de propan din cilindrul plin. Dacă se utilizează un orificiu cu curgere critică (măsurare cu un orificiu cu curgere critică), masa propanului se calculează ca debitul înmulțit cu timpul de încercare;

| (e) | masa de referință C3H8 se scade din masa calculată. Dacă această diferență se încadrează în intervalul ± 3 % din masa de referință, se consideră că CVS trece această verificare. |
| --- | --- |

(e)

masa de referință C3H8 se scade din masa calculată. Dacă această diferență se încadrează în intervalul ± 3 % din masa de referință, se consideră că CVS trece această verificare.

8.1.8.5.7.   Verificarea sistemului de diluare secundară a particulelor solide

Atunci când trebuie să se repete verificarea cu propan pentru a verifica sistemul de diluare secundară a particulelor solide, se utilizează următoarea procedură, de la litera (a) până la (d):

| (a) | sistemul de prelevare a eșantioanelor de HC se configurează pentru a preleva un eșantion în apropierea mediului de stocare al dispozitivului de prelevare a eșantioanelor pe lot (de exemplu, un filtru de particule solide); dacă presiunea absolută în acest loc este prea mică pentru a preleva un eșantion de HC, aceasta poate fi prelevată de la evacuarea pompei dispozitivului de prelevare a eșantioanelor pe lot. Prelevarea eșantionului de la evacuarea pompei se efectuează cu prudență, deoarece o eventuală scurgere la pompă în aval de debitmetrul dispozitivului de prelevare a eșantioanelor pe lot, deși acceptabilă în alte situații, va provoca o eroare falsă la verificarea cu propan; |
| --- | --- |

(a)

sistemul de prelevare a eșantioanelor de HC se configurează pentru a preleva un eșantion în apropierea mediului de stocare al dispozitivului de prelevare a eșantioanelor pe lot (de exemplu, un filtru de particule solide); dacă presiunea absolută în acest loc este prea mică pentru a preleva un eșantion de HC, aceasta poate fi prelevată de la evacuarea pompei dispozitivului de prelevare a eșantioanelor pe lot. Prelevarea eșantionului de la evacuarea pompei se efectuează cu prudență, deoarece o eventuală scurgere la pompă în aval de debitmetrul dispozitivului de prelevare a eșantioanelor pe lot, deși acceptabilă în alte situații, va provoca o eroare falsă la verificarea cu propan;

| (b) | verificarea cu propan se repetă conform descrierii de la prezentul punct, dar eșantionul de HC se prelevează din dispozitivul de prelevare a eșantioanelor pe lot; |
| --- | --- |

(b)

verificarea cu propan se repetă conform descrierii de la prezentul punct, dar eșantionul de HC se prelevează din dispozitivul de prelevare a eșantioanelor pe lot;

| (c) | se calculează masa de C3H8 în funcție de diluarea secundară din dispozitivul de prelevare a eșantioanelor pe lot; |
| --- | --- |

(c)

se calculează masa de C3H8 în funcție de diluarea secundară din dispozitivul de prelevare a eșantioanelor pe lot;

| (d) | masa de referință a C3H8 se scade din masa calculată. Dacă această diferență se încadrează în intervalul ± 5 % din masa de referință, se consideră că dispozitivul de prelevare a eșantioanelor pe lot trece această verificare. În caz contrar, se iau măsuri corective. |
| --- | --- |

(d)

masa de referință a C3H8 se scade din masa calculată. Dacă această diferență se încadrează în intervalul ± 5 % din masa de referință, se consideră că dispozitivul de prelevare a eșantioanelor pe lot trece această verificare. În caz contrar, se iau măsuri corective.

8.1.8.5.8.   Verificarea uscătorului de eșantioane

Această verificare nu este necesară atunci când se utilizează un senzor de umiditate pentru monitorizarea continuă a punctului de condensare, atât timp cât se asigură că umiditatea la orificiul de ieșire al uscătorului rămâne sub valorile minime utilizate pentru verificările privind extincția, interferența și compensarea.

| (a) | Dacă se utilizează un uscător de eșantioane pentru eliminarea apei din gazul prelevat, în conformitate cu punctul 9.3.2.3.1, funcționarea răcitorului termic al acestuia se verifică la instalare și după intervenții majore de întreținere. Funcționarea uscătoarelor cu membrană osmotică se verifică la instalare, după intervenții majore de întreținere și cu maximum 35 de zile înainte de încercare. |
| --- | --- |

(a)

Dacă se utilizează un uscător de eșantioane pentru eliminarea apei din gazul prelevat, în conformitate cu punctul 9.3.2.3.1, funcționarea răcitorului termic al acestuia se verifică la instalare și după intervenții majore de întreținere. Funcționarea uscătoarelor cu membrană osmotică se verifică la instalare, după intervenții majore de întreținere și cu maximum 35 de zile înainte de încercare.

| (b) | Apa poate limita capacitatea unui analizor de a măsura în mod corect componenta de interes a gazului de evacuare, de aceea uneori este eliminată înainte ca eșantionul de gaz să intre în analizor. De exemplu, apa poate interfera în mod negativ, prin extincție colizională, cu răspunsul la NOx al unui CLD, și poate interfera în mod pozitiv cu un analizor NDIR prin crearea unui răspuns similar cu cel al CO. |
| --- | --- |

(b)

Apa poate limita capacitatea unui analizor de a măsura în mod corect componenta de interes a gazului de evacuare, de aceea uneori este eliminată înainte ca eșantionul de gaz să intre în analizor. De exemplu, apa poate interfera în mod negativ, prin extincție colizională, cu răspunsul la NOx al unui CLD, și poate interfera în mod pozitiv cu un analizor NDIR prin crearea unui răspuns similar cu cel al CO.

| (c) | Uscătorul de eșantioane trebuie să îndeplinească specificațiile prevăzute la punctul 9.3.2.3.1. pentru punctul de condensare, T
  dew, și presiunea absolută, p
  total, în aval de uscătorul cu membrană osmotică sau de răcitorul termic. |
| --- | --- |

(c)

Uscătorul de eșantioane trebuie să îndeplinească specificațiile prevăzute la punctul 9.3.2.3.1. pentru punctul de condensare, T
  dew, și presiunea absolută, p
  total, în aval de uscătorul cu membrană osmotică sau de răcitorul termic.

| (d) | Se utilizează următoarea metodă de verificare a funcționării uscătorului de eșantioane sau se elaborează un alt protocol, pe baza unui bun raționament tehnic:






  (i) | racordurile necesare se execută cu tuburi din PTFE sau oțel inoxidabil; |
| --- | --- | --- |

(d)

Se utilizează următoarea metodă de verificare a funcționării uscătorului de eșantioane sau se elaborează un alt protocol, pe baza unui bun raționament tehnic:

(i)

racordurile necesare se execută cu tuburi din PTFE sau oțel inoxidabil;

| (ii) | se umidifică N2 sau aer purificat, prin barbotare în apă distilată într-un recipient etanș care umidifică gazul până la cel mai înalt punct de condensare al eșantionului, estimat în timpul prelevării de eșantioane de emisii; |
| --- | --- |

(ii)

se umidifică N2 sau aer purificat, prin barbotare în apă distilată într-un recipient etanș care umidifică gazul până la cel mai înalt punct de condensare al eșantionului, estimat în timpul prelevării de eșantioane de emisii;

| (iii) | gazul umidificat se introduce în amonte de uscătorul de eșantioane; |
| --- | --- |

(iii)

gazul umidificat se introduce în amonte de uscătorul de eșantioane;

| (iv) | temperatura gazului umidificat în aval de recipient se menține cu cel puțin 5 °C deasupra punctului de condensare; |
| --- | --- |

(iv)

temperatura gazului umidificat în aval de recipient se menține cu cel puțin 5 °C deasupra punctului de condensare;

| (v) | punctul de condensare al gazului umidificat T
  dew și presiunea p
  total se măsoară cât mai aproape posibil de orificiul de admisie al uscătorului de eșantioane, pentru a verifica dacă punctul de condensare este punctul cu valoarea cea mai ridicată estimat pe durata prelevării de eșantioane de emisii; |
| --- | --- |

(v)

punctul de condensare al gazului umidificat T
  dew și presiunea p
  total se măsoară cât mai aproape posibil de orificiul de admisie al uscătorului de eșantioane, pentru a verifica dacă punctul de condensare este punctul cu valoarea cea mai ridicată estimat pe durata prelevării de eșantioane de emisii;

| (vi) | punctul de condensare al gazului umidificat, T
  dew, și presiunea, p
  total, se măsoară cât mai aproape posibil de orificiul de ieșire al uscătorului de eșantioane; |
| --- | --- |

(vi)

punctul de condensare al gazului umidificat, T
  dew, și presiunea, p
  total, se măsoară cât mai aproape posibil de orificiul de ieșire al uscătorului de eșantioane;

| (vii) | uscătorul de eșantioane îndeplinește criteriile de verificare dacă rezultatul de la litera (d) subpunctul (vi) ale prezentului punct este mai mic decât punctul de condensare corespunzător specificațiilor uscătorului de eșantioane prevăzute la punctul 9.3.2.3.1 plus 2 °C sau dacă fracția molară de la litera (d) subpunctul (vi) este mai mică decât valoarea corespunzătoare din specificațiile uscătorului de eșantioane plus 0,002 mol/mol sau 0,2 % volum. În scopul acestei verificări, punctul de condensare al eșantionului este exprimat în grade absolute (Kelvin). |
| --- | --- |

(vii)

uscătorul de eșantioane îndeplinește criteriile de verificare dacă rezultatul de la litera (d) subpunctul (vi) ale prezentului punct este mai mic decât punctul de condensare corespunzător specificațiilor uscătorului de eșantioane prevăzute la punctul 9.3.2.3.1 plus 2 °C sau dacă fracția molară de la litera (d) subpunctul (vi) este mai mică decât valoarea corespunzătoare din specificațiile uscătorului de eșantioane plus 0,002 mol/mol sau 0,2 % volum. În scopul acestei verificări, punctul de condensare al eșantionului este exprimat în grade absolute (Kelvin).

8.1.8.6.   Etalonarea periodică a sistemelor de măsurare cu debit parțial a particulelor solide și a gazelor de evacuare brute asociate

8.1.8.6.1.   Specificații privind măsurarea debitului diferențial

În cazul sistemelor de diluare cu debit parțial, prelevarea unei eșantioane proporționale de gaze de evacuare brute necesită o bună precizie a debitului q

  mp
  al eșantionului, atunci când acesta nu este măsurat direct, ci determinat prin măsurarea debitului diferențial:

| | (8-1) |
| --- | --- |

Formula

(8-1)

unde:

| q

  mp | = | debitul masic al eșantionului de gaze de evacuare în sistemul de diluare cu debit parțial |
| --- | --- | --- |
| q

  mdw | = | debitul masic al aerului de diluare (în stare umedă) |
| q

  mdew | = | debitul masic al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă |

q

  mp

=

debitul masic al eșantionului de gaze de evacuare în sistemul de diluare cu debit parțial

q

  mdw

=

debitul masic al aerului de diluare (în stare umedă)

q

  mdew

=

debitul masic al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă

În acest caz, eroarea maximă a diferenței trebuie să fie astfel încât precizia lui q

  mp să se încadreze în intervalul ± 5 % atunci când raportul de diluare este mai mic de 15. Aceasta se poate calcula luând în considerare valoarea medie pătratică a erorilor fiecărui instrument.

Se poate obține o precizie acceptabilă pentru q

  mp prin oricare dintre următoarele metode:

| (a) | preciziile absolute ale q

  mdew și q

  mdw sunt de ± 0,2 %, ceea ce garantează o precizie a q

  mp ≤ 5 % la un raport de diluare de 15. Cu toate acestea, la rapoarte de diluare mai mari vor apărea erori de diluare mai mari; |
| --- | --- |

(a)

preciziile absolute ale q

  mdew și q

  mdw sunt de ± 0,2 %, ceea ce garantează o precizie a q

  mp ≤ 5 % la un raport de diluare de 15. Cu toate acestea, la rapoarte de diluare mai mari vor apărea erori de diluare mai mari;

| (b) | etalonarea q

  mdw în raport cu q

  mdew se face astfel încât să se obțină aceleași precizii pentru q

  mp ca la punctul (a). Pentru detalii suplimentare, a se vedea punctul 8.1.8.6.2; |
| --- | --- |

(b)

etalonarea q

  mdw în raport cu q

  mdew se face astfel încât să se obțină aceleași precizii pentru q

  mp ca la punctul (a). Pentru detalii suplimentare, a se vedea punctul 8.1.8.6.2;

| (c) | precizia q

  mp se determină indirect din precizia raportului de diluare, determinată cu ajutorul unui gaz de marcare, de exemplu CO2. Pentru q

  mp sunt necesare precizii echivalente cu metoda (a); |
| --- | --- |

(c)

precizia q

  mp se determină indirect din precizia raportului de diluare, determinată cu ajutorul unui gaz de marcare, de exemplu CO2. Pentru q

  mp sunt necesare precizii echivalente cu metoda (a);

| (d) | precizia absolută a q

  mdew și q

  mdw se încadrează în intervalul ± 2 % din întreaga scală, eroarea maximă a diferenței dintre q

  mdew și q

  mdw este mai mică sau în limita a 0,2 %, iar eroarea liniară se încadrează în intervalul ± 0,2 % din cel mai mare q

  mdew observat pe durata încercării. |
| --- | --- |

(d)

precizia absolută a q

  mdew și q

  mdw se încadrează în intervalul ± 2 % din întreaga scală, eroarea maximă a diferenței dintre q

  mdew și q

  mdw este mai mică sau în limita a 0,2 %, iar eroarea liniară se încadrează în intervalul ± 0,2 % din cel mai mare q

  mdew observat pe durata încercării.

8.1.8.6.2.   Etalonarea măsurării debitului diferențial

Sistemul de diluare cu debit parțial pentru prelevarea unui eșantion proporțional de gaze de evacuare se etalonează periodic cu ajutorul unui debitmetru precis, trasabil cu referire la standarde internaționale și/sau interne. Debitmetrul sau instrumentele pentru măsurarea debitului se etalonează folosind una dintre următoarele proceduri, astfel încât debitul sondei q

  mp în tunel să îndeplinească cerințele privind precizia de la punctul 8.1.8.6.1.

| (a) | Debitmetrul pentru q

  mdw se conectează în serie la debitmetrul pentru q

  mdew, diferența dintre cele două debitmetre se etalonează pentru cel puțin 5 puncte de reglare, cu valori de debit la distanțe egale între valoarea cea mai mică q

  mdw și valoarea lui q

  mdew utilizată în timpul încercării. Tunelul de diluare poate fi ocolit. |
| --- | --- |

(a)

Debitmetrul pentru q

  mdw se conectează în serie la debitmetrul pentru q

  mdew, diferența dintre cele două debitmetre se etalonează pentru cel puțin 5 puncte de reglare, cu valori de debit la distanțe egale între valoarea cea mai mică q

  mdw și valoarea lui q

  mdew utilizată în timpul încercării. Tunelul de diluare poate fi ocolit.

| (b) | Un dispozitiv etalonat de măsurare a debitului se conectează în serie la debitmetrul pentru q

  mdew și se verifică precizia pentru valoarea utilizată în cursul încercării. Dispozitivul etalonat de măsurare a debitului se conectează în serie la debitmetrul pentru q

  mdw și se verifică precizia pentru cel puțin 5 puncte de reglare corespunzătoare unui raport de diluare dintre 3 și 15, în raport cu valoarea q

  mdew utilizată în timpul încercării. |
| --- | --- |

(b)

Un dispozitiv etalonat de măsurare a debitului se conectează în serie la debitmetrul pentru q

  mdew și se verifică precizia pentru valoarea utilizată în cursul încercării. Dispozitivul etalonat de măsurare a debitului se conectează în serie la debitmetrul pentru q

  mdw și se verifică precizia pentru cel puțin 5 puncte de reglare corespunzătoare unui raport de diluare dintre 3 și 15, în raport cu valoarea q

  mdew utilizată în timpul încercării.

| (c) | Linia de transfer TL (figura 9.2) se deconectează de la sistemul de evacuare și se conectează la un dispozitiv etalonat de măsurare a debitului, cu o gamă compatibilă pentru măsurarea q

  mp. q

  mdew se reglează la valoarea utilizată în timpul încercării, iar q

  mdw se reglează secvențial la cel puțin 5 valori corespunzătoare unor rapoarte de diluare între 3 și 15. Alternativ, se poate asigura un circuit special de etalonare a debitului, prin care se ocolește tunelul, însă debitul total și debitul aerului de diluare trec prin aceleași contoare ca și în încercarea reală. |
| --- | --- |

(c)

Linia de transfer TL (figura 9.2) se deconectează de la sistemul de evacuare și se conectează la un dispozitiv etalonat de măsurare a debitului, cu o gamă compatibilă pentru măsurarea q

  mp. q

  mdew se reglează la valoarea utilizată în timpul încercării, iar q

  mdw se reglează secvențial la cel puțin 5 valori corespunzătoare unor rapoarte de diluare între 3 și 15. Alternativ, se poate asigura un circuit special de etalonare a debitului, prin care se ocolește tunelul, însă debitul total și debitul aerului de diluare trec prin aceleași contoare ca și în încercarea reală.

| (d) | Se introduce un gaz de marcare în linia de transfer TL. Gazul de marcare poate fi o componentă a gazelor de evacuare, cum ar fi CO2 sau NOx. După diluarea din tunel, se măsoară componenta gazului de marcare. Această măsurare se face pentru 5 rapoarte de diluare între 3 și 15. Precizia debitului eșantionului se determină pe baza raportului de diluare r
  d: | (8-2) |
| --- | --- | --- |

(d)

Se introduce un gaz de marcare în linia de transfer TL. Gazul de marcare poate fi o componentă a gazelor de evacuare, cum ar fi CO2 sau NOx. După diluarea din tunel, se măsoară componenta gazului de marcare. Această măsurare se face pentru 5 rapoarte de diluare între 3 și 15. Precizia debitului eșantionului se determină pe baza raportului de diluare r
  d:

Formula

(8-2)

Precizia valorii q

  mp este garantată pe baza preciziilor analizoarelor de gaze.

8.1.8.6.3.   Cerințe speciale privind măsurarea debitului diferențial

Se recomandă în mod deosebit verificarea debitului de carbon prin utilizarea gazelor de evacuare reale, pentru a detecta problemele de măsurare și control și pentru a verifica funcționarea corectă a sistemului de diluare cu debit parțial. Verificarea fluxului de carbon trebuie efectuată cel puțin la fiecare instalare a unui motor nou sau la orice modificarea semnificativă a configurării camerei de încercare.

Motorul trebuie să funcționeze la sarcina și turația de vârf a cuplului sau în oricare alt regim staționar care să producă CO2 în procent de cel puțin 5 %. Sistemul de prelevare eșantioane cu debit parțial funcționează cu un factor de diluare de circa 15 la 1.

În cazul unei verificări a fluxului de carbon, ea se efectuează în conformitate cu procedura descrisă în anexa 4B apendicele A.4. Debitele de carbon se calculează în conformitate cu ecuațiile din anexa 4B apendicele A.4. Între debitele de carbon nu trebuie să apară diferențe mai mari de 5 %.

8.1.8.6.3.1.   Verificarea dinaintea încercării

Se efectuează o verificare cu două ore înainte de începerea încercării, după cum urmează.

Precizia debitmetrelor se verifică prin aceeași metodă ca și cea utilizată la etalonare (a se vedea punctul 8.1.8.6.2) pentru cel puțin două puncte, inclusiv valorile debitului q
  mdw care corespund unor rapoarte de diluare între 5 și 15 pentru valoarea q
  mdew utilizată în timpul încercării.

În cazul în care înregistrările procedurii de etalonare de la punctul 8.1.8.6.2 demonstrează stabilitatea etalonării debitmetrului pe o perioadă mai lungă de timp, se poate omite verificarea dinaintea încercării.

8.1.8.6.3.2.   Determinarea timpului de transformare

Reglajele sistemului pentru evaluarea timpului de transformare trebuie să fie identice cu cele pentru măsurările efectuate în timpul încercării propriu-zise. Timpul de transformare, definit în figura 3.1, se determină prin următoarea metodă:

Un debitmetru de referință independent, cu o scală de măsurare adecvată pentru debitul prin sondă, se montează în serie și se conectează la sondă. Acest debitmetru trebuie să aibă un timp de transformare mai mic de 100 ms pentru palierul de debit utilizat la măsurarea timpului de răspuns, cu o restricție a debitului suficient de mică încât să nu afecteze performanța dinamică a sistemului de diluare cu debit parțial, conform cu un bun raționament tehnic. Se introduce o schimbare în trepte a fluxului de gaze de evacuare (sau a fluxului de aer, în cazul în care se calculează debitul gazelor de evacuare) care intră în sistemul de diluare cu debit parțial, pornind de la un debit mic și ajungând până la cel puțin 90 % din întreaga scală. Elementul de declanșare al schimbării în trepte trebuie să fie același ca și cel utilizat la pornirea controlului în avans la încercarea propriu-zisă. Impulsul de schimbare a treptei de debit de gaze de evacuare și răspunsul debitmetrului se înregistrează cu o frecvență a eșantioanelor de cel puțin 10 Hz.

Pornind de la aceste date, se determină timpul de transformare pentru sistemul de diluare cu debit parțial, care este intervalul de timp de la inițierea impulsului de schimbare a treptei până la momentul în care răspunsul debitmetrului a ajuns la 50 %. Timpii de transformare pentru semnalul q
  mp (adică debitul eșantionului de gaze de evacuare în sistemul de diluare cu debit parțial) și semnalul q
  mew,i (debitul masic al gazelor de evacuare în stare umedă furnizat de debitmetrul pentru gaze de evacuare) se determină în mod similar. Aceste semnale se folosesc la controalele de regresie efectuate după fiecare încercare (a se vedea punctul 8.2.1.2).

Calculul se repetă pentru cel puțin 5 impulsuri de urcare și coborâre a valorii debitului, apoi se face media rezultatelor. Timpul intern de transformare (< 100 ms) al debitmetrului de referință se scade din această valoare. În cazul în care, conform punctului 8.2.1.2, sistemului trebuie să i se aplice metoda „în avans”, aceasta este valoarea „în avans” a sistemului de diluare cu debit parțial, care se aplică în conformitate cu dispozițiile de la punctul 8.2.1.2.

8.1.8.7.   Verificarea etanșeității în partea vidată

8.1.8.7.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

La prima instalare a sistemului, după intervenții majore de întreținere (de exemplu, înlocuirea prefiltrelor) și cu maximum opt ore înainte de fiecare ciclu de utilizare se verifică dacă nu există scurgeri majore în partea vidată, prin folosirea uneia din încercările de etanșeitate descrise în prezenta secțiune. Această verificare nu se aplică porțiunii de debit integral a sistemului de diluare CVS.

8.1.8.7.2.   Principii de măsurare

Scurgerile pot fi detectate prin măsurarea unui debit redus atunci când debitul trebuie să fie zero, prin detectarea diluării unei concentrații cunoscute de gaz de reglare a sensibilității atunci când curge prin partea vidată a unui sistem de prelevare eșantioane sau prin constatarea creșterii presiunii într-un sistem golit.

8.1.8.7.3.   Încercarea de etanșeitate la debit redus

Sistemele de prelevare a eșantioanelor se supun încercării de etanșeitate la debit redus după cum urmează:

| (a) | capătul sondei sistemului se etanșează prin una din următoarele metode:






  (i) | capătul sondei de prelevare a eșantioanelor se obturează cu un capac sau cu un dop; |
| --- | --- | --- |

(a)

capătul sondei sistemului se etanșează prin una din următoarele metode:

(i)

capătul sondei de prelevare a eșantioanelor se obturează cu un capac sau cu un dop;

| (ii) | linia de transfer se decuplează de la sondă, iar linia de transfer se obturează cu un capac sau cu un dop; |
| --- | --- |

(ii)

linia de transfer se decuplează de la sondă, iar linia de transfer se obturează cu un capac sau cu un dop;

| (iii) | se închide o supapă etanșă la scurgeri, amplasată în linie între sondă și linia de transfer; |
| --- | --- |

(iii)

se închide o supapă etanșă la scurgeri, amplasată în linie între sondă și linia de transfer;

| (b) | se pun în funcțiune toate pompele de vid. După stabilizare, se verifică dacă debitul prin partea vidată a sistemului de prelevare eșantioane este mai mic de 0,5 % din debitul normal de funcționare al sistemului. Debitele tipice ale analizorului și derivației se pot estima prin aproximarea debitului normal de funcționare al sistemului. |
| --- | --- |

(b)

se pun în funcțiune toate pompele de vid. După stabilizare, se verifică dacă debitul prin partea vidată a sistemului de prelevare eșantioane este mai mic de 0,5 % din debitul normal de funcționare al sistemului. Debitele tipice ale analizorului și derivației se pot estima prin aproximarea debitului normal de funcționare al sistemului.

8.1.8.7.4.   Încercarea de etanșeitate pentru diluarea gazului de reglare a sensibilității

Pentru această încercare se poate utiliza orice analizor de gaze. Dacă se utilizează un FID, orice contaminare cu HC în sistemul de prelevare eșantioane se corectează în conformitate cu apendicele A.7 și A.8 privind determinarea HC și NHMC. Rezultatele eronate pot fi evitate prin folosirea exclusivă a analizoarelor cu o repetabilitate de minimum 0,5 % la concentrația gazului de reglare a sensibilității utilizat pentru această încercare. Verificarea etanșeității în partea vidată se efectuează după cum urmează:

| (a) | se pregătește un analizor de gaze identic celor utilizate în încercările de emisii; |
| --- | --- |

(a)

se pregătește un analizor de gaze identic celor utilizate în încercările de emisii;

| (b) | se introduce gazul de reglare a sensibilității în orificiul analizorului și se verifică dacă măsurarea concentrației acestuia se face cu precizia și repetabilitatea de măsurare anticipate; |
| --- | --- |

(b)

se introduce gazul de reglare a sensibilității în orificiul analizorului și se verifică dacă măsurarea concentrației acestuia se face cu precizia și repetabilitatea de măsurare anticipate;

| (c) | surplusul de gaz de reglare a sensibilității se direcționează către una din următoarele locații ale sistemului de prelevare eșantioane:






  (i) | capătul sondei de prelevare; |
| --- | --- | --- |

(c)

surplusul de gaz de reglare a sensibilității se direcționează către una din următoarele locații ale sistemului de prelevare eșantioane:

(i)

capătul sondei de prelevare;

| (ii) | linia de transfer se decuplează de la sondă, iar surplusul de gaz de reglare a sensibilității se introduce la capătul deschis al liniei de transfer; |
| --- | --- |

(ii)

linia de transfer se decuplează de la sondă, iar surplusul de gaz de reglare a sensibilității se introduce la capătul deschis al liniei de transfer;

| (iii) | se instalează o supapă cu trei căi, amplasată în linie între sondă și linia de transfer; |
| --- | --- |

(iii)

se instalează o supapă cu trei căi, amplasată în linie între sondă și linia de transfer;

| (d) | se verifică dacă valoarea măsurată a concentrației surplusului de gaz de reglare a sensibilității se încadrează în intervalul ± 0,5 % din concentrația gazului de reglare a sensibilității. O valoare măsurată mai mică decât valoarea anticipată indică o scurgere dar o valoare mai mare decât cea anticipată poate indica o problemă a gazului de reglare a sensibilității sau a analizorului propriu-zis. O valoare măsurată mai mare decât cea anticipată nu indică o scurgere. |
| --- | --- |

(d)

se verifică dacă valoarea măsurată a concentrației surplusului de gaz de reglare a sensibilității se încadrează în intervalul ± 0,5 % din concentrația gazului de reglare a sensibilității. O valoare măsurată mai mică decât valoarea anticipată indică o scurgere dar o valoare mai mare decât cea anticipată poate indica o problemă a gazului de reglare a sensibilității sau a analizorului propriu-zis. O valoare măsurată mai mare decât cea anticipată nu indică o scurgere.

8.1.8.7.5.   Încercarea de pierdere a vidului

Încercare se efectuează prin aplicarea unui vid în volumul părții vidate a sistemului de prelevare eșantioane, iar eventualele scurgeri ale sistemului apar sub formă de reducere a vidului aplicat. Pentru a efectua această încercare, volumul părții vidate a sistemului de prelevare eșantioane trebuie să aibă o eroare cunoscută de ±10 % din volumul real. De asemenea, pentru această încercare se utilizează instrumente de măsurare conforme cu specificațiile de la punctele 8.1 și 9.4.

Încercarea de pierdere a vidului se efectuează după cum urmează:

| (a) | capătul sondei sistemului se etanșează cât mai aproape de deschiderea sondei, prin una din următoarele metode:






  (i) | capătul sondei de prelevare se obturează cu un capac sau cu un dop; |
| --- | --- | --- |

(a)

capătul sondei sistemului se etanșează cât mai aproape de deschiderea sondei, prin una din următoarele metode:

(i)

capătul sondei de prelevare se obturează cu un capac sau cu un dop;

| (ii) | linia de transfer se decuplează de la sondă, iar linia de transfer se obturează cu un capac sau cu un dop; |
| --- | --- |

(ii)

linia de transfer se decuplează de la sondă, iar linia de transfer se obturează cu un capac sau cu un dop;

| (iii) | se închide o supapă etanșă la scurgeri, amplasată în linie între sondă și linia de transfer; |
| --- | --- |

(iii)

se închide o supapă etanșă la scurgeri, amplasată în linie între sondă și linia de transfer;

| (b) | se pun în funcțiune toate pompele de vid. Se extrage un volum de vid reprezentativ pentru condiții de funcționare normale. În cazul în care se utilizează saci de prelevare eșantioane, se recomandă ca procedura normală de pompare în sacul de prelevare să se repete de două ori, pentru a reduce la minim orice volume blocate; |
| --- | --- |

(b)

se pun în funcțiune toate pompele de vid. Se extrage un volum de vid reprezentativ pentru condiții de funcționare normale. În cazul în care se utilizează saci de prelevare eșantioane, se recomandă ca procedura normală de pompare în sacul de prelevare să se repete de două ori, pentru a reduce la minim orice volume blocate;

| (c) | se opresc pompele de prelevare eșantioane și sistemul se sigilează. Se măsoară și se înregistrează presiunea absolută a gazului capturat și, opțional, temperatura absolută a sistemului. Se alocă o perioadă suficientă de timp pentru depunerea eventualelor componente tranzitorii și pentru ca o scurgere de 0,5 % să provoace o modificare de presiune de cel puțin zece ori mai mare decât rezoluția traductorului de presiune. Se înregistrează din nou presiunea și, după caz, temperatura; |
| --- | --- |

(c)

se opresc pompele de prelevare eșantioane și sistemul se sigilează. Se măsoară și se înregistrează presiunea absolută a gazului capturat și, opțional, temperatura absolută a sistemului. Se alocă o perioadă suficientă de timp pentru depunerea eventualelor componente tranzitorii și pentru ca o scurgere de 0,5 % să provoace o modificare de presiune de cel puțin zece ori mai mare decât rezoluția traductorului de presiune. Se înregistrează din nou presiunea și, după caz, temperatura;

| (d) | se calculează debitul scurgerii la o valoare ipotetică zero pentru volumele pompate în sacul de prelevare eșantioane și, pe baza valorilor cunoscute pentru volumul sistemului de prelevare, se calculează presiunea inițială și cea finală, temperaturile opționale și timpul scurs. Se verifică dacă debitul de pierdere a vidului este mai mic de 0,5 % din debitul în condiții normale de utilizare a sistemului, după cum urmează: | (8-3) |
| --- | --- | --- |

(d)

se calculează debitul scurgerii la o valoare ipotetică zero pentru volumele pompate în sacul de prelevare eșantioane și, pe baza valorilor cunoscute pentru volumul sistemului de prelevare, se calculează presiunea inițială și cea finală, temperaturile opționale și timpul scurs. Se verifică dacă debitul de pierdere a vidului este mai mic de 0,5 % din debitul în condiții normale de utilizare a sistemului, după cum urmează:

Formula

(8-3)

unde:

| q

  Vleak | = | debitul de pierdere a vidului [mol/s] |
| --- | --- | --- |
| V
  vac | = | volumul geometric al părții vidate a sistemului de prelevare eșantioane [m3] |
| R | = | constanta molară a gazului [J/(mol·K)] |
| p
  2 | = | presiunea absolută în partea vidată în momentul t2 [Pa] |
| T
  2 | = | temperatura absolută în partea vidată în momentul t2 [K] |
| p
  1 | = | presiunea absolută în partea vidată în momentul t1 [Pa] |
| T
  1 | = | temperatura absolută în partea vidată în momentul t1 [K] |
| t
  2 | = | timpul la finalizarea încercării de verificare a pierderii de vid [s] |
| t
  1 | = | timpul la începerea încercării de verificare a pierderii de vid [s] |

q

  Vleak

=

debitul de pierdere a vidului [mol/s]

V
  vac

=

volumul geometric al părții vidate a sistemului de prelevare eșantioane [m3]

R

=

constanta molară a gazului [J/(mol·K)]

p
  2

=

presiunea absolută în partea vidată în momentul t2 [Pa]

T
  2

=

temperatura absolută în partea vidată în momentul t2 [K]

p
  1

=

presiunea absolută în partea vidată în momentul t1 [Pa]

T
  1

=

temperatura absolută în partea vidată în momentul t1 [K]

t
  2

=

timpul la finalizarea încercării de verificare a pierderii de vid [s]

t
  1

=

timpul la începerea încercării de verificare a pierderii de vid [s]

8.1.9.   Măsurarea CO și CO2

8.1.9.1.   Verificarea interferenței H2O în cazul analizoarelor NDIR pentru analiza CO2

8.1.9.1.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

Dacă CO2 este măsurat cu un analizor NDIR, interferența H2O se verifică la prima instalare a analizorului și după intervenții majore de întreținere.

8.1.9.1.2.   Principii de măsurare

H2O poate interfera cu răspunsul analizorului NDIR la CO2. Dacă analizorul NDIR folosește algoritmi de compensare bazați pe măsurarea altor gaze pentru a verifica această interferență, aceste măsurători se utilizează simultan pentru a verifica algoritmii de compensare în timpul verificării interferenței cu analizorul.

8.1.9.1.3.   Cerințe privind sistemul

Analizorul NDIR pentru CO2 trebuie să prezinte o interferență H2O în limita a (0,0 ± 0,4) mmol/mol (din concentrația medie de CO2 anticipată).

8.1.9.1.4.   Procedură

Verificarea interferenței se efectuează după cum urmează:

| (a) | se pornește analizorul NDIR pentru CO2, se lasă să funcționeze, se aduce la zero și i se reglează sensibilitatea în același mod ca înaintea unei încercări de emisii; |
| --- | --- |

(a)

se pornește analizorul NDIR pentru CO2, se lasă să funcționeze, se aduce la zero și i se reglează sensibilitatea în același mod ca înaintea unei încercări de emisii;

| (b) | se generează un gaz de încercare umidificat prin barbotarea în apă distilată a aerului de aducere la zero, conform cu specificațiile de la punctul 9.5.1, într-un recipient etanș. Dacă eșantionul nu este printr-un uscător, temperatura recipientului se reglează astfel încât să ajungă la un nivel de H2O cel puțin egal cu valoarea maximă anticipată pentru durata încercării. Dacă eșantionul este trecut printr-un uscător în timpul încercării, se controlează temperatura recipientului astfel încât să se ajungă la un nivel de H2O cel puțin egal cu valoarea determinată la punctul 9.3.2.3.1; |
| --- | --- |

(b)

se generează un gaz de încercare umidificat prin barbotarea în apă distilată a aerului de aducere la zero, conform cu specificațiile de la punctul 9.5.1, într-un recipient etanș. Dacă eșantionul nu este printr-un uscător, temperatura recipientului se reglează astfel încât să ajungă la un nivel de H2O cel puțin egal cu valoarea maximă anticipată pentru durata încercării. Dacă eșantionul este trecut printr-un uscător în timpul încercării, se controlează temperatura recipientului astfel încât să se ajungă la un nivel de H2O cel puțin egal cu valoarea determinată la punctul 9.3.2.3.1;

| (c) | temperatura gazului de încercare umidificat se menține cu cel puțin 5 °C deasupra punctului său de condensare în aval de recipient; |
| --- | --- |

(c)

temperatura gazului de încercare umidificat se menține cu cel puțin 5 °C deasupra punctului său de condensare în aval de recipient;

| (d) | gazul de încercare umidificat se introduce în sistemul de prelevare eșantioane. Acesta poate fi introdus în aval de un eventual uscător de eșantioane utilizat în cursul încercării; |
| --- | --- |

(d)

gazul de încercare umidificat se introduce în sistemul de prelevare eșantioane. Acesta poate fi introdus în aval de un eventual uscător de eșantioane utilizat în cursul încercării;

| (e) | se măsoară fracția molară apoasă x
  H2O a gazului de încercare umidificat, cât mai aproape posibil de orificiul de admisie al analizorului. De exemplu, pentru calcularea x
  H2O se măsoară punctul de condensare T
  dew și presiunea absolută p
  total; |
| --- | --- |

(e)

se măsoară fracția molară apoasă x
  H2O a gazului de încercare umidificat, cât mai aproape posibil de orificiul de admisie al analizorului. De exemplu, pentru calcularea x
  H2O se măsoară punctul de condensare T
  dew și presiunea absolută p
  total;

| (f) | se evită producerea condensului în liniile de transfer, fitingurile sau supapele dintre punctul de măsurare a x
  H2O și analizor, aplicând un bun raționament tehnic; |
| --- | --- |

(f)

se evită producerea condensului în liniile de transfer, fitingurile sau supapele dintre punctul de măsurare a x
  H2O și analizor, aplicând un bun raționament tehnic;

| (g) | se prevede o perioadă de stabilizare a răspunsului analizorului. Perioada de stabilizare trebuie să includă timpul necesar pentru purjarea liniei de transfer și pentru așteptarea răspunsului analizorului; |
| --- | --- |

(g)

se prevede o perioadă de stabilizare a răspunsului analizorului. Perioada de stabilizare trebuie să includă timpul necesar pentru purjarea liniei de transfer și pentru așteptarea răspunsului analizorului;

| (h) | în timp ce analizorul măsoară concentrația eșantionului, se înregistrează datele măsurate timp de 30 s. Se calculează media aritmetică a acestor date. Analizorul îndeplinește criteriile verificării de interferență dacă această valoare se situează în intervalul (0,0 ± 0,4) mmol/mol. |
| --- | --- |

(h)

în timp ce analizorul măsoară concentrația eșantionului, se înregistrează datele măsurate timp de 30 s. Se calculează media aritmetică a acestor date. Analizorul îndeplinește criteriile verificării de interferență dacă această valoare se situează în intervalul (0,0 ± 0,4) mmol/mol.

8.1.9.2.   Verificarea interferenței H2O și CO2 în cazul analizoarelor NDIR pentru analiza CO

8.1.9.2.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

Dacă CO este măsurat cu un analizor NDIR, interferența H2O și CO2 se verifică la prima instalare a analizorului și după intervenții majore de întreținere.

8.1.9.2.2.   Principii de măsurare

H2O și CO2 pot interfera în mod pozitiv cu un analizor NDIR prin crearea unui răspuns similar cu cel al CO. Dacă analizorul NDIR folosește algoritmi de compensare bazați pe măsurarea altor gaze pentru a verifica această interferență, aceste măsurători se efectuează simultan pentru a verifica algoritmii de compensare în timpul verificării interferenței cu analizorul.

8.1.9.2.3.   Cerințe privind sistemul

Analizorul NDIR de CO trebuie să prezinte o interferență combinată H2O și CO2 în limita a ± 2 % din concentrația medie anticipată a CO.

8.1.9.2.4.   Procedură

Verificarea interferenței se efectuează după cum urmează:

| (a) | analizorul NDIR pentru CO se pornește, se lasă să funcționeze, se aduce la zero și i se reglează sensibilitatea în același mod ca înaintea unei încercări de emisii; |
| --- | --- |

(a)

analizorul NDIR pentru CO se pornește, se lasă să funcționeze, se aduce la zero și i se reglează sensibilitatea în același mod ca înaintea unei încercări de emisii;

| (b) | se generează un gaz de încercare CO2 umidificat prin barbotarea în apă distilată a unui gaz CO2 de reglare a sensibilității, într-un recipient etanș. Dacă eșantionul nu este trecut printr-un uscător, se controlează temperatura recipientului astfel încât să se ajungă la un nivel de H2O cel puțin egal cu valoarea maximă anticipată pentru durata încercării. Dacă eșantionul este trecut printr-un uscător în timpul încercării, se controlează temperatura recipientului astfel încât să se ajungă la un nivel de H2O cel puțin egal cu valoarea maximă determinată la punctul 8.1.8.5.8. Se utilizează o concentrație a gazului CO2 de reglare a sensibilității cel puțin egală cu valoarea maximă anticipată pe durata încercării; |
| --- | --- |

(b)

se generează un gaz de încercare CO2 umidificat prin barbotarea în apă distilată a unui gaz CO2 de reglare a sensibilității, într-un recipient etanș. Dacă eșantionul nu este trecut printr-un uscător, se controlează temperatura recipientului astfel încât să se ajungă la un nivel de H2O cel puțin egal cu valoarea maximă anticipată pentru durata încercării. Dacă eșantionul este trecut printr-un uscător în timpul încercării, se controlează temperatura recipientului astfel încât să se ajungă la un nivel de H2O cel puțin egal cu valoarea maximă determinată la punctul 8.1.8.5.8. Se utilizează o concentrație a gazului CO2 de reglare a sensibilității cel puțin egală cu valoarea maximă anticipată pe durata încercării;

| (c) | gazul CO2 de încercare umidificat se introduce în sistemul de prelevare a eșantioanelor. Acesta poate fi introdus în aval de un eventual uscător de eșantioane utilizat în cursul încercării; |
| --- | --- |

(c)

gazul CO2 de încercare umidificat se introduce în sistemul de prelevare a eșantioanelor. Acesta poate fi introdus în aval de un eventual uscător de eșantioane utilizat în cursul încercării;

| (d) | se măsoară fracția molară apoasă x
  H2O a gazului de încercare umidificat, cât mai aproape posibil de orificiul de admisie al analizorului. De exemplu, pentru calcularea x
  H2O se măsoară punctul de condensare T
  dew și presiunea absolută p
  total. |
| --- | --- |

(d)

se măsoară fracția molară apoasă x
  H2O a gazului de încercare umidificat, cât mai aproape posibil de orificiul de admisie al analizorului. De exemplu, pentru calcularea x
  H2O se măsoară punctul de condensare T
  dew și presiunea absolută p
  total.

| (e) | se evită producerea condensului în liniile de transfer, racordurile sau supapele dintre punctul de măsurare a x
  H2O și analizor, aplicând un bun raționament tehnic; |
| --- | --- |

(e)

se evită producerea condensului în liniile de transfer, racordurile sau supapele dintre punctul de măsurare a x
  H2O și analizor, aplicând un bun raționament tehnic;

| (f) | se prevede o perioadă de stabilizare a răspunsului analizorului; |
| --- | --- |

(f)

se prevede o perioadă de stabilizare a răspunsului analizorului;

| (g) | în timp ce analizorul măsoară concentrația eșantionului, se înregistrează datele prelevate timp de 30 s. Se calculează media aritmetică a acestor date; |
| --- | --- |

(g)

în timp ce analizorul măsoară concentrația eșantionului, se înregistrează datele prelevate timp de 30 s. Se calculează media aritmetică a acestor date;

| (h) | se consideră că analizorul îndeplinește criteriile verificării de interferențe dacă rezultatul de la litera (g) din prezenta secțiune respectă toleranța de la punctul 8.1.9.2.3; |
| --- | --- |

(h)

se consideră că analizorul îndeplinește criteriile verificării de interferențe dacă rezultatul de la litera (g) din prezenta secțiune respectă toleranța de la punctul 8.1.9.2.3;

| (i) | procedurile privind interferența CO2 și H2O pot fi executate și separat. Dacă nivelurile de CO2 și H2O utilizate sunt mai mari decât nivelurile maxime anticipate pe durata încercării, fiecare valoare observată a interferenței se ajustează în jos prin înmulțirea interferenței observate cu raportul dintre valoarea concentrației maxime anticipate și valoarea reală utilizată pe durata acestei proceduri. Se pot utiliza concentrații de H2O aferente unor proceduri separate de verificare a interferențelor care sunt mai reduse decât nivelurile maxime anticipate pe durata încercărilor (până la un conținut de 0,025 mol/mol H2O), dar interferența H2O observată se ajustează în sus prin înmulțirea interferenței observate cu raportul dintre concentrația maximă de H2O anticipată și valoarea reală utilizată pe durata acestei proceduri. Suma celor două valori ajustate trebuie să respecte toleranța specificată la punctul 8.1.9.2.3. |
| --- | --- |

(i)

procedurile privind interferența CO2 și H2O pot fi executate și separat. Dacă nivelurile de CO2 și H2O utilizate sunt mai mari decât nivelurile maxime anticipate pe durata încercării, fiecare valoare observată a interferenței se ajustează în jos prin înmulțirea interferenței observate cu raportul dintre valoarea concentrației maxime anticipate și valoarea reală utilizată pe durata acestei proceduri. Se pot utiliza concentrații de H2O aferente unor proceduri separate de verificare a interferențelor care sunt mai reduse decât nivelurile maxime anticipate pe durata încercărilor (până la un conținut de 0,025 mol/mol H2O), dar interferența H2O observată se ajustează în sus prin înmulțirea interferenței observate cu raportul dintre concentrația maximă de H2O anticipată și valoarea reală utilizată pe durata acestei proceduri. Suma celor două valori ajustate trebuie să respecte toleranța specificată la punctul 8.1.9.2.3.

8.1.10.   Măsurători ale hidrocarburilor

8.1.10.1.   Optimizarea și verificarea FID

8.1.10.1.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

Pentru toate analizoarele cu FID, acesta se etalonează la prima instalare. Etalonarea FID se repetă atunci când este necesar, pe baza unui bun raționament tehnic. În cazul unui FID care măsoară hidrocarburi, se vor urma următorii pași:

| (a) | se optimizează răspunsul unui FID la diferite hidrocarburi la prima instalare a analizorului și după intervenții majore de întreținere. Răspunsul analizorului FID la propilenă și toluen trebuie să fie între 0,9 și 1,1 în raport cu propanul; |
| --- | --- |

(a)

se optimizează răspunsul unui FID la diferite hidrocarburi la prima instalare a analizorului și după intervenții majore de întreținere. Răspunsul analizorului FID la propilenă și toluen trebuie să fie între 0,9 și 1,1 în raport cu propanul;

| (b) | factorul de răspuns al analizorului FID la metan (CH4) trebuie determinat la prima instalare a analizorului și după intervenții majore de întreținere, așa cum se descrie la punctul 8.1.10.1.4. din prezenta secțiune; |
| --- | --- |

(b)

factorul de răspuns al analizorului FID la metan (CH4) trebuie determinat la prima instalare a analizorului și după intervenții majore de întreținere, așa cum se descrie la punctul 8.1.10.1.4. din prezenta secțiune;

| (c) | verificarea răspunsului la metan (CH4) se face cu maximum 185 de zile înainte de încercare. |
| --- | --- |

(c)

verificarea răspunsului la metan (CH4) se face cu maximum 185 de zile înainte de încercare.

8.1.10.1.2.   Etalonarea

Trebuie să se recurgă la un bun raționament tehnic pentru conceperea procedurii de etalonare, de exemplu cea bazată pe instrucțiunile producătorului analizorului FID și pe frecvența recomandată pentru etalonarea FID. În cazul unui FID care măsoară hidrocarburi, acesta se etalonează folosind gaze de etalonare cu C3H8, conforme cu specificațiile de la punctul 9.5.1. În cazul unui FID care măsoară CH4, acesta se etalonează folosind gaze de etalonare cu CH4, conforme cu specificațiile de la punctul 9.5.1. Indiferent de compoziția gazului de etalonare, etalonarea sa se face pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1 (C1).

8.1.10.1.3.   Optimizarea răspunsului FID la hidrocarburi

Această procedură este valabilă doar pentru analizoare FID care măsoară hidrocarburi.

| (a) | Se vor aplica instrucțiunile producătorului instrumentului și un bun raționament tehnic pentru pornirea inițială a instrumentului și reglarea de bază a funcționării folosind combustibil pentru FID și aer de aducere la zero. Analizoarele FID încălzite trebuie să se înscrie în intervalele de temperatură de funcționare impuse. Răspunsul analizorului FID se optimizează în conformitate cu cerințele privind factorii de răspuns la hidrocarburi și verificarea interferenței oxigenului în conformitate cu punctul 8.1.10.1.1 litera (a) și cu punctul 8.1.10.2. pentru intervalul cel mai uzual al analizorului preconizat în cadrul încercării privind emisiile. Pentru optimizarea cu precizie a analizorului FID se poate folosi un interval mai mare al analizorului, în conformitate cu recomandarea producătorului instrumentului și pe baza unui bun raționament tehnic, în cazul în care intervalul uzual al analizorului este mai mic decât intervalul de optimizare specificat de producătorul instrumentului. |
| --- | --- |

(a)

Se vor aplica instrucțiunile producătorului instrumentului și un bun raționament tehnic pentru pornirea inițială a instrumentului și reglarea de bază a funcționării folosind combustibil pentru FID și aer de aducere la zero. Analizoarele FID încălzite trebuie să se înscrie în intervalele de temperatură de funcționare impuse. Răspunsul analizorului FID se optimizează în conformitate cu cerințele privind factorii de răspuns la hidrocarburi și verificarea interferenței oxigenului în conformitate cu punctul 8.1.10.1.1 litera (a) și cu punctul 8.1.10.2. pentru intervalul cel mai uzual al analizorului preconizat în cadrul încercării privind emisiile. Pentru optimizarea cu precizie a analizorului FID se poate folosi un interval mai mare al analizorului, în conformitate cu recomandarea producătorului instrumentului și pe baza unui bun raționament tehnic, în cazul în care intervalul uzual al analizorului este mai mic decât intervalul de optimizare specificat de producătorul instrumentului.

| (b) | Analizoarele FID încălzite trebuie să se înscrie în intervalele de temperatură de funcționare impuse. Răspunsul analizorului FID va fi optimizat pentru cel mai uzual interval al analizorului preconizat în cadrul încercării privind emisiile. Cu debitele de combustibil și aer reglate conform recomandărilor producătorului, în analizor se introduce un gaz de reglare a sensibilității. |
| --- | --- |

(b)

Analizoarele FID încălzite trebuie să se înscrie în intervalele de temperatură de funcționare impuse. Răspunsul analizorului FID va fi optimizat pentru cel mai uzual interval al analizorului preconizat în cadrul încercării privind emisiile. Cu debitele de combustibil și aer reglate conform recomandărilor producătorului, în analizor se introduce un gaz de reglare a sensibilității.

| (c) | Pentru optimizare, se aplică pașii următori, de la (i) la (iv), sau procedura indicată de producătorului instrumentului. Opțional, pentru optimizare se pot folosi procedurile prezentate în documentul SAE nr. 770141.






  (i) | Răspunsul la un anumit debit de combustibil se determină pe baza diferenței între răspunsul la gazul de reglare a sensibilității și răspunsul la gazul de aducere la zero. |
| --- | --- | --- |

(c)

Pentru optimizare, se aplică pașii următori, de la (i) la (iv), sau procedura indicată de producătorului instrumentului. Opțional, pentru optimizare se pot folosi procedurile prezentate în documentul SAE nr. 770141.

(i)

Răspunsul la un anumit debit de combustibil se determină pe baza diferenței între răspunsul la gazul de reglare a sensibilității și răspunsul la gazul de aducere la zero.

| (ii) | Debitul de combustibil se ajustează treptat peste și sub valoarea din specificația producătorului. Se înregistrează răspunsul la gazul de reglare a sensibilității și la gazul de aducere la zero, pentru aceste debite de combustibil. |
| --- | --- |

(ii)

Debitul de combustibil se ajustează treptat peste și sub valoarea din specificația producătorului. Se înregistrează răspunsul la gazul de reglare a sensibilității și la gazul de aducere la zero, pentru aceste debite de combustibil.

| (iii) | Se reprezintă grafic diferența între răspunsul la gazul de reglare a sensibilității și la gazul de aducere la zero, iar debitul de combustibil se ajustează spre partea cu valori maxime a curbei. Această acțiune reprezintă reglarea inițială a debitului, putând fi necesară o optimizare ulterioară, în funcție de rezultatele factorilor de răspuns la hidrocarburi și de verificarea interferenței oxigenului, în conformitate cu punctul 8.1.10.1.1 litera (a) și cu punctul 8.1.10.2. |
| --- | --- |

(iii)

Se reprezintă grafic diferența între răspunsul la gazul de reglare a sensibilității și la gazul de aducere la zero, iar debitul de combustibil se ajustează spre partea cu valori maxime a curbei. Această acțiune reprezintă reglarea inițială a debitului, putând fi necesară o optimizare ulterioară, în funcție de rezultatele factorilor de răspuns la hidrocarburi și de verificarea interferenței oxigenului, în conformitate cu punctul 8.1.10.1.1 litera (a) și cu punctul 8.1.10.2.

| (iv) | În cazul în care interferența oxigenului sau factorii de răspuns la hidrocarburi nu corespund următoarelor specificații, debitul de aer se ajustează treptat peste și sub specificațiile producătorului, repetându-se procedura descrisă la punctul 8.1.10.1.1 litera (a) și la punctul 8.1.10.2, pentru fiecare valoare a debitului. |
| --- | --- |

(iv)

În cazul în care interferența oxigenului sau factorii de răspuns la hidrocarburi nu corespund următoarelor specificații, debitul de aer se ajustează treptat peste și sub specificațiile producătorului, repetându-se procedura descrisă la punctul 8.1.10.1.1 litera (a) și la punctul 8.1.10.2, pentru fiecare valoare a debitului.

| (d) | Se determină debitele și/sau presiunile optime pentru combustibilul pentru FID și aerul din arzător, apoi se prelevează eșantioane din acestea și se înregistrează pentru referință ulterioară. |
| --- | --- |

(d)

Se determină debitele și/sau presiunile optime pentru combustibilul pentru FID și aerul din arzător, apoi se prelevează eșantioane din acestea și se înregistrează pentru referință ulterioară.

8.1.10.1.4.   Determinarea factorului de răspuns la CH4 al FID pentru HC

Această procedură este valabilă doar pentru analizoare FID care măsoară hidrocarburi. Deoarece analizoarele FID au, în general, un răspuns diferit la CH4 comparativ cu C3H8, fiecare factor de răspuns la CH4 al analizorului FID pentru hidrocarburi totale, RF
  CH4[THC-FID], se determină după optimizarea analizorului FID. Cel mai recent factor de răspuns RF
  CH4[THC-FID], măsurat în conformitate cu prezentul punct, se folosește în calculele pentru determinarea hidrocarburilor descrise în anexa 4B apendicele A.7 (metoda molară) sau în anexa 4B apendicele A.8 (metoda masică) pentru a compensa răspunsul la CH4. RF
  CH4[THC-FID] se determină după cum urmează, luând în considerare faptul că RF
  CH4[THC-FID] nu se determină în cazul analizoarelor FID la care etalonarea și reglarea sensibilității se face folosind CH4 cu un separator nemetanic:

| (a) | se alege o concentrație a gazului de reglare a sensibilității cu C3H8, pentru a reglare sensibilitatea analizorului înainte de încercarea de emisii. Se folosesc doar gaze de reglare a sensibilității conforme cu specificațiile de la punctul 9.5.1. și se înregistrează concentrația de C3H8; |
| --- | --- |

(a)

se alege o concentrație a gazului de reglare a sensibilității cu C3H8, pentru a reglare sensibilitatea analizorului înainte de încercarea de emisii. Se folosesc doar gaze de reglare a sensibilității conforme cu specificațiile de la punctul 9.5.1. și se înregistrează concentrația de C3H8;

| (b) | se alege un gaz de reglare a sensibilității cu CH4 conform cu specificațiile de la punctul 9.5.1. și se înregistrează concentrația de CH4, |
| --- | --- |

(b)

se alege un gaz de reglare a sensibilității cu CH4 conform cu specificațiile de la punctul 9.5.1. și se înregistrează concentrația de CH4,

| (c) | analizorul FID se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului; |
| --- | --- |

(c)

analizorul FID se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului;

| (d) | se confirmă faptul că analizorul FID a fost etalonat folosind C3H8. Etalonarea sa se face pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1 (C1); |
| --- | --- |

(d)

se confirmă faptul că analizorul FID a fost etalonat folosind C3H8. Etalonarea sa se face pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1 (C1);

| (e) | FID se aduce la zero cu un gaz de aducere la zero folosit pentru încercarea emisiilor; |
| --- | --- |

(e)

FID se aduce la zero cu un gaz de aducere la zero folosit pentru încercarea emisiilor;

| (f) | se reglează sensibilitatea FID cu gazul de reglare a sensibilității cu C3H8 ales; |
| --- | --- |

(f)

se reglează sensibilitatea FID cu gazul de reglare a sensibilității cu C3H8 ales;

| (g) | gazul de reglare a sensibilității cu CH4 care a fost ales la litera (b) a prezentului punct se introduce în orificiul pentru eșantioane al analizorului FID; |
| --- | --- |

(g)

gazul de reglare a sensibilității cu CH4 care a fost ales la litera (b) a prezentului punct se introduce în orificiul pentru eșantioane al analizorului FID;

| (h) | se stabilizează răspunsul analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea analizorului și pentru răspuns; |
| --- | --- |

(h)

se stabilizează răspunsul analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea analizorului și pentru răspuns;

| (i) | în timp ce analizorul măsoară concentrația de CH4, se înregistrează datele măsurate timp de 30 s și se calculează media aritmetică a acestor valori; |
| --- | --- |

(i)

în timp ce analizorul măsoară concentrația de CH4, se înregistrează datele măsurate timp de 30 s și se calculează media aritmetică a acestor valori;

| (j) | concentrația medie măsurată se împarte la concentrația înregistrată de reglare a sensibilității a gazului de etalonare cu CH4. Rezultatul reprezintă factorul de răspuns al analizorului FID pentru CH4, RF
  CH4[THC-FID]. |
| --- | --- |

(j)

concentrația medie măsurată se împarte la concentrația înregistrată de reglare a sensibilității a gazului de etalonare cu CH4. Rezultatul reprezintă factorul de răspuns al analizorului FID pentru CH4, RF
  CH4[THC-FID].

8.1.10.1.5.   Verificarea răspunsului la metan (CH4) al FID pentru HC

Această procedură este valabilă doar pentru analizoare FID care măsoară hidrocarburi. În cazul în care valoarea RF
  CH4[THC-FID] de la punctul 8.1.10.1.4. se situează în intervalul ± 5,0 % din valoarea anterioară cel mai recent determinată, FID pentru HC corespunde la verificarea răspunsului la metan.

| (a) | Se verifică mai întâi dacă toate valorile pentru presiunea și/sau debitul combustibilului pentru FID, ale aerului pentru arzător și ale eșantionului se încadrează în intervalul ± 5,0 % din valorile anterioare cel mai recent determinate, așa cum se arată la punctul 8.1.10.1.3. din prezenta secțiune. În cazul în care aceste debite trebuie ajustate, se determină un nou RF
  CH4[THC-FID], așa cum se arată la punctul 8.1.10.1.4. din prezenta secțiune. Trebuie să se verifice dacă valoarea RF
  CH4[THC-FID] determinată se încadrează în limita de toleranță specificată la prezentul punct 8.1.10.1.5.; |
| --- | --- |

(a)

Se verifică mai întâi dacă toate valorile pentru presiunea și/sau debitul combustibilului pentru FID, ale aerului pentru arzător și ale eșantionului se încadrează în intervalul ± 5,0 % din valorile anterioare cel mai recent determinate, așa cum se arată la punctul 8.1.10.1.3. din prezenta secțiune. În cazul în care aceste debite trebuie ajustate, se determină un nou RF
  CH4[THC-FID], așa cum se arată la punctul 8.1.10.1.4. din prezenta secțiune. Trebuie să se verifice dacă valoarea RF
  CH4[THC-FID] determinată se încadrează în limita de toleranță specificată la prezentul punct 8.1.10.1.5.;

| (b) | În cazul în care RF
  CH4[THC-FID] nu se încadrează în limitele de toleranță specificate la prezentul punct 8.1.10.1.5., răspunsul FID se optimizează din nou, așa cum se arată la punctul 8.1.10.1.3. din prezenta secțiune; |
| --- | --- |

(b)

În cazul în care RF
  CH4[THC-FID] nu se încadrează în limitele de toleranță specificate la prezentul punct 8.1.10.1.5., răspunsul FID se optimizează din nou, așa cum se arată la punctul 8.1.10.1.3. din prezenta secțiune;

| (c) | Se determină un nou RF
  CH4[THC-FID] așa cum se arată la punctul 8.1.10.1.4. din prezenta secțiune. Această nouă valoare a RF
  CH4[THC-FID] se folosește în calculele pentru determinarea hidrocarburilor descrise în anexa 4B apendicele A.7 (metoda molară) sau în anexa 4B apendicele A.8 (metoda masică). |
| --- | --- |

(c)

Se determină un nou RF
  CH4[THC-FID] așa cum se arată la punctul 8.1.10.1.4. din prezenta secțiune. Această nouă valoare a RF
  CH4[THC-FID] se folosește în calculele pentru determinarea hidrocarburilor descrise în anexa 4B apendicele A.7 (metoda molară) sau în anexa 4B apendicele A.8 (metoda masică).

8.1.10.2.   Verificarea interferenței O2 la FID pentru gaze de evacuare brute în regim nestoichiometric

8.1.10.2.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

În cazul în care analizoarele FID se folosesc pentru măsurători ale gazelor de evacuare, nivelul interferenței O2 la analizorul FID se verifică la prima instalare și după intervenții majore de întreținere.

8.1.10.2.2.   Principii de măsurare

Modificările concentrației de O2 în gazele de evacuare brute pot afecta răspunsul analizorului FID prin modificarea temperaturii flăcării. Se optimizează debitul de combustibil pentru analizorul FID, debitul de aer la arzător și debitul eșantionului pentru a îndeplini condițiile acestei verificări. Performanța analizorului FID se verifică cu algoritmii de compensare a interferențelor FID cu O2 care au loc în timpul unei încercări privind emisiile.

8.1.10.2.3.   Cerințe privind sistemul

Orice analizor FID folosit în cursul încercării trebuie să corespundă criteriilor verificării privind interferența O2 în conformitate cu procedura din prezenta secțiune.

8.1.10.2.4.   Procedură

Interferența O2 cu FID se determină după cum urmează, luând în considerare faptul că se pot folosi unul sau mai multe separatoare de gaz pentru a crea concentrațiile de referință ale gazului necesare pentru această verificare:

| (a) | Se aleg trei gaze de reglare a sensibilității care corespund specificațiilor de la punctul 9.5.1. și care conțin concentrația de C3H8 folosită pentru reglarea sensibilității analizoarelor înainte de încercarea privind emisiile. Doar gazele de reglare a sensibilității de referință cu CH4 care corespund specificațiilor de la secțiunea 9.5.1. se pot folosi pentru FID etalonate cu CH4 cu un separator nemetanic. Cele trei concentrații de gaz de echilibru se aleg astfel încât concentrațiile de O2 și N2 să reprezinte concentrațiile minimă, maximă și intermediară de O2 preconizate în cursul încercării. Cerința de utilizare a concentrației medii de O2 se poate elimina în cazul în care analizorul FID este etalonat cu gaz de reglare a sensibilității echilibrat cu concentrația medie preconizată de oxigen; |
| --- | --- |

(a)

Se aleg trei gaze de reglare a sensibilității care corespund specificațiilor de la punctul 9.5.1. și care conțin concentrația de C3H8 folosită pentru reglarea sensibilității analizoarelor înainte de încercarea privind emisiile. Doar gazele de reglare a sensibilității de referință cu CH4 care corespund specificațiilor de la secțiunea 9.5.1. se pot folosi pentru FID etalonate cu CH4 cu un separator nemetanic. Cele trei concentrații de gaz de echilibru se aleg astfel încât concentrațiile de O2 și N2 să reprezinte concentrațiile minimă, maximă și intermediară de O2 preconizate în cursul încercării. Cerința de utilizare a concentrației medii de O2 se poate elimina în cazul în care analizorul FID este etalonat cu gaz de reglare a sensibilității echilibrat cu concentrația medie preconizată de oxigen;

| (b) | Se confirmă faptul că analizorul FID îndeplinește toate specificațiile de la punctul 8.1.10.1.; |
| --- | --- |

(b)

Se confirmă faptul că analizorul FID îndeplinește toate specificațiile de la punctul 8.1.10.1.;

| (c) | Analizorul FID se pornește și funcționează ca înaintea unei încercări de emisii. Indiferent de sursa de aer a arzătorului FID timpul încercării, pentru această verificare se folosește aer de aducere la zero ca sursă de aer a arzătorului FID; |
| --- | --- |

(c)

Analizorul FID se pornește și funcționează ca înaintea unei încercări de emisii. Indiferent de sursa de aer a arzătorului FID timpul încercării, pentru această verificare se folosește aer de aducere la zero ca sursă de aer a arzătorului FID;

| (d) | Analizorul se aduce la zero; |
| --- | --- |

(d)

Analizorul se aduce la zero;

| (e) | Se reglează sensibilitatea analizorului cu un gaz de reglare a sensibilității care este folosit în cursul încercării privind emisiile; |
| --- | --- |

(e)

Se reglează sensibilitatea analizorului cu un gaz de reglare a sensibilității care este folosit în cursul încercării privind emisiile;

| (f) | Răspunsul la gazul de aducere la zero se verifică folosind gazul de aducere la zero utilizat la încercarea emisiilor. Se trece la pasul următor dacă valoarea medie a răspunsului la gazul de aducere la zero pentru datele măsurate în 30 s reprezintă ± 0,5 % din valoarea de referință de reglare a sensibilității folosită la litera (e) a prezentului punct; în caz contrar, procedura se reia de la litera (d) a prezentului punct; |
| --- | --- |

(f)

Răspunsul la gazul de aducere la zero se verifică folosind gazul de aducere la zero utilizat la încercarea emisiilor. Se trece la pasul următor dacă valoarea medie a răspunsului la gazul de aducere la zero pentru datele măsurate în 30 s reprezintă ± 0,5 % din valoarea de referință de reglare a sensibilității folosită la litera (e) a prezentului punct; în caz contrar, procedura se reia de la litera (d) a prezentului punct;

| (g) | Răspunsul analizorului se verifică folosind gazul de reglare a sensibilității cu concentrația minimă de O2 preconizată în cursul încercării. Valoarea medie pentru datele stabilizate măsurate timp de 30 s se înregistrează ca x
  O2minHC; |
| --- | --- |

(g)

Răspunsul analizorului se verifică folosind gazul de reglare a sensibilității cu concentrația minimă de O2 preconizată în cursul încercării. Valoarea medie pentru datele stabilizate măsurate timp de 30 s se înregistrează ca x
  O2minHC;

| (h) | Răspunsul analizorului FID la gazul de aducere la zero se verifică folosind gazul de aducere la zero utilizat la încercarea emisiilor. Se trece la pasul următor dacă valoarea medie a răspunsului la gazul de aducere la zero pentru datele stabilizate măsurate timp de 30 s reprezintă ± 0,5 % din valoarea de referință de reglare a sensibilității folosită la litera (e) a prezentului punct, în caz contrar, procedura se reia de la litera (d) a prezentului punct; |
| --- | --- |

(h)

Răspunsul analizorului FID la gazul de aducere la zero se verifică folosind gazul de aducere la zero utilizat la încercarea emisiilor. Se trece la pasul următor dacă valoarea medie a răspunsului la gazul de aducere la zero pentru datele stabilizate măsurate timp de 30 s reprezintă ± 0,5 % din valoarea de referință de reglare a sensibilității folosită la litera (e) a prezentului punct, în caz contrar, procedura se reia de la litera (d) a prezentului punct;

| (i) | Răspunsul analizorului se verifică folosind gazul de reglare a sensibilității cu concentrația medie de O2 preconizată în cursul încercării. Valoarea medie a răspunsului pentru datele stabilizate măsurate timp de 30 s se înregistrează ca x
  O2avgHC; |
| --- | --- |

(i)

Răspunsul analizorului se verifică folosind gazul de reglare a sensibilității cu concentrația medie de O2 preconizată în cursul încercării. Valoarea medie a răspunsului pentru datele stabilizate măsurate timp de 30 s se înregistrează ca x
  O2avgHC;

| (j) | Răspunsul analizorului FID la gazul de aducere la zero se verifică folosind gazul de aducere la zero folosit la încercarea emisiilor. Se trece la pasul următor dacă valoarea medie a răspunsului la gazul de aducere la zero pentru datele stabilizate măsurate timp de 30 s reprezintă ± 0,5 % din valoarea de referință de reglare a sensibilității folosită la litera (e) a prezentului punct; în caz contrar, procedura se reia de la litera (d) a prezentului punct; |
| --- | --- |

(j)

Răspunsul analizorului FID la gazul de aducere la zero se verifică folosind gazul de aducere la zero folosit la încercarea emisiilor. Se trece la pasul următor dacă valoarea medie a răspunsului la gazul de aducere la zero pentru datele stabilizate măsurate timp de 30 s reprezintă ± 0,5 % din valoarea de referință de reglare a sensibilității folosită la litera (e) a prezentului punct; în caz contrar, procedura se reia de la litera (d) a prezentului punct;

| (k) | Răspunsul analizorului se verifică folosind gazul de reglare a sensibilității cu concentrația minimă de O2 preconizată în cursul încercării. Valoarea medie a răspunsului pentru datele stabilizate măsurate timp de 30 s se înregistrează ca x
  O2maxHC; |
| --- | --- |

(k)

Răspunsul analizorului se verifică folosind gazul de reglare a sensibilității cu concentrația minimă de O2 preconizată în cursul încercării. Valoarea medie a răspunsului pentru datele stabilizate măsurate timp de 30 s se înregistrează ca x
  O2maxHC;

| (l) | Răspunsul analizorului FID la gazul de aducere la zero se verifică folosind gazul de aducere la zero utilizat la încercarea emisiilor. Se trece la pasul următor dacă valoarea medie a răspunsului la gazul de aducere la zero pentru datele stabilizate măsurate timp de 30 s reprezintă ± 0,5 % din valoarea de referință de reglare a sensibilității folosită la litera (e) a prezentului punct; în caz contrar, procedura se reia de la litera (d) a prezentului punct; |
| --- | --- |

(l)

Răspunsul analizorului FID la gazul de aducere la zero se verifică folosind gazul de aducere la zero utilizat la încercarea emisiilor. Se trece la pasul următor dacă valoarea medie a răspunsului la gazul de aducere la zero pentru datele stabilizate măsurate timp de 30 s reprezintă ± 0,5 % din valoarea de referință de reglare a sensibilității folosită la litera (e) a prezentului punct; în caz contrar, procedura se reia de la litera (d) a prezentului punct;

| (m) | Se calculează diferența procentuală între x
  O2maxHC și concentrația gazului de referință. Se calculează diferența procentuală între x
  O2avgHC și concentrația gazului de referință. Se calculează diferența procentuală între x
  O2minHC și concentrația gazului de referință. Se determină diferența procentuală maximă între cele trei valori. Aceasta reprezintă interferența O2; |
| --- | --- |

(m)

Se calculează diferența procentuală între x
  O2maxHC și concentrația gazului de referință. Se calculează diferența procentuală între x
  O2avgHC și concentrația gazului de referință. Se calculează diferența procentuală între x
  O2minHC și concentrația gazului de referință. Se determină diferența procentuală maximă între cele trei valori. Aceasta reprezintă interferența O2;

| (n) | În cazul în care interferența O2 este în limita a ± 3 %, se consideră că FID corespunde la verificarea interferenței O2; în caz contrar, trebuie efectuate una sau mai multe dintre următoarele acțiuni pentru remedierea deficienței:






  (i) | Se repetă verificarea pentru a determina dacă s-a făcut o greșeală în cadrul procedurii; |
| --- | --- | --- |

(n)

În cazul în care interferența O2 este în limita a ± 3 %, se consideră că FID corespunde la verificarea interferenței O2; în caz contrar, trebuie efectuate una sau mai multe dintre următoarele acțiuni pentru remedierea deficienței:

(i)

Se repetă verificarea pentru a determina dacă s-a făcut o greșeală în cadrul procedurii;

| (ii) | Pentru încercarea emisiilor se aleg gaze de aducere la zero și de reglare a sensibilității cu concentrații mai mari sau mai mici de O2 și se repetă verificarea; |
| --- | --- |

(ii)

Pentru încercarea emisiilor se aleg gaze de aducere la zero și de reglare a sensibilității cu concentrații mai mari sau mai mici de O2 și se repetă verificarea;

| (iii) | Se ajustează debitul de aer la arzătorul FID, debitul de combustibil și debitul eșantionului. Trebuie reținut faptul că dacă se ajustează aceste debite pe un analizor FID pentru hidrocarburi totale pentru a satisface condițiile de verificare a interferenței O2, RF
  CH4 trebuie să se aducă la zero pentru următoarea verificare RF
  CH4. După ajustare se repetă verificarea interferenței O2 și se determină RF
  CH4; |
| --- | --- |

(iii)

Se ajustează debitul de aer la arzătorul FID, debitul de combustibil și debitul eșantionului. Trebuie reținut faptul că dacă se ajustează aceste debite pe un analizor FID pentru hidrocarburi totale pentru a satisface condițiile de verificare a interferenței O2, RF
  CH4 trebuie să se aducă la zero pentru următoarea verificare RF
  CH4. După ajustare se repetă verificarea interferenței O2 și se determină RF
  CH4;

| (iv) | Analizorul FID se repară sau se înlocuiește și se repetă verificarea interferenței O2. |
| --- | --- |

(iv)

Analizorul FID se repară sau se înlocuiește și se repetă verificarea interferenței O2.

8.1.10.3.   Fracții de penetrație la separatorul nemetanic

8.1.10.3.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

În cazul în care se folosesc un analizor FID și un separator nemetanic (NMC) pentru măsurarea metanului (CH4), se determină eficiențele de conversie ale separatorului nemetanic pentru metan (ECH4) și pentru etan (E
  C2H6). Așa cum se detaliază la prezentul punct, aceste eficiențe de conversie se pot determina ca o combinație a eficiențelor de conversie ale NMC și factorilor de răspuns ai analizorului FID, în funcție de configurația specifică a NMC și analizorului FID.

Această verificare se face după instalarea separatorului nemetanic. Verificarea se repetă cu maximum 185 de zile înainte de încercare pentru a verifica dacă activitatea catalitică a separatorului nu s-a deteriorat.

8.1.10.3.2.   Principii de măsurare

Un separator nemetanic este un catalizator încălzit care elimină din gazele de evacuare alte hidrocarburi în afară de metan, înainte ca analizorul FID să măsoare concentrația restului de hidrocarburi. Un separator nemetanic ideal ar avea o eficiență de conversie a metanului E
  CH4 [-] egală cu 0 (adică o fracție de penetrație a metanului PF
  CH, de 1 000), iar eficiența conversiei pentru toate celelalte hidrocarburi ar fi de 1 000, reprezentată de o eficiență de conversie a etanului E
  C2H6 [-] de 1 (adică o fracție de penetrație a etanului PF
  C2H6 [-] egală cu 0). În calculele emisiilor din anexa 4B apendicele A.7 sau anexa 4B apendicele A.8 se folosesc valorile măsurate la prezentul punct pentru eficiențele de conversie E
  CH4 și E
  C2H6, pentru a explica o performanță a separatorului nemetanic sub cea ideală.

8.1.10.3.3.   Cerințe privind sistemul

Eficiențele de conversie ale separatorului nemetanic nu se limitează la anumit interval. Cu toate acestea, se recomandă optimizarea separatorului nemetanic prin ajustarea temperaturii sale pentru a se atinge o valoare a E
  CH4 < 0,15 și a E
  C2H6 > 0,98 (PF
  CH4 > 0,85 și PF
  C2H6 < 0,02), așa cum se descrie la punctul 8.1.10.3.4., după caz. În cazul în care ajustarea temperaturii separatorului nemetanic nu duce la conformitatea cu aceste specificații, se recomandă înlocuirea materialului catalizator. Se folosesc valorile de conversie cel mai recent determinate pentru a calcula emisiile de hidrocarburi în conformitate cu apendicele A.7-A.8, după caz.

8.1.10.3.4.   Procedură

Se recomandă oricare dintre procedurile de la punctele 8.1.10.3.4.1., 8.1.10.3.4.2. și 8.1.10.3.4.3. Se poate folosi o metodă alternativă recomandată de producătorul instrumentului.

8.1.10.3.4.1.   Procedura pentru un FID etalonat cu separator nemetanic

Dacă un FID se etalonează întotdeauna pentru a măsura CH4 cu separatorul nemetanic, atunci sensibilitatea FID se reglează cu separatorul nemetanic folosind un gaz de reglare a sensibilității cu CH4, produsul dintre factorul de răspuns la CH4 al acelui FID și fracția de penetrație a CH4, RFPF
  CH4[NMC-FID], se stabilește la valoarea 1,0 (adică eficiența E
  CH4 [-] este stabilită la 0) pentru toate calculele de emisii, iar combinația dintre factorul de răspuns și fracția de penetrație a etanului (C2H6), RFPFC2H6[NMC-FID] (și eficiența E
  C2H6 [-]) se determină astfel:

| (a) | Se selectează un amestec de gaze cu CH4 și un amestec analitic de gaze cu C2H6, în conformitate cu specificațiile de la punctul 9.5.1. Se alege o concentrație a CH4 pentru reglarea sensibilității FID în cursul încercării pentru emisii și o concentrație a C2H6 tipică pentru concentrația maximă a hidrocarburilor nemetanice preconizată pentru standardul de hidrocarburi sau egală cu valoarea de reglare a sensibilității a analizorului de hidrocarburi totale; |
| --- | --- |

(a)

Se selectează un amestec de gaze cu CH4 și un amestec analitic de gaze cu C2H6, în conformitate cu specificațiile de la punctul 9.5.1. Se alege o concentrație a CH4 pentru reglarea sensibilității FID în cursul încercării pentru emisii și o concentrație a C2H6 tipică pentru concentrația maximă a hidrocarburilor nemetanice preconizată pentru standardul de hidrocarburi sau egală cu valoarea de reglare a sensibilității a analizorului de hidrocarburi totale;

| (b) | Separatorul nemetanic se pornește, se utilizează și se optimizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului, inclusiv în ce privește eventuala optimizare a temperaturii; |
| --- | --- |

(b)

Separatorul nemetanic se pornește, se utilizează și se optimizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului, inclusiv în ce privește eventuala optimizare a temperaturii;

| (c) | Se confirmă faptul că analizorul FID îndeplinește toate specificațiile de la punctul 8.1.10.1.; |
| --- | --- |

(c)

Se confirmă faptul că analizorul FID îndeplinește toate specificațiile de la punctul 8.1.10.1.;

| (d) | Analizorul FID se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului; |
| --- | --- |

(d)

Analizorul FID se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului;

| (e) | Se utilizează gaz de reglare a sensibilității cu CH4 pentru reglarea sensibilității FID cu separatorul nemetanic. Se reglează sensibilitatea FID pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1. De exemplu, dacă gazul de reglare a sensibilității are o valoare de referință de 100 μmol/mol, răspunsul corect al analizorului FID la acel gaz de reglare a sensibilității este de 100 μmol/mol deoarece există un atom de carbon la o moleculă de CH4; |
| --- | --- |

(e)

Se utilizează gaz de reglare a sensibilității cu CH4 pentru reglarea sensibilității FID cu separatorul nemetanic. Se reglează sensibilitatea FID pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1. De exemplu, dacă gazul de reglare a sensibilității are o valoare de referință de 100 μmol/mol, răspunsul corect al analizorului FID la acel gaz de reglare a sensibilității este de 100 μmol/mol deoarece există un atom de carbon la o moleculă de CH4;

| (f) | Amestecul de gaze analitice cu C2H6 se introduce în amonte de separatorul nemetanic; |
| --- | --- |

(f)

Amestecul de gaze analitice cu C2H6 se introduce în amonte de separatorul nemetanic;

| (g) | Se stabilizează răspunsul analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea separatorului nemetanic și pentru răspunsul analizorului; |
| --- | --- |

(g)

Se stabilizează răspunsul analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea separatorului nemetanic și pentru răspunsul analizorului;

| (h) | În timp ce analizorul măsoară o concentrație stabilă, se înregistrează valori măsurate timp de 30 s și se calculează media aritmetică a acestor valori; |
| --- | --- |

(h)

În timp ce analizorul măsoară o concentrație stabilă, se înregistrează valori măsurate timp de 30 s și se calculează media aritmetică a acestor valori;

| (i) | Media se împarte la valoarea de referință a C2H6, convertită pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1. Rezultatul este combinația între factorul de răspuns și fracția de penetrație a C2H6, RFPF
  C2H6[NMC-FID], echivalent cu (1 - E
  C2H6 [-]). Atât combinația între factorul de răspuns și fracția de penetrație, cât și produsul dintre factorul de răspuns la CH4 și fracția de penetrație a CH4, RFPF
  CH4[NMC-FID], care este stabilit egal cu 1,0 în calculele de emisii, se folosesc în conformitate cu apendicele A.7 sau A.8, după caz. |
| --- | --- |

(i)

Media se împarte la valoarea de referință a C2H6, convertită pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1. Rezultatul este combinația între factorul de răspuns și fracția de penetrație a C2H6, RFPF
  C2H6[NMC-FID], echivalent cu (1 - E
  C2H6 [-]). Atât combinația între factorul de răspuns și fracția de penetrație, cât și produsul dintre factorul de răspuns la CH4 și fracția de penetrație a CH4, RFPF
  CH4[NMC-FID], care este stabilit egal cu 1,0 în calculele de emisii, se folosesc în conformitate cu apendicele A.7 sau A.8, după caz.

8.1.10.3.4.2.   Procedura pentru un FID etalonat cu propan, cu ocolirea separatorului nemetanic

În cazul în care se folosește un analizor cu un NMC etalonat cu propan (C3H8) prin ocolirea separatorului nemetanic, fracțiile de penetrație PF
  C2H6[NMC-FID] și PF
  CH4[NMC-FID] se determină astfel:

| (a) | Un amestec de gaze cu CH4 și un amestec de gaze analitice cu C2H6 se selectează în conformitate cu specificațiile punctului 9.5.1., cu concentrația de CH4 tipică pentru concentrația maximă preconizată la standardul de hidrocarburi și concentrația de C2H6 tipică pentru concentrația maximă de hidrocarburi totale (THC) preconizată la standardul de hidrocarburi sau egală cu valoarea de reglare a sensibilității corespunzătoare analizorului de THC; |
| --- | --- |

(a)

Un amestec de gaze cu CH4 și un amestec de gaze analitice cu C2H6 se selectează în conformitate cu specificațiile punctului 9.5.1., cu concentrația de CH4 tipică pentru concentrația maximă preconizată la standardul de hidrocarburi și concentrația de C2H6 tipică pentru concentrația maximă de hidrocarburi totale (THC) preconizată la standardul de hidrocarburi sau egală cu valoarea de reglare a sensibilității corespunzătoare analizorului de THC;

| (b) | Separatorul nemetanic se pornește și se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului, inclusiv eventuala optimizare a temperaturii; |
| --- | --- |

(b)

Separatorul nemetanic se pornește și se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului, inclusiv eventuala optimizare a temperaturii;

| (c) | Se confirmă faptul că FID îndeplinește toate specificațiile de la punctul 8.1.10.1.; |
| --- | --- |

(c)

Se confirmă faptul că FID îndeplinește toate specificațiile de la punctul 8.1.10.1.;

| (d) | FID se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului; |
| --- | --- |

(d)

FID se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului;

| (e) | FID se aduce la zero și sensibilitatea sa se reglează ca la încercarea emisiilor. Se reglează sensibilitatea FID prin ocolirea separatorului și folosind gaz de reglare a sensibilității cu C3H8 pentru reglarea sensibilității FID. Se reglează sensibilitatea FID pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1; |
| --- | --- |

(e)

FID se aduce la zero și sensibilitatea sa se reglează ca la încercarea emisiilor. Se reglează sensibilitatea FID prin ocolirea separatorului și folosind gaz de reglare a sensibilității cu C3H8 pentru reglarea sensibilității FID. Se reglează sensibilitatea FID pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1;

| (f) | Amestecul de gaze analitice cu C2H6 se introduce în amonte de separatorul nemetanic, în același loc unde a fost introdus gazul de aducere la zero; |
| --- | --- |

(f)

Amestecul de gaze analitice cu C2H6 se introduce în amonte de separatorul nemetanic, în același loc unde a fost introdus gazul de aducere la zero;

| (g) | Se lasă timp pentru stabilizarea răspunsului analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea separatorului nemetanic și pentru răspunsul analizorului; |
| --- | --- |

(g)

Se lasă timp pentru stabilizarea răspunsului analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea separatorului nemetanic și pentru răspunsul analizorului;

| (h) | În timp ce analizorul măsoară o concentrație stabilă, se înregistrează valori măsurate timp de 30 s și se calculează media aritmetică a acestor valori; |
| --- | --- |

(h)

În timp ce analizorul măsoară o concentrație stabilă, se înregistrează valori măsurate timp de 30 s și se calculează media aritmetică a acestor valori;

| (i) | Traseul de curgere se redirecționează astfel încât să ocolească separatorul nemetanic, iar amestecul de gaze analitice cu C2H6 se introduce prin ocolire și apoi se repetă pașii de la literele (g) și (h) ale prezentului punct; |
| --- | --- |

(i)

Traseul de curgere se redirecționează astfel încât să ocolească separatorul nemetanic, iar amestecul de gaze analitice cu C2H6 se introduce prin ocolire și apoi se repetă pașii de la literele (g) și (h) ale prezentului punct;

| (j) | Concentrația medie a C2H6 măsurată prin separatorul nemetanic se împarte la concentrația medie măsurată după ocolirea separatorului nemetanic. Rezultatul este fracția de penetrație a C2H6
  PF
  C2H6[NMC-FID], echivalentă cu (1 - E
  C2H6 [-]). Această fracție de penetrație se folosește în conformitate cu apendicele A.7 sau A.8, după caz; |
| --- | --- |

(j)

Concentrația medie a C2H6 măsurată prin separatorul nemetanic se împarte la concentrația medie măsurată după ocolirea separatorului nemetanic. Rezultatul este fracția de penetrație a C2H6
  PF
  C2H6[NMC-FID], echivalentă cu (1 - E
  C2H6 [-]). Această fracție de penetrație se folosește în conformitate cu apendicele A.7 sau A.8, după caz;

| (k) | Se repetă pașii de la literele (f)-(j) ale prezentului punct, dar cu amestec de gaze analitice cu CH4 în loc de C2H6. Rezultatul este fracția de penetrație a CH4
  PF
  CH4[NMC-FID], echivalentă cu (1 - E
  CH4 [-]). Această fracție de penetrație se folosește în conformitate cu apendicele A.7 sau A.8, după caz. |
| --- | --- |

(k)

Se repetă pașii de la literele (f)-(j) ale prezentului punct, dar cu amestec de gaze analitice cu CH4 în loc de C2H6. Rezultatul este fracția de penetrație a CH4
  PF
  CH4[NMC-FID], echivalentă cu (1 - E
  CH4 [-]). Această fracție de penetrație se folosește în conformitate cu apendicele A.7 sau A.8, după caz.

8.1.10.3.4.3.   Procedura pentru un analizor FID etalonat cu metan, cu ocolirea separatorului nemetanic

În cazul în care se folosește un analizor cu un NMC etalonat cu metan (CH4) prin ocolirea separatorului nemetanic, atât combinația dintre factorul de răspuns și fracția de penetrație a etanului (C2H6), RFPF
  C2H6[NMC-FID], precum și fracția de penetrație a metanului PF
  CH4[NMC-FID] se determină astfel:

| (a) | Amestecurile de gaze cu CH4 și C2H6 se selectează în conformitate cu specificațiile punctului 9.5.1., cu concentrația de CH4 tipică pentru concentrația maximă preconizată la standardul de hidrocarburi și concentrația de C2H6 tipică pentru concentrația maximă de hidrocarburi totale (THC) preconizată la standardul de hidrocarburi sau valoarea de reglare a sensibilității a analizorului de THC; |
| --- | --- |

(a)

Amestecurile de gaze cu CH4 și C2H6 se selectează în conformitate cu specificațiile punctului 9.5.1., cu concentrația de CH4 tipică pentru concentrația maximă preconizată la standardul de hidrocarburi și concentrația de C2H6 tipică pentru concentrația maximă de hidrocarburi totale (THC) preconizată la standardul de hidrocarburi sau valoarea de reglare a sensibilității a analizorului de THC;

| (b) | Separatorul nemetanic se pornește și se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului, inclusiv în ce privește eventuala optimizare a temperaturii; |
| --- | --- |

(b)

Separatorul nemetanic se pornește și se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului, inclusiv în ce privește eventuala optimizare a temperaturii;

| (c) | Se confirmă faptul că analizorul FID îndeplinește toate specificațiile de la punctul 8.1.10.1.; |
| --- | --- |

(c)

Se confirmă faptul că analizorul FID îndeplinește toate specificațiile de la punctul 8.1.10.1.;

| (d) | Analizorul FID se pornește și se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului; |
| --- | --- |

(d)

Analizorul FID se pornește și se utilizează în conformitate cu instrucțiunile producătorului;

| (e) | Analizorul FID se aduce la zero și sensibilitatea sa se reglează la fel ca în cursul încercării privind emisiile. Se reglează sensibilitatea FID cu gaz de reglare a sensibilității cu CH4 prin ocolirea separatorului nemetanic. Trebuie reținut faptul că sensibilitatea FID se reglează pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1. De exemplu, dacă gazul de reglare a sensibilității are o valoare de referință a metanului de 100 μmol/mol, răspunsul corect al FID la acel gaz de reglare a sensibilității este de 100 μmol/mol, deoarece există un atom de carbon la o moleculă CH4; |
| --- | --- |

(e)

Analizorul FID se aduce la zero și sensibilitatea sa se reglează la fel ca în cursul încercării privind emisiile. Se reglează sensibilitatea FID cu gaz de reglare a sensibilității cu CH4 prin ocolirea separatorului nemetanic. Trebuie reținut faptul că sensibilitatea FID se reglează pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1. De exemplu, dacă gazul de reglare a sensibilității are o valoare de referință a metanului de 100 μmol/mol, răspunsul corect al FID la acel gaz de reglare a sensibilității este de 100 μmol/mol, deoarece există un atom de carbon la o moleculă CH4;

| (f) | Amestecul de gaze analitice cu C2H6 se introduce în amonte de separatorul nemetanic, în același loc unde a fost introdus gazul de aducere la zero; |
| --- | --- |

(f)

Amestecul de gaze analitice cu C2H6 se introduce în amonte de separatorul nemetanic, în același loc unde a fost introdus gazul de aducere la zero;

| (g) | Se lasă timp pentru stabilizarea răspunsului analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea separatorului nemetanic și pentru răspunsul analizorului; |
| --- | --- |

(g)

Se lasă timp pentru stabilizarea răspunsului analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea separatorului nemetanic și pentru răspunsul analizorului;

| (h) | Se înregistrează valorile măsurate într-un interval de 30 s în timp ce analizorul măsoară o concentrație stabilă. Se calculează media aritmetică a acestor valori; |
| --- | --- |

(h)

Se înregistrează valorile măsurate într-un interval de 30 s în timp ce analizorul măsoară o concentrație stabilă. Se calculează media aritmetică a acestor valori;

| (i) | Traseul de curgere pentru ocolirea separatorului nemetanic se redirecționează, amestecul de gaze analitice cu C2H6 se introduc prin traseul de ocolire și apoi se repetă pașii de la literele (g) și (h) ale prezentului punct; |
| --- | --- |

(i)

Traseul de curgere pentru ocolirea separatorului nemetanic se redirecționează, amestecul de gaze analitice cu C2H6 se introduc prin traseul de ocolire și apoi se repetă pașii de la literele (g) și (h) ale prezentului punct;

| (j) | Concentrația medie de C2H6 măsurată prin separatorul nemetanic trebuie împărțită la concentrația medie măsurată după ocolirea separatorului nemetanic. Rezultatul este combinația dintre factorul de răspuns și fracția de penetrație a C2H6, RFPF
  C2H6[NMC-FID]. Această combinația dintre factorul de răspuns și fracția de penetrație se folosește în conformitate cu apendicele A.7 și A.8, după caz; |
| --- | --- |

(j)

Concentrația medie de C2H6 măsurată prin separatorul nemetanic trebuie împărțită la concentrația medie măsurată după ocolirea separatorului nemetanic. Rezultatul este combinația dintre factorul de răspuns și fracția de penetrație a C2H6, RFPF
  C2H6[NMC-FID]. Această combinația dintre factorul de răspuns și fracția de penetrație se folosește în conformitate cu apendicele A.7 și A.8, după caz;

| (k) | Se repetă pașii de la literele (f)-(j) ale prezentului punct, dar cu amestec de gaze analitice CH4 în loc de C2H6. Rezultatul este fracția de penetrație a CH4
  PF
  CH4[NMC-FID]. Această fracție de penetrație se folosește în conformitate cu apendicele A.7 și A.8, după caz. |
| --- | --- |

(k)

Se repetă pașii de la literele (f)-(j) ale prezentului punct, dar cu amestec de gaze analitice CH4 în loc de C2H6. Rezultatul este fracția de penetrație a CH4
  PF
  CH4[NMC-FID]. Această fracție de penetrație se folosește în conformitate cu apendicele A.7 și A.8, după caz.

8.1.11.   Măsurători ale NOx

8.1.11.1.   Verificarea extincției cauzate de CO2 și H2O la CLD

8.1.11.1.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

În cazul în care se folosește un analizor CLD pentru a măsura NOx, nivelul de extincție al H2O și CO2 se verifică după instalarea analizorului CLD și după intervenții majore de întreținere.

8.1.11.1.2.   Principii de măsurare

H2O și CO2 pot interfera negativ cu răspunsul la NOx al analizorului CLD prin extincția colizională, care inhibă reacția chemoluminiscență utilizată de analizorul CLD pentru a detecta NOx. Această procedură și calculele de la punctul 8.1.11.2.3. determină extincția și ajustează rezultatele extincției la fracția molară maximă a H2O și concentrația maximă de CO2 preconizată în timpul măsurării emisiilor. În cazul în care analizorul CLD folosește algoritmi de compensare a extincției care utilizează instrumente de măsurare a H2O și/sau CO2, extincția va fi evaluată cu aceste instrumente active și cu algoritmii de compensare aplicați.

8.1.11.1.3.   Cerințe privind sistemul

Pentru o măsurare diluată, analizorul CLD nu trebuie să depășească o extincție combinată a H2O și CO2 de ± 2 %. Pentru o măsurare brută, analizorul CLD nu trebuie să depășească o extincție combinată a H2O și CO2 de ± 2 %. Extincția combinată este suma între extincția cauzată de CO2 determinată așa cum se descrie la punctul 8.1.11.1.4. și extincția cauzată de H2O descrisă la punctul 8.1.11.1.5. În cazul în care nu sunt îndeplinite aceste cerințe, se acționează prin repararea sau înlocuirea analizorului. Înainte de efectuarea încercărilor privind emisiile, se verifică dacă acțiunea corectivă a readus analizorul în stare de funcționare corespunzătoare.

8.1.11.1.4.   Procedura de verificare a extincției produse de CO2

Următoarea metodă sau metoda prescrisă de producătorul instrumentului se pot folosi pentru a determina extincția produsă de CO2 cu ajutorul unui separator de gaze care amestecă gaze binare de reglare a sensibilității cu gaz de aducere la zero ca diluant și care respectă specificațiile de la punctul 9.4.5.6. Sau se elaborează un protocol diferit, pe baza unui bun raționament tehnic:

| (a) | Se folosește tubulatură din PTFE sau oțel inoxidabil pentru a realiza conexiunile necesare; |
| --- | --- |

(a)

Se folosește tubulatură din PTFE sau oțel inoxidabil pentru a realiza conexiunile necesare;

| (b) | Separatorul de gaze trebuie configurat astfel încât să se amestece cantități aproape egale de gaze de reglare a sensibilității și de diluare; |
| --- | --- |

(b)

Separatorul de gaze trebuie configurat astfel încât să se amestece cantități aproape egale de gaze de reglare a sensibilității și de diluare;

| (c) | În cazul în care modul de funcționare a analizorului CLD permite doar detectarea NO, nu și a NOx total, analizorul CLD se folosește în acest mod de funcționare, cu detectarea NO; |
| --- | --- |

(c)

În cazul în care modul de funcționare a analizorului CLD permite doar detectarea NO, nu și a NOx total, analizorul CLD se folosește în acest mod de funcționare, cu detectarea NO;

| (d) | Se folosește un gaz de reglare a sensibilității cu CO2 în conformitate cu specificațiile punctului 9.5.1. și la o concentrație aproximativ dublă față de concentrația maximă de CO2 preconizată în cursul încercării privind emisiile; |
| --- | --- |

(d)

Se folosește un gaz de reglare a sensibilității cu CO2 în conformitate cu specificațiile punctului 9.5.1. și la o concentrație aproximativ dublă față de concentrația maximă de CO2 preconizată în cursul încercării privind emisiile;

| (e) | Se folosește un gaz de reglare a sensibilității cu NO în conformitate cu specificațiile punctului 9.5.1. și la o concentrație aproximativ dublă față de concentrația maximă de NO preconizată în cursul încercării privind emisiile. În cazul în care concentrația preconizată a NO este mai mică decât intervalul de verificare specificat de producătorul instrumentului, se poate folosi o concentrație mai mare, în conformitate cu recomandarea producătorului instrumentului și pe baza unui bun raționament tehnic, pentru o verificare precisă; |
| --- | --- |

(e)

Se folosește un gaz de reglare a sensibilității cu NO în conformitate cu specificațiile punctului 9.5.1. și la o concentrație aproximativ dublă față de concentrația maximă de NO preconizată în cursul încercării privind emisiile. În cazul în care concentrația preconizată a NO este mai mică decât intervalul de verificare specificat de producătorul instrumentului, se poate folosi o concentrație mai mare, în conformitate cu recomandarea producătorului instrumentului și pe baza unui bun raționament tehnic, pentru o verificare precisă;

| (f) | Analizorul CLD se aduce la zero și i se reglează sensibilitatea Se reglează sensibilitatea analizorului CLD cu gaz de reglare a sensibilității cu NO conform literei (e) de la prezentul punct, prin intermediul separatorului de gaze. Gazul de reglare a sensibilității cu NO se conectează la orificiul de reglare a sensibilității pentru separatorul de gaze; un gaz de aducere la zero se conectează la orificiul de diluare al separatorului de gaze; se folosește același raport nominal de amestec ca cel ales la litera (b) a prezentului punct; iar concentrația NO la ieșirea separatorului de gaze se folosește pentru reglarea sensibilității analizorului CLD. Se aplică corecțiile necesare privind proprietățile gazului, pentru a asigura separarea precisă a gazelor; |
| --- | --- |

(f)

Analizorul CLD se aduce la zero și i se reglează sensibilitatea Se reglează sensibilitatea analizorului CLD cu gaz de reglare a sensibilității cu NO conform literei (e) de la prezentul punct, prin intermediul separatorului de gaze. Gazul de reglare a sensibilității cu NO se conectează la orificiul de reglare a sensibilității pentru separatorul de gaze; un gaz de aducere la zero se conectează la orificiul de diluare al separatorului de gaze; se folosește același raport nominal de amestec ca cel ales la litera (b) a prezentului punct; iar concentrația NO la ieșirea separatorului de gaze se folosește pentru reglarea sensibilității analizorului CLD. Se aplică corecțiile necesare privind proprietățile gazului, pentru a asigura separarea precisă a gazelor;

| (g) | Gazul de reglare a sensibilității cu CO2 se conectează la orificiul de reglare a sensibilității al separatorului de gaze; |
| --- | --- |

(g)

Gazul de reglare a sensibilității cu CO2 se conectează la orificiul de reglare a sensibilității al separatorului de gaze;

| (h) | Gazul de reglare a sensibilității cu NO se conectează la orificiul de diluare al separatorului de gaze; |
| --- | --- |

(h)

Gazul de reglare a sensibilității cu NO se conectează la orificiul de diluare al separatorului de gaze;

| (i) | Capacitatea separatorului de gaze se stabilizează în timpul trecerii NO și CO2 prin separatorul de gaze. Se determină concentrația de CO2 de la ieșirea separatorului de gaze, aplicând corecțiile necesare privind proprietățile gazului pentru a asigura separarea precisă a gazelor. Această concentrație, x
  CO2act, se înregistrează și se folosește în calculele de verificare a extincției de la punctul 8.1.11.2.3. Ca alternativă la utilizarea unui separator de gaze, se poate folosi alt dispozitiv simplu de amestecare a gazelor. În acest caz, se folosește un analizor pentru a determina concentrația de CO2. În cazul în care se folosește un NDIR împreună cu un dispozitiv simplu de amestecare a gazelor, acesta trebuie să îndeplinească cerințele din prezenta secțiune și se reglează sensibilitatea cu gaz de reglare a sensibilității cu CO2 conform literei (d) de la prezentul punct. Linearitatea analizorului NDIR trebuie verificată în prealabil pe întregul interval până la dublul concentrației maxime de CO2 preconizate în cursul încercării; |
| --- | --- |

(i)

Capacitatea separatorului de gaze se stabilizează în timpul trecerii NO și CO2 prin separatorul de gaze. Se determină concentrația de CO2 de la ieșirea separatorului de gaze, aplicând corecțiile necesare privind proprietățile gazului pentru a asigura separarea precisă a gazelor. Această concentrație, x
  CO2act, se înregistrează și se folosește în calculele de verificare a extincției de la punctul 8.1.11.2.3. Ca alternativă la utilizarea unui separator de gaze, se poate folosi alt dispozitiv simplu de amestecare a gazelor. În acest caz, se folosește un analizor pentru a determina concentrația de CO2. În cazul în care se folosește un NDIR împreună cu un dispozitiv simplu de amestecare a gazelor, acesta trebuie să îndeplinească cerințele din prezenta secțiune și se reglează sensibilitatea cu gaz de reglare a sensibilității cu CO2 conform literei (d) de la prezentul punct. Linearitatea analizorului NDIR trebuie verificată în prealabil pe întregul interval până la dublul concentrației maxime de CO2 preconizate în cursul încercării;

| (j) | Concentrația de NO se măsoară în aval față de separatorul de gaze cu analizorul CLD. Trebuie să se lase timp pentru stabilizarea răspunsului analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea liniei de transfer și pentru răspunsul analizorului. În timp ce analizorul măsoară concentrația eșantionului, valorile măsurate la ieșirea din analizor trebuie să se înregistreze timp de 30 s. Din aceste date se calculează media aritmetică a concentrației, x
  NOmeas. Se înregistrează x
  NOmeas și se folosește pentru calculele de verificare a extincției prezentate la punctul 8.1.11.2.3.; |
| --- | --- |

(j)

Concentrația de NO se măsoară în aval față de separatorul de gaze cu analizorul CLD. Trebuie să se lase timp pentru stabilizarea răspunsului analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea liniei de transfer și pentru răspunsul analizorului. În timp ce analizorul măsoară concentrația eșantionului, valorile măsurate la ieșirea din analizor trebuie să se înregistreze timp de 30 s. Din aceste date se calculează media aritmetică a concentrației, x
  NOmeas. Se înregistrează x
  NOmeas și se folosește pentru calculele de verificare a extincției prezentate la punctul 8.1.11.2.3.;

| (k) | Concentrația efectivă de NO, x
  NOact, se calculează la ieșirea separatorului de gaze pe baza concentrațiilor gazului de reglare a sensibilității și x
  CO2act, în conformitate cu ecuația (8-5). Valoarea calculată se folosește la calculele de verificare a extincției în ecuația (8-4); |
| --- | --- |

(k)

Concentrația efectivă de NO, x
  NOact, se calculează la ieșirea separatorului de gaze pe baza concentrațiilor gazului de reglare a sensibilității și x
  CO2act, în conformitate cu ecuația (8-5). Valoarea calculată se folosește la calculele de verificare a extincției în ecuația (8-4);

| (l) | Valorile înregistrate în conformitate cu punctele 8.1.11.1.4. și 8.1.11.1.5. din prezenta secțiune se folosesc pentru a calcula extincția după metoda prezentată la punctul 8.1.11.2.3. |
| --- | --- |

(l)

Valorile înregistrate în conformitate cu punctele 8.1.11.1.4. și 8.1.11.1.5. din prezenta secțiune se folosesc pentru a calcula extincția după metoda prezentată la punctul 8.1.11.2.3.

8.1.11.1.5.   Procedura de verificare a extincției produse de H2O

Pentru a determina extincția produsă de H2O se poate folosi următoarea metodă sau metoda prescrisă de producătorul instrumentului sau se folosește un bun raționament tehnic pentru elaborarea unui protocol diferit:

| (a) | Se folosește tubulatură din PTFE sau oțel inoxidabil pentru a realiza conexiunile necesare; |
| --- | --- |

(a)

Se folosește tubulatură din PTFE sau oțel inoxidabil pentru a realiza conexiunile necesare;

| (b) | În cazul în care modul de funcționare a analizorului CLD permite doar detectarea NO, nu și a NOx total, analizorul CLD se folosește în acest mod de funcționare, cu detectarea NO; |
| --- | --- |

(b)

În cazul în care modul de funcționare a analizorului CLD permite doar detectarea NO, nu și a NOx total, analizorul CLD se folosește în acest mod de funcționare, cu detectarea NO;

| (c) | Se folosește un gaz de reglare a sensibilității cu NO în conformitate cu specificațiile punctului 9.5.1. și la o concentrație aproximativ dublă față de concentrația maximă de NO preconizată în cursul încercării privind emisiile. În cazul în care concentrația de NO preconizată este mai mică decât intervalul de verificare specificat de producătorul instrumentului, se poate folosi o concentrație mai mare, în conformitate cu recomandarea producătorului instrumentului și pe baza unui bun raționament tehnic, pentru o verificare precisă; |
| --- | --- |

(c)

Se folosește un gaz de reglare a sensibilității cu NO în conformitate cu specificațiile punctului 9.5.1. și la o concentrație aproximativ dublă față de concentrația maximă de NO preconizată în cursul încercării privind emisiile. În cazul în care concentrația de NO preconizată este mai mică decât intervalul de verificare specificat de producătorul instrumentului, se poate folosi o concentrație mai mare, în conformitate cu recomandarea producătorului instrumentului și pe baza unui bun raționament tehnic, pentru o verificare precisă;

| (d) | Analizorul CLD se aduce la zero și i se reglează sensibilitatea. Se reglează sensibilitatea analizorului CLD cu gazul de reglare a sensibilității cu NO de la litera (c) a prezentului punct, se înregistrează concentrația gazului de reglare a sensibilității ca x
  NOdry și se folosește la calculele de verificare a extincției de la punctul 8.1.11.2.3.; |
| --- | --- |

(d)

Analizorul CLD se aduce la zero și i se reglează sensibilitatea. Se reglează sensibilitatea analizorului CLD cu gazul de reglare a sensibilității cu NO de la litera (c) a prezentului punct, se înregistrează concentrația gazului de reglare a sensibilității ca x
  NOdry și se folosește la calculele de verificare a extincției de la punctul 8.1.11.2.3.;

| (e) | Gazul de reglare a sensibilității cu NO se umidifică prin barbotarea sa în apă distilată, într-un recipient închis. În cazul în care gazul de reglare a sensibilității cu NO umidificat nu trece printr-un uscător de eșantioane pentru această încercare de verificare, se controlează temperatura recipientului pentru a atinge un nivel de H2O aproximativ egal cu fracția molară maximă a H2O preconizată în cursul încercării privind emisiile. În cazul în care gazul de reglare a sensibilității cu NO umidificat nu trece printr-un uscător de eșantioane, calculele de verificare a extincției de la punctul 8.1.11.2.3. ajustează extincția produsă de H2O la fracția molară maximă a H2O preconizată în cursul încercării privind emisiile. În cazul în care eșantionul de gaz de reglare a sensibilității cu NO trece printr-un uscător de eșantioane pentru această încercare de verificare, se controlează temperatura recipientului pentru a atinge un nivel de H2O cel puțin la fel de ridicat ca nivelul determinat la punctul 9.3.2.3.1. În cazul acesta, calculele de verificare a extincției de la punctul 8.1.11.2.3. nu ajustează extincția produsă de H2O măsurată; |
| --- | --- |

(e)

Gazul de reglare a sensibilității cu NO se umidifică prin barbotarea sa în apă distilată, într-un recipient închis. În cazul în care gazul de reglare a sensibilității cu NO umidificat nu trece printr-un uscător de eșantioane pentru această încercare de verificare, se controlează temperatura recipientului pentru a atinge un nivel de H2O aproximativ egal cu fracția molară maximă a H2O preconizată în cursul încercării privind emisiile. În cazul în care gazul de reglare a sensibilității cu NO umidificat nu trece printr-un uscător de eșantioane, calculele de verificare a extincției de la punctul 8.1.11.2.3. ajustează extincția produsă de H2O la fracția molară maximă a H2O preconizată în cursul încercării privind emisiile. În cazul în care eșantionul de gaz de reglare a sensibilității cu NO trece printr-un uscător de eșantioane pentru această încercare de verificare, se controlează temperatura recipientului pentru a atinge un nivel de H2O cel puțin la fel de ridicat ca nivelul determinat la punctul 9.3.2.3.1. În cazul acesta, calculele de verificare a extincției de la punctul 8.1.11.2.3. nu ajustează extincția produsă de H2O măsurată;

| (f) | Gazul de reglare a sensibilității cu NO umidificat se introduce în sistemul pentru eșantion. El se poate introduce în amonte sau aval față de uscătorul de eșantion folosit în timpul încercării privind emisiile. În funcție de punctul de introducere, se selectează metoda de calcul de la litera (e). Trebuie reținut faptul că uscătorul de eșantioane trebuie să corespundă verificării de la punctul 8.1.8.5.8.; |
| --- | --- |

(f)

Gazul de reglare a sensibilității cu NO umidificat se introduce în sistemul pentru eșantion. El se poate introduce în amonte sau aval față de uscătorul de eșantion folosit în timpul încercării privind emisiile. În funcție de punctul de introducere, se selectează metoda de calcul de la litera (e). Trebuie reținut faptul că uscătorul de eșantioane trebuie să corespundă verificării de la punctul 8.1.8.5.8.;

| (g) | Se măsoară fracția molară a H2O în gazul de reglare a sensibilității cu NO. În cazul în care se folosește un uscător de eșantioane, fracția molară a H2O în gazul de reglare a sensibilității cu NO umidificat se măsoară în aval față de uscătorul de eșantioane, x
  H2Omeas. Se recomandă să se măsoare x
  H2Omeas cât mai aproape posibil de intrarea în analizorul CLD. Se poate calcula x
  H2Omeas din valorile măsurate ale punctului de condensare T
  dew și presiunii absolute p
  total; |
| --- | --- |

(g)

Se măsoară fracția molară a H2O în gazul de reglare a sensibilității cu NO. În cazul în care se folosește un uscător de eșantioane, fracția molară a H2O în gazul de reglare a sensibilității cu NO umidificat se măsoară în aval față de uscătorul de eșantioane, x
  H2Omeas. Se recomandă să se măsoare x
  H2Omeas cât mai aproape posibil de intrarea în analizorul CLD. Se poate calcula x
  H2Omeas din valorile măsurate ale punctului de condensare T
  dew și presiunii absolute p
  total;

| (h) | Pe baza unui bun raționament tehnic se previne condensarea în liniile de transfer, fitingurile sau supapele de la punctul unde se măsoară x
  H2Omeas până la analizor. Se recomandă ca sistemul să fie proiectat astfel încât temperaturile pereților în liniile de transfer, fitingurile și supapele de la punctul unde se măsoară x
  H2Omeas până la analizor să fie cu cel puțin 5 °C peste punctul de condensare local al gazului de eșantionare; |
| --- | --- |

(h)

Pe baza unui bun raționament tehnic se previne condensarea în liniile de transfer, fitingurile sau supapele de la punctul unde se măsoară x
  H2Omeas până la analizor. Se recomandă ca sistemul să fie proiectat astfel încât temperaturile pereților în liniile de transfer, fitingurile și supapele de la punctul unde se măsoară x
  H2Omeas până la analizor să fie cu cel puțin 5 °C peste punctul de condensare local al gazului de eșantionare;

| (i) | Concentrația gazului de reglare a sensibilității cu NO umidificat se măsoară cu analizorul CLD. Trebuie să se lase timp pentru stabilizarea răspunsului analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea liniei de transfer și pentru răspunsul analizorului. În timp ce analizorul măsoară concentrația eșantionului, se înregistrează valorile măsurate la ieșirea din analizor într-un interval de 30 de secunde. Se calculează media aritmetică a acestor date, x
  NOwet. Se înregistrează x
  NOwet și se folosește la calculele pentru verificarea extincției de la punctul 8.1.11.2.3. |
| --- | --- |

(i)

Concentrația gazului de reglare a sensibilității cu NO umidificat se măsoară cu analizorul CLD. Trebuie să se lase timp pentru stabilizarea răspunsului analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea liniei de transfer și pentru răspunsul analizorului. În timp ce analizorul măsoară concentrația eșantionului, se înregistrează valorile măsurate la ieșirea din analizor într-un interval de 30 de secunde. Se calculează media aritmetică a acestor date, x
  NOwet. Se înregistrează x
  NOwet și se folosește la calculele pentru verificarea extincției de la punctul 8.1.11.2.3.

8.1.11.2.   Calculele de verificare a extincției la CLD

Calculele de verificare a extincției la CLD se efectuează în modul descris la prezentul punct.

8.1.11.2.1.   Cantitatea de apă preconizată în timpul încercării

Se estimează valoarea maximă a fracției molare de apă care se preconizează că va fi atinsă în timpul încercării privind emisiile, x
  H2Oexp. Această estimare se face acolo unde s-a introdus gazul de reglare a sensibilității cu NO umidificat de la punctul 8.1.11.1.5 litera (f). La estimarea valorii maxime preconizate pentru fracția molară de apă se iau în considerare conținutul maxim de apă preconizat în aerul de combustie, produșii de ardere a combustibilului și aerul de diluare (dacă este cazul). Atunci când gazul de reglare a sensibilității cu NO umidificat se introduce în sistemul de eșantionare în amonte de uscătorul de eșantioane în timpul încercării de verificare, nu este necesar să se estimeze valoarea maximă preconizată pentru fracția molară de apă, iar valoarea x
  H2Oexp se stabilește ca fiind egală cu x
  H2Omeas.

8.1.11.2.2.   Cantitatea de CO2 preconizată în timpul încercării

Se estimează concentrația maximă de CO2 preconizată în timpul încercării privind emisiile, x
  CO2exp. Această estimare se face în locul unde s-a introdus amestecul de gaze de reglare a sensibilității cu NO și CO2 în conformitate cu punctul 8.1.11.1.4 litera (j). La estimarea valorii maxime preconizate pentru fracția molară de apă, se ia în considerare valoarea maximă preconizată a concentrației de CO2 în produșii de ardere a combustibilului și în aerul de diluare.

8.1.11.2.3.   Calcule de extincție combinată produsă de H2O și CO2

Extincția combinată produsă H2O și CO2 se calculează astfel:

| | (8-4) |
| --- | --- |

Formula

(8-4)

unde:

| quench | = | nivelul de extincție al CLD |
| --- | --- | --- |
| x
  NOdry | = | concentrația măsurată a NO în amonte de dispozitivul de barbotare, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.5 litera (d) |
| x
  NOwet | = | concentrația măsurată a NO în aval de dispozitivul de barbotare, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.5. litera (i) |
| x
  H2Oexp | = | fracția molară de apă maximă preconizată în timpul încercării privind emisiile în conformitate cu punctul 8.1.11.2.1. |
| x
  H2Omeas | = | fracția molară de apă măsurată în timpul verificării extincției, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.5. litera (g) |
| x
  NOmeas | = | concentrația măsurată a NO atunci când gazul de reglare a sensibilității cu NO este amestecat cu gazul de reglare a sensibilității cu CO2, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.4 litera (j) |
| x
  NOact | = | concentrația efectivă a NO atunci când gazul de reglare a sensibilității cu NO este amestecat cu gazul de reglare a sensibilității cu CO2, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.4. litera (k). și calculată în conformitate cu ecuația (8-5) |
| x
  CO2exp | = | concentrația maximă de CO2 preconizată în timpul încercării privind emisiile, în conformitate cu punctul 8.1.11.2.2. |
| x
  CO2act | = | concentrația efectivă a CO2 atunci când gazul de reglare a sensibilității cu NO este amestecat cu gazul de reglare a sensibilității cu CO2, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.4. litera (i) |

quench

=

nivelul de extincție al CLD

x
  NOdry

=

concentrația măsurată a NO în amonte de dispozitivul de barbotare, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.5 litera (d)

x
  NOwet

=

concentrația măsurată a NO în aval de dispozitivul de barbotare, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.5. litera (i)

x
  H2Oexp

=

fracția molară de apă maximă preconizată în timpul încercării privind emisiile în conformitate cu punctul 8.1.11.2.1.

x
  H2Omeas

=

fracția molară de apă măsurată în timpul verificării extincției, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.5. litera (g)

x
  NOmeas

=

concentrația măsurată a NO atunci când gazul de reglare a sensibilității cu NO este amestecat cu gazul de reglare a sensibilității cu CO2, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.4 litera (j)

x
  NOact

=

concentrația efectivă a NO atunci când gazul de reglare a sensibilității cu NO este amestecat cu gazul de reglare a sensibilității cu CO2, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.4. litera (k). și calculată în conformitate cu ecuația (8-5)

x
  CO2exp

=

concentrația maximă de CO2 preconizată în timpul încercării privind emisiile, în conformitate cu punctul 8.1.11.2.2.

x
  CO2act

=

concentrația efectivă a CO2 atunci când gazul de reglare a sensibilității cu NO este amestecat cu gazul de reglare a sensibilității cu CO2, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.4. litera (i)

| | (8-5) |
| --- | --- |

Formula

(8-5)

unde:

| x
  NOspan | = | concentrația gazului de reglare a sensibilității cu NO introdus în separatorul de gaze, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.4. litera (e) |
| --- | --- | --- |
| x
  CO2span | = | concentrația gazului de reglare a sensibilității cu CO2 introdus în separatorul de gaze, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.4. litera (d) |

x
  NOspan

=

concentrația gazului de reglare a sensibilității cu NO introdus în separatorul de gaze, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.4. litera (e)

x
  CO2span

=

concentrația gazului de reglare a sensibilității cu CO2 introdus în separatorul de gaze, în conformitate cu punctul 8.1.11.1.4. litera (d)

8.1.11.3.   Verificarea interferenței HC și H2O la analizorul NDUV

8.1.11.3.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

În cazul în care se folosește un analizor NDUV pentru a măsura NOx, nivelul de interferență H2O și CO2 se verifică la prima instalare a analizorului și după intervenții majore de întreținere.

8.1.11.3.2.   Principii de măsurare

Hidrocarburile și H2O pot interfera pozitiv cu un analizor NDUV, generând un răspuns similar cu cel al NOx. Atunci când analizorul NDUV folosește algoritmi bazați pe măsurători ale altor gaze pentru a satisface condițiile pentru această verificare a interferenței, trebuie efectuate simultan astfel de măsurători pentru verificarea algoritmilor în cursul verificării interferenței analizorului.

8.1.11.3.3.   Cerințe privind sistemul

La un analizor NDUV de NOx, interferența combinată H2O și HC trebuie să se situeze în intervalul ± 2 % din concentrația medie a NOx.

8.1.11.3.4.   Procedură

Verificarea interferenței se face după cum urmează:

| (a) | Analizorul NDUV de NOx se pornește, se utilizează, se aduce la zero și i se reglează sensibilitatea în conformitate cu instrucțiunile producătorului; |
| --- | --- |

(a)

Analizorul NDUV de NOx se pornește, se utilizează, se aduce la zero și i se reglează sensibilitatea în conformitate cu instrucțiunile producătorului;

| (b) | Se recomandă să se extragă gaze de evacuare pentru efectuarea acestei verificări. Pentru cuantificarea NOx din gazele de evacuare se folosește un analizor CLD care corespunde specificațiilor de la punctul 9.4. Ca valoare de referință se folosește răspunsul analizorului CLD. De asemenea, hidrocarburile se măsoară în gazele de evacuare cu un analizor FID care corespunde specificațiilor de la punctul 9.4. Ca valoare de referință pentru hidrocarburi se folosește răspunsul analizorului FID; |
| --- | --- |

(b)

Se recomandă să se extragă gaze de evacuare pentru efectuarea acestei verificări. Pentru cuantificarea NOx din gazele de evacuare se folosește un analizor CLD care corespunde specificațiilor de la punctul 9.4. Ca valoare de referință se folosește răspunsul analizorului CLD. De asemenea, hidrocarburile se măsoară în gazele de evacuare cu un analizor FID care corespunde specificațiilor de la punctul 9.4. Ca valoare de referință pentru hidrocarburi se folosește răspunsul analizorului FID;

| (c) | Gazele de evacuare de la motor se introduc în analizorul NDUV în amonte față de un eventual uscător de eșantioane, în cazul în care se folosește unul în cursul verificării; |
| --- | --- |

(c)

Gazele de evacuare de la motor se introduc în analizorul NDUV în amonte față de un eventual uscător de eșantioane, în cazul în care se folosește unul în cursul verificării;

| (d) | Trebuie să se lase timp pentru stabilizarea răspunsului analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea liniei de transfer și pentru răspunsul analizorului; |
| --- | --- |

(d)

Trebuie să se lase timp pentru stabilizarea răspunsului analizorului. Timpul de stabilizare poate include timpul necesar pentru purjarea liniei de transfer și pentru răspunsul analizorului;

| (e) | În timp ce toate analizoarele măsoară concentrația eșantionului, se înregistrează valorile măsurate timp de 30 s și se calculează media aritmetică pentru cele trei analizoare; |
| --- | --- |

(e)

În timp ce toate analizoarele măsoară concentrația eșantionului, se înregistrează valorile măsurate timp de 30 s și se calculează media aritmetică pentru cele trei analizoare;

| (f) | Media pentru analizorul CLD se scade din media pentru analizorul NDUV; |
| --- | --- |

(f)

Media pentru analizorul CLD se scade din media pentru analizorul NDUV;

| (g) | Această diferență se înmulțește cu raportul dintre concentrația medie de hidrocarburi preconizată și concentrația de hidrocarburi măsurată în timpul verificării. Analizorul corespunde condițiilor de verificare a interferenței de la prezentul punct dacă rezultatul este în limita a ± 2 % din concentrația de NOx preconizată la standard: | (8-6) |
| --- | --- | --- |

(g)

Această diferență se înmulțește cu raportul dintre concentrația medie de hidrocarburi preconizată și concentrația de hidrocarburi măsurată în timpul verificării. Analizorul corespunde condițiilor de verificare a interferenței de la prezentul punct dacă rezultatul este în limita a ± 2 % din concentrația de NOx preconizată la standard:

Formula

(8-6)

unde:

| | = | concentrația medie de NOx măsurată de analizorul CLD [μmol/mol] sau [ppm] |
| --- | --- | --- |
| | = | concentrația medie de NOx măsurată de analizorul NDUV [μmol/mol] sau [ppm] |
| | = | concentrația medie de hidrocarburi măsurată [μmol/mol] sau [ppm] |
| | = | concentrația medie de hidrocarburi preconizată la standard [μmol/mol] sau [ppm] |
| | = | concentrația medie de NOx preconizată la standard [μmol/mol] sau [ppm] |

Formula

=

concentrația medie de NOx măsurată de analizorul CLD [μmol/mol] sau [ppm]

Formula

=

concentrația medie de NOx măsurată de analizorul NDUV [μmol/mol] sau [ppm]

Formula

=

concentrația medie de hidrocarburi măsurată [μmol/mol] sau [ppm]

Formula

=

concentrația medie de hidrocarburi preconizată la standard [μmol/mol] sau [ppm]

Formula

=

concentrația medie de NOx preconizată la standard [μmol/mol] sau [ppm]

8.1.11.3.5.   Cerințe privind baia de răcire (răcitor)

Se demonstrează că, pentru cea mai mare concentrație de vapori de apă H
  m preconizată, tehnica de îndepărtare a apei menține umiditatea în analizorul CLD la un nivel ≤ 5 g apă/kg aer uscat (sau aproximativ 0,8 % de volum H2O), ceea ce înseamnă 100 % umiditate relativă la 3,9 °C și 101,3 kPa. Această specificație privind umiditatea este, de asemenea, echivalentă cu 25 % umiditate relativă la 25 °C și 101,3 kPa. Aceasta se poate demonstra măsurând temperatura la ieșirea dintr-un dezumidificator termic sau măsurând temperatura într-un punct în amonte de analizorul CLD.

8.1.11.4.   Penetrația NO2 în baia de răcire (răcitor)

8.1.11.4.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

În cazul în care se folosește o baie de răcire (răcitor) pentru uscarea unui eșantion în amonte de un instrument de măsurare a NOx, dar nu se folosește un convertizor NO2-NO în amonte de baia de răcire, se face această verificare a penetrației NO2 în baia de răcire. Această verificare se face la prima instalare a separatorului de gaze și după intervenții majore de întreținere.

8.1.11.4.2.   Principii de măsurare

O baie de răcire (răcitor) îndepărtează apa care ar putea altfel să interfereze cu operațiunea de măsurare a NOx. Cu toate acestea, apa rămasă într-o baie de răcire concepută necorespunzător poate îndepărta NO2 din eșantion. În cazul în care se folosește o baie de răcire fără un convertizor NO2-NO în amonte, aceasta ar putea îndepărta NO2 din eșantion înainte de măsurarea concentrației de NOx.

8.1.11.4.3.   Cerințe privind sistemul

Răcitorul trebuie să permită măsurarea a minimum 95 % din concentrația totală de NO2 la concentrația maximă de NO2 preconizată.

8.1.11.4.4.   Procedură

Se folosește următoarea procedură pentru a verifica performanțele răcitorului:

| (a) | Reglarea instrumentului. Se urmează instrucțiunile de punere în funcțiune și utilizare ale producătorilor analizorului și răcitorului. Analizorul și răcitorul se reglează corespunzător pentru optimizarea performanței; |
| --- | --- |

(a)

Reglarea instrumentului. Se urmează instrucțiunile de punere în funcțiune și utilizare ale producătorilor analizorului și răcitorului. Analizorul și răcitorul se reglează corespunzător pentru optimizarea performanței;

| (b) | Reglarea echipamentului și colectarea datelor.






  (i) | Analizorul (analizoarele) de gaz pentru NOx total se aduce (aduc) la zero și se reglează sensibilitatea ca și înainte de încercarea privind emisiile. |
| --- | --- | --- |

(b)

Reglarea echipamentului și colectarea datelor.

(i)

Analizorul (analizoarele) de gaz pentru NOx total se aduce (aduc) la zero și se reglează sensibilitatea ca și înainte de încercarea privind emisiile.

| (ii) | Se selectează gazul de etalonare cu NO2 (gaz de echilibrare a aerului uscat) care are o concentrație de NO2 aproape de concentrația maximă preconizată în cursul încercării. În cazul în care concentrația preconizată a NO2 este mai mică decât intervalul de verificare specificat de producătorul instrumentului, se poate folosi o concentrație mai mare, în conformitate cu recomandarea producătorului instrumentului și pe baza unui bun raționament tehnic, pentru o verificarea precisă; |
| --- | --- |

(ii)

Se selectează gazul de etalonare cu NO2 (gaz de echilibrare a aerului uscat) care are o concentrație de NO2 aproape de concentrația maximă preconizată în cursul încercării. În cazul în care concentrația preconizată a NO2 este mai mică decât intervalul de verificare specificat de producătorul instrumentului, se poate folosi o concentrație mai mare, în conformitate cu recomandarea producătorului instrumentului și pe baza unui bun raționament tehnic, pentru o verificarea precisă;

| (iii) | Acest gaz de etalonare se injectează în exces prin sonda de prelevare de gaz a sistemului sau prin fitingul de preaplin. Trebuie să se lase timp pentru stabilizarea răspunsului la NOx total, luând în considerare doar întârzierile cauzate de transport și de răspunsul instrumentului; |
| --- | --- |

(iii)

Acest gaz de etalonare se injectează în exces prin sonda de prelevare de gaz a sistemului sau prin fitingul de preaplin. Trebuie să se lase timp pentru stabilizarea răspunsului la NOx total, luând în considerare doar întârzierile cauzate de transport și de răspunsul instrumentului;

| (iv) | Se calculează media datelor privind concentrațiile de NOx total înregistrate timp de 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NOxref; |
| --- | --- |

(iv)

Se calculează media datelor privind concentrațiile de NOx total înregistrate timp de 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NOxref;

| (v) | Se oprește fluxul de gaz de etalonare NO2; |
| --- | --- |

(v)

Se oprește fluxul de gaz de etalonare NO2;

| (vi) | Apoi se saturează sistemul de prelevare prin supraalimentare la o ieșire a generatorului de umiditate, reglat la un punct de condensare de 50 °C, către sonda de prelevare a gazului sau fitingul de preaplin al sistemului. Produsul rezultat din generatorul de umiditate se prelevează prin sistemul de prelevare și răcitor timp de minim 10 minute, până ce se preconizează că răcitorul elimină o cantitate de apă constantă; |
| --- | --- |

(vi)

Apoi se saturează sistemul de prelevare prin supraalimentare la o ieșire a generatorului de umiditate, reglat la un punct de condensare de 50 °C, către sonda de prelevare a gazului sau fitingul de preaplin al sistemului. Produsul rezultat din generatorul de umiditate se prelevează prin sistemul de prelevare și răcitor timp de minim 10 minute, până ce se preconizează că răcitorul elimină o cantitate de apă constantă;

| (vii) | Se comută imediat înapoi pe supraalimentarea cu gaz de etalonare NO2 folosit pentru stabilirea x
  NOxref. Trebuie să se lase timp pentru stabilizarea răspunsului la NOx total, luând în considerare doar întârzierile cauzate de transport și de răspunsul instrumentului. Se calculează media datelor privind concentrațiile de NOx total înregistrate timp de 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NOxmeas; |
| --- | --- |

(vii)

Se comută imediat înapoi pe supraalimentarea cu gaz de etalonare NO2 folosit pentru stabilirea x
  NOxref. Trebuie să se lase timp pentru stabilizarea răspunsului la NOx total, luând în considerare doar întârzierile cauzate de transport și de răspunsul instrumentului. Se calculează media datelor privind concentrațiile de NOx total înregistrate timp de 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NOxmeas;

| (viii) | x
  NOxmeas se corectează la x
  NOxdry pe baza vaporilor de apă reziduali trecuți prin răcitor la temperatura și presiunea de ieșire din răcitor; |
| --- | --- |

(viii)

x
  NOxmeas se corectează la x
  NOxdry pe baza vaporilor de apă reziduali trecuți prin răcitor la temperatura și presiunea de ieșire din răcitor;

| (c) | Evaluarea performanței. În cazul în care x
  NOxdry este sub 95 % din x
  NOxref, răcitorul se repară sau se înlocuiește. |
| --- | --- |

(c)

Evaluarea performanței. În cazul în care x
  NOxdry este sub 95 % din x
  NOxref, răcitorul se repară sau se înlocuiește.

8.1.11.5.   Verificarea convertizorului NO2-NO

8.1.11.5.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

În cazul în care se folosește un analizor care măsoară doar NO pentru a determina NOx, se utilizează un convertizor NO2-NO în amonte de analizor. Această verificare se efectuează după instalarea convertizorului, după intervenții majore de întreținere și cu maximum 35 de zile înainte de o încercare privind emisiile. Verificarea se repetă cu această frecvență pentru a verifica dacă nu s-a deteriorat activitatea catalitică a convertizorului NO2-NO.

8.1.11.5.2.   Principii de măsurare

Un convertizor NO2-NO permite analizorului să măsoare doar NO pentru a determina NOx total prin convertirea NO2 din gazele de evacuare în NO.

8.1.11.5.3.   Cerințe privind sistemul

Un convertizor NO2-NO trebuie să permită măsurarea a minimum 95 % din concentrația totală de NO2 la concentrația maximă de NO2 preconizată.

8.1.11.5.4.   Procedură

Se folosește următoarea procedură pentru a verifica performanțele convertizorului NO2-NO:

| (a) | Se urmează instrucțiunile de punere în funcțiune și de utilizare ale producătorilor analizorului și convertizorului NO2-NO. Analizorul și convertizorul se reglează corespunzător pentru optimizarea performanței; |
| --- | --- |

(a)

Se urmează instrucțiunile de punere în funcțiune și de utilizare ale producătorilor analizorului și convertizorului NO2-NO. Analizorul și convertizorul se reglează corespunzător pentru optimizarea performanței;

| (b) | Intrarea într-un ozonator se conectează la o sursă de aer sau oxigen de aducere la zero, iar ieșirea se conectează la un orificiu al unui racord cu trei căi, în formă de T. Un gaz de reglare a sensibilității cu NO se conectează la alt orificiu, iar intrarea convertizorului NO2-NO se conectează la ultimul orificiu; |
| --- | --- |

(b)

Intrarea într-un ozonator se conectează la o sursă de aer sau oxigen de aducere la zero, iar ieșirea se conectează la un orificiu al unui racord cu trei căi, în formă de T. Un gaz de reglare a sensibilității cu NO se conectează la alt orificiu, iar intrarea convertizorului NO2-NO se conectează la ultimul orificiu;

| (c) | La efectuarea acestei verificări se parcurg următorii pași:






  (i) | Aerul din ozonator se evacuează și se întrerupe alimentarea electrică, iar convertizorul NO2-NO se trece pe modul ocolire (adică modul NO). Se lasă timp pentru stabilizare, luând în considerare doar întârzierile legate de transport și de răspunsul instrumentului; |
| --- | --- | --- |

(c)

La efectuarea acestei verificări se parcurg următorii pași:

(i)

Aerul din ozonator se evacuează și se întrerupe alimentarea electrică, iar convertizorul NO2-NO se trece pe modul ocolire (adică modul NO). Se lasă timp pentru stabilizare, luând în considerare doar întârzierile legate de transport și de răspunsul instrumentului;

| (ii) | Debitele de NO și gaz de aducere la zero se ajustează astfel încât concentrația de NO la analizor să fie aproape de concentrația de vârf a NOx total preconizată în cursul încercării. Concentrația de NO2 din amestecul de gaze trebuie să fie sub 5 % din concentrația de NO. Se înregistrează concentrația de NO calculând media aritmetică a datelor prelevate de la analizor timp de 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NOref. În cazul în care concentrația preconizată a NO este mai mică decât intervalul de verificare specificat de producătorul instrumentului, se poate folosi o concentrație mai mare, în conformitate cu recomandarea producătorului instrumentului și pe baza unui bun raționament tehnic, pentru o verificare precisă; |
| --- | --- |

(ii)

Debitele de NO și gaz de aducere la zero se ajustează astfel încât concentrația de NO la analizor să fie aproape de concentrația de vârf a NOx total preconizată în cursul încercării. Concentrația de NO2 din amestecul de gaze trebuie să fie sub 5 % din concentrația de NO. Se înregistrează concentrația de NO calculând media aritmetică a datelor prelevate de la analizor timp de 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NOref. În cazul în care concentrația preconizată a NO este mai mică decât intervalul de verificare specificat de producătorul instrumentului, se poate folosi o concentrație mai mare, în conformitate cu recomandarea producătorului instrumentului și pe baza unui bun raționament tehnic, pentru o verificare precisă;

| (iii) | Se întrerupe alimentarea cu O2 a ozonatorului și debitul de O2 se ajustează astfel încât concentrația de NO indicată de analizor să fie cu aproximativ 10 % sub x
  NOref. Se înregistrează concentrația de NO calculând media aritmetică a datelor prelevate de la analizor timp de 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NO + O2mix. |
| --- | --- |

(iii)

Se întrerupe alimentarea cu O2 a ozonatorului și debitul de O2 se ajustează astfel încât concentrația de NO indicată de analizor să fie cu aproximativ 10 % sub x
  NOref. Se înregistrează concentrația de NO calculând media aritmetică a datelor prelevate de la analizor timp de 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NO + O2mix.

| (iv) | Se pornește ozonatorul și se ajustează rata de generare a ozonului astfel încât concentrația de NO măsurată de analizor să fie de aproximativ 20 % din x
  NOref, menținându-se minimum 10 % de NO nereacționat. Se înregistrează concentrația de NO calculând media datelor prelevate de la analizor timp de 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NOmeas; |
| --- | --- |

(iv)

Se pornește ozonatorul și se ajustează rata de generare a ozonului astfel încât concentrația de NO măsurată de analizor să fie de aproximativ 20 % din x
  NOref, menținându-se minimum 10 % de NO nereacționat. Se înregistrează concentrația de NO calculând media datelor prelevate de la analizor timp de 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NOmeas;

| (v) | Se comută analizorul NOx pe modul NOx și se măsoară NOx total. Se înregistrează concentrația de NOx calculând media aritmetică a datelor prelevate de la analizor timp de 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NOxmeas; |
| --- | --- |

(v)

Se comută analizorul NOx pe modul NOx și se măsoară NOx total. Se înregistrează concentrația de NOx calculând media aritmetică a datelor prelevate de la analizor timp de 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NOxmeas;

| (vi) | Se oprește ozonatorul dar se menține curentul de gaz prin sistem. Analizorul NOx va indica concentrația NOx în amestecul NO + O2. Se înregistrează concentrația de NOx calculând media aritmetică a datelor prelevate de la analizor în 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  Nox + O2mix; |
| --- | --- |

(vi)

Se oprește ozonatorul dar se menține curentul de gaz prin sistem. Analizorul NOx va indica concentrația NOx în amestecul NO + O2. Se înregistrează concentrația de NOx calculând media aritmetică a datelor prelevate de la analizor în 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  Nox + O2mix;

| (vii) | Se întrerupe alimentarea cu O2. Analizorul NOx va indica concentrația NOx în amestecul inițial NO-N2. Se înregistrează concentrația de NOx calculând media aritmetică a datelor prelevate de la analizor în 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NOref. Această valoare trebuie să fie cu cel mult 5 % mai mare decât valoarea x
  NOref. |
| --- | --- |

(vii)

Se întrerupe alimentarea cu O2. Analizorul NOx va indica concentrația NOx în amestecul inițial NO-N2. Se înregistrează concentrația de NOx calculând media aritmetică a datelor prelevate de la analizor în 30 s și această valoare se înregistrează ca x
  NOref. Această valoare trebuie să fie cu cel mult 5 % mai mare decât valoarea x
  NOref.

| (d) | Evaluarea performanței. Eficiența convertizorului NOx se calculează prin substituirea concentrațiilor obținute, în ecuația următoare: | (8-7) |
| --- | --- | --- |

(d)

Evaluarea performanței. Eficiența convertizorului NOx se calculează prin substituirea concentrațiilor obținute, în ecuația următoare:

Formula

(8-7)

| (e) | Atunci când rezultatul este sub 95 %, convertizorul NO2-NO se repară sau se înlocuiește. |
| --- | --- |

(e)

Atunci când rezultatul este sub 95 %, convertizorul NO2-NO se repară sau se înlocuiește.

8.1.12.   Măsurători ale particulelor solide (PM)

8.1.12.1.   Verificări ale balanței de PM și verificarea procesului de cântărire a PM

8.1.12.1.1.   Domeniu de aplicare și frecvență

La prezentul punct se descriu trei verificări.

| (a) | verificarea independentă a performanței balanței de PM cu maximum 370 de zile înainte de cântărirea oricărui filtru; |
| --- | --- |

(a)

verificarea independentă a performanței balanței de PM cu maximum 370 de zile înainte de cântărirea oricărui filtru;

| (b) | aducerea la zero și reglarea sensibilității balanței cu maximum 12 zile înainte de cântărirea unui filtru; |
| --- | --- |

(b)

aducerea la zero și reglarea sensibilității balanței cu maximum 12 zile înainte de cântărirea unui filtru;

| (c) | verificarea faptului că determinarea masei filtrelor de referință înainte și după cântărirea unui filtru se încadrează sub o anumită toleranță specificată. |
| --- | --- |

(c)

verificarea faptului că determinarea masei filtrelor de referință înainte și după cântărirea unui filtru se încadrează sub o anumită toleranță specificată.

8.1.12.1.2.   Verificare independentă

Producătorul balanței (sau un reprezentant al producătorului balanței) verifică performanțele balanței cu maximum 370 de zile înainte de încercare, în conformitate cu procedurile de audit intern.

8.1.12.1.3.   Aducerea la zero și reglarea sensibilității

Performanțele balanței se verifică prin aducere la zero și reglare a sensibilității cu cel puțin o greutate de etalonare, iar toate greutățile folosite trebuie să corespundă cerințelor de la punctul 9.5.2 pentru efectuarea acestei verificări. Se folosește o procedură manuală sau automată:

| (a) | O procedură manuală impune ca balanța să fie adusă la zero și sensibilitatea sa să fie reglată cu cel puțin o greutate de etalonare. În cazul în care se obțin valori medii normale prin repetarea procesului de cântărire pentru îmbunătățirea exactității și preciziei cântăririi particulelor solide, se folosește același proces pentru verificarea performanțelor balanței; |
| --- | --- |

(a)

O procedură manuală impune ca balanța să fie adusă la zero și sensibilitatea sa să fie reglată cu cel puțin o greutate de etalonare. În cazul în care se obțin valori medii normale prin repetarea procesului de cântărire pentru îmbunătățirea exactității și preciziei cântăririi particulelor solide, se folosește același proces pentru verificarea performanțelor balanței;

| (b) | Se efectuează o procedură automată cu greutăți de etalonare interne folosite în mod automat pentru a verifica performanțele balanței. Aceste greutăți de etalonare interne trebuie să corespundă specificațiilor de la punctul 9.5.2 pentru efectuarea acestei verificări. |
| --- | --- |

(b)

Se efectuează o procedură automată cu greutăți de etalonare interne folosite în mod automat pentru a verifica performanțele balanței. Aceste greutăți de etalonare interne trebuie să corespundă specificațiilor de la punctul 9.5.2 pentru efectuarea acestei verificări.

8.1.12.1.4.   Cântărirea eșantioanelor de referință

Toate valorile de masă măsurate în cursul unei ședințe de cântărire se verifică prin cântărirea mediilor de prelevare a particulelor solide de referință (de exemplu, filtre) înainte și după ședința de cântărire. O ședință de cântărire poate fi oricât de scurtă, dar nu poate depăși 80 de ore și poate include valori de masă măsurate înainte și după încercare. Determinările succesive ale masei pentru fiecare mediu de prelevare a particulelor solide de referință trebuie să conducă la aceeași valoare, în limitele ± 10 μg sau ± 10 % din masa totală preconizată a particulelor solide, luând în considerare valoarea cea mai mare dintre acestea. În cazul în care evenimentele de cântărire succesivă a filtrelor de prelevare a particulelor solide nu satisfac acest criteriu, se invalidează toate indicațiile individuale privind masa filtrelor apărute între determinările succesive ale masei filtrelor de referință. Aceste filtre se pot recântări în cadrul altei ședințe de cântărire. Atunci când se invalidează un filtru după încercare, se anulează întregul interval de încercare. Această verificare se face după cum urmează:

| (a) | în mediul de stabilizare a particulelor solide se păstrează cel puțin două eșantioane din mediile de prelevare a particulelor solide nefolosite. Acestea se folosesc ca referință. Se folosesc pentru referință filtre nefolosite din același material și cu aceeași dimensiune; |
| --- | --- |

(a)

în mediul de stabilizare a particulelor solide se păstrează cel puțin două eșantioane din mediile de prelevare a particulelor solide nefolosite. Acestea se folosesc ca referință. Se folosesc pentru referință filtre nefolosite din același material și cu aceeași dimensiune;

| (b) | referințele se stabilizează în mediul de stabilizare a particulelor solide. Referințele se consideră stabilizate dacă au fost în mediul de stabilizare a particulelor solide timp de minim 30 de minute și mediul de stabilizare a particulelor solide a corespuns specificațiilor de la punctul 9.3.4.4. cel puțin pe durata ultimelor 60 de minute; |
| --- | --- |

(b)

referințele se stabilizează în mediul de stabilizare a particulelor solide. Referințele se consideră stabilizate dacă au fost în mediul de stabilizare a particulelor solide timp de minim 30 de minute și mediul de stabilizare a particulelor solide a corespuns specificațiilor de la punctul 9.3.4.4. cel puțin pe durata ultimelor 60 de minute;

| (c) | se exersează balanța de câteva ori cu un eșantion de referință, fără a se înregistra valorile; |
| --- | --- |

(c)

se exersează balanța de câteva ori cu un eșantion de referință, fără a se înregistra valorile;

| (d) | balanța se aduce la zero și i se reglează sensibilitatea. Se plasează pe balanță o masă de încercare (de exemplu, o greutate de etalonare), care apoi se îndepărtează, asigurându-se că balanța revine la o indicație de zero acceptabilă, într-un timp de stabilizare normal; |
| --- | --- |

(d)

balanța se aduce la zero și i se reglează sensibilitatea. Se plasează pe balanță o masă de încercare (de exemplu, o greutate de etalonare), care apoi se îndepărtează, asigurându-se că balanța revine la o indicație de zero acceptabilă, într-un timp de stabilizare normal;

| (e) | fiecare dintre mediile de referință (de exemplu, filtre) este cântărit, iar masele se înregistrează. În cazul în care se obțin valori medii normale prin repetarea procesului de cântărire pentru îmbunătățirea exactității și preciziei maselor mediilor de referință (de exemplu, filtre), se folosește același proces pentru măsurarea valorilor medii ale maselor mediilor de prelevare (de exemplu, filtre); |
| --- | --- |

(e)

fiecare dintre mediile de referință (de exemplu, filtre) este cântărit, iar masele se înregistrează. În cazul în care se obțin valori medii normale prin repetarea procesului de cântărire pentru îmbunătățirea exactității și preciziei maselor mediilor de referință (de exemplu, filtre), se folosește același proces pentru măsurarea valorilor medii ale maselor mediilor de prelevare (de exemplu, filtre);

| (f) | se înregistrează punctul de condensare al mediului balanței, temperatura ambiantă și presiunea atmosferică; |
| --- | --- |

(f)

se înregistrează punctul de condensare al mediului balanței, temperatura ambiantă și presiunea atmosferică;

| (g) | condițiile de mediu înregistrate se folosesc pentru a corecta rezultatele privind flotabilitatea, așa cum se descrie la punctul 8.1.12.2. Se înregistrează masa pentru fiecare referință, corectată în funcție de flotabilitate; |
| --- | --- |

(g)

condițiile de mediu înregistrate se folosesc pentru a corecta rezultatele privind flotabilitatea, așa cum se descrie la punctul 8.1.12.2. Se înregistrează masa pentru fiecare referință, corectată în funcție de flotabilitate;

| (h) | fiecare masă de referință a mediilor de referință (de exemplu, filtre), corectată în funcție de flotabilitate, se scade din masa corectată în funcție de flotabilitate, măsurată și înregistrată anterior; |
| --- | --- |

(h)

fiecare masă de referință a mediilor de referință (de exemplu, filtre), corectată în funcție de flotabilitate, se scade din masa corectată în funcție de flotabilitate, măsurată și înregistrată anterior;

| (i) | în cazul în care oricare dintre masele observate ale filtrelor de referință se modifică cu mai mult decât este admis în conformitate cu prezentul punct, se invalidează toate determinările privind masa particulelor solide efectuate de la ultima validare reușită a masei mediilor de referință (de exemplu, filtre). Filtrele de particule solide de referință se pot elimina dacă doar una dintre masele filtrelor s-a modificat cu o valoare mai mare decât cea permisă și se poate identifica sigur o cauză specială pentru acea modificare a masei filtrului, care nu ar fi afectat alte filtre implicate în proces. Astfel, validarea se poate considera reușită. În acest caz, mediile de referință contaminate nu trebuie incluse în determinarea conformității cu litera (j) a prezentului punct, ci filtrul de referință afectat trebuie să fie eliminat și înlocuit; |
| --- | --- |

(i)

în cazul în care oricare dintre masele observate ale filtrelor de referință se modifică cu mai mult decât este admis în conformitate cu prezentul punct, se invalidează toate determinările privind masa particulelor solide efectuate de la ultima validare reușită a masei mediilor de referință (de exemplu, filtre). Filtrele de particule solide de referință se pot elimina dacă doar una dintre masele filtrelor s-a modificat cu o valoare mai mare decât cea permisă și se poate identifica sigur o cauză specială pentru acea modificare a masei filtrului, care nu ar fi afectat alte filtre implicate în proces. Astfel, validarea se poate considera reușită. În acest caz, mediile de referință contaminate nu trebuie incluse în determinarea conformității cu litera (j) a prezentului punct, ci filtrul de referință afectat trebuie să fie eliminat și înlocuit;

| (j) | în cazul în care oricare dintre masele de referință se modifică cu mai mult decât este admis în conformitate cu prezentul punct 8.1.12.1.4., se invalidează toate determinările pentru particule solide efectuate între ultimele determinări ale masei mediilor de referință. În cazul în care mediul de prelevare a particulelor solide este eliminat în conformitate cu litera (i) a prezentului punct, trebuie să fie disponibilă cel puțin o diferență de masă de referință care satisface criteriile de la prezentul punct 8.1.12.1.4. În caz contrar, se invalidează toate rezultatele privind particulele solide determinate între cele două momente în care s-au determinat masele mediilor de referință (de exemplu, filtre). |
| --- | --- |

(j)

în cazul în care oricare dintre masele de referință se modifică cu mai mult decât este admis în conformitate cu prezentul punct 8.1.12.1.4., se invalidează toate determinările pentru particule solide efectuate între ultimele determinări ale masei mediilor de referință. În cazul în care mediul de prelevare a particulelor solide este eliminat în conformitate cu litera (i) a prezentului punct, trebuie să fie disponibilă cel puțin o diferență de masă de referință care satisface criteriile de la prezentul punct 8.1.12.1.4. În caz contrar, se invalidează toate rezultatele privind particulele solide determinate între cele două momente în care s-au determinat masele mediilor de referință (de exemplu, filtre).

8.1.12.2.   Corecția în funcție de flotabilitate a filtrelor de prelevare a particulelor solide

8.1.12.2.1.   Generalități

Filtrele de prelevare a particulelor solide se corectează luând în considerare flotabilitatea lor în aer. Corecția de flotabilitate depinde de densitatea mediului de prelevare, densitatea aerului și densitatea greutății de etalonare folosite pentru etalonarea balanței. Corecția de flotabilitate nu ia în considerare flotabilitatea particulelor solide în sine, deoarece masa acestora reprezintă, de obicei, doar 0,01 %-0,10 % din masa totală. O corecție pentru această fracție masică redusă ar reprezenta cel mult 0,010 %. Valorile cu corecție de flotabilitate reprezintă masele tarelor pentru eșantioanele de particule solide. Aceste valori cu corecție de flotabilitate de la cântărirea filtrului înainte de încercare sunt scăzute apoi din valorile cu corecție de flotabilitate la cântărirea filtrului corespunzător după încercare, pentru a determina masa de particule solide emise în cursul încercării.

8.1.12.2.2.   Densitatea filtrelor de prelevare a particulelor solide

Diferite filtre de prelevare a particulelor solide au densități diferite. Se folosește densitatea cunoscută a mediilor de prelevare sau una dintre densitățile pentru medii de prelevare uzuale, după cum urmează:

| (a) | pentru sticlă borosilicată acoperită cu PTFE, se folosește o densitate a mediilor de prelevare de 2 300 kg/m3; |
| --- | --- |

(a)

pentru sticlă borosilicată acoperită cu PTFE, se folosește o densitate a mediilor de prelevare de 2 300 kg/m3;

| (b) | pentru medii cu membrană (peliculă) din PTFE cu inel de susținere integral din polimetilpentenă, care reprezintă 95 % din masa mediilor, se folosește o densitate a mediilor de prelevare de 920 kg/m3; |
| --- | --- |

(b)

pentru medii cu membrană (peliculă) din PTFE cu inel de susținere integral din polimetilpentenă, care reprezintă 95 % din masa mediilor, se folosește o densitate a mediilor de prelevare de 920 kg/m3;

| (c) | pentru medii cu membrană (peliculă) din PTFE cu inel de susținere integral din PTFE, se folosește o densitate a mediilor de prelevare de 2 144 kg/m3; |
| --- | --- |

(c)

pentru medii cu membrană (peliculă) din PTFE cu inel de susținere integral din PTFE, se folosește o densitate a mediilor de prelevare de 2 144 kg/m3;

8.1.12.2.3.   Densitatea aerului

Deoarece mediul în care se află balanța pentru particule solide este strict controlat la o temperatură ambiantă de (22 ± 1) °C și un punct de condensare de (9,5 ± 1) °C, densitatea aerului depinde în primul rând de presiunea atmosferică. Prin urmare, se specifică o corecție de flotabilitate care depinde doar de presiunea atmosferică.

8.1.12.2.4.   Densitatea greutății de etalonare

Se folosește densitatea specificată a materialului din care este făcută greutatea de etalonare metalică.

8.1.12.2.5.   Calculul corecției

Corecția de flotabilitate pentru filtrele de PM se face cu ajutorul următoarelor ecuații:

| | (8-8) |
| --- | --- |

Formula

(8-8)

unde:

| m
  cor | = | masa filtrului de prelevare eșantioane PM, cu corecție de flotabilitate |
| --- | --- | --- |
| m
  uncor | = | masa filtrului de prelevare eșantioane PM, fără corecție de flotabilitate |
| ρ
  air | = | densitatea aerului în mediul în care se află balanța |
| ρ
  weight | = | densitatea greutății de etalonare folosite pentru reglarea sensibilității balanței |
| ρ
  media | = | densitatea filtrului de prelevare eșantioane PM |

m
  cor

=

masa filtrului de prelevare eșantioane PM, cu corecție de flotabilitate

m
  uncor

=

masa filtrului de prelevare eșantioane PM, fără corecție de flotabilitate

ρ
  air

=

densitatea aerului în mediul în care se află balanța

ρ
  weight

=

densitatea greutății de etalonare folosite pentru reglarea sensibilității balanței

ρ
  media

=

densitatea filtrului de prelevare eșantioane PM

| | (8-9) |
| --- | --- |

Formula

(8-9)

unde:

| p
  abs | = | presiunea absolută în mediul în care se află balanța |
| --- | --- | --- |
| M
  mix | = | masa molară a aerului în mediul în care se află balanța |
| R | = | constanta molară a gazelor |
| T
  amb | = | temperatura absolută ambiantă a mediului în care se află balanța |

p
  abs

=

presiunea absolută în mediul în care se află balanța

M
  mix

=

masa molară a aerului în mediul în care se află balanța

R

=

constanta molară a gazelor

T
  amb

=

temperatura absolută ambiantă a mediului în care se află balanța

8.2.   Validarea instrumentelor pentru încercare

8.2.1.   Validarea controlului debitului proporțional pentru prelevarea eșantioanelor pe lot și raportul de diluare minim pentru prelevarea eșantioanelor de PM pe lot

8.2.1.1.   Criterii de proporționalitate pentru CVS

8.2.1.1.1.   Debite proporționale

Pentru orice pereche de debitmetre, în calculele statistice din anexa 4B apendicele A.2 punctul A.2.9 se folosesc valorile înregistrate pentru debitul eșantionului și debitul total sau media lor la 1 Hz. Se determină eroarea standard a estimării (ESE) debitului de eșantionare față de debitul total. Pentru fiecare interval de încercare, se demonstrează că ESE a fost mai mică sau egală cu 3,5 % din debitul mediu al eșantionului.

8.2.1.1.2.   Debite constante

Pentru orice pereche de debitmetre, se folosesc valorile înregistrate ale debitului de eșantionare și debitului total sau media lor la 1 Hz, pentru a demonstra că debitul a fost constant în limita a ± 2,5 % din debitul mediu sau debitul-țintă respectiv. În locul înregistrării debitului respectiv pentru fiecare tip de debitmetru, se pot folosi următoarele opțiuni:

| (a) | opțiunea cu tub Venturi cu curgere critică. Pentru tuburile Venturi cu curgere critică se folosesc valorile înregistrate pentru condițiile de la intrarea în tubul Venturi sau mediile lor la 1 Hz. Se demonstrează că densitatea debitului la intrarea în tubul Venturi a fost constantă în limita a ± 2,5 % din densitatea medie sau densitatea-țintă pentru fiecare interval de încercare. În cazul unui tub Venturi cu curgere critică CSV, acest lucru se demonstrează arătând că temperatura absolută la intrarea în tubul Venturi a fost constantă în limita a ± 4 % din temperatura absolută medie sau țintă pentru fiecare interval de încercare; |
| --- | --- |

(a)

opțiunea cu tub Venturi cu curgere critică. Pentru tuburile Venturi cu curgere critică se folosesc valorile înregistrate pentru condițiile de la intrarea în tubul Venturi sau mediile lor la 1 Hz. Se demonstrează că densitatea debitului la intrarea în tubul Venturi a fost constantă în limita a ± 2,5 % din densitatea medie sau densitatea-țintă pentru fiecare interval de încercare. În cazul unui tub Venturi cu curgere critică CSV, acest lucru se demonstrează arătând că temperatura absolută la intrarea în tubul Venturi a fost constantă în limita a ± 4 % din temperatura absolută medie sau țintă pentru fiecare interval de încercare;

| (b) | opțiunea cu pompă volumetrică. Se folosesc valorile înregistrate pentru condițiile la admisia pompei sau mediile lor la 1 Hz. Se demonstrează că densitatea debitului la admisia pompei a fost constantă, în limita a ± 2,5 % din densitatea medie sau densitatea-țintă pentru fiecare interval de încercare. În cazul unei pompe CSV, acest lucru se demonstrează arătând că temperatura absolută la admisia pompei a fost constantă, în limita a ± 2 % din temperatura absolută medie sau țintă pentru fiecare interval de încercare; |
| --- | --- |

(b)

opțiunea cu pompă volumetrică. Se folosesc valorile înregistrate pentru condițiile la admisia pompei sau mediile lor la 1 Hz. Se demonstrează că densitatea debitului la admisia pompei a fost constantă, în limita a ± 2,5 % din densitatea medie sau densitatea-țintă pentru fiecare interval de încercare. În cazul unei pompe CSV, acest lucru se demonstrează arătând că temperatura absolută la admisia pompei a fost constantă, în limita a ± 2 % din temperatura absolută medie sau țintă pentru fiecare interval de încercare;

8.2.1.1.3.   Demonstrarea prelevării proporționale a eșantioanelor

Pentru orice prelevare proporțională a eșantioanelor pe lot, de exemplu un sac sau un filtru de PM, se demonstrează că prelevarea proporțională s-a menținut prin una dintre metodele următoare, reținând faptul că se pot omite până la 5 % din numărul total de puncte, ca valori excepționale.

Folosind un bun raționament tehnic, se demonstrează, printr-o analiză tehnică, faptul că sistemul de control al debitului proporțional asigură, în mod inerent, prelevarea proporțională a eșantioanelor în toate circumstanțele preconizate în cursul încercării. De exemplu, se poate folosi tubul Venturi cu curgere critică atât pentru debitul de eșantionare cât și pentru cel total, dacă se demonstrează că ele au întotdeauna aceleași presiuni și temperaturi de intrare și că funcționează întotdeauna în condiții de curgere critică.

Debitele măsurate sau calculate și/sau concentrațiile de gaz de marcare (de exemplu, CO2) se folosesc pentru a determina raportul minim de diluare pentru prelevarea eșantioanelor de PM pe lot în intervalul de încercare.

8.2.1.2.   Validarea sistemului de diluare cu debit parțial

Pentru ca un sistem de control cu debit parțial să extragă un eșantion proporțional din gazul de evacuare brut este necesar un sistem cu răspuns rapid; această caracteristică se identifică prin promptitudinea sistemului de diluare cu debit parțial. Timpul de transformare pentru sistem se determină prin procedura de la punctul 8.1.8.6. și figura 3.1 asociată. Controlul efectiv al sistemului de diluare cu debit parțial se bazează pe valorile măsurate pentru condițiile curente. În cazul în care timpul de transformare combinat al măsurării debitului de gaze de evacuare și sistemului cu debit parțial este ≤ 0,3 s, se folosește controlul în timp real. În cazul în care timpul de transformare depășește 0,3 s, se folosește un control în avans bazat pe o încercare preînregistrată. În acest caz, timpul de ridicare combinat este ≤ 1 s, iar timpul de întârziere combinat este ≤ 10 s. Răspunsul total al sistemului se proiectează astfel încât să asigure un eșantion reprezentativ de particule, q
  mp,i
  (debitul eșantionului de gaze de evacuare în sistem de diluare cu debit parțial), proporțional cu debitul masic al gazelor de evacuare. Pentru a determina proporționalitatea, se efectuează o analiză de regresie a q
  mp,i
  în funcție de q
  mew,i
  (debitul masic al gazelor de evacuare în stare umedă) la o frecvență de achiziție a datelor de minimum 5 Hz și trebuie să fie satisfăcute următoarele criterii:

| (a) | coeficientul de corelare r
  2 al regresiei liniare între q
  mp,i și q
  mew,i
  nu trebuie să fie mai mic de 0,95; |
| --- | --- |

(a)

coeficientul de corelare r
  2 al regresiei liniare între q
  mp,i și q
  mew,i
  nu trebuie să fie mai mic de 0,95;

| (b) | eroarea standard de estimare a q
  mp,i pe baza q
  mew,i
  nu trebuie să depășească ± 5 % din q

  mp maxim. |
| --- | --- |

(b)

eroarea standard de estimare a q
  mp,i pe baza q
  mew,i
  nu trebuie să depășească ± 5 % din q

  mp maxim.

| (c) | ordonata la origine a dreptei de regresie pentru q

  mp nu trebuie să depășească ± 2 % din q

  mp maxim. |
| --- | --- |

(c)

ordonata la origine a dreptei de regresie pentru q

  mp nu trebuie să depășească ± 2 % din q

  mp maxim.

Controlul în avans este necesar atunci când timpii combinați de transformare pentru sistemul de particule (t
  50,P) și pentru semnalul de debit masic pentru gazele de evacuare (t
  50,F) sunt > 0,3 s. În acest caz, se face o încercare preliminară și se folosește semnalul de debit masic pentru gazele de evacuare de la încercarea preliminară pentru a controla debitul eșantionului în sistemul de particule. Se consideră că s-a obținut un control corect al sistemului de diluare cu debit parțial atunci când curba temporală a q
  mew,pre la încercarea preliminară, care controlează q
  mp, este decalată cu un timp „în avans” de t
  50,P + t
  50,F.

Pentru a stabili corelația între q
  mp,i
  și qmew,i
  se folosesc datele obținute în cursul încercării efective, cu timpul pentru q
  mew,i aliniat cu t
  50,F față de q
  mp,i
  (fără contribuție de la t
  50,P la alinierea temporală). Intervalul de timp între q
  mew și q
  mp reprezintă diferența între timpii lor de transformare, determinați la punctul 8.1.8.6.3.2.

8.2.2.   Validarea domeniului, validarea abaterii de măsurare și corecția abaterii de măsurare pentru analizorul de gaze

8.2.2.1.   Validarea domeniului

În cazul unui analizor care funcționează peste 100 % din domeniul său în orice moment în timpul încercării, se parcurg următoarele etape:

8.2.2.1.1.   Prelevarea eșantioanelor pe lot

Pentru prelevarea eșantioanelor pe lot, eșantionul se analizează din nou folosind cel mai scăzut domeniu al analizorului care conduce la un răspuns maxim al instrumentului sub 100 %. Rezultatul se raportează de la cea mai mic domeniu de la care analizorul funcționează sub 100 % din domeniul său pentru întreaga încercare.

8.2.2.1.2.   Prelevarea continuă a eșantioanelor

Pentru prelevarea continuă a eșantioanelor, întreaga încercare se repetă folosind următorul domeniu superior al analizorului. În cazul în care analizorul funcționează din nou peste 100 % din domeniul său, încercarea se repetă folosind următorul domeniu superior. Încercarea se repetă în continuare până ce analizorul funcționează întotdeauna la mai puțin de 100 % din domeniul său pentru întreaga încercare.

8.2.2.2.   Validarea abaterii de măsurare și corecția abaterii indicației instrumentului de măsurare

În cazul în care abaterea de măsurare este în intervalul ± 1 %, datele pot fi acceptate fie fără corecție, fie după corecție. În cazul în care abaterea de măsurare este mai mare de ± 1 %, se calculează două seturi de rezultate pentru emisiile specifice frânării pentru fiecare poluant sau se anulează încercarea. Un set se calculează folosind datele dinaintea corecției abaterii de măsurare, iar celălalt set de date după corectarea tuturor valorilor pentru abaterea de măsurare, în conformitate cu apendicele A.7.2 și A.8.2 la anexa 4B. Comparația se face ca procent din rezultatele necorectate. Diferența între valorile corectate și valorile necorectate ale emisiilor specifice frânării trebuie să se încadreze în intervalul ± 4 % din valorile necorectate ale emisiilor specifice frânării. În caz contrar, întreaga încercare se anulează.

8.2.3.   Precondiționarea mediilor de prelevare a eșantioanelor de PM (de exemplu, filtre) și cântărirea tarei

Înaintea unei încercări privind emisiile, se parcurg următoarele etape în vederea pregătirii mediilor de filtrare pentru eșantioanele de PM și a echipamentului pentru măsurarea PM:

8.2.3.1.   Verificări periodice

Se asigură că balanța și mediile de stabilizare pentru PM corespund verificărilor periodice de la punctul 8.1.12. Filtrul de referință se cântărește chiar înainte de cântărirea filtrelor pentru încercare, pentru a stabili un punct de referință corespunzător (a se vedea detaliile procedurii la punctul 8.1.12.1.). Verificarea stabilității filtrelor de referință se face după perioada de stabilizare de după încercare, imediat înainte de cântărirea care se face după încercare.

8.2.3.2.   Controlul vizual

Mediile de filtrare pentru eșantioane nefolosite se controlează vizual, pentru a vedea dacă nu prezinte defecte. Filtrele defecte se elimină.

8.2.3.3.   Legarea la pământ

Pentru manipularea filtrelor de PM se folosesc pensete cu legare la pământ sau o bandă de împământare, așa cum se descrie la punctul 9.3.4.

8.2.3.4.   Mediile de prelevare nefolosite

Mediile de prelevare nefolosite se pun în unul sau mai multe recipiente cu deschidere la mediul de stabilizare a PM. În cazul în care se folosesc filtre, ele pot fi puse în jumătatea inferioară a unei casete de filtre.

8.2.3.5.   Stabilizarea

Mediile de prelevare se stabilizează în mediul de stabilizare a PM. Un mediu de prelevare nefolosit se consideră stabilizat dacă a stat în mediul de stabilizare a PM timp de minimum 30 de minute și dacă mediul de stabilizare a PM a corespuns specificațiilor de la punctul 9.3.4.

8.2.3.6.   Cântărirea

Mediile de prelevare se cântăresc automat sau manual, astfel:

| (a) | în cazul cântăririi automate, pentru pregătirea eșantioanelor în vederea cântăririi se urmează instrucțiunile producătorului sistemului de automatizare; |
| --- | --- |

(a)

în cazul cântăririi automate, pentru pregătirea eșantioanelor în vederea cântăririi se urmează instrucțiunile producătorului sistemului de automatizare;

| (b) | în cazul cântăririi manuale, se face apel la un bun raționament tehnic; |
| --- | --- |

(b)

în cazul cântăririi manuale, se face apel la un bun raționament tehnic;

| (c) | opțional, se permite cântărirea prin substituție (a se vedea punctul 8.2.3.10.); |
| --- | --- |

(c)

opțional, se permite cântărirea prin substituție (a se vedea punctul 8.2.3.10.);

| (d) | după cântărire, filtrul se pune la loc pe placa Petri și se acoperă. |
| --- | --- |

(d)

după cântărire, filtrul se pune la loc pe placa Petri și se acoperă.

8.2.3.7.   Corecția de flotabilitate

Greutatea măsurată se corectează din punct de vedere al flotabilității, așa cum se descrie la punctul 8.1.12.2.

8.2.3.8.   Repetarea

Măsurătorile privind masa filtrului se pot repeta pentru a determina masa medie a filtrului, pe baza unui bun raționament tehnic, precum și pentru a exclude valorile excepționale din calculul mediei.

8.2.3.9.   Cântărirea tarei

Filtrele nefolosite care au fost cântărite pentru tară se pun în casete curate de filtre, iar casetele încărcate se pun într-un recipient acoperit sau etanș înainte de a fi duse în camera de încercare în vederea prelevării de eșantioane.

8.2.3.10.   Cântărirea prin substituție

Cântărirea prin substituție este o opțiune care, dacă este folosită, implică măsurarea greutății de referință înainte și după fiecare cântărire a unui mediu de prelevare a eșantioanelor de PM (de exemplu, filtru). La cântărirea prin substituție este nevoie de mai multe măsurători, în schimb se elimină abaterea de la zero a indicației balanței și se bazează pe linearitatea balanței doar pe un domeniu mic. Această metodă este cea mai adecvată pentru cuantificarea maselor totale ale particulelor solide care reprezintă mai puțin de 0,1 % din masa mediului de prelevare. Cu toate acestea, este posibil ca metoda să nu fie adecvată atunci când masele totale ale particulelor solide depășesc 1 % din masa mediului de prelevare. În cazul în care se folosește cântărirea prin substituție, ea trebuie utilizată atât pentru cântărirea înainte de încercare, cât și pentru cea după încercare. Aceeași greutate de substituție se folosește pentru ambele cântăriri, înainte și după încercare. Masa greutății de substituție se corectează din punct de vedere al flotabilității în cazul în care densitatea greutății de substituție este mai mică de 2,0 g/cm3. Următoarele etape constituie un exemplu de metodă de cântărire prin substituție:

| (a) | Se folosesc pensete cu legare la pământ sau o bandă de împământare, așa cum se descrie la punctul 9.3.4.6.; |
| --- | --- |

(a)

Se folosesc pensete cu legare la pământ sau o bandă de împământare, așa cum se descrie la punctul 9.3.4.6.;

| (b) | Se folosește un neutralizator de electricitate statică, așa cum se descrie la punctul 9.3.4.6., pentru minimizarea sarcinilor electrostatice de pe orice obiect plasat pe talerul balanței; |
| --- | --- |

(b)

Se folosește un neutralizator de electricitate statică, așa cum se descrie la punctul 9.3.4.6., pentru minimizarea sarcinilor electrostatice de pe orice obiect plasat pe talerul balanței;

| (c) | Se alege o greutate de substituție care corespunde specificațiilor pentru greutățile de etalonare de la punctul 9.5.2. De asemenea, greutatea de substituție trebuie să aibă aceeași densitate ca greutatea folosită pentru reglarea sensibilității microbalanței și o masă similară cu a unui mediu de prelevare de eșantioane nefolosit (de exemplu, filtru). În cazul în care se folosesc filtre, masa greutății trebuie să fie de aproximativ 80-100 mg pentru filtre tipice cu diametru de 47 mm; |
| --- | --- |

(c)

Se alege o greutate de substituție care corespunde specificațiilor pentru greutățile de etalonare de la punctul 9.5.2. De asemenea, greutatea de substituție trebuie să aibă aceeași densitate ca greutatea folosită pentru reglarea sensibilității microbalanței și o masă similară cu a unui mediu de prelevare de eșantioane nefolosit (de exemplu, filtru). În cazul în care se folosesc filtre, masa greutății trebuie să fie de aproximativ 80-100 mg pentru filtre tipice cu diametru de 47 mm;

| (d) | Se înregistrează indicația stabilă a balanței și apoi se îndepărtează greutatea de etalonare; |
| --- | --- |

(d)

Se înregistrează indicația stabilă a balanței și apoi se îndepărtează greutatea de etalonare;

| (e) | Se cântărește un mediu de prelevare nefolosit (de exemplu, un filtru nou), se înregistrează indicația stabilă a balanței și se măsoară punctul de condensare al mediului în care se află balanța, temperatura ambiantă și presiunea atmosferică; |
| --- | --- |

(e)

Se cântărește un mediu de prelevare nefolosit (de exemplu, un filtru nou), se înregistrează indicația stabilă a balanței și se măsoară punctul de condensare al mediului în care se află balanța, temperatura ambiantă și presiunea atmosferică;

| (f) | Se cântărește din nou greutatea de etalonare și se înregistrează indicația stabilă a balanței; |
| --- | --- |

(f)

Se cântărește din nou greutatea de etalonare și se înregistrează indicația stabilă a balanței;

| (g) | Se calculează media aritmetică a celor două citiri pentru greutățile de etalonare înregistrate imediat înainte și după cântărirea eșantionului nefolosite. Acea valoare medie se scade din indicația eșantionului nefolosit, apoi se adaugă masa reală a greutății de etalonare indicată pe certificatul greutății de etalonare. Se înregistrează rezultatul. Aceasta reprezintă masa de tară a eșantionului nefolosit, fără corecția de flotabilitate; |
| --- | --- |

(g)

Se calculează media aritmetică a celor două citiri pentru greutățile de etalonare înregistrate imediat înainte și după cântărirea eșantionului nefolosite. Acea valoare medie se scade din indicația eșantionului nefolosit, apoi se adaugă masa reală a greutății de etalonare indicată pe certificatul greutății de etalonare. Se înregistrează rezultatul. Aceasta reprezintă masa de tară a eșantionului nefolosit, fără corecția de flotabilitate;

| (h) | Aceste etape ale cântăririi prin substituție se repetă pentru restul mediilor de prelevare nefolosite; |
| --- | --- |

(h)

Aceste etape ale cântăririi prin substituție se repetă pentru restul mediilor de prelevare nefolosite;

| (i) | După terminarea cântăririi, se urmează instrucțiunile prezentate la punctele 8.2.3.7.-8.2.3.9. din prezenta secțiune. |
| --- | --- |

(i)

După terminarea cântăririi, se urmează instrucțiunile prezentate la punctele 8.2.3.7.-8.2.3.9. din prezenta secțiune.

8.2.4.   Postcondiționarea și cântărirea totală a eșantioanelor de particule solide.

8.2.4.1.   Verificarea periodică

Se asigură că mediile de cântărire și stabilizare a PM au corespuns verificărilor periodice de la punctul 8.1.12.1. După încheierea încercării, filtrele se readuc în mediul de cântărire și stabilizare a PM. Mediul de cântărire și stabilizare a PM trebuie să corespundă cerințelor privind condițiile ambientale de la punctul 9.3.4.4. În caz contrar, filtrele se lasă acoperite până la îndeplinirea condițiilor corespunzătoare.

8.2.4.2.   Scoaterea din recipiente etanșe

Eșantioanele de particule solide se scot din recipientele etanșe, în mediul de stabilizare a PM. Filtrele se pot scoate din casetele lor înainte sau după stabilizare. La scoaterea unui filtru dintr-o casetă, jumătatea superioară a casetei se separă de jumătatea inferioară cu ajutorul unui separator de casete conceput în acest scop.

8.2.4.3.   Legarea la pământ

Pentru manipularea eșantioanelor de particule solide se folosesc pensete cu legare la pământ sau o bandă de împământare, așa cum se descrie la punctul 9.3.4.5.

8.2.4.4.   Controlul vizual

Eșantioanele de particule solide colectate și mediile de filtrare respective se controlează vizual. Dacă sunt indicii că s-a deteriorat starea filtrului sau a eșantionului de particule solide colectat sau dacă particulele solide sunt în contact cu orice altă suprafață în afară de filtru, nu se folosește eșantionul pentru determinarea emisiilor de particule. În cazul contactului cu altă suprafață, suprafața afectată se curăță înainte de a continua.

8.2.4.5.   Stabilizarea eșantioanelor de particule solide

Pentru stabilizarea eșantioanelor de PM, acestea se pun în unul sau mai multe recipiente cu deschidere la mediul de stabilizare a PM, așa cum se descrie la punctul 9.3.4.3. Un eșantion de particule solide se consideră stabilizat dacă s-a aflat în mediul de stabilizare a PM pe una dintre următoarele durate în care mediul de stabilizare a PM a corespuns specificațiilor de la punctul 9.3.4.3.:

| (a) | în cazul în care se anticipează o concentrație de particule solide mai mare de 0,353 μg/mm2 pe suprafața totală a filtrului, în ipoteza unei încărcări de 400 μg pentru o suprafață activă de filtrare cu diametru de 38 mm, filtrul se expune la mediul de stabilizare timp de minimum 60 minute înainte de cântărire; |
| --- | --- |

(a)

în cazul în care se anticipează o concentrație de particule solide mai mare de 0,353 μg/mm2 pe suprafața totală a filtrului, în ipoteza unei încărcări de 400 μg pentru o suprafață activă de filtrare cu diametru de 38 mm, filtrul se expune la mediul de stabilizare timp de minimum 60 minute înainte de cântărire;

| (b) | în cazul în care se anticipează o concentrație de particule solide mai mică de 0,353 μg/mm2 pe suprafața totală a filtrului, filtrul se expune la mediul de stabilizare timp de minimum 30 minute înainte de cântărire; |
| --- | --- |

(b)

în cazul în care se anticipează o concentrație de particule solide mai mică de 0,353 μg/mm2 pe suprafața totală a filtrului, filtrul se expune la mediul de stabilizare timp de minimum 30 minute înainte de cântărire;

| (c) | în cazul în care nu se cunoaște concentrația de particule solide pe suprafața totală a filtrului în cursul încercării, filtrul se expune la mediul de stabilizare timp de minimum 60 minute înainte de cântărire. |
| --- | --- |

(c)

în cazul în care nu se cunoaște concentrația de particule solide pe suprafața totală a filtrului în cursul încercării, filtrul se expune la mediul de stabilizare timp de minimum 60 minute înainte de cântărire.

8.2.4.6.   Determinarea masei filtrelor după încercare

Se repetă procedurile de la punctul 8.2.3. (punctele de la 8.2.3.6. până la 8.2.3.9.) pentru determinarea masei filtrelor după încercare.

8.2.4.7.   Masa totală

Fiecare masă de tară a filtrului, cu corecție de flotabilitate, se scade din masa respectivă a filtrului cu corecție de flotabilitate. Rezultatul este masa totală, m
  total, care se folosește în calculele de emisii din apendicele A.7 și A.8.

9.   ECHIPAMENTUL DE MĂSURARE

9.1.   Specificație pentru dinamometrul de încercare a motoarelor

9.1.1.   Lucrul mecanic la ax

Se folosește un dinamometru de încercare a motoarelor având caracteristici adecvate pentru realizarea ciclului de utilizare, inclusiv capacitatea de a satisface criteriile corespunzătoare pentru validarea ciclului. Pot fi folosite următoarele tipuri de dinamometre:

| (a) | Dinamometre cu curenți turbionari sau cu frânare în apă; |
| --- | --- |

(a)

Dinamometre cu curenți turbionari sau cu frânare în apă;

| (b) | Dinamometre cu acționare în curent alternativ sau în curent continuu; |
| --- | --- |

(b)

Dinamometre cu acționare în curent alternativ sau în curent continuu;

| (c) | Unul sau mai multe dinamometre. |
| --- | --- |

(c)

Unul sau mai multe dinamometre.

9.1.2.   Ciclu tranzitoriu

Măsurarea cuplului se poate face cu capsule dinamometrice sau cu torsiometre coaxiale.

În cazul utilizării unei capsule dinamometrice, semnal cuplului se transferă la axul motorului și se ia în considerare inerția dinamometrului. Cuplul efectiv al motorului este cuplul citit pe capsula dinamometrică, plus momentul de inerție al frânei înmulțit cu accelerația unghiulară. Sistemul de control trebuie să efectueze calculul respectiv în timp real.

9.1.3.   Accesoriile motorului

Se ia în considerare lucrul mecanic al accesoriilor motorului necesare pentru alimentarea, lubrifierea sau încălzirea motorului, circularea lichidului de răcire la motor sau acționarea dispozitivului posttratare; acestea se instalează în conformitate cu punctul 6.3.

9.2.   Procedura de diluare (dacă este cazul)

9.2.1.   Condiții pentru diluant și concentrații de fond

Componentele gazoase se pot măsura în stare brută sau diluată, în timp ce pentru măsurarea particulelor solide este nevoie, în general, de diluare. Diluarea se poate realiza printr-un sistem de diluare cu debit integral sau debit parțial. Când se aplică diluarea, gazele de evacuare se pot dilua cu aer ambiant, aer sintetic sau azot. Pentru măsurarea emisiilor gazoase, temperatura diluantului trebuie să fie de minimum 15 °C. Pentru prelevarea eșantioanelor de particule solide, temperatura diluantului este specificată la punctul 9.2.2. pentru CVS și la punctul 9.2.3. pentru PFD cu raport de diluare variabil. Capacitatea de curgere a sistemului de diluare trebuie să fie suficient de mare pentru a elimina complet condensarea apoasă în sistemele de diluare și prelevare eșantioane. În cazul în care umiditatea aerului este ridicată, este permisă dezumidificarea aerului de diluare înainte de intrarea în sistemul de diluare. Pereții tunelului de diluare pot fi încălziți sau izolați, la fel ca și tubulatura pentru curentul principal în aval de tunel, pentru a preveni condensarea apoasă.

Înainte ca un diluant să fie amestecat cu gazele de evacuare, el poate fi precondiționat prin creșterea sau reducerea temperaturii sau umidității. Se pot elimina constituenți din diluant pentru a reduce concentrațiile lor de fond. La eliminarea constituenților sau la luarea în considerare a concentrațiilor lor de fond se aplică următoarele prevederi:

| (a) | concentrațiile constituenților în diluant se pot măsura și se pot compensa efectele de fond asupra rezultatelor încercării. A se vedea apendicele A.7-A.8 pentru calcule de compensare a concentrațiile de fond; |
| --- | --- |

(a)

concentrațiile constituenților în diluant se pot măsura și se pot compensa efectele de fond asupra rezultatelor încercării. A se vedea apendicele A.7-A.8 pentru calcule de compensare a concentrațiile de fond;

| (b) | pentru a ține seama de nivelul de fond de particule solide, sunt disponibile următoarele opțiuni:






  (i) | pentru eliminarea particulelor solide de fond, diluantul se filtrează cu filtre de aer cu eficiență ridicată de reținere a particulelor (HEPA), care au o eficiență inițială de colectare de minimum 99,97 % (a se vedea punctul 3.1. pentru procedurile legate de eficiența filtrării cu filtre HEPA); |
| --- | --- | --- |

(b)

pentru a ține seama de nivelul de fond de particule solide, sunt disponibile următoarele opțiuni:

(i)

pentru eliminarea particulelor solide de fond, diluantul se filtrează cu filtre de aer cu eficiență ridicată de reținere a particulelor (HEPA), care au o eficiență inițială de colectare de minimum 99,97 % (a se vedea punctul 3.1. pentru procedurile legate de eficiența filtrării cu filtre HEPA);

| (ii) | pentru corectarea nivelului de particule solide de fond fără filtrare HEPA, particulele solide nu trebuie să contribuie cu mai mult de 50 % la numărul de particule solide nete colectate pe filtrul de prelevare; |
| --- | --- |

(ii)

pentru corectarea nivelului de particule solide de fond fără filtrare HEPA, particulele solide nu trebuie să contribuie cu mai mult de 50 % la numărul de particule solide nete colectate pe filtrul de prelevare;

| (iii) | corecția de fond a particulelor solide nete cu filtrare HEPA este permisă fără restricții. |
| --- | --- |

(iii)

corecția de fond a particulelor solide nete cu filtrare HEPA este permisă fără restricții.

9.2.2.   Sistem cu debit integral

Diluarea debitului integral; prelevare de eșantioane la volum constant (CVS). Debitul integral de gaze de evacuare brute se diluează într-un tunel de diluare. Se poate menține un debit constant prin menținerea între anumite limite a temperaturii și presiunii la debitmetru. În cazul unui debit variabil, acesta se măsoară direct, pentru a permite prelevarea proporțională a eșantioanelor. Sistemul se proiectează după cum urmează (a se vedea figura 9.1):

| (a) | se folosește un tunel cu suprafețe interioare din oțel inoxidabil. Întregul tunel de diluare trebuie să fie legat la pământ; |
| --- | --- |

(a)

se folosește un tunel cu suprafețe interioare din oțel inoxidabil. Întregul tunel de diluare trebuie să fie legat la pământ;

| (b) | contrapresiunea sistemului de evacuare nu trebuie redusă artificial prin sistemul de admisie al aerului de diluare. Presiunea statică în punctul în care se introduc în tunel gazele de evacuare brute se menține egală cu presiunea atmosferică, cu o precizie de ± 1,2 kPa; |
| --- | --- |

(b)

contrapresiunea sistemului de evacuare nu trebuie redusă artificial prin sistemul de admisie al aerului de diluare. Presiunea statică în punctul în care se introduc în tunel gazele de evacuare brute se menține egală cu presiunea atmosferică, cu o precizie de ± 1,2 kPa;

| (c) | pentru a ușura procesul de amestecare, gazele de evacuare brute se introduc în tunel prin direcționare spre aval, de-a lungul liniei centrale a tunelului. O fracțiune din aerul de diluare se poate introduce radial de la suprafața interioară a tunelului, pentru minimizarea interacțiunii gazelor de evacuare cu pereții tunelului; |
| --- | --- |

(c)

pentru a ușura procesul de amestecare, gazele de evacuare brute se introduc în tunel prin direcționare spre aval, de-a lungul liniei centrale a tunelului. O fracțiune din aerul de diluare se poate introduce radial de la suprafața interioară a tunelului, pentru minimizarea interacțiunii gazelor de evacuare cu pereții tunelului;

| (d) | diluanți. Pentru prelevarea particulelor solide, temperatura diluanților (aer ambiant, aer sintetic sau azot, așa cum se menționează la punctul 9.2.1.) se menține între 293 și 325 K (20 – 52 °C) în imediata apropiere a intrării în tunelul de diluare; |
| --- | --- |

(d)

diluanți. Pentru prelevarea particulelor solide, temperatura diluanților (aer ambiant, aer sintetic sau azot, așa cum se menționează la punctul 9.2.1.) se menține între 293 și 325 K (20 – 52 °C) în imediata apropiere a intrării în tunelul de diluare;

| (e) | numărul Reynolds, Re, trebuie să fie minimum 4 000 pentru curentul de gaze de evacuare diluate, unde Re se bazează pe diametrul interior al tunelului de diluare. Re este definit în apendicele A.7-A.8. Verificarea amestecării corespunzătoare se face prin trecerea unei sonde de prelevare de-a lungul diametrului tunelului, pe verticală și pe orizontală. În cazul în care răspunsul analizorului indică orice deviație care depășește ± 2 % din concentrația medie măsurată, sistemul CVS se utilizează la un debit superior sau se instalează o placă sau un orificiu de amestecare, pentru îmbunătățirea procesului de amestecare; |
| --- | --- |

(e)

numărul Reynolds, Re, trebuie să fie minimum 4 000 pentru curentul de gaze de evacuare diluate, unde Re se bazează pe diametrul interior al tunelului de diluare. Re este definit în apendicele A.7-A.8. Verificarea amestecării corespunzătoare se face prin trecerea unei sonde de prelevare de-a lungul diametrului tunelului, pe verticală și pe orizontală. În cazul în care răspunsul analizorului indică orice deviație care depășește ± 2 % din concentrația medie măsurată, sistemul CVS se utilizează la un debit superior sau se instalează o placă sau un orificiu de amestecare, pentru îmbunătățirea procesului de amestecare;

| (f) | precondiționarea pentru măsurarea debitului. Gazele de evacuare diluate pot fi condiționate înainte de măsurarea debitului, în măsura în care această condiționare are loc în aval de sondele încălzite pentru hidrocarburi sau particule solide, astfel:






  (i) | se pot folosi regulatoare de curgere, amortizoare de pulsații sau ambele; |
| --- | --- | --- |

(f)

precondiționarea pentru măsurarea debitului. Gazele de evacuare diluate pot fi condiționate înainte de măsurarea debitului, în măsura în care această condiționare are loc în aval de sondele încălzite pentru hidrocarburi sau particule solide, astfel:

(i)

se pot folosi regulatoare de curgere, amortizoare de pulsații sau ambele;

| (ii) | se poate folosi un filtru; |
| --- | --- |

(ii)

se poate folosi un filtru;

| (iii) | se poate folosi un schimbător de căldură pentru a controla temperatura în amonte de orice debitmetru, dar trebuie luate măsuri pentru a preveni condensarea apoasă; |
| --- | --- |

(iii)

se poate folosi un schimbător de căldură pentru a controla temperatura în amonte de orice debitmetru, dar trebuie luate măsuri pentru a preveni condensarea apoasă;

| (g) | condensarea apoasă. Pentru a se asigura măsurarea unui debit care corespunde unei concentrații măsurate, fie se iau măsuri pentru a preveni condensarea apoasă între locul de amplasare a sondei de prelevare și admisia debitmetrului din tunelul de diluare, fie se permite condensarea apoasă și se măsoară umiditatea la admisia în debitmetru. Pereții tunelului de diluare sau tubulatura pentru curentul principal în aval de tunel se pot încălzi sau izola pentru a preveni condensarea apoasă. Măsurile de prevenire a condensării apoase se iau pe întregul parcurs al tunelului de diluare. Anumite componente ale gazelor de evacuare pot fi diluate sau eliminate prin prezența umidității.
  Pentru prelevarea de eșantioane de particule solide, debitul deja proporțional de la CVS este supus unei (sau mai multor) diluări secundare, pentru a obține raportul de diluare total necesar așa cum se arată în figura 9.2 și cum se menționează la punctul 9.2.3.2; |
| --- | --- |

(g)

condensarea apoasă. Pentru a se asigura măsurarea unui debit care corespunde unei concentrații măsurate, fie se iau măsuri pentru a preveni condensarea apoasă între locul de amplasare a sondei de prelevare și admisia debitmetrului din tunelul de diluare, fie se permite condensarea apoasă și se măsoară umiditatea la admisia în debitmetru. Pereții tunelului de diluare sau tubulatura pentru curentul principal în aval de tunel se pot încălzi sau izola pentru a preveni condensarea apoasă. Măsurile de prevenire a condensării apoase se iau pe întregul parcurs al tunelului de diluare. Anumite componente ale gazelor de evacuare pot fi diluate sau eliminate prin prezența umidității.

Pentru prelevarea de eșantioane de particule solide, debitul deja proporțional de la CVS este supus unei (sau mai multor) diluări secundare, pentru a obține raportul de diluare total necesar așa cum se arată în figura 9.2 și cum se menționează la punctul 9.2.3.2;

| (h) | raportul de diluare totală minim trebuie să se încadreze în intervalul 5:1 – 7:1 și să fie minimum 2:1 pentru etapa de diluare primară pe baza debitului maxim de gaze de evacuare de la motor, în timpul ciclului de încercare sau pe durata intervalului de încercare; |
| --- | --- |

(h)

raportul de diluare totală minim trebuie să se încadreze în intervalul 5:1 – 7:1 și să fie minimum 2:1 pentru etapa de diluare primară pe baza debitului maxim de gaze de evacuare de la motor, în timpul ciclului de încercare sau pe durata intervalului de încercare;

| (i) | timpul total de rămânere în sistem trebuie să fie între 0,5 și 5 s, măsurat de la punctul de introducere a diluantului până la suportul (suporturile) filtrului (filtrelor); |
| --- | --- |

(i)

timpul total de rămânere în sistem trebuie să fie între 0,5 și 5 s, măsurat de la punctul de introducere a diluantului până la suportul (suporturile) filtrului (filtrelor);

| (j) | timpul total de rămânere în sistemul de diluare secundară, dacă acesta există, trebuie să fie minimum 0,5 s, măsurat de la punctul de introducere a diluantului secundar până la suportul (suporturile) filtrului (filtrelor). |
| --- | --- |

(j)

timpul total de rămânere în sistemul de diluare secundară, dacă acesta există, trebuie să fie minimum 0,5 s, măsurat de la punctul de introducere a diluantului secundar până la suportul (suporturile) filtrului (filtrelor).

Pentru determinarea masei particulelor, sunt necesare un sistem de prelevare a eșantioanelor de particule, un filtru de prelevare a particulelor, o balanță gravimetrică și o cameră de cântărire cu temperatura și umiditatea controlate.

Figura 9.1

Exemple de configurații pentru prelevarea de eșantioane cu diluarea debitului integral

Image

9.2.3.   Sistem de diluare cu debit parțial (PFD)

9.2.3.1.   Descrierea sistemului cu debit parțial

Figura 9.2 prezintă schema unui sistem PFD. Aceasta este o schemă generală, care prezintă principiile extracției eșantionului, diluării și prelevării particulelor solide. Schema nu trebuie să fie interpretată în sensul în care toate componentele descrise în figură sunt necesare pentru alte sisteme posibile de prelevare care satisfac scopul de colectare a eșantioanelor. Sunt permise alte configurații care nu corespund acestor scheme, cu condiția să servească aceluiași scop de colectare și diluare a eșantioanelor și de prelevare a particulelor. Acestea trebuie să satisfacă celelalte criterii, precum cele de la punctul 8.1.8.6. (etalonare periodică) și 8.2.1.2. (validare) pentru PFD cu diluare variabilă și criteriile de la punctul 8.1.4.5. și tabelul 8.2 (verificarea linearității) și de la punctul 8.1.8.5.7. (verificare) pentru PFD cu diluare constantă.

Așa cum se arată în figura 9.2, gazele de evacuare brute sau debitul diluat primar se transferă de la conducta de evacuare EP sau de la CVS la tunelul de diluare DT, prin intermediul sondei de prelevare SP și a liniei de transfer TL. Debitul total prin tunel este ajustat cu un regulator de debit și cu pompa de prelevare P a sistemului de prelevare de particule (PSS). Pentru prelevarea proporțională din gazele de evacuare brute, debitul de aer de diluare se controlează cu regulatorul de debit FC1, care poate folosi q
  mew (debitul masic de gaze de evacuare în stare umedă) sau q
  maw (debitul masic de aer de admisie în stare umedă) și q
  mf (debitul masic de combustibil) ca semnale de comandă, pentru divizarea dorită a gazelor de evacuare. Debitul eșantionului în tunelul de diluare DT este diferența între debitul total și debitul de aer de diluare. Debitul de aer de diluare se măsoară cu dispozitivul de măsurare a debitului FM1, iar debitul total, cu dispozitivul de măsurare a debitului de la sistemul de prelevare a eșantioanelor de particule. Raportul de diluare se calculează pe baza acestor două debite. Pentru prelevarea de eșantioane cu raport de diluare constant între gazele de evacuare brute sau diluate și debitul de gaze de evacuare (de exemplu: diluare secundară pentru prelevarea de eșantioane de PM), raportul de diluare pentru debitul de aer de diluare este, de obicei, constant și controlat prin intermediul regulatorului de debit sau al pompei de aer de diluare.

Figura 9.2

Schema sistemului de diluare cu debit parțial (tipul cu prelevare totală)

Image

| a | = | debitul de gaze de evacuare sau de diluare primară |
| --- | --- | --- |
| b | = | opțional |
| c | = | prelevare eșantioane de PM |

a

=

debitul de gaze de evacuare sau de diluare primară

b

=

opțional

c

=

prelevare eșantioane de PM

Componentele din figura 9.2:

| DAF | = | Filtru de aer de diluare – Aerul de diluare (aer ambiant, sintetic sau azot) se filtrează prin intermediul unui filtru de aer cu eficiență ridicată de reținere a particulelor solide (HEPA). |
| --- | --- | --- |
| DT | = | Tunel de diluare sau tunel de diluare secundară |
| EP | = | conductă de evacuare sau sistem de diluare primară |
| FC1 | = | Regulator de debit |
| FH | = | Suport de filtru |
| FM1 | = | Dispozitiv de măsurare a debitului care măsoară debitul aerului de diluare |
| P | = | Pompă de prelevare eșantioane |
| PSS | = | Sistem de prelevare eșantioane de PM |
| PTL | = | Linie de transfer pentru PM |
| SP | = | Sondă de prelevare a gazelor de evacuare brute sau diluate |
| TL | = | Linie de transfer |

DAF

=

Filtru de aer de diluare – Aerul de diluare (aer ambiant, sintetic sau azot) se filtrează prin intermediul unui filtru de aer cu eficiență ridicată de reținere a particulelor solide (HEPA).

DT

=

Tunel de diluare sau tunel de diluare secundară

EP

=

conductă de evacuare sau sistem de diluare primară

FC1

=

Regulator de debit

FH

=

Suport de filtru

FM1

=

Dispozitiv de măsurare a debitului care măsoară debitul aerului de diluare

P

=

Pompă de prelevare eșantioane

PSS

=

Sistem de prelevare eșantioane de PM

PTL

=

Linie de transfer pentru PM

SP

=

Sondă de prelevare a gazelor de evacuare brute sau diluate

TL

=

Linie de transfer

Debitele masice aplicabile doar pentru sistemul PFD de prelevare proporțională a gazelor de evacuare brute:

| q
  mew | = | Debitul masic al gazelor de evacuare în stare umedă |
| --- | --- | --- |
| q
  maw | = | Debitul masic al aerului de admisie în stare umedă |
| q
  mf | = | Debitul masic de combustibil |

q
  mew

=

Debitul masic al gazelor de evacuare în stare umedă

q
  maw

=

Debitul masic al aerului de admisie în stare umedă

q
  mf

=

Debitul masic de combustibil

9.2.3.2.   Diluarea

Temperatura diluanților (aer ambiant, aer sintetic sau azot, așa cum se menționează la punctul 9.2.1.) se menține între 293 și 325 K (20 - 52°C) în imediata apropiere a intrării în tunelul de diluare.

Este permisă dezumidificarea aerului de diluare înainte de intrarea în sistemul de diluare. Sistemul de diluare cu debit parțial trebuie proiectat astfel încât să extragă un eșantion proporțional de gaze de evacuare din sistemul de evacuare al motorului, compensând astfel variațiile debitului de gaze de evacuare, și să introducă în acest eșantion aerul de diluare pentru a se atinge o temperatură la filtrul de încercare în conformitate cu punctul 9.3.3.4.3. De aceea, este esențial ca raportul de diluare să fie determinat astfel încât precizia să fie conformă cu cerințele de la punctul 8.1.8.6.1.

Pentru a se asigura că se măsoară un debit care corespunde unei concentrații măsurate, fie se iau măsuri pentru a preveni condensarea apoasă între locul de amplasare a sondei de prelevare și admisia debitmetrului din tunelul de diluare, fie se permite condensarea apoasă și se măsoară umiditatea la intrarea în debitmetru. Sistemul PFD poate fi încălzit sau izolat pentru a preveni condensarea apoasă. Condensarea apoasă se previne pe întregul parcurs al tunelului de diluare.

Raportul de diluare minim trebuie să se încadreze în intervalul de la 5:1 la 7:1, pe baza debitului maxim de gaze de evacuare de la motor în timpul ciclului de încercare sau pe durata intervalului de încercare.

Timpul total de rămânere în sistem trebuie să fie între 0,5 și 5 s, măsurat de la punctul de introducere a diluantului până la suportul (suporturile) filtrului (filtrelor);

Pentru determinarea masei particulelor, sunt necesare un sistem de prelevare a particulelor, un filtru de prelevare a particulelor, o balanță gravimetrică și o cameră de cântărire cu temperatura și umiditatea controlate.

9.2.3.3.   Aplicabilitate

Sistemul PFD se poate folosi pentru a extrage un eșantion proporțional de gaze de evacuare brute pentru orice sistem de prelevare continuă sau pe lot a particulelor solide sau a emisiilor gazoase, pentru orice ciclu de funcționare în regim tranzitoriu, în regim staționar sau în mod continuu.

Sistemul se poate folosi și în cazul gazelor de evacuare diluate în prealabil, în cazul în care un debit deja proporțional este diluat la un raport de diluare constant (a se vedea figura 9.2). În acest mod se realizează o diluare secundară de la un tunel CVS pentru a atinge raportul total de diluare necesar pentru prelevarea de eșantioane de particule solide.

9.2.3.4.   Etalonarea

Etalonarea unui sistem PFD pentru extragerea unui eșantion proporțional de gaze de evacuare este prezentată la punctul 8.1.8.6.

9.3.   Proceduri de prelevare de eșantioane

9.3.1   Cerințe generale privind prelevarea eșantioanelor

9.3.1.1.   Concepția și realizarea sondei

Sonda este prima componentă a unui sistem de prelevare a eșantioanelor. Ea pătrunde într-un curent de gaze de evacuare brut sau diluat pentru a extrage un eșantion, astfel încât suprafețele sale interioară și exterioară să fie în contact cu gazele de evacuare. Din sondă, eșantionul este transportat într-o linie de transfer.

Sondele pentru eșantioane se realizează cu suprafețe interioare din oțel inoxidabil sau, în cazul prelevării de gaze de evacuare brute, din orice material nereactiv capabil să reziste la temperaturile gazelor de evacuare brute. Sondele de prelevare se amplasează acolo unde constituenții sunt amestecați la concentrația medie a eșantionului și unde interferența cu alte sonde este minimă. Se recomandă ca toate sondele să fie ferite de influențe de la straturile periferice, siaje și turbioane, în special în apropierea ieșirii conductei de evacuare finale, unde se poate produce o diluare neintenționată. Purjarea sau spălarea în contracurent a unei sonde nu trebuie să influențeze altă sondă în timpul încercării. Se poate folosi o sondă unică pentru a extrage un eșantion cu mai mult de o componentă, în măsura în care sonda satisface toate specificațiile pentru fiecare componentă în parte.

9.3.1.2.   Linii de transfer

Liniile de transfer care transportă un eșantion extras de la sondă până la un analizor, un mediu de stocare sau un sistem de diluare trebuie să se minimizeze din punct de vedere al lungimii, prin amplasarea analizoarelor, mediilor de stocare și sistemelor de diluare cât mai aproape posibil de sonde. Trebuie să se reducă la minim numărul de coturi ale liniilor de transfer, iar razele coturilor inevitabile se maximizează.

9.3.1.3.   Metode de prelevare a eșantioanelor

Pentru prelevarea continuă și pe lot a eșantioanelor, prezentată la punctul 7.2, se aplică următoarele condiții:

| (a) | la extragerea dintr-un flux cu debit constant, eșantionul se transportă tot la un debit constant; |
| --- | --- |

(a)

la extragerea dintr-un flux cu debit constant, eșantionul se transportă tot la un debit constant;

| (b) | la extragerea dintr-un flux cu debit variabil, debitul eșantionului variază, proporțional cu debitul variabil; |
| --- | --- |

(b)

la extragerea dintr-un flux cu debit variabil, debitul eșantionului variază, proporțional cu debitul variabil;

| (c) | prelevarea proporțională se validează în modul prezentat la punctul 8.2.1. |
| --- | --- |

(c)

prelevarea proporțională se validează în modul prezentat la punctul 8.2.1.

9.3.2.   Prelevarea eșantioanelor de gaze

9.3.2.1.   Sonde de prelevare a eșantioanelor

Pentru prelevarea eșantioanelor de emisii gazoase se folosesc sonde cu un orificiu sau cu mai multe orificii. Sondele pot fi orientate în orice direcție în raport cu curentul de gaze de evacuare brute sau diluate. La unele sonde, se controlează temperaturile eșantionului, astfel:

| (a) | în cazul sondelor care extrag NOx din gazele de evacuare diluate, se controlează temperatura peretelui sondei pentru a preveni condensarea apoasă; |
| --- | --- |

(a)

în cazul sondelor care extrag NOx din gazele de evacuare diluate, se controlează temperatura peretelui sondei pentru a preveni condensarea apoasă;

| (b) | în cazul sondelor care extrag hidrocarburi din gazele de evacuare diluate, se recomandă să se controleze temperatura peretelui sondei la aproximativ 190 °C, pentru a reduce la minim contaminarea. |
| --- | --- |

(b)

în cazul sondelor care extrag hidrocarburi din gazele de evacuare diluate, se recomandă să se controleze temperatura peretelui sondei la aproximativ 190 °C, pentru a reduce la minim contaminarea.

9.3.2.2.   Linii de transfer

Se folosesc linii de transfer cu suprafețe interioare din oțel inoxidabil, PTFE, VitonTM sau orice alt material cu proprietăți mai bune pentru prelevarea eșantioanelor de emisii. Se folosește un material nereactiv, capabil să reziste la temperaturile gazelor de evacuare. În cazul în care filtrul și carcasa lui satisfac aceleași cerințe privind temperatura ca și liniile de transfer, se pot folosi filtre coaxiale, astfel:

| (a) | pentru linii de transfer al NOx în amonte față de un convertizor NO2-NO conform cu specificațiile de la punctul 8.1.11.5. sau față de un răcitor conform cu specificațiile de la punctul 8.1.11.4., se menține o temperatură a eșantionului care să prevină condensarea apoasă; |
| --- | --- |

(a)

pentru linii de transfer al NOx în amonte față de un convertizor NO2-NO conform cu specificațiile de la punctul 8.1.11.5. sau față de un răcitor conform cu specificațiile de la punctul 8.1.11.4., se menține o temperatură a eșantionului care să prevină condensarea apoasă;

| (b) | pentru liniile de transfer THC, se menține, pentru întreaga conductă, o toleranță a temperaturii peretelui de (191 ± 11) °C. În cazul prelevării din gazele de evacuare brute, la sondă se poate conecta direct o linie de transfer neîncălzită, izolată. Lungimea și izolația liniei de transfer se proiectează astfel încât să reducă cea mai mare temperatură preconizată a gazelor de evacuare brute la nu mai puțin de 191 °C, măsurată la ieșirea din linia de transfer. Pentru prelevarea cu diluare, se prevede o zonă de tranziție între sondă și conducta de transfer, cu o lungime de până la 0,92 m, pentru tranziția la o temperatură a peretelui de (191 ± 11) °C. |
| --- | --- |

(b)

pentru liniile de transfer THC, se menține, pentru întreaga conductă, o toleranță a temperaturii peretelui de (191 ± 11) °C. În cazul prelevării din gazele de evacuare brute, la sondă se poate conecta direct o linie de transfer neîncălzită, izolată. Lungimea și izolația liniei de transfer se proiectează astfel încât să reducă cea mai mare temperatură preconizată a gazelor de evacuare brute la nu mai puțin de 191 °C, măsurată la ieșirea din linia de transfer. Pentru prelevarea cu diluare, se prevede o zonă de tranziție între sondă și conducta de transfer, cu o lungime de până la 0,92 m, pentru tranziția la o temperatură a peretelui de (191 ± 11) °C.

9.3.2.3.   Componente pentru condiționarea eșantionului

9.3.2.3.1.   Uscătoare de eșantioane

9.3.2.3.1.1.   Cerințe

Instrumentul folosit pentru eliminarea umidității trebuie să îndeplinească cerințele minimale de la punctul următor. Conținutul de umiditate de 0,8 % de volum H2O se folosește în ecuația (A.8-14).

Pentru cea mai mare concentrație de vapori de apă preconizată H
  m, tehnica de îndepărtare a apei menține umiditatea în analizorul CLD la un nivel ≤ 5 g apă/kg aer uscat (sau aproximativ 0,8 % de volum H2O), ceea ce înseamnă 100 % umiditate relativă la 3,9 °C și 101,3 kPa. Această specificație privind umiditatea este, de asemenea, echivalentă cu 25 % umiditate relativă la 25 °C și 101,3 kPa. Aceasta se poate demonstra măsurând temperatura la ieșirea dintr-un dezumidificator termic sau măsurând temperatura într-un punct în amonte față de analizorul CLD.

9.3.2.3.1.2.   Tipul de uscător de eșantioane permis și procedura pentru estimarea conținutului de umiditate după uscător

Pentru a reduce efectele apei asupra măsurătorilor de emisii gazoase se poate folosi oricare dintre tipurile de uscătoare de eșantioane descrise la prezentul punct.

| (a) | În cazul în care se folosește un uscător cu membrană osmotică în amonte de orice analizor de gaze sau mediu de stocare, acesta trebuie să satisfacă cerințele privind temperatura, de la punctul 9.3.2.2. Se monitorizează punctul de condensare T
  dew și presiunea absolută p
  total în aval de un uscător cu membrană osmotică. Cantitatea de apă se calculează așa cum se specifică în apendicele A.7-A.8, folosind valorile de la înregistrarea continuă a T
  dew și p
  total sau valorile maxime observate în timpul încercării sau nivelurile de alarmă stabilite pentru acestea. În lipsa unei măsurători directe, valoarea nominală a p
  total este dată de cea mai mică presiune absolută a uscătorului preconizată în timpul încercării. |
| --- | --- |

(a)

În cazul în care se folosește un uscător cu membrană osmotică în amonte de orice analizor de gaze sau mediu de stocare, acesta trebuie să satisfacă cerințele privind temperatura, de la punctul 9.3.2.2. Se monitorizează punctul de condensare T
  dew și presiunea absolută p
  total în aval de un uscător cu membrană osmotică. Cantitatea de apă se calculează așa cum se specifică în apendicele A.7-A.8, folosind valorile de la înregistrarea continuă a T
  dew și p
  total sau valorile maxime observate în timpul încercării sau nivelurile de alarmă stabilite pentru acestea. În lipsa unei măsurători directe, valoarea nominală a p
  total este dată de cea mai mică presiune absolută a uscătorului preconizată în timpul încercării.

| (b) | Nu se poate folosi un răcitor în amonte de un sistem de măsurare THC pentru motoare cu aprindere prin compresie. În cazul în care se folosește un răcitor în amonte de convertizorul NO2-NO sau într-un sistem de prelevare eșantioane fără convertizor NO2-NO, răcitorul trebuie să corespundă verificării privind reducerea performanțelor, specificată la punctul 8.1.11.4. Se monitorizează punctul de condensare T
  dew și presiunea absolută p
  total în aval de un răcitor. Cantitatea de apă se calculează așa cum se specifică în apendicele A.7-A.8, folosind valorile de la înregistrarea continuă a T
  dew și p
  total sau valorile maxime observate în timpul încercării sau nivelurile de alarmă stabilite. În lipsa unei măsurători directe, valoarea nominală p
  total este dată de cea mai mică presiune absolută a răcitorului preconizată în timpul încercării. În cazul în care se poate presupune un grad de saturație în răcitor, T
  dew se poate calcula pe baza eficienței cunoscute a răcitorului și a temperaturii răcitorului rezultată prin monitorizarea continuă, T
  chiller. În cazul în care valorile T
  chiller nu sunt înregistrate continuu, se poate folosi valoarea maximă observată în cursul unei încercări sau limita de alarmă stabilită, ca o valoare constantă pentru determinarea unei cantități constante de apă, în conformitate cu apendicele A.7-A.8. În cazul în care este valabilă ipoteza că T
  chiller este egală cu T
  dew, se poate folosi T
  chiller în locul T
  dew, în conformitate cu apendicele A.7-A.8. În cazul în care este valabilă ipoteza unei diferențe constante de temperatură între T
  chiller și T
  dew, produsă de un nivel cunoscut și fix de reîncălzire a eșantionului între ieșirea răcitorului și punctul de măsurare a temperaturii, această valoare presupusă a diferenței de temperatură poate fi inclusă în calculele privind emisiile. Valabilitatea oricăror ipoteze permise în cadrul acestui punct se demonstrează prin analiză tehnică sau prin date. |
| --- | --- |

(b)

Nu se poate folosi un răcitor în amonte de un sistem de măsurare THC pentru motoare cu aprindere prin compresie. În cazul în care se folosește un răcitor în amonte de convertizorul NO2-NO sau într-un sistem de prelevare eșantioane fără convertizor NO2-NO, răcitorul trebuie să corespundă verificării privind reducerea performanțelor, specificată la punctul 8.1.11.4. Se monitorizează punctul de condensare T
  dew și presiunea absolută p
  total în aval de un răcitor. Cantitatea de apă se calculează așa cum se specifică în apendicele A.7-A.8, folosind valorile de la înregistrarea continuă a T
  dew și p
  total sau valorile maxime observate în timpul încercării sau nivelurile de alarmă stabilite. În lipsa unei măsurători directe, valoarea nominală p
  total este dată de cea mai mică presiune absolută a răcitorului preconizată în timpul încercării. În cazul în care se poate presupune un grad de saturație în răcitor, T
  dew se poate calcula pe baza eficienței cunoscute a răcitorului și a temperaturii răcitorului rezultată prin monitorizarea continuă, T
  chiller. În cazul în care valorile T
  chiller nu sunt înregistrate continuu, se poate folosi valoarea maximă observată în cursul unei încercări sau limita de alarmă stabilită, ca o valoare constantă pentru determinarea unei cantități constante de apă, în conformitate cu apendicele A.7-A.8. În cazul în care este valabilă ipoteza că T
  chiller este egală cu T
  dew, se poate folosi T
  chiller în locul T
  dew, în conformitate cu apendicele A.7-A.8. În cazul în care este valabilă ipoteza unei diferențe constante de temperatură între T
  chiller și T
  dew, produsă de un nivel cunoscut și fix de reîncălzire a eșantionului între ieșirea răcitorului și punctul de măsurare a temperaturii, această valoare presupusă a diferenței de temperatură poate fi inclusă în calculele privind emisiile. Valabilitatea oricăror ipoteze permise în cadrul acestui punct se demonstrează prin analiză tehnică sau prin date.

9.3.2.3.2.   Pompe de prelevare a eșantioanelor

Se folosesc pompe de prelevare a eșantioanelor pentru orice gaz în amonte față de un analizor sau un mediu de stocare. Se folosesc pompe de prelevare a eșantioanelor cu suprafețe interioare din oțel inoxidabil, PTFE sau orice alt material cu proprietăți mai bune pentru prelevarea eșantioanelor de emisii. La unele pompe de prelevare a eșantioanelor, temperaturile se controlează astfel:

| (a) | Atunci când se folosește o pompă de prelevare a eșantioanelor de NOx în amonte de un convertizor NO2-NO conform cu specificațiile de la punctul 8.1.11.5. sau față de un răcitor conform cu specificațiile de la punctul 8.1.11.4., pompa este încălzită pentru a preveni condensarea apoasă; |
| --- | --- |

(a)

Atunci când se folosește o pompă de prelevare a eșantioanelor de NOx în amonte de un convertizor NO2-NO conform cu specificațiile de la punctul 8.1.11.5. sau față de un răcitor conform cu specificațiile de la punctul 8.1.11.4., pompa este încălzită pentru a preveni condensarea apoasă;

| (b) | Atunci când se folosește o pompă de prelevare THC în amonte de un analizor THC sau de un mediu de stocare, suprafețele sale interioare se încălzesc în limitele unei toleranțe de (191 ± 11) °C. |
| --- | --- |

(b)

Atunci când se folosește o pompă de prelevare THC în amonte de un analizor THC sau de un mediu de stocare, suprafețele sale interioare se încălzesc în limitele unei toleranțe de (191 ± 11) °C.

9.3.2.4.   Medii de stocare a eșantioanelor

În cazul prelevării de eșantioane în saci, volumele de gaz se stochează în recipiente suficient de curate, care permit un nivel minim de degajare sau trecere a gazelor prin pereți. Se aplică un bun raționament tehnic pentru a determina nivelurile acceptabile de curățenie și permeabilitate ale mediilor de stocare. Pentru curățarea unui recipient, acesta se poate purja și goli în mod repetat și se poate încălzi. Se folosește un recipient flexibil (de exemplu, un sac) într-un mediu cu temperatură controlată sau un recipient rigid cu temperatură controlată care este golit inițial sau care are un volum ce poate fi dezlocuit, de exemplu un sistem cu piston și cilindru. Se folosesc recipiente care satisfac specificațiile din următorul tabel 9.1.

Tabelul 9.1

Materiale pentru recipiente de prelevare pe lot a eșantioanelor gazoase

| CO, CO2, O2, CH4, C2H6, C3H8, NO, NO2
   (6) | polifluorură de vinil (PVF) (7) (de exemplu, TedlarTM), polifluorură de viniliden (7) (de exemplu, KynarTM), politetrafluoretilenă (8) (de exemplu, TeflonTM) sau oțel inoxidabil (8) |
| --- | --- |
| THC, NMHC | politetrafluoretilenă (9) sau oțel inoxidabil (9) |

CO, CO2, O2, CH4, C2H6, C3H8, NO, NO2
   (6)

polifluorură de vinil (PVF) (7) (de exemplu, TedlarTM), polifluorură de viniliden (7) (de exemplu, KynarTM), politetrafluoretilenă (8) (de exemplu, TeflonTM) sau oțel inoxidabil (8)

THC, NMHC

politetrafluoretilenă (9) sau oțel inoxidabil (9)

9.3.3.   Prelevarea de eșantioane de particule solide

9.3.3.1.   Sonde de prelevare

Se folosesc sonde cu o singură deschidere la capăt. Sondele pentru particule solide se orientează direct spre amonte.

Sonda pentru particule solide se poate proteja cu o un capac în formă de pălărie, conform cerințelor din figura 9.3. În cazul acesta nu se folosește sortatorul preliminar descris la punctul 9.3.3.3.

Figura 9.3

Schema unei sonde de prelevare eșantioane cu sortator preliminar în formă de pălărie.

Image

Image

9.3.3.2.   Linii de transfer

Se recomandă linii de transfer izolate sau încălzite sau o incintă încălzită, pentru a reduce la minim diferențele de temperatură între liniile de transfer și componentele gazelor de evacuare. Se folosesc linii de transfer inerte față de particulele solide și cu conductivitate electrică pe suprafețele interioare. Se recomandă utilizarea unor linii de transfer din oțel inoxidabil; orice alt material în afară de oțelul inoxidabil trebuie să satisfacă aceleași cerințe ca oțelul inoxidabil, din punctul de vedere a performanțelor de prelevare. Suprafața interioară a liniilor de transfer pentru particule solide trebuie să fie legată la pământ.

9.3.3.3.   Sortator preliminar

Este permisă utilizarea unui sortator preliminar de particule solide pentru a elimina particulele cu diametru mare, acesta fiind instalat în sistemul de diluare direct înainte de suportul filtrului. Se poate utiliza un singur sortator preliminar. În cazul în care se folosește o sondă cu capac în formă de pălărie (a se vedea figura 9.3), este interzisă utilizarea unui sortator preliminar.

Sortatorul preliminar de particule solide poate fi un impactor inerțial sau un separator ciclonic. El se realizează din oțel inoxidabil. Sortatorul preliminar trebuie să elimine minimum 50 % din particulele solide cu un diametru aerodinamic de 10 μm și nu mai mult de 1 % din particulele solide cu un diametru aerodinamic de 1 μm, în intervalul de debite la care este folosit. Sortatorul preliminar se configurează cu un sistem de ocolire a unui eventual filtru de eșantioane de particule solide, astfel încât debitul în sortatorul preliminar să se poată stabiliza înainte de începerea încercării. Filtrul de eșantioane de PM se amplasează la maximum 75 cm în aval de ieșirea din sortatorul preliminar.

9.3.3.4.   Filtru pentru eșantioane

Eșantioanele de gaze de evacuare diluate se prelevează cu un filtru care îndeplinește cerințele de la punctele 9.3.3.4.1. până la 9.3.3.4.4. în cursul succesiunii de încercări.

9.3.3.4.1.   Specificații pentru filtre

Toate filtrele trebuie să aibă o eficiență minimă de 99,7 % la colectarea DOP (dioctilftalat) de 0,3 μm. Pentru a demonstra conformitatea cu această cerință se pot folosi măsurătorile producătorului de filtre de prelevare a eșantioanelor, reflectate în specificațiile produselor respective. Materialul de filtrare poate fi:

| (a) | fibră de sticlă acoperită cu fluorocarbură (PTFE) sau |
| --- | --- |

(a)

fibră de sticlă acoperită cu fluorocarbură (PTFE) sau

| (b) | membrană din fluorocarbură (PTFE). |
| --- | --- |

(b)

membrană din fluorocarbură (PTFE).

În cazul în care masa netă preconizată a particulelor solide reținute pe filtru depășește 400 μg, se poate folosi un filtru cu o eficiență de colectare inițială de 98 %.

9.3.3.4.2.   Dimensiunea filtrului

Dimensiunea nominală a filtrului este de 46,50 mm ± 0,6 mm în diametru.

9.3.3.4.3.   Diluarea și controlul temperaturii eșantioanelor de particule solide

Eșantioanele de particule solide se diluează cel puțin o dată în amonte de liniile de transfer, în cazul unui sistem CVS, și în aval, în cazul unui sistem PFD (a se vedea punctul 9.3.3.2. în legătură cu liniile de transfer). Temperatura eșantionului se controlează la o toleranță de (47 ± 5) °C, măsurată oriunde în limita de 200 mm în amonte sau 200 mm în aval de mediul de stocare a particulelor solide. Eșantionul de particule solide urmează să fie încălzit sau răcit în principal în funcție de condițiile de diluare, astfel cum se specifică la litera (a) de la punctul 9.2.1.

9.3.3.4.4.   Viteza la suprafața filtrului

Viteza la suprafața filtrului este între 0,90 și 1,00 m/s, cu mai puțin de 5 % din valorile de curgere înregistrate depășind acest interval. În cazul în care masa totală a particulelor solide depășește 400 μg, se poate reduce viteza la suprafața filtrului. Viteza la suprafața filtrului se măsoară ca debit volumetric al eșantionului la presiunea din amonte de filtru și la temperatura feței filtrului, împărțit la suprafața expusă a filtrului. Pentru presiunea din amonte se folosește presiunea din conducta de evacuare sau tunelul CVS, atunci când căderea de presiune prin sistemul de prelevare de PM până la filtru este mai mică de 2 kPa.

9.3.3.4.5   Suportul de filtru

Pentru a reduce la minim depunerea turbulentă și pentru depunerea uniformă a particulelor solide pe filtru, se folosește un unghi divergent de 12,5 ° (de la centru) al conului pentru trecerea de la diametrul interior al liniei de transfer la diametrul expus al feței filtrului. Pentru această trecere se folosește oțel inoxidabil.

9.3.4.   Medii de stabilizare și cântărire a particulelor solide pentru analiza gravimetrică

9.3.4.1.   Mediul pentru analiza gravimetrică

Prezenta secțiune descrie cele două medii necesare pentru stabilizarea și cântărirea particulelor solide pentru analiza gravimetrică: mediul de stabilizare a particulelor solide, unde filtrele sunt stocate înainte de cântărire, și mediul de cântărire, unde se află balanța. Cele două medii se pot afla într-un spațiu comun.

Atât mediul de stabilizare cât și cel de cântărire trebuie menținute fără contaminanți, cum sunt praful, aerosolii sau materialele semivolatile, care ar putea contamina eșantioanele de particule solide.

9.3.4.2.   Curățenia

Curățenia mediului de stabilizare a particulelor solide folosind filtre de referință se verifică în modul descris la punctul 8.1.12.1.4.

9.3.4.3.   Temperatura camerei

Temperatura camerei (sau încăperii) în care sunt condiționate filtrele de particule se menține la 22 °C ± 1 °C pe durata condiționării și cântăririi tuturor filtrelor. Umiditatea se menține la un punct de condensare de 9,5 °C ± 1 °C și o umiditate relativă de 45 % ± 8 %. În cazul în care mediile de stabilizare și cântărire sunt separate, mediul de stabilizare se menține în limitele de toleranță de 22 °C ± 3 °C.

9.3.4.4.   Verificarea condițiilor ambientale

La utilizarea unor instrumente de măsurare care corespund specificațiilor de la punctul 9.4, se verifică următoarele condiții ambientale:

| (a) | Se înregistrează punctul de condensare și temperatura ambientală. Aceste valori se folosesc pentru a determina dacă mediile de stabilizare și cântărire s-au menținut în limitele de toleranță specificate la punctul 9.3.4.3. din prezenta secțiune timp de minimum 60 de minute înainte de cântărirea filtrelor; |
| --- | --- |

(a)

Se înregistrează punctul de condensare și temperatura ambientală. Aceste valori se folosesc pentru a determina dacă mediile de stabilizare și cântărire s-au menținut în limitele de toleranță specificate la punctul 9.3.4.3. din prezenta secțiune timp de minimum 60 de minute înainte de cântărirea filtrelor;

| (b) | Presiunea atmosferică se înregistrează continuu în interiorul mediului de cântărire. O alternativă acceptabilă este folosirea unui barometru care măsoară presiunea atmosferică în afara mediului de cântărire, în măsura în care se poate asigura că presiunea atmosferică este întotdeauna în echilibru, putând varia în limita a ± 100 Pa din presiunea atmosferică comună. Când se cântărește fiecare eșantion de particule solide, se prevede un mijloc de înregistrare a celei mai recente presiuni atmosferice. Această valoare se folosește la calculul corecției de flotabilitate a particulelor solide de la punctul 8.1.12.2. |
| --- | --- |

(b)

Presiunea atmosferică se înregistrează continuu în interiorul mediului de cântărire. O alternativă acceptabilă este folosirea unui barometru care măsoară presiunea atmosferică în afara mediului de cântărire, în măsura în care se poate asigura că presiunea atmosferică este întotdeauna în echilibru, putând varia în limita a ± 100 Pa din presiunea atmosferică comună. Când se cântărește fiecare eșantion de particule solide, se prevede un mijloc de înregistrare a celei mai recente presiuni atmosferice. Această valoare se folosește la calculul corecției de flotabilitate a particulelor solide de la punctul 8.1.12.2.

9.3.4.5.   Instalarea balanței

Balanța se instalează după cum urmează:

| (a) | instalată pe o platformă amortizoare de vibrații, pentru a o izola de zgomotul și vibrațiile externe; |
| --- | --- |

(a)

instalată pe o platformă amortizoare de vibrații, pentru a o izola de zgomotul și vibrațiile externe;

| (b) | ecranată față de curenții de aer de convecție cu un ecran disipator de electricitate statică, cu legare la pământ. |
| --- | --- |

(b)

ecranată față de curenții de aer de convecție cu un ecran disipator de electricitate statică, cu legare la pământ.

9.3.4.6.   Sarcinile electrostatice

Sarcinile electrostatice din mediul balanței se minimizează astfel:

| (a) | Balanța este legată la pământ; |
| --- | --- |

(a)

Balanța este legată la pământ;

| (b) | Se folosesc pensete din oțel inoxidabil atunci când eșantioanele de particule solide se manipulează manual; |
| --- | --- |

(b)

Se folosesc pensete din oțel inoxidabil atunci când eșantioanele de particule solide se manipulează manual;

| (c) | Pensetele se leagă la pământ prin intermediul unei benzi de împământare sau se asigură o bandă de împământare pentru operator, astfel încât banda de împământare să aibă masă comună cu balanța; |
| --- | --- |

(c)

Pensetele se leagă la pământ prin intermediul unei benzi de împământare sau se asigură o bandă de împământare pentru operator, astfel încât banda de împământare să aibă masă comună cu balanța;

| (d) | Se asigură un neutralizator de electricitate statică cu legare la pământ comună cu balanța, pentru îndepărtarea sarcinilor electrostatice de la eșantioanele de particule solide. |
| --- | --- |

(d)

Se asigură un neutralizator de electricitate statică cu legare la pământ comună cu balanța, pentru îndepărtarea sarcinilor electrostatice de la eșantioanele de particule solide.

9.4.   Instrumente de măsurare

9.4.1.   Introducere

9.4.1.1.   Domeniu de aplicare

Prezentul punct prezintă instrumentele de măsurare și cerințele de sistem asociate legate de încercarea privind emisiile. Acestea includ instrumente de laborator pentru măsurarea parametrilor motorului, condițiile ambientale, parametrii de debit și concentrațiile emisiilor (brute sau diluate).

9.4.1.2.   Tipuri de instrumente

Orice instrument menționat în prezenta anexă se folosește în modul descris în anexă (a se vedea tabelul 8.2 pentru cantitățile de măsurare ale acestor instrumente). Întotdeauna când un instrument menționat în prezenta anexă se folosește într-un mod care nu este specificat sau atunci când se folosește alt instrument în locul lui, se aplică cerințele privind echivalența, așa cum se specifică la punctul 5.1.3. În cazul în care se specifică mai mult de un instrument pentru o anumită măsurare, unul dintre ele va fi identificat de autoritatea de omologare, la cerere, ca referință, pentru a demonstra echivalența unei proceduri alternative cu procedura specificată.

9.4.1.3.   Sisteme redundante

Date de la mai multe instrumente pentru calculul rezultatelor încercării pentru o singură încercare se pot folosi pentru toate instrumentele descrise la prezentul punct, cu aprobarea prealabilă a autorității de omologare. Se înregistrează rezultatele de la toate măsurările și se rețin datele brute, așa cum se descrie la punctul 5.3 din prezenta anexă. Această cerință se aplică indiferent dacă rezultatele măsurărilor sunt sau nu folosite efectiv la calcule.

9.4.2.   Înregistrarea și controlul datelor

Sistemul de încercare trebuie să fie capabil să actualizeze date, să înregistreze date și să controleze sisteme legate de comanda operatorului, dinamometru, echipamentul de prelevare a eșantioanelor și instrumentele de măsurare. Se folosesc sisteme de achiziție și control al datelor care pot înregistra la frecvențele minime specificate, așa cum se arată în tabelul 9.2 (acest tabel nu se aplică la încercarea în mod discontinuu).

Tabelul 9.2

Frecvențe minime pentru înregistrarea și controlul datelor

| Secțiunea aplicabilă din protocolul de încercare | Valori măsurate | Frecvența minimă pentru comandă și control | Frecvența minimă de înregistrare |
| --- | --- | --- | --- |
| 7.6. | Viteza și cuplul în timpul analizei grafice de funcționare a motorului în trepte | 1 Hz | o valoare medie pe fiecare treaptă |
| 7.6. | Viteza și cuplul în timpul analizei grafice a funcționării motorului prin baleierea valorilor | 5 Hz | medii la 1 Hz |
| 7.8.3. | Viteze și cupluri de referință și feedback în timpul ciclului de utilizare în regim tranzitoriu | 5 Hz | medii la 1 Hz |
| 7.8.2. | Viteze și cupluri de referință și feedback în timpul ciclului de utilizare în regim staționar și în mod continuu | 1 Hz | 1 Hz |
| 7.3. | Concentrații continue pentru analizoare de gaze brute | nu este aplicabil | 1 Hz |
| 7.3. | Concentrații continue pentru analizoare de gaze diluate | nu este aplicabil | 1 Hz |
| 7.3. | Concentrații pe lot pentru analizoare de gaze brute sau diluate | nu este aplicabil | o valoare medie pe fiecare interval de încercare |
| 7.6.
  8.2.1. | Debit de gaze de evacuare diluate de la un CVS cu schimbător de căldură în amonte față de măsurarea debitului | nu este aplicabil | 1 Hz |
| 7.6.
  8.2.1. | Debit de gaze de evacuare diluate de la un CVS fără schimbător de căldură în amonte față de măsurarea debitului | 5 Hz | medii la 1 Hz |
| 7.6.
  8.2.1. | Debit de aer de admisie sau de gaze de evacuare (pentru măsurare gazelor brute în regim tranzitoriu) | nu este aplicabil | medii la 1 Hz |
| 7.6.
  8.2.1. | Aer de diluare, dacă este cu control activ | 5 Hz | medii la 1 Hz |
| 7.6.
  8.2.1. | Debit eșantion de la CVS cu schimbător de căldură | 1 Hz | 1 Hz |
| 7.6.
  8.2.1. | Debit eșantion de la CVS fără schimbător de căldură | 5 Hz | medie la 1 Hz |

Secțiunea aplicabilă din protocolul de încercare

Valori măsurate

Frecvența minimă pentru comandă și control

Frecvența minimă de înregistrare

7.6.

Viteza și cuplul în timpul analizei grafice de funcționare a motorului în trepte

1 Hz

o valoare medie pe fiecare treaptă

7.6.

Viteza și cuplul în timpul analizei grafice a funcționării motorului prin baleierea valorilor

5 Hz

medii la 1 Hz

7.8.3.

Viteze și cupluri de referință și feedback în timpul ciclului de utilizare în regim tranzitoriu

5 Hz

medii la 1 Hz

7.8.2.

Viteze și cupluri de referință și feedback în timpul ciclului de utilizare în regim staționar și în mod continuu

1 Hz

1 Hz

7.3.

Concentrații continue pentru analizoare de gaze brute

nu este aplicabil

1 Hz

7.3.

Concentrații continue pentru analizoare de gaze diluate

nu este aplicabil

1 Hz

7.3.

Concentrații pe lot pentru analizoare de gaze brute sau diluate

nu este aplicabil

o valoare medie pe fiecare interval de încercare

7.6.

8.2.1.

Debit de gaze de evacuare diluate de la un CVS cu schimbător de căldură în amonte față de măsurarea debitului

nu este aplicabil

1 Hz

7.6.

8.2.1.

Debit de gaze de evacuare diluate de la un CVS fără schimbător de căldură în amonte față de măsurarea debitului

5 Hz

medii la 1 Hz

7.6.

8.2.1.

Debit de aer de admisie sau de gaze de evacuare (pentru măsurare gazelor brute în regim tranzitoriu)

nu este aplicabil

medii la 1 Hz

7.6.

8.2.1.

Aer de diluare, dacă este cu control activ

5 Hz

medii la 1 Hz

7.6.

8.2.1.

Debit eșantion de la CVS cu schimbător de căldură

1 Hz

1 Hz

7.6.

8.2.1.

Debit eșantion de la CVS fără schimbător de căldură

5 Hz

medie la 1 Hz

9.4.3.   Specificații privind performanțele pentru instrumentele de măsurare

9.4.3.1.   Prezentare generală

Sistemul de încercare în ansamblu trebuie să corespundă tuturor etalonărilor, verificărilor și criteriilor de validare a încercării specificate la punctul 8.1, inclusiv cerințele privind verificarea linearității de la punctele 8.1.4. și 8.2. Instrumentele trebuie să corespundă specificațiilor din tabelul 9.2 pentru toate intervalele folosite la încercare. În plus, se păstrează orice documentație primită de la producători, care dovedește că instrumentele corespund specificațiilor din tabelul 9.2.

9.4.3.2.   Cerințe privind componentele

Tabelul 9.3 prezintă specificațiile pentru traductoare de cuplu, turație și presiune, senzori pentru temperatură și punctul de condensare și alte instrumente. Ansamblul sistemului pentru măsurarea datelor fizice și/sau chimice trebuie să corespundă verificării de linearitate de la punctul 8.1.4. Pentru măsurătorile de emisii gazoase, se pot folosi analizoare cu algoritmi de compensare care sunt funcții ale altor componente gazoase măsurate și ale proprietăților combustibilului pentru încercarea specifică a motorului. Orice algoritm de compensare asigură doar compensarea deviației, fără a afecta vreo amplificare (adică fără eroare sistematică).

Tabelul 9.3

Specificații recomandate privind performanțele pentru instrumentele de măsurare

| Instrument de măsurare | Simbolul mărimii măsurate | Timpul complet de urcare al sistemului | Frecvența de actualizare a înregistrărilor | Precizia (10) | Repetabilitatea (10) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Traductor de turație a motorului | n | 1 s | medii la 1 Hz | 2,0 % din pt. sau 0,5 % din max. | 1,0 % din pt. sau 0,25 % din max. |
| Traductor de cuplu al motorului | T | 1 s | medii la1 Hz | 2,0 % din pt. sau 1,0 % din max. | 1,0 % din pt. sau 0,5 % din max. |
| Debitmetru de combustibil
  (totalizator de consum) | | 5 s
  (nu este aplicabil) | 1 Hz
  (nu este aplicabil) | 2,0 % din pt. sau 1 5 % din max. | 1,0 % din pt. sau 0,75 % din max. |
| Debitmetru pentru gaze de evacuare diluate totale (CVS) (cu schimbător de căldură înainte de debitmetru) | | 1 s
  (5 s) | Medii la 1 Hz
  (1 Hz) | 2,0 % din pt. sau 1,5 % din max. | 1,0 % din pt. sau 0,75 % din max. |
| Debitmetre pentru aer de diluare, aer de admisie, gaze de evacuare și eșantion | | 1 s | Medii la 1 Hz din eșantioane prelevate la 5 Hz | 2,5 % din pt. sau 1,5 % din max. | 1,25 % din pt. sau 0,75 % din max. |
| Analizor continuu de gaze brute | x | 2,5 s | 2 Hz | 2,0 % din pt. sau 2,0 % din măs. | 1,0 % din pt. sau 1,0 % din măs. |
| Analizor continuu de gaze diluate | x | 5 s | 1 Hz | 2,0 % din pt. sau 2,0 % din măs. | 1,0 % din pt. sau 1,0 % din măs. |
| Analizor continuu de gaze | x | 5 s | 1 Hz | 2,0 % din pt. sau 2,0 % din măs. | 1,0 % din pt. sau 1,0 % din măs. |
| Analizor de gaze pe lot | x | nu este aplicabil | nu este aplicabil | 2,0 % din pt. sau 2,0 % din măs. | 1,0 % din pt. sau 1,0 % din măs. |
| Balanță gravimetrică pentru PM | mPM | nu este aplicabil | nu este aplicabil | A se vedea 9.4.11. | 0,5 μg |
| Balanță inerțială pentru PM | mPM | 5 s | 1 Hz | 2,0 % din pt. sau 2,0 % din măs. | 1,0 % din pt. sau 1,0 % din măs. |

Instrument de măsurare

Simbolul mărimii măsurate

Timpul complet de urcare al sistemului

Frecvența de actualizare a înregistrărilor

Precizia (10)

Repetabilitatea (10)

Traductor de turație a motorului

n

1 s

medii la 1 Hz

2,0 % din pt. sau 0,5 % din max.

1,0 % din pt. sau 0,25 % din max.

Traductor de cuplu al motorului

T

1 s

medii la1 Hz

2,0 % din pt. sau 1,0 % din max.

1,0 % din pt. sau 0,5 % din max.

Debitmetru de combustibil

(totalizator de consum)

5 s

(nu este aplicabil)

1 Hz

(nu este aplicabil)

2,0 % din pt. sau 1 5 % din max.

1,0 % din pt. sau 0,75 % din max.

Debitmetru pentru gaze de evacuare diluate totale (CVS) (cu schimbător de căldură înainte de debitmetru)

1 s

(5 s)

Medii la 1 Hz

(1 Hz)

2,0 % din pt. sau 1,5 % din max.

1,0 % din pt. sau 0,75 % din max.

Debitmetre pentru aer de diluare, aer de admisie, gaze de evacuare și eșantion

1 s

Medii la 1 Hz din eșantioane prelevate la 5 Hz

2,5 % din pt. sau 1,5 % din max.

1,25 % din pt. sau 0,75 % din max.

Analizor continuu de gaze brute

x

2,5 s

2 Hz

2,0 % din pt. sau 2,0 % din măs.

1,0 % din pt. sau 1,0 % din măs.

Analizor continuu de gaze diluate

x

5 s

1 Hz

2,0 % din pt. sau 2,0 % din măs.

1,0 % din pt. sau 1,0 % din măs.

Analizor continuu de gaze

x

5 s

1 Hz

2,0 % din pt. sau 2,0 % din măs.

1,0 % din pt. sau 1,0 % din măs.

Analizor de gaze pe lot

x

nu este aplicabil

nu este aplicabil

2,0 % din pt. sau 2,0 % din măs.

1,0 % din pt. sau 1,0 % din măs.

Balanță gravimetrică pentru PM

mPM

nu este aplicabil

nu este aplicabil

A se vedea 9.4.11.

0,5 μg

Balanță inerțială pentru PM

mPM

5 s

1 Hz

2,0 % din pt. sau 2,0 % din măs.

1,0 % din pt. sau 1,0 % din măs.

9.4.4.   Măsurarea parametrilor motorului și a condițiilor ambientale

9.4.4.1.   Senzori de turație și cuplu

9.4.4.1.1.   Aplicare

Instrumentele de măsurare pentru semnalele de intrare și ieșire pentru lucru mecanic în timpul funcționării motorului trebuie să corespundă specificațiilor de la prezentul punct. Se recomandă utilizarea de senzori, traductoare și dispozitiv de măsurare conforme cu specificațiile din tabelul 9.3. Ansamblul sistemelor de măsurare a semnalelor de intrare și ieșire pentru lucrul mecanic trebuie să corespundă verificărilor de linearitate de la punctul 8.1.4.

9.4.4.1.2.   Lucrul mecanic la ax

Lucrul mecanic și puterea se calculează pe baza semnalelor de ieșire ale traductoarelor pentru turație și cuplu, în conformitate cu punctul 9.4.4.1. Ansamblul sistemelor de măsurare a turației și cuplului trebuie să corespundă cerințelor de etalonare și verificărilor de la punctele 8.1.7. și 8.1.4.

Cuplul indus de inerția componentelor de accelerare și decelerare conectate la volant, de exemplu axul de antrenare și rotorul dinamometrului, se compensează după cum este necesar, pe baza unui bun raționament tehnic.

9.4.4.2.   Traductoare de presiune, senzori de temperatură și senzori pentru punctul de condensare

Ansamblul sistemelor de măsurare a presiunii, temperaturii și punctului de condensare trebuie să corespundă cerințelor de etalonare de la punctul 8.1.7.

Traductoarele de presiune se amplasează într-un mediu cu temperatură controlată sau se compensează influența modificărilor de temperatură pe intervalul de funcționare preconizat. Materialele traductoarelor trebuie să fie compatibile cu fluidul măsurat.

9.4.5.   Măsurători legate de debit

Pentru orice tip de debitmetru (pentru combustibil, aer de admisie, gaze de evacuare brute, gaze de evacuare diluate, eșantion), fluxul trebuie condiționat așa cum este necesar, pentru a preveni afectarea preciziei sau repetabilității măsurării din cauza siajelor, turbioanelor, recirculării sau pulsațiilor. Pentru unele debitmetre, acest lucru se poate realiza cu ajutorul unei conducte drepte de lungime suficientă (de exemplu, o lungime egală cu cel puțin 10 diametre ale conductei) sau folosind coturi, șicane sau diafragme special concepute (sau amortizoare pneumatice de pulsații la debitmetrul pentru combustibil), pentru a obține un profil staționar și previzibil al vitezei în amonte de debitmetru.

9.4.5.1.   Debitmetrul pentru combustibil

Ansamblul sistemului pentru măsurarea debitului de combustibil trebuie să corespundă cerințelor de etalonare de la punctul 8.1.8.1. La orice măsurare a debitului de combustibil se ia în considerare orice cantitate de combustibil care ocolește motorul sau revine de la motor în rezervorul de combustibil.

9.4.5.2.   Debitmetrul pentru aerul de admisie

Ansamblul sistemului pentru măsurarea debitului de aer de admisie trebuie să corespundă cerințelor de etalonare de la punctul 8.1.8.2.

9.4.5.3.   Debitmetrul pentru gazele de evacuare brute

9.4.5.3.1.   Cerințe privind componentele

Ansamblul sistemului pentru măsurarea debitului de gaze de evacuare brute trebuie să corespundă cerințelor de la punctul 8.1.4. Orice debitmetru pentru gaze de evacuare brute se proiectează astfel încât să compenseze în mod corespunzător modificările stării termodinamice, a curgerii și compoziției gazelor de evacuare.

9.4.5.3.2.   Timpul de răspuns al debitmetrului

Pentru controlul unui sistem de diluare cu debit parțial, pentru a se extrage un eșantion proporțional de gaze de evacuare brute este necesar un debitmetru cu timp de răspuns mai mic decât cel indicat în tabelul 9.3. Pentru sisteme de diluare cu debit parțial cu control în timp real, timpul de răspuns al debitmetrului trebuie să corespundă specificațiilor de la punctul 8.2.1.2.

9.4.5.3.3.   Răcirea gazelor de evacuare

Este permisă răcirea gazelor de evacuare în amonte de debitmetru, cu următoarele restricții:

| (a) | particulele solide nu se prelevează în aval de locul de răcire; |
| --- | --- |

(a)

particulele solide nu se prelevează în aval de locul de răcire;

| (b) | în cazul în care prin răcire temperatura gazelor de evacuare scade de la peste 202 °C sub 180 °C, nu se prelevează eșantioane de NMHC în aval de locul de răcire; |
| --- | --- |

(b)

în cazul în care prin răcire temperatura gazelor de evacuare scade de la peste 202 °C sub 180 °C, nu se prelevează eșantioane de NMHC în aval de locul de răcire;

| (c) | în cazul în care răcirea produce condensarea apoasă, nu se prelevează eșantioane de NOx în aval de locul de răcire, în afară de cazul în care răcitorul este în conformitate cu verificarea de performanță de la punctul 8.1.11.4; |
| --- | --- |

(c)

în cazul în care răcirea produce condensarea apoasă, nu se prelevează eșantioane de NOx în aval de locul de răcire, în afară de cazul în care răcitorul este în conformitate cu verificarea de performanță de la punctul 8.1.11.4;

| (d) | în cazul în care răcirea produce condensarea apoasă înainte ca fluxul să ajungă la debitmetru, se măsoară T
  dew și presiunea p
  total la intrarea în debitmetru. Aceste valori se folosesc în calculele de emisii în conformitate cu apendicele A.7-A.8. |
| --- | --- |

(d)

în cazul în care răcirea produce condensarea apoasă înainte ca fluxul să ajungă la debitmetru, se măsoară T
  dew și presiunea p
  total la intrarea în debitmetru. Aceste valori se folosesc în calculele de emisii în conformitate cu apendicele A.7-A.8.

9.4.5.4.   Debitmetre pentru aer de diluare și gaze de evacuare diluate

9.4.5.4.1.   Aplicare

Debitele instantanee sau debitul total pe intervalul de încercare a gazelor de evacuare diluate se determină cu ajutorul unui debitmetru pentru gaze de evacuare diluate. Debitele instantanee sau debitul total al gazelor de evacuare brute se pot calcula din diferența între indicațiile unui debitmetru pentru gaze de evacuare diluate și ale unui debitmetru pentru aer de diluare.

9.4.5.4.2.   Cerințe privind componentele

Ansamblul sistemului pentru măsurarea debitului de gaze de evacuare diluate trebuie să corespundă cerințelor de etalonare și verificărilor de la punctele 8.1.8.4. și 8.1.8.5. Se pot folosi următoarele debitmetre:

| (a) | pentru prelevarea la volum constant (CVS) a debitului total de gaze de evacuare diluate, se poate folosi un tub Venturi cu curgere critică (CFV) sau mai multe tuburi Venturi cu curgere critică dispuse în paralel, o pompă volumetrică (PDP), un tub Venturi subsonic (SSV) sau un debitmetru ultrasonic (UFM). În combinație cu un schimbător de căldură în amonte, un tub Venturi cu curgere critică sau o pompă volumetrică pot funcționa ca un regulator pasiv de debit, menținând constantă temperatura gazelor de evacuare diluate într-un sistem CVS. |
| --- | --- |

(a)

pentru prelevarea la volum constant (CVS) a debitului total de gaze de evacuare diluate, se poate folosi un tub Venturi cu curgere critică (CFV) sau mai multe tuburi Venturi cu curgere critică dispuse în paralel, o pompă volumetrică (PDP), un tub Venturi subsonic (SSV) sau un debitmetru ultrasonic (UFM). În combinație cu un schimbător de căldură în amonte, un tub Venturi cu curgere critică sau o pompă volumetrică pot funcționa ca un regulator pasiv de debit, menținând constantă temperatura gazelor de evacuare diluate într-un sistem CVS.

| (b) | în cazul sistemului de diluare cu debit parțial (PFD), se poate folosi combinația dintre orice debitmetru și orice sistem activ de control al debitului, pentru asigurarea prelevării proporționale a componentelor gazelor de evacuare. Se pot controla fie debitul total de gaze de evacuare, fie unul sau mai multe fluxuri de eșantionare, fie o combinație dintre acestea, pentru asigurarea prelevării proporționale a eșantioanelor. |
| --- | --- |

(b)

în cazul sistemului de diluare cu debit parțial (PFD), se poate folosi combinația dintre orice debitmetru și orice sistem activ de control al debitului, pentru asigurarea prelevării proporționale a componentelor gazelor de evacuare. Se pot controla fie debitul total de gaze de evacuare, fie unul sau mai multe fluxuri de eșantionare, fie o combinație dintre acestea, pentru asigurarea prelevării proporționale a eșantioanelor.

Pentru orice alt sistem de diluare se pot folosi un element de curgere laminară, un debitmetru ultrasonic, un tub Venturi cu curgere critică (sau mai multe tuburi Venturi cu curgere critică dispuse în paralel), o pompă volumetrică, un debitmetru de masă termică, un tub Pitot cu calculare a mediilor de presiune dinamică sau un anemometru cu fir cald.

9.4.5.4.3.   Răcirea gazelor de evacuare

Gazele de evacuare diluate din amonte de debitmetru se pot răci în măsura în care se respectă toate prevederile următoare:

| (a) | particulele solide nu se prelevează în aval de locul de răcire; |
| --- | --- |

(a)

particulele solide nu se prelevează în aval de locul de răcire;

| (b) | în cazul în care prin răcire temperatura gazelor de evacuare de peste 202 °C scade sub 180 °C, nu se prelevează eșantioane de NMHC în aval de locul de răcire; |
| --- | --- |

(b)

în cazul în care prin răcire temperatura gazelor de evacuare de peste 202 °C scade sub 180 °C, nu se prelevează eșantioane de NMHC în aval de locul de răcire;

| (c) | în cazul în care răcirea produce condensarea apoasă, nu se prelevează eșantioane de NOx în aval de locul de răcire, în afară de cazul în care răcitorul este în conformitate cu verificarea de performanță de la punctul 8.1.11.4; |
| --- | --- |

(c)

în cazul în care răcirea produce condensarea apoasă, nu se prelevează eșantioane de NOx în aval de locul de răcire, în afară de cazul în care răcitorul este în conformitate cu verificarea de performanță de la punctul 8.1.11.4;

| (d) | în cazul în care răcirea produce condensarea apoasă înainte ca fluxul să ajungă la debitmetru, se măsoară T
  dew și presiunea p
  total la intrarea în debitmetru. Aceste valori se folosesc în calculele de emisii în conformitate cu apendicele A.7-A.8. |
| --- | --- |

(d)

în cazul în care răcirea produce condensarea apoasă înainte ca fluxul să ajungă la debitmetru, se măsoară T
  dew și presiunea p
  total la intrarea în debitmetru. Aceste valori se folosesc în calculele de emisii în conformitate cu apendicele A.7-A.8.

9.4.5.5.   Debitmetrul pentru prelevarea eșantioanelor pe lot

Se folosește un debitmetru pentru eșantioane pentru a determina debitele eșantionului sau debitul total prelevat într-un sistem de prelevare a eșantioanelor pe lot într-un interval de încercare. Diferența între două debitmetre se poate folosi pentru a calcula debitul eșantionului într-un tunel de diluare, de exemplu pentru măsurarea particulelor solide prin diluare cu debit parțial și măsurarea particulelor solide prin diluarea secundară a debitului. Specificațiile pentru măsurătoarea diferențială a debitului pentru a extrage un eșantion proporțional de gaze de evacuare brute sunt prezentate la punctul 8.1.8.6.1, iar etalonarea pentru măsurătoarea diferențială a debitelor este prezentată la punctul 8.1.8.6.1.

Ansamblul sistemului pentru măsurarea debitului eșantionului trebuie să corespundă cerințelor de etalonare de la punctul 8.1.8.

9.4.5.6.   Separatorul de gaze

Pentru amestecarea gazelor de etalonare se poate folosi un separator de gaze.

Se folosește un separator de gaze care amestecă gazele în conformitate cu specificațiile de la punctul 9.5.1. și concentrațiile preconizate în cursul încercării. Se pot folosi separatoare de gaze cu curgere critică, separatoare de gaze cu tub capilar sau separatoare de gaze cu debitmetru cu masă termică. Se aplică, în funcție de necesitate, corecții de viscozitate (în cazul în care acestea nu sunt realizate de software-ul intern al separatorului de gaze) pentru a asigura separarea corespunzătoare a debitelor de gaze. Sistemul separator de gaze trebuie să fie în conformitate cu verificarea linearității de la punctul 8.1.4.5. Opțional, dispozitivul de amestecare se poate verifica cu ajutorul unui instrument care este liniar prin natura sa, de exemplu folosind gaz NO cu un CLD. Valoarea de reglare a sensibilității a instrumentului se ajustează cu gazul de reglare a sensibilității conectat direct la instrument. Separatorul de gaze se verifică la reglajele folosite, iar valoarea nominală se compară cu concentrația măsurată a instrumentului.

9.4.6.   Măsurători ale CO și CO2

Se folosește un analizor nedispersiv cu absorbție în infraroșu (NDIR) pentru a măsura concentrațiile de CO și CO2 în gazul de reglare a sensibilității brut sau diluat la prelevarea pe lot sau continuă a eșantioanelor.

Sistemul NDIR trebuie să fie conform cu cerințele de etalonare verificarea linearității de la punctul 8.1.9.1.

9.4.7.   Măsurători ale hidrocarburilor

9.4.7.1.   Detector cu ionizare în flacără

9.4.7.1.1.   Aplicare

Se folosește un analizor cu detector cu ionizare în flacără (FID) pentru a măsura concentrațiile de hidrocarburi în gazul de reglare a sensibilității brut sau diluat la prelevarea pe lot sau continuă a eșantioanelor. Concentrațiile de hidrocarburi se determină pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1. Valorile metanului și hidrocarburilor nemetanice se determină așa cum se descrie la punctul 9.4.7.1.4. Analizoarele FID încălzite trebuie să mențină toate suprafețele expuse la emisii la o temperatură de 191 ± 11 °C.

9.4.7.1.2.   Cerințe privind componentele

Sistemul de tip FID pentru măsurarea hidrocarburilor totale sau CH4 trebuie să corespundă tuturor verificărilor pentru măsurarea hidrocarburilor de la punctul 8.1.10.

9.4.7.1.3.   Combustibilul și aerul de arzător pentru FID

Combustibilul și aerul de arzător pentru FID trebuie să corespundă specificațiilor de la punctul 9.5.1. Combustibilul și aerul pentru arzător nu trebuie să se amestece înainte de a intra în analizorul FID, pentru a se asigura că analizorul FID funcționează cu flacără de difuziune și nu cu flacără preamestecată.

9.4.7.1.4.   Metanul

Analizoarele FID măsoară hidrocarburile totale (THC). Pentru a determina hidrocarburile nemetanice (NMHC), metanul (CH4) se cuantifică cu un separator nemetanic și un analizor FID, cu metoda descrisă la punctul 9.4.7.2., sau cu un cromatograf de gaze, așa cum se descrie la punctul 9.4.7.3. Pentru determinarea NMHC cu un analizor FID, trebuie să se determine factorul său de răspuns la CH4, RF
  CH4, așa cum se descrie la punctul 8.1.10.1. Calculele privind NMHC sunt prezentate în apendicele A.7-A.8.

9.4.7.1.5.   Ipoteza privind metanul

În loc să se măsoare metanul, este permisă ipoteza că 2 % din hidrocarburile totale măsurate sunt reprezentate de metan, așa cum se descrie în apendicele A.7-A.8.

9.4.7.2.   Separator nemetanic

9.4.7.2.1.   Aplicare

Se poate folosi un separator nemetanic pentru a măsura concentrația de CH4 cu un analizor FID. Un separator nemetanic oxidează toate hidrocarburile nemetanice la CO2 și H2O. Un separator nemetanic se poate folosi pentru gazele de evacuare brute sau diluate în cazul prelevării pe lot sau continue a eșantioanelor.

9.4.7.2.2.   Performanțele sistemului

Performanțele separatorului nemetanic se determină așa cum se descrie la punctul 8.1.10.3., iar rezultatele se folosesc pentru a calcula emisiile de NMHC în A.7 și A.8.

9.4.7.2.3.   Configurație

Separatorul nemetanic se configurează cu o conductă de ocolire pentru verificarea descrisă la punctul 8.1.10.3.

9.4.7.2.4.   Optimizare

Un separator nemetanic se poate optimiza pentru maximizarea penetrației CH4 și oxidarea tuturor celorlalte hidrocarburi. Un eșantion se poate umidifica și un eșantion se poate dilua cu aer purificat sau oxigen (O2) în amonte de separatorul nemetanic, pentru optimizarea performanțelor sale. Orice umidificare și diluare a eșantionului se ia în considerare la calculele privind emisiile.

9.4.7.3.   Cromatograf de gaze

Aplicare: Pentru măsurarea concentrațiilor de CH4 în gazele de evacuare diluate pentru prelevarea pe lot a eșantioanelor, se poate folosi un cromatograf de gaze. Deși se poate folosi un separator nemetanic pentru a măsura concentrația de CH4, așa cum se descrie la punctul 9.4.7.2., se folosește o procedură de referință pe baza unui cromatograf de gaze, pentru comparație cu orice procedură de măsurare alternativă de la punctul 5.1.3.

9.4.8.   Măsurători ale NOx

Pentru măsurarea concentrației de NOx sunt specificate două instrumente de măsurare și se poate utiliza oricare dintre aceste instrumente cu condiția să corespundă criteriilor specificate la punctul 9.4.8.1., respectiv 9.4.8.2. Detectorul cu chemoluminescență se folosește ca procedură de referință pentru comparație cu orice altă procedură de măsurare propusă la punctul 5.1.3. din prezenta anexă.

9.4.8.1.   Detector cu chemoluminiscență

9.4.8.1.1.   Aplicare

Se folosește un detector cu chemoluminiscență (CLD) cuplat cu un convertizor NO2-NO pentru a măsura concentrația de NOx în gazul de reglare a sensibilității brut sau diluat la prelevarea pe lot sau continuă a eșantioanelor.

9.4.8.1.2.   Cerințe privind componentele

Sistemul pe bază de CLD trebuie să fie în conformitate cu verificarea extincției de la punctul 8.1.11.1. Se poate folosi un sistem CLD încălzit sau neîncălzit și un sistem CLD care funcționează la presiunea atmosferică sau în vid.

9.4.8.1.3.   Convertizorul NO2-NO

Un convertizor intern sau extern NO2-NO care corespunde verificării de la punctul 8.1.11.5. se plasează în amonte față de CLD, iar convertizorul se configurează cu sistem de ocolire, pentru a facilita această verificare.

9.4.8.1.4.   Efecte privind umiditatea

Toate temperaturile sistemului CLD se mențin la un nivel care să prevină condensarea apoasă. Pentru a îndepărta umiditatea dintr-un eșantion în amonte de CLD, se folosește una dintre configurațiile următoare:

| (a) | un sistem CLD conectat în aval față de orice uscător sau răcitor situat în aval față de un convertizor NO2-NO care corespunde verificării de la punctul 8.1.11.5.; |
| --- | --- |

(a)

un sistem CLD conectat în aval față de orice uscător sau răcitor situat în aval față de un convertizor NO2-NO care corespunde verificării de la punctul 8.1.11.5.;

| (b) | un sistem CLD conectat în aval față de orice uscător sau răcitor termic care corespunde verificării de la punctul 8.1.11.4. |
| --- | --- |

(b)

un sistem CLD conectat în aval față de orice uscător sau răcitor termic care corespunde verificării de la punctul 8.1.11.4.

9.4.8.1.5.   Timpul de răspuns

Se poate folosi un sistem CLD încălzit pentru îmbunătățirea timpului de răspuns al CLD.

9.4.8.2.   Analizor nedispersiv cu absorbție în ultraviolet

9.4.8.2.1.   Aplicare

Se folosește un analizor nedispersiv cu absorbție în ultraviolet (NDUV) pentru a măsura concentrația de NOx în gazul de reglare a sensibilității brut sau diluat, pentru prelevarea pe lot sau continuă a eșantioanelor.

9.4.8.2.2.   Cerințe privind componentele

Sistemul pe bază de NDUV trebuie să fie în conformitate cu verificările de la punctul 8.1.11.3.

9.4.8.2.3.   Convertizorul NO2-NO

În cazul în care se folosește un analizor NDUV care măsoară doar NO, în amonte de analizorul NDUV se amplasează un convertizor NO2-NO intern sau extern conform cu verificarea de la punctul 8.1.1.5. Convertizorul se configurează cu sistem de ocolire, pentru a facilita această verificare.

9.4.8.2.4.   Efecte privind umiditatea

Temperatura NDUV se menține la un nivel care să prevină condensarea apoasă, în afară de cazul în care se folosește una dintre configurațiile următoare:

| (a) | se conectează un sistem NDUV în aval de orice uscător sau răcitor aflat în aval față de un convertizor NO2-NO care corespunde verificării de la punctul 8.1.11.5.; |
| --- | --- |

(a)

se conectează un sistem NDUV în aval de orice uscător sau răcitor aflat în aval față de un convertizor NO2-NO care corespunde verificării de la punctul 8.1.11.5.;

| (b) | se conectează un sistem NDUV în aval de orice uscător sau răcitor termic care corespunde verificării de la punctul 8.1.11.4. |
| --- | --- |

(b)

se conectează un sistem NDUV în aval de orice uscător sau răcitor termic care corespunde verificării de la punctul 8.1.11.4.

9.4.9.   Măsurători ale O2

Se folosește un analizor cu detector paramagnetic (PMD) sau detecție magneto-pneumatică (MPD), pentru a măsura concentrația de O2 în gazul de reglare a sensibilității brut sau diluat la prelevarea pe lot sau continuă a eșantioanelor.

9.4.10.   Măsurători ale raportului aer-combustibil

Se poate folosi un analizor cu oxid de zirconiu (ZrO2) pentru a măsura raportul aer-combustibil în gazele de evacuare la prelevarea continuă a eșantioanelor. Se pot folosi măsurători ale O2 cu măsurători ale debitului de aer de admisie sau combustibil pentru a calcula debitul gazelor de evacuare în conformitate cu apendicele A.7-A.8.

9.4.11.   Măsurători ale particulelor solide cu balanța gravimetrică

Se folosește o balanță pentru a cântări cantitatea netă de particule solide colectată pe mediul de filtrare a eșantionului.

Ca cerință minimă, rezoluția balanței trebuie să fie mai mică sau egală cu 0,5 micrograme pentru repetabilitate, recomandată în tabelul 9.3. În cazul în care balanța are greutăți de etalonare interne pentru reglarea de rutină a sensibilității și verificări de linearitate, greutățile de etalonare trebuie să fie conforme cu specificațiile de la punctul 9.5.2.

Balanța se configurează astfel încât timpii de stabilizare să fie optimi și să aibă stabilitate în locul ei de amplasare.

9.5.   Gaze analitice și standarde de masă

9.5.1.   Gaze analitice

Gazele analitice trebuie să fie conforme cu specificațiile de precizie și puritate din prezenta secțiune.

9.5.1.1.   Specificațiile pentru gaze

Se au în vedere următoarele specificații pentru gaze:

| (a) | Pentru aducerea la zero a instrumentelor și pentru amestecare cu gazele de etalonare se folosesc gaze purificate. Se folosesc gaze cu un nivel de contaminare cel mult egal cu cea mai mare dintre următoarele valori în butelia de gaze sau la ieșirea unui generator de gaz de aducere la zero:






  (i) | 2 % contaminare, măsurată în raport cu concentrația medie preconizată la standard. De exemplu, în cazul în care se preconizează o concentrație de CO de 100,0 μmol/mol, se permite utilizarea unui gaz de aducere la zero cu o contaminare a CO mai mică sau egală cu 2,000 μmol/mol; |
| --- | --- | --- |

(a)

Pentru aducerea la zero a instrumentelor și pentru amestecare cu gazele de etalonare se folosesc gaze purificate. Se folosesc gaze cu un nivel de contaminare cel mult egal cu cea mai mare dintre următoarele valori în butelia de gaze sau la ieșirea unui generator de gaz de aducere la zero:

(i)

2 % contaminare, măsurată în raport cu concentrația medie preconizată la standard. De exemplu, în cazul în care se preconizează o concentrație de CO de 100,0 μmol/mol, se permite utilizarea unui gaz de aducere la zero cu o contaminare a CO mai mică sau egală cu 2,000 μmol/mol;

| (ii) | Contaminarea specificată în tabelul 9.4, aplicabilă măsurătorilor de gaze de evacuare brute sau diluate; |
| --- | --- |

(ii)

Contaminarea specificată în tabelul 9.4, aplicabilă măsurătorilor de gaze de evacuare brute sau diluate;

| (iii) | Contaminarea specificată în tabelul 9.5, aplicabilă măsurătorilor de gaze de evacuare brute.

  Tabelul 9.4


  Limite de contaminare aplicabile măsurătorilor de gaze de evacuare brute sau diluate [μmol/mol = ppm (3.2.)]








  Componentă | Aer sintetic purificat (11) | N2
   (11) purificat |
| --- | --- | --- | --- |
| THC (echivalent C1) | ≤ 0,05 μmol/mol | ≤ 0,05 μmol/mol |
| CO | ≤ 1 μmol/mol | ≤ 1 μmol/mol |
| CO2 | ≤ 10 μmol/mol | ≤ 10 μmol/mol |
| O2 | 0,205-0,215 mol/mol | ≤ 2 μmol/mol |
| NOx | ≤ 0,02 μmol/mol | ≤ 0,02 μmol/mol |

(iii)

Contaminarea specificată în tabelul 9.5, aplicabilă măsurătorilor de gaze de evacuare brute.

Tabelul 9.4

Limite de contaminare aplicabile măsurătorilor de gaze de evacuare brute sau diluate [μmol/mol = ppm (3.2.)]

Componentă

Aer sintetic purificat (11)

N2
   (11) purificat

THC (echivalent C1)

≤ 0,05 μmol/mol

≤ 0,05 μmol/mol

CO

≤ 1 μmol/mol

≤ 1 μmol/mol

CO2

≤ 10 μmol/mol

≤ 10 μmol/mol

O2

0,205-0,215 mol/mol

≤ 2 μmol/mol

NOx

≤ 0,02 μmol/mol

≤ 0,02 μmol/mol

Tabelul 9.5

Limite de contaminare aplicabile măsurătorilor de gaze de evacuare brute [μmol/mol = ppm (3.2.)]

| Componentă | Aer sintetic purificat (12) | N2 purificat (12) |
| --- | --- | --- |
| THC (echivalent C1) | ≤ 1 μmol/mol | ≤ 1 μmol/mol |
| CO | ≤ 1 μmol/mol | ≤ 1 μmol/mol |
| CO2 | ≤ 400 μmol/mol | ≤ 400 μmol/mol |
| O2 | 0,18-0,21 mol/mol | — |
| NOx | ≤ 0,1 μmol/mol | ≤ 0,1 μmol/mol |

Componentă

Aer sintetic purificat (12)

N2 purificat (12)

THC (echivalent C1)

≤ 1 μmol/mol

≤ 1 μmol/mol

CO

≤ 1 μmol/mol

≤ 1 μmol/mol

CO2

≤ 400 μmol/mol

≤ 400 μmol/mol

O2

0,18-0,21 mol/mol

—

NOx

≤ 0,1 μmol/mol

≤ 0,1 μmol/mol

| (b) | La un analizor FID se utilizează următoarele gaze:






  (i) | combustibilul pentru FID se folosește cu o concentrație de H2 de 0,39-0,41 mol/mol, restul He. Amestecul nu trebuie să conțină mai mult de 0,05 μmol/mol THC; |
| --- | --- | --- |

(b)

La un analizor FID se utilizează următoarele gaze:

(i)

combustibilul pentru FID se folosește cu o concentrație de H2 de 0,39-0,41 mol/mol, restul He. Amestecul nu trebuie să conțină mai mult de 0,05 μmol/mol THC;

| (ii) | pentru arzătorul analizorului FID se folosește aer care corespunde specificațiilor pentru aer purificat de la litera (a) a prezentului punct; |
| --- | --- |

(ii)

pentru arzătorul analizorului FID se folosește aer care corespunde specificațiilor pentru aer purificat de la litera (a) a prezentului punct;

| (iii) | gaz de aducere la zero pentru FID. Detectoarele cu ionizare în flacără se aduc la zero cu gaz purificat care corespunde specificațiilor de la punctul (a) de la prezentul punct, cu excepția faptului că pentru gazul purificat concentrația de O2 poate avea orice valoare; |
| --- | --- |

(iii)

gaz de aducere la zero pentru FID. Detectoarele cu ionizare în flacără se aduc la zero cu gaz purificat care corespunde specificațiilor de la punctul (a) de la prezentul punct, cu excepția faptului că pentru gazul purificat concentrația de O2 poate avea orice valoare;

| (iv) | gaz de reglare a sensibilității cu propan pentru FID. Reglarea sensibilității și etalonarea analizorului FID pentru THC se fac cu concentrații de reglare a sensibilității de propan, C3H8. Etalonarea sa se face pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1 (C1); |
| --- | --- |

(iv)

gaz de reglare a sensibilității cu propan pentru FID. Reglarea sensibilității și etalonarea analizorului FID pentru THC se fac cu concentrații de reglare a sensibilității de propan, C3H8. Etalonarea sa se face pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1 (C1);

| (v) | gaz de reglare a sensibilității cu metan pentru FID. Dacă reglarea sensibilității și etalonarea unui analizor FID de CH4 se realizează întotdeauna cu un separator nemetanic, reglarea sensibilității și etalonarea FID se fac cu concentrații de reglare a sensibilității cu CH4. Etalonarea se face pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1 (C1); |
| --- | --- |

(v)

gaz de reglare a sensibilității cu metan pentru FID. Dacă reglarea sensibilității și etalonarea unui analizor FID de CH4 se realizează întotdeauna cu un separator nemetanic, reglarea sensibilității și etalonarea FID se fac cu concentrații de reglare a sensibilității cu CH4. Etalonarea se face pe baza unui număr de atomi de carbon egal cu 1 (C1);

| (c) | Se folosesc următoarele amestecuri de gaze, cu gaze trasabile în limita a ± 1,0 % din valoarea reală a standardelor recunoscute la nivel internațional și/sau național sau a altor standarde de gaze aprobate:






  (i) | CH4, restul aer sintetic purificat și/sau N2 (după caz); |
| --- | --- | --- |

(c)

Se folosesc următoarele amestecuri de gaze, cu gaze trasabile în limita a ± 1,0 % din valoarea reală a standardelor recunoscute la nivel internațional și/sau național sau a altor standarde de gaze aprobate:

(i)

CH4, restul aer sintetic purificat și/sau N2 (după caz);

| (ii) | C2H6, restul aer sintetic purificat și/sau N2 (după caz); |
| --- | --- |

(ii)

C2H6, restul aer sintetic purificat și/sau N2 (după caz);

| (iii) | C3H8, restul aer sintetic purificat și/sau N2 (după caz); |
| --- | --- |

(iii)

C3H8, restul aer sintetic purificat și/sau N2 (după caz);

| (iv) | CO, restul N2 purificat; |
| --- | --- |

(iv)

CO, restul N2 purificat;

| (v) | CO2, restul N2 purificat; |
| --- | --- |

(v)

CO2, restul N2 purificat;

| (vi) | NO, restul N2 purificat; |
| --- | --- |

(vi)

NO, restul N2 purificat;

| (vii) | NO2 restul aer sintetic purificat; |
| --- | --- |

(vii)

NO2 restul aer sintetic purificat;

| (viii) | O2, restul N2 purificat; |
| --- | --- |

(viii)

O2, restul N2 purificat;

| (ix) | C3H8, CO, CO2, NO, restul N2 purificat; |
| --- | --- |

(ix)

C3H8, CO, CO2, NO, restul N2 purificat;

| (x) | C3H8, CH4, CO, CO2, NO, restul N2 purificat. |
| --- | --- |

(x)

C3H8, CH4, CO, CO2, NO, restul N2 purificat.

| (d) | Se pot folosi gaze din alte specii decât cele enumerate la litera (c) a prezentului punct (de exemplu metanol în aer, care se poate folosi pentru a determina factorii de răspuns), în măsura în care acestea sunt trasabile în limita a ± 3,0 % din valoarea reală a standardelor recunoscute la nivel internațional și/sau național sau a altor standarde de gaze aprobate și satisfac cerințele de stabilitate de la punctul 9.5.1.2.; |
| --- | --- |

(d)

Se pot folosi gaze din alte specii decât cele enumerate la litera (c) a prezentului punct (de exemplu metanol în aer, care se poate folosi pentru a determina factorii de răspuns), în măsura în care acestea sunt trasabile în limita a ± 3,0 % din valoarea reală a standardelor recunoscute la nivel internațional și/sau național sau a altor standarde de gaze aprobate și satisfac cerințele de stabilitate de la punctul 9.5.1.2.;

| (e) | Se pot genera gaze de etalonare proprii, folosind un dispozitiv de amestecare de precizie, de exemplu un separator de gaze, cu N2 purificat sau aer sintetic purificat. În cazul în care separatoarele de debit corespund specificațiilor de la punctul 9.4.5.6., iar gazele amestecate corespund cerințelor de la literele (a) și (c) ale prezentului punct, se consideră că amestecurile rezultate corespund cerințelor de la prezentul punct 9.5.1.1. |
| --- | --- |

(e)

Se pot genera gaze de etalonare proprii, folosind un dispozitiv de amestecare de precizie, de exemplu un separator de gaze, cu N2 purificat sau aer sintetic purificat. În cazul în care separatoarele de debit corespund specificațiilor de la punctul 9.4.5.6., iar gazele amestecate corespund cerințelor de la literele (a) și (c) ale prezentului punct, se consideră că amestecurile rezultate corespund cerințelor de la prezentul punct 9.5.1.1.

9.5.1.2.   Concentrația și data expirării

Se înregistrează concentrația oricărui gaz de etalonare standard și data sa de expirare specificată de furnizorul de gaze.

| (a) | Niciun gaz de etalonare standard nu se poate folosi după data sa de expirare, în afară de situația permisă la litera (b) a prezentului punct. |
| --- | --- |

(a)

Niciun gaz de etalonare standard nu se poate folosi după data sa de expirare, în afară de situația permisă la litera (b) a prezentului punct.

| (b) | Gazele de etalonare pot fi reetichetate și folosite după data expirării dacă acest lucru este aprobat în prealabil de autoritatea de omologare. |
| --- | --- |

(b)

Gazele de etalonare pot fi reetichetate și folosite după data expirării dacă acest lucru este aprobat în prealabil de autoritatea de omologare.

9.5.1.3.   Transferul de gaze

Gazele se transferă de la sursă la analizoare prin intermediul componentelor dedicate exclusiv controlului și transferului acestor gaze.

Se respectă durata de conservare a gazelor de etalonare. Se înregistrează data de expirare a gazelor de etalonare menționată de producător.

9.5.2.   Standarde de masă

Se folosesc greutăți de etalonare a balanței pentru PM care sunt certificate, trasabile cu referire la standarde recunoscute la nivel internațional și/sau național, cu incertitudine în limita a 0,1 %. Greutățile de etalonare pot fi certificate de orice laborator de etalonare care utilizează standarde recunoscute la nivel național și/sau internațional. Se asigură că cea mai mică greutate de etalonare nu are o masă mai mare decât de zece ori masa unui mediu de prelevare a eșantioanelor de PM neutilizat. În raportul de etalonare trebuie să se specifice și densitatea greutăților.

---

(1)  Sunt disponibile simboluri specifice în anexe.

(2)  Numerotarea prezentei anexe este în conformitate cu numerotarea NRMM gtr 11. Totuși, anumite secțiuni din NRMM gtr nu sunt necesare în prezenta anexă.

(3)  Pentru o mai bună înțelegere a puterii primare, a se vedea figura 2 din standardul ISO 8528-1:2005.

(4)  Se efectuează etalonări și verificări mai frecvente, conform instrucțiunilor producătorului sistemului de măsurare și unui bun raționament tehnic.

(5)  Verificarea CVS nu este necesară pentru sistemele care corespund în limitele ± 2 %, pe baza unui bilanț chimic de carbon sau oxigen al aerului de admisie, combustibilului și gazelor de evacuare diluate.

(6)  În măsura în care se previne condensarea apei în recipientul de stocare

(7)  Până la 40 °C.

(8)  Până la 202 °C.

(9)  La (191 ± 11) °C.

(10)  Precizia și repetabilitatea sunt determinate cu aceleași date colectate, așa cum se descrie la punctul 9.4.3., precum și pe baza valorilor absolute. „pt.” se referă la valoarea medie globală preconizată la limita de emisii; „max.” se referă la valoarea maximă preconizată la limita de emisii pe durata ciclului de utilizare, nu la maximul domeniului de măsurare al instrumentului; „măs.” se referă la media efectivă măsurată pe parcursul ciclului de utilizare.

(11)  Nu este necesar ca aceste standarde de puritate să fie trasabile la standarde de referință la nivel internațional și/sau național.

(12)  Nu este necesar ca aceste standarde de puritate să fie trasabile la standarde de referință la nivel internațional și/sau național.

Apendicele A.1

(Rezervat)

Apendicele A.2

Statistică

A.2.1.   Media aritmetică

Media aritmetică, Formula, se calculează după cum urmează:

| | (A.2-1) |
| --- | --- |

Formula

(A.2-1)

A.2.2.   Abaterea standard

Abaterea standard σ pentru un eșantion neafectat de o eroare sistematică (de exemplu, N–1) se calculează după cum urmează:

| | (A.2-2) |
| --- | --- |

Formula

(A.2-2)

A.2.3.   Valoarea medie pătratică

Valoarea medie pătratică, rms
  y, se calculează după cum urmează:

| | (A.2-3) |
| --- | --- |

Formula

(A.2-3)

A.2.4.   Încercarea t

Se determină dacă datele trec o încercare t, folosind următoarele ecuații și tabele:

| (a) | În cazul unei încercări t pentru eșantioane independente, statistica t și numărul gradelor de libertate ale acesteia, v, se calculează după cum urmează: | (A.2-4) |
| --- | --- | --- |
| | (A.2-5) |

(a)

În cazul unei încercări t pentru eșantioane independente, statistica t și numărul gradelor de libertate ale acesteia, v, se calculează după cum urmează:

Formula

(A.2-4)

Formula

(A.2-5)

| (b) | Pentru o încercare t pentru eșantioane dependente, statistica t și numărul gradelor de libertate ale acesteia, v, se calculează după cum urmează, cu mențiunea că εi
  reprezintă erorile (de exemplu, diferențele) dintre fiecare pereche y
  refi
  și yi
  : | | (A.2-6) |
| --- | --- | --- | --- |

(b)

Pentru o încercare t pentru eșantioane dependente, statistica t și numărul gradelor de libertate ale acesteia, v, se calculează după cum urmează, cu mențiunea că εi
  reprezintă erorile (de exemplu, diferențele) dintre fiecare pereche y
  refi
  și yi
  :

Formula

Formula

(A.2-6)

| (c) | Tabelul A.2.1 de la prezentul punct se utilizează pentru a compara valorile t cu valorile t
  crit prezentate în formă tabelară în raport cu gradele de libertate. Dacă t este mai mic decât t
  crit, atunci se consideră că t satisface cerințele încercării t.

  Tabelul A.2.1


  Valorile critice t în raport cu gradele de libertate n









  n | Încredere |
| --- | --- | --- |
| | 90 % | 95 % |
| 1 | 6,314 | 12,706 |
| 2 | 2,920 | 4,303 |
| 3 | 2,353 | 3,182 |
| 4 | 2,132 | 2,776 |
| 5 | 2,015 | 2,571 |
| 6 | 1,943 | 2,447 |
| 7 | 1,895 | 2,365 |
| 8 | 1,860 | 2,306 |
| 9 | 1,833 | 2,262 |
| 10 | 1,812 | 2,228 |
| 11 | 1,796 | 2,201 |
| 12 | 1,782 | 2,179 |
| 13 | 1,771 | 2,160 |
| 14 | 1,761 | 2,145 |
| 15 | 1,753 | 2,131 |
| 16 | 1,746 | 2,120 |
| 18 | 1,734 | 2,101 |
| 20 | 1,725 | 2,086 |
| 22 | 1,717 | 2,074 |
| 24 | 1,711 | 2,064 |
| 26 | 1,706 | 2,056 |
| 28 | 1,701 | 2,048 |
| 30 | 1,697 | 2,042 |
| 35 | 1,690 | 2,030 |
| 40 | 1,684 | 2,021 |
| 50 | 1,676 | 2,009 |
| 70 | 1,667 | 1,994 |
| 100 | 1,660 | 1,984 |
| 1000+ | 1,645 | 1,960 |

(c)

Tabelul A.2.1 de la prezentul punct se utilizează pentru a compara valorile t cu valorile t
  crit prezentate în formă tabelară în raport cu gradele de libertate. Dacă t este mai mic decât t
  crit, atunci se consideră că t satisface cerințele încercării t.

Tabelul A.2.1

Valorile critice t în raport cu gradele de libertate n

n

Încredere

90 %

95 %

1

6,314

12,706

2

2,920

4,303

3

2,353

3,182

4

2,132

2,776

5

2,015

2,571

6

1,943

2,447

7

1,895

2,365

8

1,860

2,306

9

1,833

2,262

10

1,812

2,228

11

1,796

2,201

12

1,782

2,179

13

1,771

2,160

14

1,761

2,145

15

1,753

2,131

16

1,746

2,120

18

1,734

2,101

20

1,725

2,086

22

1,717

2,074

24

1,711

2,064

26

1,706

2,056

28

1,701

2,048

30

1,697

2,042

35

1,690

2,030

40

1,684

2,021

50

1,676

2,009

70

1,667

1,994

100

1,660

1,984

1000+

1,645

1,960

Pentru valorile neprezentate aici se utilizează interpolarea liniară.

A.2.5.   Încercarea F

Statistica F se calculează după cum urmează:

| | (A.2-7) |
| --- | --- |

Formula

(A.2-7)

| (a) | Pentru o încercare F cu grad de încredere de 90 % se utilizează tabelul 2 de la prezentul punct, pentru a compara valorile F cu valorile F
  crit90, prezentate în formă tabelară, în raport cu (N - 1) și (N
  ref - 1). În cazul în care F este mai mic decât F
  crit90, atunci F satisface cerințele încercării F la gradul de încredere de 90 %; |
| --- | --- |

(a)

Pentru o încercare F cu grad de încredere de 90 % se utilizează tabelul 2 de la prezentul punct, pentru a compara valorile F cu valorile F
  crit90, prezentate în formă tabelară, în raport cu (N - 1) și (N
  ref - 1). În cazul în care F este mai mic decât F
  crit90, atunci F satisface cerințele încercării F la gradul de încredere de 90 %;

| (a) | Pentru o încercare F cu grad de încredere de 95 % se utilizează tabelul 3 de la prezentul punct, pentru a compara valorile F cu valorile F
  crit95, prezentate în formă tabelară, în raport cu (N-1) și (N
  ref-1). În cazul în care F este mai mic decât F
  crit95, atunci F satisface cerințele încercării F la gradul de încredere de 95 %; |
| --- | --- |

(a)

Pentru o încercare F cu grad de încredere de 95 % se utilizează tabelul 3 de la prezentul punct, pentru a compara valorile F cu valorile F
  crit95, prezentate în formă tabelară, în raport cu (N-1) și (N
  ref-1). În cazul în care F este mai mic decât F
  crit95, atunci F satisface cerințele încercării F la gradul de încredere de 95 %;

Tabelul A.2.2

Valorile critice F, F
  crit90, în raport cu N - 1 și N
  ref - 1 la un grad de încredere de 90 %

| N-1 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 12 | 15 | 20 | 24 | 30 | 40 | 60 | 120 | 1 000+ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| N
  ref-1 | |
| 1 | 39,86 | 49,50 | 53,59 | 55,83 | 57,24 | 58,20 | 58,90 | 59,43 | 59,85 | 60,19 | 60,70 | 61,22 | 61,74 | 62,00 | 62,26 | 62,52 | 62,79 | 63,06 | 63,32 |
| 2 | 8,526 | 9,000 | 9,162 | 9,243 | 9,293 | 9,326 | 9,349 | 9,367 | 9,381 | 9,392 | 9,408 | 9,425 | 9,441 | 9,450 | 9,458 | 9,466 | 9,475 | 9,483 | 9,491 |
| 3 | 5,538 | 5,462 | 5,391 | 5,343 | 5,309 | 5,285 | 5,266 | 5,252 | 5,240 | 5,230 | 5,216 | 5,200 | 5,184 | 5,176 | 5,168 | 5,160 | 5,151 | 5,143 | 5,134 |
| 4 | 4,545 | 4,325 | 4,191 | 4,107 | 4,051 | 4,010 | 3,979 | 3,955 | 3,936 | 3,920 | 3,896 | 3,870 | 3,844 | 3,831 | 3,817 | 3,804 | 3,790 | 3,775 | 3,761 |
| 5 | 4,060 | 3,780 | 3,619 | 3,520 | 3,453 | 3,405 | 3,368 | 3,339 | 3,316 | 3,297 | 3,268 | 3,238 | 3,207 | 3,191 | 3,174 | 3,157 | 3,140 | 3,123 | 3,105 |
| 6 | 3,776 | 3,463 | 3,289 | 3,181 | 3,108 | 3,055 | 3,014 | 2,983 | 2,958 | 2,937 | 2,905 | 2,871 | 2,836 | 2,818 | 2,800 | 2,781 | 2,762 | 2,742 | 2,722 |
| 7 | 3,589 | 3,257 | 3,074 | 2,961 | 2,883 | 2,827 | 2,785 | 2,752 | 2,725 | 2,703 | 2,668 | 2,632 | 2,595 | 2,575 | 2,555 | 2,535 | 2,514 | 2,493 | 2,471 |
| 8 | 3,458 | 3,113 | 2,924 | 2,806 | 2,726 | 2,668 | 2,624 | 2,589 | 2,561 | 2,538 | 2,502 | 2,464 | 2,425 | 2,404 | 2,383 | 2,361 | 2,339 | 2,316 | 2,293 |
| 9 | 3,360 | 3,006 | 2,813 | 2,693 | 2,611 | 2,551 | 2,505 | 2,469 | 2,440 | 2,416 | 2,379 | 2,340 | 2,298 | 2,277 | 2,255 | 2,232 | 2,208 | 2,184 | 2,159 |
| 10 | 3,285 | 2,924 | 2,728 | 2,605 | 2,522 | 2,461 | 2,414 | 2,377 | 2,347 | 2,323 | 2,284 | 2,244 | 2,201 | 2,178 | 2,155 | 2,132 | 2,107 | 2,082 | 2,055 |
| 11 | 3,225 | 2,860 | 2,660 | 2,536 | 2,451 | 2,389 | 2,342 | 2,304 | 2,274 | 2,248 | 2,209 | 2,167 | 2,123 | 2,100 | 2,076 | 2,052 | 2,026 | 2,000 | 1,972 |
| 12 | 3,177 | 2,807 | 2,606 | 2,480 | 2,394 | 2,331 | 2,283 | 2,245 | 2,214 | 2,188 | 2,147 | 2,105 | 2,060 | 2,036 | 2,011 | 1,986 | 1,960 | 1,932 | 1,904 |
| 13 | 3,136 | 2,763 | 2,560 | 2,434 | 2,347 | 2,283 | 2,234 | 2,195 | 2,164 | 2,138 | 2,097 | 2,053 | 2,007 | 1,983 | 1,958 | 1,931 | 1,904 | 1,876 | 1,846 |
| 14 | 3,102 | 2,726 | 2,522 | 2,395 | 2,307 | 2,243 | 2,193 | 2,154 | 2,122 | 2,095 | 2,054 | 2,010 | 1,962 | 1,938 | 1,912 | 1,885 | 1,857 | 1,828 | 1,797 |
| 15 | 3,073 | 2,695 | 2,490 | 2,361 | 2,273 | 2,208 | 2,158 | 2,119 | 2,086 | 2,059 | 2,017 | 1,972 | 1,924 | 1,899 | 1,873 | 1,845 | 1,817 | 1,787 | 1,755 |
| 16 | 3,048 | 2,668 | 2,462 | 2,333 | 2,244 | 2,178 | 2,128 | 2,088 | 2,055 | 2,028 | 1,985 | 1,940 | 1,891 | 1,866 | 1,839 | 1,811 | 1,782 | 1,751 | 1,718 |
| 17 | 3,026 | 2,645 | 2,437 | 2,308 | 2,218 | 2,152 | 2,102 | 2,061 | 2,028 | 2,001 | 1,958 | 1,912 | 1,862 | 1,836 | 1,809 | 1,781 | 1,751 | 1,719 | 1,686 |
| 18 | 3,007 | 2,624 | 2,416 | 2,286 | 2,196 | 2,130 | 2,079 | 2,038 | 2,005 | 1,977 | 1,933 | 1,887 | 1,837 | 1,810 | 1,783 | 1,754 | 1,723 | 1,691 | 1,657 |
| 19 | 2,990 | 2,606 | 2,397 | 2,266 | 2,176 | 2,109 | 2,058 | 2,017 | 1,984 | 1,956 | 1,912 | 1,865 | 1,814 | 1,787 | 1,759 | 1,730 | 1,699 | 1,666 | 1,631 |
| 20 | 2,975 | 2,589 | 2,380 | 2,249 | 2,158 | 2,091 | 2,040 | 1,999 | 1,965 | 1,937 | 1,892 | 1,845 | 1,794 | 1,767 | 1,738 | 1,708 | 1,677 | 1,643 | 1,607 |
| 21 | 2,961 | 2,575 | 2,365 | 2,233 | 2,142 | 2,075 | 2,023 | 1,982 | 1,948 | 1,920 | 1,875 | 1,827 | 1,776 | 1,748 | 1,719 | 1,689 | 1,657 | 1,623 | 1,586 |
| 20 | 2,949 | 2,561 | 2,351 | 2,219 | 2,128 | 2,061 | 2,008 | 1,967 | 1,933 | 1,904 | 1,859 | 1,811 | 1,759 | 1,731 | 1,702 | 1,671 | 1,639 | 1,604 | 1,567 |
| 23 | 2,937 | 2,549 | 2,339 | 2,207 | 2,115 | 2,047 | 1,995 | 1,953 | 1,919 | 1,890 | 1,845 | 1,796 | 1,744 | 1,716 | 1,686 | 1,655 | 1,622 | 1,587 | 1,549 |
| 24 | 2,927 | 2,538 | 2,327 | 2,195 | 2,103 | 2,035 | 1,983 | 1,941 | 1,906 | 1,877 | 1,832 | 1,783 | 1,730 | 1,702 | 1,672 | 1,641 | 1,607 | 1,571 | 1,533 |
| 25 | 2,918 | 2,528 | 2,317 | 2,184 | 2,092 | 2,024 | 1,971 | 1,929 | 1,895 | 1,866 | 1,820 | 1,771 | 1,718 | 1,689 | 1,659 | 1,627 | 1,593 | 1,557 | 1,518 |
| 26 | 2,909 | 2,519 | 2,307 | 2,174 | 2,082 | 2,014 | 1,961 | 1,919 | 1,884 | 1,855 | 1,809 | 1,760 | 1,706 | 1,677 | 1,647 | 1,615 | 1,581 | 1,544 | 1,504 |
| 27 | 2,901 | 2,511 | 2,299 | 2,165 | 2,073 | 2,005 | 1,952 | 1,909 | 1,874 | 1,845 | 1,799 | 1,749 | 1,695 | 1,666 | 1,636 | 1,603 | 1,569 | 1,531 | 1,491 |
| 28 | 2,894 | 2,503 | 2,291 | 2,157 | 2,064 | 1,996 | 1,943 | 1,900 | 1,865 | 1,836 | 1,790 | 1,740 | 1,685 | 1,656 | 1,625 | 1,593 | 1,558 | 1,520 | 1,478 |
| 29 | 2,887 | 2,495 | 2,283 | 2,149 | 2,057 | 1,988 | 1,935 | 1,892 | 1,857 | 1,827 | 1,781 | 1,731 | 1,676 | 1,647 | 1,616 | 1,583 | 1,547 | 1,509 | 1,467 |
| 30 | 2,881 | 2,489 | 2,276 | 2,142 | 2,049 | 1,980 | 1,927 | 1,884 | 1,849 | 1,819 | 1,773 | 1,722 | 1,667 | 1,638 | 1,606 | 1,573 | 1,538 | 1,499 | 1,456 |
| 40 | 2,835 | 2,440 | 2,226 | 2,091 | 1,997 | 1,927 | 1,873 | 1,829 | 1,793 | 1,763 | 1,715 | 1,662 | 1,605 | 1,574 | 1,541 | 1,506 | 1,467 | 1,425 | 1,377 |
| 60 | 2,791 | 2,393 | 2,177 | 2,041 | 1,946 | 1,875 | 1,819 | 1,775 | 1,738 | 1,707 | 1,657 | 1,603 | 1,543 | 1,511 | 1,476 | 1,437 | 1,395 | 1,348 | 1,291 |
| 120 | 2,748 | 2,347 | 2,130 | 1,992 | 1,896 | 1,824 | 1,767 | 1,722 | 1,684 | 1,652 | 1,601 | 1,545 | 1,482 | 1,447 | 1,409 | 1,368 | 1,320 | 1,265 | 1,193 |
| 1 000+ | 2,706 | 2,303 | 2,084 | 1,945 | 1,847 | 1,774 | 1,717 | 1,670 | 1,632 | 1,599 | 1,546 | 1,487 | 1,421 | 1,383 | 1,342 | 1,295 | 1,240 | 1,169 | 1,000 |

N-1

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

12

15

20

24

30

40

60

120

1 000+

N
  ref-1

1

39,86

49,50

53,59

55,83

57,24

58,20

58,90

59,43

59,85

60,19

60,70

61,22

61,74

62,00

62,26

62,52

62,79

63,06

63,32

2

8,526

9,000

9,162

9,243

9,293

9,326

9,349

9,367

9,381

9,392

9,408

9,425

9,441

9,450

9,458

9,466

9,475

9,483

9,491

3

5,538

5,462

5,391

5,343

5,309

5,285

5,266

5,252

5,240

5,230

5,216

5,200

5,184

5,176

5,168

5,160

5,151

5,143

5,134

4

4,545

4,325

4,191

4,107

4,051

4,010

3,979

3,955

3,936

3,920

3,896

3,870

3,844

3,831

3,817

3,804

3,790

3,775

3,761

5

4,060

3,780

3,619

3,520

3,453

3,405

3,368

3,339

3,316

3,297

3,268

3,238

3,207

3,191

3,174

3,157

3,140

3,123

3,105

6

3,776

3,463

3,289

3,181

3,108

3,055

3,014

2,983

2,958

2,937

2,905

2,871

2,836

2,818

2,800

2,781

2,762

2,742

2,722

7

3,589

3,257

3,074

2,961

2,883

2,827

2,785

2,752

2,725

2,703

2,668

2,632

2,595

2,575

2,555

2,535

2,514

2,493

2,471

8

3,458

3,113

2,924

2,806

2,726

2,668

2,624

2,589

2,561

2,538

2,502

2,464

2,425

2,404

2,383

2,361

2,339

2,316

2,293

9

3,360

3,006

2,813

2,693

2,611

2,551

2,505

2,469

2,440

2,416

2,379

2,340

2,298

2,277

2,255

2,232

2,208

2,184

2,159

10

3,285

2,924

2,728

2,605

2,522

2,461

2,414

2,377

2,347

2,323

2,284

2,244

2,201

2,178

2,155

2,132

2,107

2,082

2,055

11

3,225

2,860

2,660

2,536

2,451

2,389

2,342

2,304

2,274

2,248

2,209

2,167

2,123

2,100

2,076

2,052

2,026

2,000

1,972

12

3,177

2,807

2,606

2,480

2,394

2,331

2,283

2,245

2,214

2,188

2,147

2,105

2,060

2,036

2,011

1,986

1,960

1,932

1,904

13

3,136

2,763

2,560

2,434

2,347

2,283

2,234

2,195

2,164

2,138

2,097

2,053

2,007

1,983

1,958

1,931

1,904

1,876

1,846

14

3,102

2,726

2,522

2,395

2,307

2,243

2,193

2,154

2,122

2,095

2,054

2,010

1,962

1,938

1,912

1,885

1,857

1,828

1,797

15

3,073

2,695

2,490

2,361

2,273

2,208

2,158

2,119

2,086

2,059

2,017

1,972

1,924

1,899

1,873

1,845

1,817

1,787

1,755

16

3,048

2,668

2,462

2,333

2,244

2,178

2,128

2,088

2,055

2,028

1,985

1,940

1,891

1,866

1,839

1,811

1,782

1,751

1,718

17

3,026

2,645

2,437

2,308

2,218

2,152

2,102

2,061

2,028

2,001

1,958

1,912

1,862

1,836

1,809

1,781

1,751

1,719

1,686

18

3,007

2,624

2,416

2,286

2,196

2,130

2,079

2,038

2,005

1,977

1,933

1,887

1,837

1,810

1,783

1,754

1,723

1,691

1,657

19

2,990

2,606

2,397

2,266

2,176

2,109

2,058

2,017

1,984

1,956

1,912

1,865

1,814

1,787

1,759

1,730

1,699

1,666

1,631

20

2,975

2,589

2,380

2,249

2,158

2,091

2,040

1,999

1,965

1,937

1,892

1,845

1,794

1,767

1,738

1,708

1,677

1,643

1,607

21

2,961

2,575

2,365

2,233

2,142

2,075

2,023

1,982

1,948

1,920

1,875

1,827

1,776

1,748

1,719

1,689

1,657

1,623

1,586

20

2,949

2,561

2,351

2,219

2,128

2,061

2,008

1,967

1,933

1,904

1,859

1,811

1,759

1,731

1,702

1,671

1,639

1,604

1,567

23

2,937

2,549

2,339

2,207

2,115

2,047

1,995

1,953

1,919

1,890

1,845

1,796

1,744

1,716

1,686

1,655

1,622

1,587

1,549

24

2,927

2,538

2,327

2,195

2,103

2,035

1,983

1,941

1,906

1,877

1,832

1,783

1,730

1,702

1,672

1,641

1,607

1,571

1,533

25

2,918

2,528

2,317

2,184

2,092

2,024

1,971

1,929

1,895

1,866

1,820

1,771

1,718

1,689

1,659

1,627

1,593

1,557

1,518

26

2,909

2,519

2,307

2,174

2,082

2,014

1,961

1,919

1,884

1,855

1,809

1,760

1,706

1,677

1,647

1,615

1,581

1,544

1,504

27

2,901

2,511

2,299

2,165

2,073

2,005

1,952

1,909

1,874

1,845

1,799

1,749

1,695

1,666

1,636

1,603

1,569

1,531

1,491

28

2,894

2,503

2,291

2,157

2,064

1,996

1,943

1,900

1,865

1,836

1,790

1,740

1,685

1,656

1,625

1,593

1,558

1,520

1,478

29

2,887

2,495

2,283

2,149

2,057

1,988

1,935

1,892

1,857

1,827

1,781

1,731

1,676

1,647

1,616

1,583

1,547

1,509

1,467

30

2,881

2,489

2,276

2,142

2,049

1,980

1,927

1,884

1,849

1,819

1,773

1,722

1,667

1,638

1,606

1,573

1,538

1,499

1,456

40

2,835

2,440

2,226

2,091

1,997

1,927

1,873

1,829

1,793

1,763

1,715

1,662

1,605

1,574

1,541

1,506

1,467

1,425

1,377

60

2,791

2,393

2,177

2,041

1,946

1,875

1,819

1,775

1,738

1,707

1,657

1,603

1,543

1,511

1,476

1,437

1,395

1,348

1,291

120

2,748

2,347

2,130

1,992

1,896

1,824

1,767

1,722

1,684

1,652

1,601

1,545

1,482

1,447

1,409

1,368

1,320

1,265

1,193

1 000+

2,706

2,303

2,084

1,945

1,847

1,774

1,717

1,670

1,632

1,599

1,546

1,487

1,421

1,383

1,342

1,295

1,240

1,169

1,000

Tabelul A.2.3

Valorile critice F, F
  crit95, în raport cu N - 1 și N
  ref - 1 la un grad de încredere de 95 %

| N-1 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 12 | 15 | 20 | 24 | 30 | 40 | 60 | 120 | 1 000+ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| N
  ref-1 | |
| 1 | 161,4 | 199,5 | 215,7 | 224,5 | 230,1 | 233,9 | 236,7 | 238,8 | 240,5 | 241,8 | 243,9 | 245,9 | 248,0 | 249,0 | 250,1 | 251,1 | 252,2 | 253,2 | 254,3 |
| 2 | 18,51 | 19,00 | 19,16 | 19,24 | 19,29 | 19,33 | 19,35 | 19,37 | 19,38 | 19,39 | 19,41 | 19,42 | 19,44 | 19,45 | 19,46 | 19,47 | 19,47 | 19,48 | 19,49 |
| 3 | 10,12 | 9,552 | 9,277 | 9,117 | 9,014 | 8,941 | 8,887 | 8,845 | 8,812 | 8,786 | 8,745 | 8,703 | 8,660 | 8,639 | 8,617 | 8,594 | 8,572 | 8,549 | 8,526 |
| 4 | 7,709 | 6,944 | 6,591 | 6,388 | 6,256 | 6,163 | 6,094 | 6,041 | 5,999 | 5,964 | 5,912 | 5,858 | 5,803 | 5,774 | 5,746 | 5,717 | 5,688 | 5,658 | 5,628 |
| 5 | 6,608 | 5,786 | 5,410 | 5,192 | 5,050 | 4,950 | 4,876 | 4,818 | 4,773 | 4,735 | 4,678 | 4,619 | 4,558 | 4,527 | 4,496 | 4,464 | 4,431 | 4,399 | 4,365 |
| 6 | 5,987 | 5,143 | 4,757 | 4,534 | 4,387 | 4,284 | 4,207 | 4,147 | 4,099 | 4,060 | 4,000 | 3,938 | 3,874 | 3,842 | 3,808 | 3,774 | 3,740 | 3,705 | 3,669 |
| 7 | 5,591 | 4,737 | 4,347 | 4,120 | 3,972 | 3,866 | 3,787 | 3,726 | 3,677 | 3,637 | 3,575 | 3,511 | 3,445 | 3,411 | 3,376 | 3,340 | 3,304 | 3,267 | 3,230 |
| 8 | 5,318 | 4,459 | 4,066 | 3,838 | 3,688 | 3,581 | 3,501 | 3,438 | 3,388 | 3,347 | 3,284 | 3,218 | 3,150 | 3,115 | 3,079 | 3,043 | 3,005 | 2,967 | 2,928 |
| 9 | 5,117 | 4,257 | 3,863 | 3,633 | 3,482 | 3,374 | 3,293 | 3,230 | 3,179 | 3,137 | 3,073 | 3,006 | 2,937 | 2,901 | 2,864 | 2,826 | 2,787 | 2,748 | 2,707 |
| 10 | 4,965 | 4,103 | 3,708 | 3,478 | 3,326 | 3,217 | 3,136 | 3,072 | 3,020 | 2,978 | 2,913 | 2,845 | 2,774 | 2,737 | 2,700 | 2,661 | 2,621 | 2,580 | 2,538 |
| 11 | 4,844 | 3,982 | 3,587 | 3,357 | 3,204 | 3,095 | 3,012 | 2,948 | 2,896 | 2,854 | 2,788 | 2,719 | 2,646 | 2,609 | 2,571 | 2,531 | 2,490 | 2,448 | 2,405 |
| 12 | 4,747 | 3,885 | 3,490 | 3,259 | 3,106 | 2,996 | 2,913 | 2,849 | 2,796 | 2,753 | 2,687 | 2,617 | 2,544 | 2,506 | 2,466 | 2,426 | 2,384 | 2,341 | 2,296 |
| 13 | 4,667 | 3,806 | 3,411 | 3,179 | 3,025 | 2,915 | 2,832 | 2,767 | 2,714 | 2,671 | 2,604 | 2,533 | 2,459 | 2,420 | 2,380 | 2,339 | 2,297 | 2,252 | 2,206 |
| 14 | 4,600 | 3,739 | 3,344 | 3,112 | 2,958 | 2,848 | 2,764 | 2,699 | 2,646 | 2,602 | 2,534 | 2,463 | 2,388 | 2,349 | 2,308 | 2,266 | 2,223 | 2,178 | 2,131 |
| 15 | 4,543 | 3,682 | 3,287 | 3,056 | 2,901 | 2,791 | 2,707 | 2,641 | 2,588 | 2,544 | 2,475 | 2,403 | 2,328 | 2,288 | 2,247 | 2,204 | 2,160 | 2,114 | 2,066 |
| 16 | 4,494 | 3,634 | 3,239 | 3,007 | 2,852 | 2,741 | 2,657 | 2,591 | 2,538 | 2,494 | 2,425 | 2,352 | 2,276 | 2,235 | 2,194 | 2,151 | 2,106 | 2,059 | 2,010 |
| 17 | 4,451 | 3,592 | 3,197 | 2,965 | 2,810 | 2,699 | 2,614 | 2,548 | 2,494 | 2,450 | 2,381 | 2,308 | 2,230 | 2,190 | 2,148 | 2,104 | 2,058 | 2,011 | 1,960 |
| 18 | 4,414 | 3,555 | 3,160 | 2,928 | 2,773 | 2,661 | 2,577 | 2,510 | 2,456 | 2,412 | 2,342 | 2,269 | 2,191 | 2,150 | 2,107 | 2,063 | 2,017 | 1,968 | 1,917 |
| 19 | 4,381 | 3,522 | 3,127 | 2,895 | 2,740 | 2,628 | 2,544 | 2,477 | 2,423 | 2,378 | 2,308 | 2,234 | 2,156 | 2,114 | 2,071 | 2,026 | 1,980 | 1,930 | 1,878 |
| 20 | 4,351 | 3,493 | 3,098 | 2,866 | 2,711 | 2,599 | 2,514 | 2,447 | 2,393 | 2,348 | 2,278 | 2,203 | 2,124 | 2,083 | 2,039 | 1,994 | 1,946 | 1,896 | 1,843 |
| 21 | 4,325 | 3,467 | 3,073 | 2,840 | 2,685 | 2,573 | 2,488 | 2,421 | 2,366 | 2,321 | 2,250 | 2,176 | 2,096 | 2,054 | 2,010 | 1,965 | 1,917 | 1,866 | 1,812 |
| 22 | 4,301 | 3,443 | 3,049 | 2,817 | 2,661 | 2,549 | 2,464 | 2,397 | 2,342 | 2,297 | 2,226 | 2,151 | 2,071 | 2,028 | 1,984 | 1,938 | 1,889 | 1,838 | 1,783 |
| 23 | 4,279 | 3,422 | 3,028 | 2,796 | 2,640 | 2,528 | 2,442 | 2,375 | 2,320 | 2,275 | 2,204 | 2,128 | 2,048 | 2,005 | 1,961 | 1,914 | 1,865 | 1,813 | 1,757 |
| 24 | 4,260 | 3,403 | 3,009 | 2,776 | 2,621 | 2,508 | 2,423 | 2,355 | 2,300 | 2,255 | 2,183 | 2,108 | 2,027 | 1,984 | 1,939 | 1,892 | 1,842 | 1,790 | 1,733 |
| 25 | 4,242 | 3,385 | 2,991 | 2,759 | 2,603 | 2,490 | 2,405 | 2,337 | 2,282 | 2,237 | 2,165 | 2,089 | 2,008 | 1,964 | 1,919 | 1,872 | 1,822 | 1,768 | 1,711 |
| 26 | 4,225 | 3,369 | 2,975 | 2,743 | 2,587 | 2,474 | 2,388 | 2,321 | 2,266 | 2,220 | 2,148 | 2,072 | 1,990 | 1,946 | 1,901 | 1,853 | 1,803 | 1,749 | 1,691 |
| 27 | 4,210 | 3,354 | 2,960 | 2,728 | 2,572 | 2,459 | 2,373 | 2,305 | 2,250 | 2,204 | 2,132 | 2,056 | 1,974 | 1,930 | 1,884 | 1,836 | 1,785 | 1,731 | 1,672 |
| 28 | 4,196 | 3,340 | 2,947 | 2,714 | 2,558 | 2,445 | 2,359 | 2,291 | 2,236 | 2,190 | 2,118 | 2,041 | 1,959 | 1,915 | 1,869 | 1,820 | 1,769 | 1,714 | 1,654 |
| 29 | 4,183 | 3,328 | 2,934 | 2,701 | 2,545 | 2,432 | 2,346 | 2,278 | 2,223 | 2,177 | 2,105 | 2,028 | 1,945 | 1,901 | 1,854 | 1,806 | 1,754 | 1,698 | 1,638 |
| 30 | 4,171 | 3,316 | 2,922 | 2,690 | 2,534 | 2,421 | 2,334 | 2,266 | 2,211 | 2,165 | 2,092 | 2,015 | 1,932 | 1,887 | 1,841 | 1,792 | 1,740 | 1,684 | 1,622 |
| 40 | 4,085 | 3,232 | 2,839 | 2,606 | 2,450 | 2,336 | 2,249 | 2,180 | 2,124 | 2,077 | 2,004 | 1,925 | 1,839 | 1,793 | 1,744 | 1,693 | 1,637 | 1,577 | 1,509 |
| 60 | 4,001 | 3,150 | 2,758 | 2,525 | 2,368 | 2,254 | 2,167 | 2,097 | 2,040 | 1,993 | 1,917 | 1,836 | 1,748 | 1,700 | 1,649 | 1,594 | 1,534 | 1,467 | 1,389 |
| 120 | 3,920 | 3,072 | 2,680 | 2,447 | 2,290 | 2,175 | 2,087 | 2,016 | 1,959 | 1,911 | 1,834 | 1,751 | 1,659 | 1,608 | 1,554 | 1,495 | 1,429 | 1,352 | 1,254 |
| 1 000+ | 3,842 | 2,996 | 2,605 | 2,372 | 2,214 | 2,099 | 2,010 | 1,938 | 1,880 | 1,831 | 1,752 | 1,666 | 1,571 | 1,517 | 1,459 | 1,394 | 1,318 | 1,221 | 1,000 |

N-1

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

12

15

20

24

30

40

60

120

1 000+

N
  ref-1

1

161,4

199,5

215,7

224,5

230,1

233,9

236,7

238,8

240,5

241,8

243,9

245,9

248,0

249,0

250,1

251,1

252,2

253,2

254,3

2

18,51

19,00

19,16

19,24

19,29

19,33

19,35

19,37

19,38

19,39

19,41

19,42

19,44

19,45

19,46

19,47

19,47

19,48

19,49

3

10,12

9,552

9,277

9,117

9,014

8,941

8,887

8,845

8,812

8,786

8,745

8,703

8,660

8,639

8,617

8,594

8,572

8,549

8,526

4

7,709

6,944

6,591

6,388

6,256

6,163

6,094

6,041

5,999

5,964

5,912

5,858

5,803

5,774

5,746

5,717

5,688

5,658

5,628

5

6,608

5,786

5,410

5,192

5,050

4,950

4,876

4,818

4,773

4,735

4,678

4,619

4,558

4,527

4,496

4,464

4,431

4,399

4,365

6

5,987

5,143

4,757

4,534

4,387

4,284

4,207

4,147

4,099

4,060

4,000

3,938

3,874

3,842

3,808

3,774

3,740

3,705

3,669

7

5,591

4,737

4,347

4,120

3,972

3,866

3,787

3,726

3,677

3,637

3,575

3,511

3,445

3,411

3,376

3,340

3,304

3,267

3,230

8

5,318

4,459

4,066

3,838

3,688

3,581

3,501

3,438

3,388

3,347

3,284

3,218

3,150

3,115

3,079

3,043

3,005

2,967

2,928

9

5,117

4,257

3,863

3,633

3,482

3,374

3,293

3,230

3,179

3,137

3,073

3,006

2,937

2,901

2,864

2,826

2,787

2,748

2,707

10

4,965

4,103

3,708

3,478

3,326

3,217

3,136

3,072

3,020

2,978

2,913

2,845

2,774

2,737

2,700

2,661

2,621

2,580

2,538

11

4,844

3,982

3,587

3,357

3,204

3,095

3,012

2,948

2,896

2,854

2,788

2,719

2,646

2,609

2,571

2,531

2,490

2,448

2,405

12

4,747

3,885

3,490

3,259

3,106

2,996

2,913

2,849

2,796

2,753

2,687

2,617

2,544

2,506

2,466

2,426

2,384

2,341

2,296

13

4,667

3,806

3,411

3,179

3,025

2,915

2,832

2,767

2,714

2,671

2,604

2,533

2,459

2,420

2,380

2,339

2,297

2,252

2,206

14

4,600

3,739

3,344

3,112

2,958

2,848

2,764

2,699

2,646

2,602

2,534

2,463

2,388

2,349

2,308

2,266

2,223

2,178

2,131

15

4,543

3,682

3,287

3,056

2,901

2,791

2,707

2,641

2,588

2,544

2,475

2,403

2,328

2,288

2,247

2,204

2,160

2,114

2,066

16

4,494

3,634

3,239

3,007

2,852

2,741

2,657

2,591

2,538

2,494

2,425

2,352

2,276

2,235

2,194

2,151

2,106

2,059

2,010

17

4,451

3,592

3,197

2,965

2,810

2,699

2,614

2,548

2,494

2,450

2,381

2,308

2,230

2,190

2,148

2,104

2,058

2,011

1,960

18

4,414

3,555

3,160

2,928

2,773

2,661

2,577

2,510

2,456

2,412

2,342

2,269

2,191

2,150

2,107

2,063

2,017

1,968

1,917

19

4,381

3,522

3,127

2,895

2,740

2,628

2,544

2,477

2,423

2,378

2,308

2,234

2,156

2,114

2,071

2,026

1,980

1,930

1,878

20

4,351

3,493

3,098

2,866

2,711

2,599

2,514

2,447

2,393

2,348

2,278

2,203

2,124

2,083

2,039

1,994

1,946

1,896

1,843

21

4,325

3,467

3,073

2,840

2,685

2,573

2,488

2,421

2,366

2,321

2,250

2,176

2,096

2,054

2,010

1,965

1,917

1,866

1,812

22

4,301

3,443

3,049

2,817

2,661

2,549

2,464

2,397

2,342

2,297

2,226

2,151

2,071

2,028

1,984

1,938

1,889

1,838

1,783

23

4,279

3,422

3,028

2,796

2,640

2,528

2,442

2,375

2,320

2,275

2,204

2,128

2,048

2,005

1,961

1,914

1,865

1,813

1,757

24

4,260

3,403

3,009

2,776

2,621

2,508

2,423

2,355

2,300

2,255

2,183

2,108

2,027

1,984

1,939

1,892

1,842

1,790

1,733

25

4,242

3,385

2,991

2,759

2,603

2,490

2,405

2,337

2,282

2,237

2,165

2,089

2,008

1,964

1,919

1,872

1,822

1,768

1,711

26

4,225

3,369

2,975

2,743

2,587

2,474

2,388

2,321

2,266

2,220

2,148

2,072

1,990

1,946

1,901

1,853

1,803

1,749

1,691

27

4,210

3,354

2,960

2,728

2,572

2,459

2,373

2,305

2,250

2,204

2,132

2,056

1,974

1,930

1,884

1,836

1,785

1,731

1,672

28

4,196

3,340

2,947

2,714

2,558

2,445

2,359

2,291

2,236

2,190

2,118

2,041

1,959

1,915

1,869

1,820

1,769

1,714

1,654

29

4,183

3,328

2,934

2,701

2,545

2,432

2,346

2,278

2,223

2,177

2,105

2,028

1,945

1,901

1,854

1,806

1,754

1,698

1,638

30

4,171

3,316

2,922

2,690

2,534

2,421

2,334

2,266

2,211

2,165

2,092

2,015

1,932

1,887

1,841

1,792

1,740

1,684

1,622

40

4,085

3,232

2,839

2,606

2,450

2,336

2,249

2,180

2,124

2,077

2,004

1,925

1,839

1,793

1,744

1,693

1,637

1,577

1,509

60

4,001

3,150

2,758

2,525

2,368

2,254

2,167

2,097

2,040

1,993

1,917

1,836

1,748

1,700

1,649

1,594

1,534

1,467

1,389

120

3,920

3,072

2,680

2,447

2,290

2,175

2,087

2,016

1,959

1,911

1,834

1,751

1,659

1,608

1,554

1,495

1,429

1,352

1,254

1 000+

3,842

2,996

2,605

2,372

2,214

2,099

2,010

1,938

1,880

1,831

1,752

1,666

1,571

1,517

1,459

1,394

1,318

1,221

1,000

A.2.6.   Panta

Panta regresiei prin metoda celor mai mici pătrate, a
  1y, se calculează după cum urmează:

| | (A.2-8) |
| --- | --- |

Formula

(A.2-8)

A.2.7.   Ordonata la origine

Ordonata la origine a regresiei prin metoda celor mai mici pătrate, a
  0y, se calculează după cum urmează:

| | (A.2-9) |
| --- | --- |

Formula

(A.2-9)

A.2.8.   Eroarea de estimare standard

Eroarea de estimare standard, SEE, se calculează după cum urmează:

| | (A.2-10) |
| --- | --- |

Formula

(A.2-10)

A.2.9.   Coeficientul de determinare

Coeficientul de determinare, r
  2, se calculează după cum urmează:

| | (A.2-11) |
| --- | --- |

Formula

(A.2-11)

Apendicele A.3

Formula internațională a gravitației, 1980

Accelerația gravitațională a pământului, a
  g, variază în funcție de loc, iar a
  g pentru o anumită latitudine se calculează după cum urmează:

Formula (A.3-1)

unde:

θ= grade latitudine nordică sau sudică

Apendicele A.4

Verificarea debitului de carbon

A.4.1.   Introducere

În afară de o mică parte, practic întreaga cantitate de carbon din gazele de evacuare provine din combustibil și, în afară de un procent minim, toată cantitatea respectivă se regăsește în gazele de evacuare sub formă de CO2. Acesta reprezintă punctul de pornire pentru o verificare a sistemului bazată pe măsurarea CO2.

Debitul de carbon în sistemele de măsurare a gazelor de evacuare se stabilește în funcție de debitul de combustibil. Debitul de carbon în diferite puncte de prelevare din sistemele de prelevare a eșantioanelor din emisii și particulele se stabilește în funcție de concentrațiile de CO2 și debitul de gaze în punctele respective.

În acest sens, motorul furnizează un debit cunoscut de carbon, iar prin observarea aceluiași debit de carbon în conducta de evacuare și la ieșirea sistemului de prelevare a eșantioanelor de PM cu debit parțial se verifică integritatea sistemului de etanșare și precizia de măsurare a debitului. Această verificare are avantajul că permite funcționarea componentelor în condiții de încercare reale ale motorului, din punct de vedere al temperaturii și debitului.

Figura A.4.1 ilustrează punctele de prelevare eșantioane în care se verifică debitul de carbon. Ecuațiile specifice pentru debitele de carbon în fiecare punct de prelevare a eșantioanelor sunt menționate la punctele următoare.

Figura A.4.1

Puncte de măsurare pentru verificarea debitului de carbon

Image

A.4.2.   Debitul de carbon în motor (poziția 1)

Debitul masic de carbon în motor q

  mCf [kg/s] pentru un combustibil CH
  a
  O
  e
  este dat de formula:

| | (A.4-1) |
| --- | --- |

Formula

(A.4-1)

unde:

qmf
  = debitul masic de combustibil [kg/s]

A.4.3.   Debitul de carbon în gazele de evacuare brute (poziția 2)

Debitul masic al carbonului din conducta de evacuare a motorului q

  mCe [kg/s] se calculează din concentrația de CO2 brut și debitul masic al gazelor de evacuare:

| | (A.4-2) |
| --- | --- |

Formula

(A.4-2)

unde:

| c
  CO2,r | = | concentrația de CO2 în stare umedă în gazele de evacuare brute [%] |
| --- | --- | --- |
| c
  CO2,a | = | concentrația de CO2 în stare umedă în aerul ambiant [%] |
| qmew | = | debitul masic de gaze de evacuare în stare umedă [kg/s] |
| M
  e | = | masa molară a gazului de evacuare [g/mol] |

c
  CO2,r

=

concentrația de CO2 în stare umedă în gazele de evacuare brute [%]

c
  CO2,a

=

concentrația de CO2 în stare umedă în aerul ambiant [%]

qmew

=

debitul masic de gaze de evacuare în stare umedă [kg/s]

M
  e

=

masa molară a gazului de evacuare [g/mol]

În cazul în care CO2 se măsoară în stare uscată, substanța se transformă în stare umedă în conformitate cu punctul A.7.3.2. sau A.8.2.2.

A.4.4.   Debitul de carbon din sistemul de diluare (poziția 3)

Pentru un sistem de diluare parțială a debitului, se ia în considerare raportul de diferențiere. Debitul de carbon dintr-un sistem de diluare echivalent q

  mCp [kg/s] (echivalent însemnând echivalent cu un sistem cu debit integral în care debitul total este diluat) se determină din concentrația de CO2 diluat, debitul masic de gaze de evacuare și debitul eșantionului; noua ecuație este identică cu ecuația A.4-2, fiind completată numai cu factorul de diluare Formula.

| | (A.4-3) |
| --- | --- |

Formula

(A.4-3)

unde:

| c
  CO2,d | = | concentrația de CO2 în stare umedă în gazele de evacuare diluate la ieșirea din tunelul de diluare [%] |
| --- | --- | --- |
| c
  CO2,a | = | concentrația de CO2 umed din aerul ambiant [%] |
| qmdew | = | debitul eșantionului diluat din sistemul de diluare parțială a debitului [kg/s] |
| qmew | = | debitul masic de gaze de evacuare în stare umedă [kg/s] |
| qmp | = | debitul prelevat din gazul de evacuare care intră în sistemul de diluare parțială a debitului [kg/s] |
| M
  e | = | masa molară a gazelor de evacuare [g/mol] |

c
  CO2,d

=

concentrația de CO2 în stare umedă în gazele de evacuare diluate la ieșirea din tunelul de diluare [%]

c
  CO2,a

=

concentrația de CO2 umed din aerul ambiant [%]

qmdew

=

debitul eșantionului diluat din sistemul de diluare parțială a debitului [kg/s]

qmew

=

debitul masic de gaze de evacuare în stare umedă [kg/s]

qmp

=

debitul prelevat din gazul de evacuare care intră în sistemul de diluare parțială a debitului [kg/s]

M
  e

=

masa molară a gazelor de evacuare [g/mol]

În cazul în care CO2 se măsoară în stare uscată, substanța se transformă în stare umedă, în conformitate cu punctul A.7.3.2. sau A.8.2.2.

A.4.5.   Calculul masei molare a gazelor de evacuare

Masa molară a gazelor de evacuare se calculează în conformitate cu ecuația (A.8-15) (a se vedea punctul A.8.4.2.4)

Alternativ, se pot folosi următoarele mase molare ale gazelor de evacuare:

M
  e (diesel)= 28,9 g/mol

Apendicele A.5

(Rezervat)

Apendicele A.6

(Rezervat)

Apendicele A.7

Calculul emisiilor pe bază molară

A.7.0.   Conversia simbolurilor

A.7.0.1.   Simboluri generale

| Apendicele A.7 (1) | Apendicele A.8 | Unitate | Mărime |
| --- | --- | --- | --- |
| A | | m2 | Suprafață |
| A
  t | | m2 | Aria secțiunii transversale prin gâtul tubului Venturi |
| a
  0 | b, D
  0 | t.b.d. (7) | Ordonata la origine a dreptei de regresie, ordonata etalonării pompei volumetrice |
| a
  1 | m | t.b.d. (7) | Panta dreptei de regresie |
| β | r
  D | m/m | Raportul diametrelor |
| C | | — | Coeficient |
| C
  d | C
  d | — | Coeficient de evacuare |
| C
  f | | — | Coeficient al debitului |
| d | d | m | Diametru |
| DR | r
  d | — | Raport de diluare (2) |
| e | e | g/kWh | Emisii specifice la frânare |
| e
  gas | e
  gas | g/kWh | Emisii specifice de componente gazoase |
| e
  PM | e
  PM | g/kWh | Emisii specifice de particule |
| f | | Hz | Frecvență |
| f
  n | n | min–1, s–1 | Frecvența de rotație (ax) |
| γ | | — | Raportul căldurilor specifice |
| K | | | Factor de corecție |
| K
  s | X
  0 | s/rotație | Factor de corecție pentru pierderea de debit la PDP |
| k
  Dr | k
  Dr | — | Factor de ajustare inferioară |
| | k
  h | | Factor de corecție a umidității pentru NOx |
| k
  r | k
  r | — | Factor de ajustare a regenerării, multiplicativ |
| k
  Ur | k
  Ur | — | Factor de ajustare superioară |
| μ | μ | kg/(m·s) | Viscozitate dinamică |
| M | M | g/mol | Masă molară (3) |
| M
  gas
   (4) | M
  gas | g/mol | Masa molară a componentelor gazoase |
| m | m | kg | Masă |
| | q
  m | kg/s | Debit masic |
| ν | | m2/s | Viscozitate cinematică |
| N | | | Totalul numerelor dintr-o serie |
| n | | mol | Cantitate de substanță |
| | | mol/s | Debitul cantității de substanță |
| P | P | kW | Putere |
| p | p | kPa | Presiune |
| p
  abs | p
  p | kPa | Presiune absolută |
| p
  H2O | p
  r | kPa | Presiunea vaporilor de apă |
| PF | 1 – E | procente | Fracție de penetrație (E eficiența conversiei) |
| | qV | m3/s | Debit volumic |
| ρ | ρ | kg/m3 | Densitate |
| r | | — | Raportul presiunilor |
| Ra | | μm | Rugozitate medie a suprafeței |
| Re
  # | Re | — | Număr Reynolds |
| RH% | RH | procente | Umiditatea relativă |
| σ | σ | — | Abatere standard |
| S | | K | Constanta Sutherland |
| T | T
  a | K | Temperatură absolută |
| T | T | °C | Temperatură |
| T | | N·m | Cuplul motorului |
| t | t | s | Timp |
| Δt | Δt | s | Interval de timp |
| V | V | m3 | Volum |
| | qV | m3/s | Debit |
| W | W | kWh | Lucru mecanic |
| W
  act | W
  act | kWh | Lucrul mecanic efectiv al ciclului de încercare |
| WF | WF | — | Factor ponderare |
| w | w | g/g | Fracție masică |
| X
   (5) | c | mol/mol, % volum | Fracția molară a cantității de substanță (6) /concentrație (de asemenea în μmol/mol = ppm) |
| | | mol/mol | Concentrația medie ponderată în funcție de debit |
| y | | — | Variabilă generică |
| | | — | Medie aritmetică |
| Z | | — | Factor de compresibilitate |

Apendicele A.7 (1)

Apendicele A.8

Unitate

Mărime

A

m2

Suprafață

A
  t

m2

Aria secțiunii transversale prin gâtul tubului Venturi

a
  0

b, D
  0

t.b.d. (7)

Ordonata la origine a dreptei de regresie, ordonata etalonării pompei volumetrice

a
  1

m

t.b.d. (7)

Panta dreptei de regresie

β

r
  D

m/m

Raportul diametrelor

C

—

Coeficient

C
  d

C
  d

—

Coeficient de evacuare

C
  f

—

Coeficient al debitului

d

d

m

Diametru

DR

r
  d

—

Raport de diluare (2)

e

e

g/kWh

Emisii specifice la frânare

e
  gas

e
  gas

g/kWh

Emisii specifice de componente gazoase

e
  PM

e
  PM

g/kWh

Emisii specifice de particule

f

Hz

Frecvență

f
  n

n

min–1, s–1

Frecvența de rotație (ax)

γ

—

Raportul căldurilor specifice

K

Factor de corecție

K
  s

X
  0

s/rotație

Factor de corecție pentru pierderea de debit la PDP

k
  Dr

k
  Dr

—

Factor de ajustare inferioară

k
  h

Factor de corecție a umidității pentru NOx

k
  r

k
  r

—

Factor de ajustare a regenerării, multiplicativ

k
  Ur

k
  Ur

—

Factor de ajustare superioară

μ

μ

kg/(m·s)

Viscozitate dinamică

M

M

g/mol

Masă molară (3)

M
  gas
   (4)

M
  gas

g/mol

Masa molară a componentelor gazoase

m

m

kg

Masă

Image

q
  m

kg/s

Debit masic

ν

m2/s

Viscozitate cinematică

N

Totalul numerelor dintr-o serie

n

mol

Cantitate de substanță

Image

mol/s

Debitul cantității de substanță

P

P

kW

Putere

p

p

kPa

Presiune

p
  abs

p
  p

kPa

Presiune absolută

p
  H2O

p
  r

kPa

Presiunea vaporilor de apă

PF

1 – E

procente

Fracție de penetrație (E eficiența conversiei)

Image

qV

m3/s

Debit volumic

ρ

ρ

kg/m3

Densitate

r

—

Raportul presiunilor

Ra

μm

Rugozitate medie a suprafeței

Re
  #

Re

—

Număr Reynolds

RH%

RH

procente

Umiditatea relativă

σ

σ

—

Abatere standard

S

K

Constanta Sutherland

T

T
  a

K

Temperatură absolută

T

T

°C

Temperatură

T

N·m

Cuplul motorului

t

t

s

Timp

Δt

Δt

s

Interval de timp

V

V

m3

Volum

Image

qV

m3/s

Debit

W

W

kWh

Lucru mecanic

W
  act

W
  act

kWh

Lucrul mecanic efectiv al ciclului de încercare

WF

WF

—

Factor ponderare

w

w

g/g

Fracție masică

X
   (5)

c

mol/mol, % volum

Fracția molară a cantității de substanță (6) /concentrație (de asemenea în μmol/mol = ppm)

Formula

mol/mol

Concentrația medie ponderată în funcție de debit

y

—

Variabilă generică

Formula

—

Medie aritmetică

Z

—

Factor de compresibilitate

A.7.0.2.   Indici

| Apendicele A.7 | Apendicele A.8 (8) | Mărime |
| --- | --- | --- |
| abs | | Cantitate absolută |
| act | act | Cantitate efectivă |
| aer | | Aer, uscat |
| atmos | | Atmosferic |
| bkgnd | | Fond |
| C | | Carbon |
| cal | | Cantitate pentru etalonare |
| CFV | | Tub Venturi cu curgere critică |
| cor | | Cantitate corectată |
| dil | | Aer de diluare |
| dexh | | Gaze de evacuare diluate |
| dry | | Cantitate în stare uscată |
| exh | | Gaze de evacuare brute |
| exp | | Cantitate preconizată |
| eq | | Cantitate echivalentă |
| fuel | | Combustibil |
| | i | Măsurare instantanee (de exemplu: 1 Hz) |
| i | | Un număr dintr-o serie |
| idle | | Stare la ralanti |
| in | | Cantitate introdusă |
| init | | Cantitate inițială, de obicei înaintea unei încercări pentru emisii |
| max | | Valoare maximă (adică de vârf) |
| meas | | Cantitate măsurată |
| min | | Valoarea minimă |
| mix | | Masa molară a aerului |
| out | | Cantitate ieșită |
| part | | Cantitate parțială |
| PDP | | Pompa volumetrică |
| raw | | Gaze de evacuare brute |
| ref | | Cantitate de referință |
| rev | | Rotație |
| sat | | Stare saturată |
| slip | | Pierdere la PDP |
| smpl | | Prelevare eșantioane |
| span | | Cantitate pentru reglarea sensibilității |
| SSV | | Tub Venturi subsonic |
| std | | Cantitate standard |
| încercare | | Cantitate supusă încercării |
| total | | Cantitate totală |
| uncor | | Cantitate necorectată |
| vac | | Grad de vidare |
| weight | | Greutate de etalonare |
| wet | | Cantitate în stare umedă |
| zero | | Cantitate zero |

Apendicele A.7

Apendicele A.8 (8)

Mărime

abs

Cantitate absolută

act

act

Cantitate efectivă

aer

Aer, uscat

atmos

Atmosferic

bkgnd

Fond

C

Carbon

cal

Cantitate pentru etalonare

CFV

Tub Venturi cu curgere critică

cor

Cantitate corectată

dil

Aer de diluare

dexh

Gaze de evacuare diluate

dry

Cantitate în stare uscată

exh

Gaze de evacuare brute

exp

Cantitate preconizată

eq

Cantitate echivalentă

fuel

Combustibil

i

Măsurare instantanee (de exemplu: 1 Hz)

i

Un număr dintr-o serie

idle

Stare la ralanti

in

Cantitate introdusă

init

Cantitate inițială, de obicei înaintea unei încercări pentru emisii

max

Valoare maximă (adică de vârf)

meas

Cantitate măsurată

min

Valoarea minimă

mix

Masa molară a aerului

out

Cantitate ieșită

part

Cantitate parțială

PDP

Pompa volumetrică

raw

Gaze de evacuare brute

ref

Cantitate de referință

rev

Rotație

sat

Stare saturată

slip

Pierdere la PDP

smpl

Prelevare eșantioane

span

Cantitate pentru reglarea sensibilității

SSV

Tub Venturi subsonic

std

Cantitate standard

încercare

Cantitate supusă încercării

total

Cantitate totală

uncor

Cantitate necorectată

vac

Grad de vidare

weight

Greutate de etalonare

wet

Cantitate în stare umedă

zero

Cantitate zero

A.7.0.3.   Simboluri și abrevieri pentru componentele chimice (utilizate și ca indici)

| Apendicele A.7 | Apendicele A.8 | Mărime |
| --- | --- | --- |
| Ar | Ar | Argon |
| C1 | C1 | Hidrocarbură exprimată în echivalent carbon 1 |
| CH4 | CH4 | Metan |
| C2H6 | C2H6 | Etan |
| C3H8 | C3H8 | Propan |
| CO | CO | Monoxid de carbon |
| CO2 | CO2 | Dioxid de carbon |
| DOP | DOP | Dioctilftalat |
| H | | Hidrogen atomic |
| H2 | | Hidrogen molecular |
| HC | HC | Hidrocarbură |
| H2O | H2O | Apă |
| He | | Heliu |
| N | | Azot atomic |
| N2 | | Azot molecular |
| NMHC | NMHC | Hidrocarburi nemetanice |
| NOx | NOx | Oxizi de azot |
| NO | NO | Monoxid de azot |
| NO2 | NO2 | Dioxid de azot |
| O | | Oxigen atomic |
| PM | PM | Particule solide |
| S | | Sulf |

Apendicele A.7

Apendicele A.8

Mărime

Ar

Ar

Argon

C1

C1

Hidrocarbură exprimată în echivalent carbon 1

CH4

CH4

Metan

C2H6

C2H6

Etan

C3H8

C3H8

Propan

CO

CO

Monoxid de carbon

CO2

CO2

Dioxid de carbon

DOP

DOP

Dioctilftalat

H

Hidrogen atomic

H2

Hidrogen molecular

HC

HC

Hidrocarbură

H2O

H2O

Apă

He

Heliu

N

Azot atomic

N2

Azot molecular

NMHC

NMHC

Hidrocarburi nemetanice

NOx

NOx

Oxizi de azot

NO

NO

Monoxid de azot

NO2

NO2

Dioxid de azot

O

Oxigen atomic

PM

PM

Particule solide

S

Sulf

A.7.0.4.   Simboluri și abrevieri pentru compoziția combustibilului

| Apendicele A.7 (9) | Apendicele A.8 (10) | Mărime |
| --- | --- | --- |
| wC

   (12) | wC

   (12) | Conținutul de carbon al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă] |
| wH | wH | Conținutul de hidrogen al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă] |
| wN | wN | Conținutul de azot al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă] |
| wO | wO | Conținutul de oxigen al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă] |
| wS | wS | Conținutul de sulf al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă] |
| α | Α | Raport atomic hidrogen/carbon (H/C) |
| β | Ε | Raport oxigen atomic/carbon (O/C) (11) |
| γ | Γ | Raport sulf atomic/carbon (S/C) |
| δ | Δ | Raport azot atomic/carbon (N/C) |

Apendicele A.7 (9)

Apendicele A.8 (10)

Mărime

wC

   (12)

wC

   (12)

Conținutul de carbon al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă]

wH

wH

Conținutul de hidrogen al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă]

wN

wN

Conținutul de azot al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă]

wO

wO

Conținutul de oxigen al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă]

wS

wS

Conținutul de sulf al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă]

α

Α

Raport atomic hidrogen/carbon (H/C)

β

Ε

Raport oxigen atomic/carbon (O/C) (11)

γ

Γ

Raport sulf atomic/carbon (S/C)

δ

Δ

Raport azot atomic/carbon (N/C)

A.7.0.5.   Simboluri pentru bilanț chimic utilizate în apendicele A.7

| x
  dil/exh | = | Cantitatea de gaz de diluare sau de aer în exces pe mol de gaze de evacuare |
| --- | --- | --- |
| x
  H2Oexh | = | Cantitatea de apă din gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare |
| x
  Ccombdry | = | Cantitatea de carbon din combustibil în gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate |
| x
  H2Oexhdry | = | Cantitatea de apă din gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate |
| x
  prod/intdry | = | Cantitatea de produse stoichiometrice uscate pe mol uscat de aer de admisie |
| x
  dil/exhdry | = | Cantitatea de gaz de diluare și/sau de aer în exces pe mol de gaze de evacuare uscate |
| x
  int/exhdry | = | Cantitatea de aer de admisie necesară pentru generarea produșilor de ardere efectivi pe mol de gaze de evacuare uscate (brute sau diluate) |
| x
  raw/exhdry | = | Cantitatea de gaze de evacuare nediluate, fără exces de aer, pe mol de gaze de evacuare uscate (brute sau diluate) |
| x
  O2intdry | = | Cantitatea de O2 din aerul de admisie pe mol de aer de admisie uscat |
| x
  CO2intdry | = | Cantitatea de CO2 din aerul de admisie pe mol de aer de admisie uscat |
| x
  H2Ointdry | = | Cantitatea de H2O din aerul de admisie pe mol de aer de admisie uscat |
| x
  CO2int | = | Cantitatea de CO2 din aerul de admisie pe mol de aer de admisie |
| x
  CO2dil | = | Cantitatea de CO2 din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare |
| x
  CO2dildry | = | Cantitatea de CO2 din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare uscat |
| x
  H2Odildry | = | Cantitatea de H2O din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare uscat |
| x
  H2Odil | = | Cantitatea de H2O din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare |
| x
  [emission]meas | = | Cantitatea de emisii măsurată în eșantionul de la analizorul de gaze respectiv |
| x
  [emission]dry | = | Cantitatea de emisii pe mol uscat de eșantion uscată |
| x
  H2O[emission]meas | = | Cantitatea de apă din eșantionul de la locul de detectare a emisiei |
| x
  H2Oint | = | Cantitatea de apă din aerul de admisie, bazată pe măsurarea umidității aerului de admisie |

x
  dil/exh

=

Cantitatea de gaz de diluare sau de aer în exces pe mol de gaze de evacuare

x
  H2Oexh

=

Cantitatea de apă din gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare

x
  Ccombdry

=

Cantitatea de carbon din combustibil în gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate

x
  H2Oexhdry

=

Cantitatea de apă din gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate

x
  prod/intdry

=

Cantitatea de produse stoichiometrice uscate pe mol uscat de aer de admisie

x
  dil/exhdry

=

Cantitatea de gaz de diluare și/sau de aer în exces pe mol de gaze de evacuare uscate

x
  int/exhdry

=

Cantitatea de aer de admisie necesară pentru generarea produșilor de ardere efectivi pe mol de gaze de evacuare uscate (brute sau diluate)

x
  raw/exhdry

=

Cantitatea de gaze de evacuare nediluate, fără exces de aer, pe mol de gaze de evacuare uscate (brute sau diluate)

x
  O2intdry

=

Cantitatea de O2 din aerul de admisie pe mol de aer de admisie uscat

x
  CO2intdry

=

Cantitatea de CO2 din aerul de admisie pe mol de aer de admisie uscat

x
  H2Ointdry

=

Cantitatea de H2O din aerul de admisie pe mol de aer de admisie uscat

x
  CO2int

=

Cantitatea de CO2 din aerul de admisie pe mol de aer de admisie

x
  CO2dil

=

Cantitatea de CO2 din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare

x
  CO2dildry

=

Cantitatea de CO2 din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare uscat

x
  H2Odildry

=

Cantitatea de H2O din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare uscat

x
  H2Odil

=

Cantitatea de H2O din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare

x
  [emission]meas

=

Cantitatea de emisii măsurată în eșantionul de la analizorul de gaze respectiv

x
  [emission]dry

=

Cantitatea de emisii pe mol uscat de eșantion uscată

x
  H2O[emission]meas

=

Cantitatea de apă din eșantionul de la locul de detectare a emisiei

x
  H2Oint

=

Cantitatea de apă din aerul de admisie, bazată pe măsurarea umidității aerului de admisie

A.7.1.   Parametri și relații de bază

A.7.1.1.   Aer uscat și specii chimice

Prezenta anexă utilizează următoarele valori pentru compoziția aerului uscat:

| x
  O2airdry | = | 0,209445 mol/mol |
| --- | --- | --- |
| x
  CO2airdry | = | 0,000375 mol/mol |

x
  O2airdry

=

0,209445 mol/mol

x
  CO2airdry

=

0,000375 mol/mol

Prezenta anexă utilizează următoarele mase molare sau mase molare efective ale speciilor chimice:

| M
  air | = | 28,96559 g/mol (aer uscat) |
| --- | --- | --- |
| M
  Ar | = | 39,948 g/mol (argon) |
| M
  C | = | 12,0107 g/mol (carbon) |
| M
  CO | = | 28,0101 g/mol (monoxid de carbon) |
| M
  CO2 | = | 44,0095 g/mol (dioxid de carbon) |
| M
  H | = | 1,00794 g/mol (hidrogen atomic) |
| M
  H2 | = | 2,01588 g/mol (hidrogen molecular) |
| M
  H2O | = | 18,01528 g/mol (apă) |
| M
  He | = | 4,002602 g/mol (heliu) |
| M
  N | = | 14,0067 g/mol (azot atomic) |
| M
  N2 | = | 28,0134 g/mol (azot molecular) |
| M
  NMHC | = | 13,875389 g/mol (hidrocarburi nemetanice (13)) |
| M
  NOx | = | 46,0055 g/mol (oxizi de azot (14)) . |
| M
  O | = | 15,9994 g/mol (oxigen atomic) |
| M
  O2 | = | 31,9988 g/mol (oxigen molecular) |
| M
  C3H8 | = | 44,09562 g/mol (propan) |
| M
  S | = | 32,065 g/mol (sulf) |
| M
  THC | = | 13,875389 g/mol (hidrocarburi totale (13)) |

M
  air

=

28,96559 g/mol (aer uscat)

M
  Ar

=

39,948 g/mol (argon)

M
  C

=

12,0107 g/mol (carbon)

M
  CO

=

28,0101 g/mol (monoxid de carbon)

M
  CO2

=

44,0095 g/mol (dioxid de carbon)

M
  H

=

1,00794 g/mol (hidrogen atomic)

M
  H2

=

2,01588 g/mol (hidrogen molecular)

M
  H2O

=

18,01528 g/mol (apă)

M
  He

=

4,002602 g/mol (heliu)

M
  N

=

14,0067 g/mol (azot atomic)

M
  N2

=

28,0134 g/mol (azot molecular)

M
  NMHC

=

13,875389 g/mol (hidrocarburi nemetanice (13))

M
  NOx

=

46,0055 g/mol (oxizi de azot (14)) .

M
  O

=

15,9994 g/mol (oxigen atomic)

M
  O2

=

31,9988 g/mol (oxigen molecular)

M
  C3H8

=

44,09562 g/mol (propan)

M
  S

=

32,065 g/mol (sulf)

M
  THC

=

13,875389 g/mol (hidrocarburi totale (13))

Prezenta anexă utilizează următoarea constantă molară a gazului R pentru gaze ideale:

Formula

Prezenta anexă utilizează următoarele rapoarte ale căldurilor specifice Formula pentru aerul de diluare și gazele de evacuare diluate:

| γ
  air | = | 1,399 (raportul căldurilor specifice pentru aerul de admisie sau aerul de diluare) |
| --- | --- | --- |
| γ
  dil | = | 1,399 (raportul căldurilor specifice pentru gazele de evacuare diluate) |
| γ
  dil | = | 1,385 (raportul căldurilor specifice pentru gazele de evacuare brute) |

γ
  air

=

1,399 (raportul căldurilor specifice pentru aerul de admisie sau aerul de diluare)

γ
  dil

=

1,399 (raportul căldurilor specifice pentru gazele de evacuare diluate)

γ
  dil

=

1,385 (raportul căldurilor specifice pentru gazele de evacuare brute)

A.7.1.2.   Aer umed

Prezenta secțiune descrie modul de determinare a cantității de apă dintr-un gaz ideal:

A.7.1.2.1.   Presiunea de vapori a apei

Presiunea de vapori a apei p
  H2O [kPa] pentru o temperatură de saturație dată, T
  sat [K], se calculează după cum urmează:

| (a) | Pentru măsurători ale umidității efectuate la temperaturi ambientale cuprinse între 0 și 100 °C sau pentru măsurători ale umidității efectuate în apă suprarăcită la temperaturi ambientale cuprinse între –50 și 0 °C: | (A.7-1) |
| --- | --- | --- |

(a)

Pentru măsurători ale umidității efectuate la temperaturi ambientale cuprinse între 0 și 100 °C sau pentru măsurători ale umidității efectuate în apă suprarăcită la temperaturi ambientale cuprinse între –50 și 0 °C:

Formula

(A.7-1)

unde:

| p
  H2O | = | presiunea de vapori a apei la temperatura de saturație [kPa] |
| --- | --- | --- |
| T
  sat | = | temperatura de saturație a apei în condițiile de măsurare [K] |

p
  H2O

=

presiunea de vapori a apei la temperatura de saturație [kPa]

T
  sat

=

temperatura de saturație a apei în condițiile de măsurare [K]

| (b) | Pentru măsurări ale umidității efectuate deasupra gheții la temperaturi ambientale cuprinse între – 100 și 0 °C: | (A.7-2) |
| --- | --- | --- |

(b)

Pentru măsurări ale umidității efectuate deasupra gheții la temperaturi ambientale cuprinse între – 100 și 0 °C:

Formula

(A.7-2)

unde:

T
  sat= temperatura de saturație a apei în condițiile de măsurare [K]

A.7.1.2.2.   Punctul de condensare

Dacă umiditatea se măsoară ca punct de condensare, cantitatea de apă într-un gaz ideal x
  H2O [mol/mol] se calculează după cum urmează:

| | (A.7-3) |
| --- | --- |

Formula

(A.7-3)

unde:

| x
  H2O | = | cantitatea de apă într-un gaz ideal [mol/mol] |
| --- | --- | --- |
| p
  H2O | = | presiunea de vapori a apei la punctul de condensare măsurat, T
  sat=T
  dew [kPa] |
| p
  abs | = | presiunea statică absolută în mediu umed la locul de măsurare a punctului de condensare [kPa] |

x
  H2O

=

cantitatea de apă într-un gaz ideal [mol/mol]

p
  H2O

=

presiunea de vapori a apei la punctul de condensare măsurat, T
  sat=T
  dew [kPa]

p
  abs

=

presiunea statică absolută în mediu umed la locul de măsurare a punctului de condensare [kPa]

A.7.1.2.3.   Umiditatea relativă

Dacă umiditatea se măsoară ca umiditate relativă RH%, cantitatea de apă dintr-un gaz ideal x
  H2O [mol/mol] se calculează după cum urmează:

| | (A.7-4) |
| --- | --- |

Formula

(A.7-4)

unde:

| RH% | = | umiditatea relativă [%] |
| --- | --- | --- |
| p
  H2O | = | presiunea de vapori a apei la 100 % umiditate relativă la locul de măsurare a umidității relative, T
  sat=T
  amb [kPa] |
| p
  abs | = | presiunea statică absolută în mediu umed la locul de măsurare a umidității relative [kPa] |

RH%

=

umiditatea relativă [%]

p
  H2O

=

presiunea de vapori a apei la 100 % umiditate relativă la locul de măsurare a umidității relative, T
  sat=T
  amb [kPa]

p
  abs

=

presiunea statică absolută în mediu umed la locul de măsurare a umidității relative [kPa]

A.7.1.3.   Proprietățile combustibilului

Formula chimică generală a combustibilului este CHαOβSγNδ unde α este raportul hidrogen atomic/carbon (H/C), β raportul oxigen atomic/carbon (O/C), γ raportul sulf atomic/carbon (S/C), iar δ raportul azot atomic/carbon (N/C). Pe baza acestei formule, se poate calcula fracția masică de carbon a combustibilului w
  C. În cazul motorinei, se poate utiliza formula simplă CH
  α
  O
  β
  . Valorile implicite pentru compoziția combustibilului se pot folosi după cum urmează:

Tabelul A.7.1

Valori implicite ale raportului hidrogen atomic/carbon, a, ale raportului oxigen atomic/carbon, b, precum și ale fracției masice de carbon a combustibilului, w
  C, pentru carburanți diesel

| Combustibil | Rapoartele hidrogen atomic/carbon și oxigen/carbon
  CHαOβ | Concentrația masică a carbonului, wC

  [g/g] |
| --- | --- | --- |
| Diesel | CH1,85O0 | 0,866 |

Combustibil

Rapoartele hidrogen atomic/carbon și oxigen/carbon

CHαOβ

Concentrația masică a carbonului, wC

[g/g]

Diesel

CH1,85O0

0,866

A.7.1.4.   Concentrația de HC totale și HC nemetanice

A.7.1.4.1.   Determinarea THC și corecțiile contaminării inițiale THC/CH4

| (a) | Dacă se impune determinarea emisiilor THC, x
  THC[THC-FID] se calculează cu ajutorul concentrației contaminării THC inițiale x
  THC[THC-FID]init de la punctul 7.3.1.2., după cum urmează: | (A.7-5) |
| --- | --- | --- |

(a)

Dacă se impune determinarea emisiilor THC, x
  THC[THC-FID] se calculează cu ajutorul concentrației contaminării THC inițiale x
  THC[THC-FID]init de la punctul 7.3.1.2., după cum urmează:

Formula

(A.7-5)

unde:

| x
  THC[THC-FID]cor | = | concentrația THC corectată pentru a ține cont de contaminare [mol/mol] |
| --- | --- | --- |
| x
  THC[THC-FID]uncorr | = | concentrația THC necorectată [mol/mol] |
| x
  THC[THC-FID]init | = | concentrația contaminării THC inițiale [mol/mol] |

x
  THC[THC-FID]cor

=

concentrația THC corectată pentru a ține cont de contaminare [mol/mol]

x
  THC[THC-FID]uncorr

=

concentrația THC necorectată [mol/mol]

x
  THC[THC-FID]init

=

concentrația contaminării THC inițiale [mol/mol]

| (b) | În ceea ce privește determinarea NMHC descrisă la punctul A.7.1.4.2., x
  THC[THC-FID] se corectează pentru a ține cont de contaminarea HC inițială cu ajutorul ecuației (A.7-5). Contaminarea inițială a eșantionului de CH4 poate fi corectată cu ecuația (A.7-5), înlocuind concentrațiile THC cu concentrațiile CH4. |
| --- | --- |

(b)

În ceea ce privește determinarea NMHC descrisă la punctul A.7.1.4.2., x
  THC[THC-FID] se corectează pentru a ține cont de contaminarea HC inițială cu ajutorul ecuației (A.7-5). Contaminarea inițială a eșantionului de CH4 poate fi corectată cu ecuația (A.7-5), înlocuind concentrațiile THC cu concentrațiile CH4.

A.7.1.4.2.   Determinarea NMHC

Pentru a determina concentrația de NMHC, x
  NMHC, se utilizează una dintre următoarele metode:

| (a) | Dacă CH4 nu este măsurat, concentrațiile NMHC pot fi determinate după cum urmează:
  Masa de fond corectată a NMHC se compară cu masa de fond corectată a THC. În cazul în care masa de fond corectată a NMHC este mai mare decât de 0,98 ori masa de fond corectată a THC, masa de fond corectată a NMHC se consideră ca fiind de 0,98 ori masa de fond corectată a THC. În cazul în care calculul NMHC este omis, masa de fond corectată a NMHC se consideră a fi de 0,98 ori masa de fond corectată a THC; |
| --- | --- |

(a)

Dacă CH4 nu este măsurat, concentrațiile NMHC pot fi determinate după cum urmează:

Masa de fond corectată a NMHC se compară cu masa de fond corectată a THC. În cazul în care masa de fond corectată a NMHC este mai mare decât de 0,98 ori masa de fond corectată a THC, masa de fond corectată a NMHC se consideră ca fiind de 0,98 ori masa de fond corectată a THC. În cazul în care calculul NMHC este omis, masa de fond corectată a NMHC se consideră a fi de 0,98 ori masa de fond corectată a THC;

| (b) | Pentru separatoarele nemetanice, x
  NMHC se calculează cu ajutorul fracțiilor de penetrație ale separatorului nemetanic (PF) pentru CH4 și C2H6 de la punctul 8.1.10.3. și prin utilizarea contaminării HC și a concentrației THC corectate de la uscat la umed, x
  THC[THC-FID]cor, determinată la punctul A.7.1.4.1. litera (a):






  (i) | Pentru fracțiile de penetrație determinate cu o configurație NMC, așa cum este evidențiat la punctul 8.1.10.3.4.1., se utilizează următoarea ecuație: | (A.7-6) |
| --- | --- | --- | --- |

(b)

Pentru separatoarele nemetanice, x
  NMHC se calculează cu ajutorul fracțiilor de penetrație ale separatorului nemetanic (PF) pentru CH4 și C2H6 de la punctul 8.1.10.3. și prin utilizarea contaminării HC și a concentrației THC corectate de la uscat la umed, x
  THC[THC-FID]cor, determinată la punctul A.7.1.4.1. litera (a):

(i)

Pentru fracțiile de penetrație determinate cu o configurație NMC, așa cum este evidențiat la punctul 8.1.10.3.4.1., se utilizează următoarea ecuație:

Formula

(A.7-6)

unde:

| x
  NMHC | = | concentrația de NMHC |
| --- | --- | --- |
| x
  THC[THC-FID]cor | = | concentrația de THC, contaminarea HC și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru THC în cursul prelevării de eșantioane cu ocolirea NMC |
| x
  THC[NMC-FID] | = | concentrația de THC, contaminarea HC (opțional) și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru NMC în cursul prelevării de eșantioane cu ocolirea NMC |
| RF
  CH4[THC-FID] | = | factorul de răspuns la CH4 al FID pentru THC, în conformitate cu punctul 8.1.10.1.4. |
| RFPF
  C2H6[NMC-FID] | = | combinația dintre factorul de răspuns și fracția de penetrație a etanului la separatorul nemetanic, conform punctului 8.1.10.3.4.1. |

x
  NMHC

=

concentrația de NMHC

x
  THC[THC-FID]cor

=

concentrația de THC, contaminarea HC și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru THC în cursul prelevării de eșantioane cu ocolirea NMC

x
  THC[NMC-FID]

=

concentrația de THC, contaminarea HC (opțional) și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru NMC în cursul prelevării de eșantioane cu ocolirea NMC

RF
  CH4[THC-FID]

=

factorul de răspuns la CH4 al FID pentru THC, în conformitate cu punctul 8.1.10.1.4.

RFPF
  C2H6[NMC-FID]

=

combinația dintre factorul de răspuns și fracția de penetrație a etanului la separatorul nemetanic, conform punctului 8.1.10.3.4.1.

| (ii) | Pentru fracțiile de penetrație determinate cu o configurație NMC, așa cum este evidențiat la punctul 8.1.10.3.4.2., se utilizează următoarea ecuație: | (A.7-7) |
| --- | --- | --- |

(ii)

Pentru fracțiile de penetrație determinate cu o configurație NMC, așa cum este evidențiat la punctul 8.1.10.3.4.2., se utilizează următoarea ecuație:

Formula

(A.7-7)

unde:

| x
  NMHC | = | concentrația de NMHC |
| --- | --- | --- |
| x
  THC[THC-FID]cor | = | concentrația de THC, contaminarea HC și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru THC în cursul prelevării de eșantioane cu ocolirea NMC |
| PF
  CH4[NMC-FID] | = | fracția de penetrație a CH4 la separatorul nemetanic, în conformitate cu punctul 8.1.10.3.4.2. |
| x
  THC[NMC-FID] | = | concentrația de THC, contaminarea HC (opțional) și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru NMC în cursul prelevării de eșantioane cu ocolirea NMC |
| PF
  C2H6[NMC-FID] | = | fracția de penetrație a etanului la separatorul nemetanic, în conformitate cu punctul 8.1.10.3.4.2. |

x
  NMHC

=

concentrația de NMHC

x
  THC[THC-FID]cor

=

concentrația de THC, contaminarea HC și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru THC în cursul prelevării de eșantioane cu ocolirea NMC

PF
  CH4[NMC-FID]

=

fracția de penetrație a CH4 la separatorul nemetanic, în conformitate cu punctul 8.1.10.3.4.2.

x
  THC[NMC-FID]

=

concentrația de THC, contaminarea HC (opțional) și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru NMC în cursul prelevării de eșantioane cu ocolirea NMC

PF
  C2H6[NMC-FID]

=

fracția de penetrație a etanului la separatorul nemetanic, în conformitate cu punctul 8.1.10.3.4.2.

| (iii) | Pentru fracțiile de penetrație determinate cu o configurație NMC, așa cum este evidențiat la punctul 8.1.10.3.4.3., se utilizează următoarea ecuație: | (A.7-8) |
| --- | --- | --- |

(iii)

Pentru fracțiile de penetrație determinate cu o configurație NMC, așa cum este evidențiat la punctul 8.1.10.3.4.3., se utilizează următoarea ecuație:

Formula

(A.7-8)

unde:

| x
  NMHC | = | concentrația de NMHC |
| --- | --- | --- |
| x
  THC[THC-FID]cor | = | concentrația de THC, contaminarea HC și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru THC în cursul prelevării de eșantioane cu ocolirea NMC |
| PF
  CH4[NMC-FID] | = | fracția de penetrație a CH4 la separatorul nemetanic, în conformitate cu punctul 8.1.10.3.4.3. |
| x
  THC[NMC-FID] | = | concentrația de THC, contaminarea HC (opțional) și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru NMC în cursul prelevării de eșantioane cu ocolirea NMC |
| RFPF
  C2H6[NMC-FID] | = | combinația dintre factorul de răspuns și fracția de penetrație a etanului la separatorul nemetanic, în conformitate cu punctul 8.1.10.3.4.3. |
| RF
  CH4[THC-FID] | = | factorul de răspuns la CH4 al FID pentru THC, în conformitate cu punctul 8.1.10.1.4. |

x
  NMHC

=

concentrația de NMHC

x
  THC[THC-FID]cor

=

concentrația de THC, contaminarea HC și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru THC în cursul prelevării de eșantioane cu ocolirea NMC

PF
  CH4[NMC-FID]

=

fracția de penetrație a CH4 la separatorul nemetanic, în conformitate cu punctul 8.1.10.3.4.3.

x
  THC[NMC-FID]

=

concentrația de THC, contaminarea HC (opțional) și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru NMC în cursul prelevării de eșantioane cu ocolirea NMC

RFPF
  C2H6[NMC-FID]

=

combinația dintre factorul de răspuns și fracția de penetrație a etanului la separatorul nemetanic, în conformitate cu punctul 8.1.10.3.4.3.

RF
  CH4[THC-FID]

=

factorul de răspuns la CH4 al FID pentru THC, în conformitate cu punctul 8.1.10.1.4.

| (c) | Pentru un cromatograf în fază gazoasă, x
  NMHC se calculează utilizând factorul de răspuns al analizorului de THC (RF) pentru CH4, de la punctul 8.1.10.1.4., precum și contaminarea HC și concentrația THC inițială corectată de la uscat la umed, x
  THC[THC-FID]cor, așa cum a fost determinată la litera (a) de mai sus, după cum urmează: | (A.7-9) |
| --- | --- | --- |

(c)

Pentru un cromatograf în fază gazoasă, x
  NMHC se calculează utilizând factorul de răspuns al analizorului de THC (RF) pentru CH4, de la punctul 8.1.10.1.4., precum și contaminarea HC și concentrația THC inițială corectată de la uscat la umed, x
  THC[THC-FID]cor, așa cum a fost determinată la litera (a) de mai sus, după cum urmează:

Formula

(A.7-9)

unde:

| x
  NMHC | = | concentrația de NMHC |
| --- | --- | --- |
| x
  THC[THC-FID]cor | = | concentrația de THC, contaminarea HC și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru THC |
| x
  CH4 | = | concentrația de CH4, contaminarea HC (opțional) și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID cu cromatograf în fază gazoasă |
| RF
  CH4[THC-FID] | = | factorul de răspuns la CH4 al FID pentru THC |

x
  NMHC

=

concentrația de NMHC

x
  THC[THC-FID]cor

=

concentrația de THC, contaminarea HC și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID pentru THC

x
  CH4

=

concentrația de CH4, contaminarea HC (opțional) și corecția de la uscat la umed, măsurate de FID cu cromatograf în fază gazoasă

RF
  CH4[THC-FID]

=

factorul de răspuns la CH4 al FID pentru THC

A.7.1.4.3.   Aproximarea NMHC din THC

Emisiile de NMHC (hidrocarburi nemetanice) pot fi aproximate ca reprezentând 98 % din THC (hidrocarburi totale).

A.7.1.5.   Concentrația medie ponderată în funcție de debit

La unele puncte din prezenta anexă poate fi necesar să se calculeze concentrația medie ponderată în funcție de debit, pentru a determina aplicabilitatea anumitor dispoziții. O medie ponderată în funcție de debit reprezintă o cantitate medie după ce aceasta a fost ponderată proporțional cu un debit corespunzător. De exemplu, în cazul în care se măsoară continuu concentrația unui gaz provenit din gazele de evacuare brute ale unui motor, concentrația medie ponderată în funcție de debit a acestora reprezintă suma produselor fiecărei concentrații înregistrate înmulțită cu debitul molar al respectivelor gaze de evacuare, împărțită la suma valorilor debitelor înregistrate. Un alt exemplu, concentrația în sacul unui sistem CVS este aceeași cu concentrația medie ponderată în funcție de debit, deoarece sistemul CVS însuși ponderează în funcție de debit concentrația din sac. O anumită concentrație medie ponderată în funcție de debit a unei emisii poate fi deja anticipată pe baza încercărilor anterioare cu motoare similare sau a încercărilor cu echipamente sau instrumente similare.

A.7.2.   Bilanțuri chimice ale combustibilului, aerului de admisie și gazelor de evacuare

A.7.2.1.   Generalități

Bilanțurile chimice ale combustibilului, aerului de admisie și gazelor de evacuare pot fi utilizate pentru calculul debitelor, cantitatea de apă în debitele acestora și concentrația umedă a constituenților în debitele acestora. Bilanțurile chimice se pot utiliza împreună cu un debit al combustibilului, al aerului de admisie sau al gazelor de evacuare pentru a determina debitele celorlalte două. De exemplu, bilanțurile chimice împreună cu debitul aerului de admisie sau cu debitul de combustibil pot fi utilizate pentru a determina debitul de gaze de evacuare brute.

A.7.2.2.   Proceduri pentru care este nevoie de bilanțuri chimice

Bilanțurile chimice sunt necesare pentru determinarea următoarelor:

| (a) | cantitatea de apă conținută într-un debit de gaze de evacuare diluate sau brute, x
  H2Oexh, atunci când nu este măsurată cantitatea de apă necesară pentru corectarea cantității de apă înlăturate de un sistem de prelevare a eșantioanelor; |
| --- | --- |

(a)

cantitatea de apă conținută într-un debit de gaze de evacuare diluate sau brute, x
  H2Oexh, atunci când nu este măsurată cantitatea de apă necesară pentru corectarea cantității de apă înlăturate de un sistem de prelevare a eșantioanelor;

| (b) | fracția medie ponderată în funcție de debit a aerului de diluare din gazele de evacuare diluate, x
  dil/exh, atunci când debitul aerului de diluare nu este măsurat pentru corectarea emisiilor de fond. Trebuie reținut faptul că dacă se utilizează bilanțuri chimice în acest scop, se pleacă de la ipoteza că gazele de evacuare sunt stoichiometrice, chiar dacă nu sunt. |
| --- | --- |

(b)

fracția medie ponderată în funcție de debit a aerului de diluare din gazele de evacuare diluate, x
  dil/exh, atunci când debitul aerului de diluare nu este măsurat pentru corectarea emisiilor de fond. Trebuie reținut faptul că dacă se utilizează bilanțuri chimice în acest scop, se pleacă de la ipoteza că gazele de evacuare sunt stoichiometrice, chiar dacă nu sunt.

A.7.2.3.   Procedura bilanțului chimic

Calculele pentru un bilanț chimic implică un sistem de ecuații care necesită iterare. Se presupun valorile inițiale pentru până la trei cantități: cantitatea de apă din debitul măsurat, x
  H2Oexh, fracția de aer de diluare din gazele de evacuare diluate (sau excesul de aer din gazele de evacuare brute), x
  dil/exh, precum și cantitatea de produse pe bază de C1 pe mol uscat de debit măsurat uscat, x
  Ccombdry. Se pot utiliza valorile medii ponderate în funcție de timp ale umidității aerului de ardere și umidității aerului de diluare din bilanțul chimic, atât timp cât umiditatea aerului de ardere și cea a aerului de diluare se menține în limitele de toleranță de ± 0,0025 mol/mol pentru valorile lor medii respective pe durata încercării. Pentru fiecare concentrație a emisiilor x și cantitate de apă x
  H2Oexh, se determină concentrațiile acestora stare complet uscată, x
  dry și x
  H2Oexhdry. De asemenea, se utilizează raportul hidrogen atomic/carbon al combustibilului, α, raportul oxigen/carbon, β, precum și fracția masică a carbonului din combustibil, w
  C. Pentru încercarea combustibilului, se pot utiliza α și β sau valorile implicite din tabelul 7.1.

Pentru a realiza un bilanț chimic, se parcurg următorii pași:

| (a) | Concentrațiile măsurate, precum x
  CO2meas, x
  NOmeas și x
  H2Oint, se transformă în concentrații uscate prin împărțirea acestora la unu minus cantitatea de apă prezentă în cursul măsurătorilor respective; de exemplu: x
  H2OxCO2meas, x
  H2OxNOmeas și x
  H2Oint. În cazul în care cantitatea de apă prezentă în cursul măsurării „umede” este aceeași cu cantitatea de apă necunoscută din debitul gazelor de evacuare, x
  H2Oexh, aceasta trebuie rezolvată prin iterații pentru acea valoare din sistemul de ecuații. În cazul în care se măsoară numai valoarea NOx totală, nu și NO și NO2 separat, se utilizează un bun raționament tehnic pentru a se estima o distribuție a NO și NO2 în concentrația totală de NOx pentru bilanțurile chimice. Concentrația molară a NOx, x
  NOx, poate fi estimată la 75 % NO și 25 % NO2. Pentru sistemele de posttratare cu reținere de NO2, x
  NOx poate fi estimată la 25 % NO și 75 % NO2. Pentru calculul masei emisiilor de NOx, se utilizează masa molară de NO2 pentru masa molară efectivă a tuturor speciilor de NOx, indiferent de fracția reală de NO2 din NOx; |
| --- | --- |

(a)

Concentrațiile măsurate, precum x
  CO2meas, x
  NOmeas și x
  H2Oint, se transformă în concentrații uscate prin împărțirea acestora la unu minus cantitatea de apă prezentă în cursul măsurătorilor respective; de exemplu: x
  H2OxCO2meas, x
  H2OxNOmeas și x
  H2Oint. În cazul în care cantitatea de apă prezentă în cursul măsurării „umede” este aceeași cu cantitatea de apă necunoscută din debitul gazelor de evacuare, x
  H2Oexh, aceasta trebuie rezolvată prin iterații pentru acea valoare din sistemul de ecuații. În cazul în care se măsoară numai valoarea NOx totală, nu și NO și NO2 separat, se utilizează un bun raționament tehnic pentru a se estima o distribuție a NO și NO2 în concentrația totală de NOx pentru bilanțurile chimice. Concentrația molară a NOx, x
  NOx, poate fi estimată la 75 % NO și 25 % NO2. Pentru sistemele de posttratare cu reținere de NO2, x
  NOx poate fi estimată la 25 % NO și 75 % NO2. Pentru calculul masei emisiilor de NOx, se utilizează masa molară de NO2 pentru masa molară efectivă a tuturor speciilor de NOx, indiferent de fracția reală de NO2 din NOx;

| (b) | Ecuațiile (A.7-10-A.7-26) de la litera (d) a prezentului punct A.7.2.3. trebuie introduse într-un program informatic pentru a rezolva prin iterații x
  H2Oexh, x
  Ccombdry și x
  dil/exh. Se utilizează un bun raționament tehnic pentru a estima valorile inițiale pentru x
  H2Oexh, x
  Ccombdry și x
  dil/exh. Se recomandă estimarea unei valori inițiale pentru cantitatea de apă care să fie aproximativ dublul cantității de apă din aerul de admisie sau din aerul de diluare. Se recomandă estimarea unei valori inițiale a x
  Ccombdry ca sumă a valorilor măsurate de CO2, CO și THC. De asemenea, se recomandă estimarea unui x
  dil inițial cuprins între 0,75 și 0,95 (0,75 < xdil < 0,95), cum ar fi 0,8. Valorile din sistemul de ecuații sunt iterate până când toate estimările actualizate cele mai recente se apropie cu ± 1 % de valorile lor cel mai recent calculate; |
| --- | --- |

(b)

Ecuațiile (A.7-10-A.7-26) de la litera (d) a prezentului punct A.7.2.3. trebuie introduse într-un program informatic pentru a rezolva prin iterații x
  H2Oexh, x
  Ccombdry și x
  dil/exh. Se utilizează un bun raționament tehnic pentru a estima valorile inițiale pentru x
  H2Oexh, x
  Ccombdry și x
  dil/exh. Se recomandă estimarea unei valori inițiale pentru cantitatea de apă care să fie aproximativ dublul cantității de apă din aerul de admisie sau din aerul de diluare. Se recomandă estimarea unei valori inițiale a x
  Ccombdry ca sumă a valorilor măsurate de CO2, CO și THC. De asemenea, se recomandă estimarea unui x
  dil inițial cuprins între 0,75 și 0,95 (0,75 < xdil < 0,95), cum ar fi 0,8. Valorile din sistemul de ecuații sunt iterate până când toate estimările actualizate cele mai recente se apropie cu ± 1 % de valorile lor cel mai recent calculate;

| (c) | Următoarele simboluri și următorii indici sunt utilizați în sistemul de ecuații de la litera (c) a prezentului punct, unde unitatea pentru x este mol/mol:






  Simbol | Descriere |
| --- | --- | --- |
| xdil/exh | Cantitatea de gaz de diluare sau de aer în exces pe mol de gaze de evacuare |
| xH2Oexh | Cantitatea de H2O din gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare |
| xCcombdry | Cantitatea de carbon din combustibil în gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate |
| xH2Oexhdry | Cantitatea de apă din gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate |
| xprod/intdry | Cantitatea de produse stoichiometrice uscate pe mol uscat de aer de admisie |
| x
  dil/exhdry | Cantitatea de gaz de diluare și/sau de aer în exces pe mol de gaze de evacuare uscate |
| x
  int/exhdry | Cantitatea de aer de admisie necesară pentru generarea produșilor de ardere efectivi pe mol de gaze de evacuare uscate (brute sau diluate) |
| x
  raw/exhdry | Cantitatea de gaze de evacuare nediluate, fără exces de aer, pe mol de gaze de evacuare uscate (brute sau diluate) |
| x
  O2intdry | Cantitatea de O2 din aerul de admisie pe mol de aer de admisie uscat; se poate estima x
  O2intdry = 0,209445 mol/mol |
| x
  CO2intdry | Cantitatea de CO2 din aerul de admisie pe mol de aer de admisie uscat Se poate utiliza x
  CO2intdry = 375 mmol/mol, însă se recomandă măsurarea concentrației efective din aerul de admisie |
| x
  H2Ointdry | Cantitatea de H2O din aerul de admisie pe mol de aer de admisie uscat |
| x
  CO2int | Cantitatea de CO2 din aerul de admisie pe mol de aer de admisie |
| x
  CO2dil | Cantitatea de CO2 din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare |
| x
  CO2dildry | Cantitatea de CO2 din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare uscat În cazul în care aerul este utilizat ca diluant, se poate utiliza

  x
  CO2dildry = 375 mmol/mol, însă se recomandă măsurarea concentrației efective din aerul de admisie |
| x
  H2Odildry | Cantitatea de H2O din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare uscat |
| x
  H2Odil | Cantitatea de H2O din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare |
| x
  [emission]meas | Cantitatea de emisii măsurată în eșantionul de la respectivul analizor de gaze |
| x
  [emission]dry | Cantitatea de emisii pe molul uscat de eșantion uscat |
| x
  H2O[emission]meas | Cantitatea de apă din eșantionul de la locul de detectare a emisiei. Aceste valori se măsoară sau sunt estimate în conformitate cu punctul 9.3.2.3.1. |
| x
  H2Oint | Cantitatea de apă din aerul de admisie, bazată pe măsurarea umidității aerului de admisie |
| α | Raportul hidrogen atomic /carbon al amestecului de combustibil (carburanți) (CHα Oβ) ars (arși), ponderat cu consumul molar |
| β | Raportul oxigen atomic /carbon al amestecului de combustibil (carburanți) (CHα Oβ) ars (arși), ponderat cu consumul molar |

(c)

Următoarele simboluri și următorii indici sunt utilizați în sistemul de ecuații de la litera (c) a prezentului punct, unde unitatea pentru x este mol/mol:

Simbol

Descriere

xdil/exh

Cantitatea de gaz de diluare sau de aer în exces pe mol de gaze de evacuare

xH2Oexh

Cantitatea de H2O din gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare

xCcombdry

Cantitatea de carbon din combustibil în gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate

xH2Oexhdry

Cantitatea de apă din gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate

xprod/intdry

Cantitatea de produse stoichiometrice uscate pe mol uscat de aer de admisie

x
  dil/exhdry

Cantitatea de gaz de diluare și/sau de aer în exces pe mol de gaze de evacuare uscate

x
  int/exhdry

Cantitatea de aer de admisie necesară pentru generarea produșilor de ardere efectivi pe mol de gaze de evacuare uscate (brute sau diluate)

x
  raw/exhdry

Cantitatea de gaze de evacuare nediluate, fără exces de aer, pe mol de gaze de evacuare uscate (brute sau diluate)

x
  O2intdry

Cantitatea de O2 din aerul de admisie pe mol de aer de admisie uscat; se poate estima x
  O2intdry = 0,209445 mol/mol

x
  CO2intdry

Cantitatea de CO2 din aerul de admisie pe mol de aer de admisie uscat Se poate utiliza x
  CO2intdry = 375 mmol/mol, însă se recomandă măsurarea concentrației efective din aerul de admisie

x
  H2Ointdry

Cantitatea de H2O din aerul de admisie pe mol de aer de admisie uscat

x
  CO2int

Cantitatea de CO2 din aerul de admisie pe mol de aer de admisie

x
  CO2dil

Cantitatea de CO2 din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare

x
  CO2dildry

Cantitatea de CO2 din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare uscat În cazul în care aerul este utilizat ca diluant, se poate utiliza

x
  CO2dildry = 375 mmol/mol, însă se recomandă măsurarea concentrației efective din aerul de admisie

x
  H2Odildry

Cantitatea de H2O din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare uscat

x
  H2Odil

Cantitatea de H2O din gazul de diluare pe mol de gaz de diluare

x
  [emission]meas

Cantitatea de emisii măsurată în eșantionul de la respectivul analizor de gaze

x
  [emission]dry

Cantitatea de emisii pe molul uscat de eșantion uscat

x
  H2O[emission]meas

Cantitatea de apă din eșantionul de la locul de detectare a emisiei. Aceste valori se măsoară sau sunt estimate în conformitate cu punctul 9.3.2.3.1.

x
  H2Oint

Cantitatea de apă din aerul de admisie, bazată pe măsurarea umidității aerului de admisie

α

Raportul hidrogen atomic /carbon al amestecului de combustibil (carburanți) (CHα Oβ) ars (arși), ponderat cu consumul molar

β

Raportul oxigen atomic /carbon al amestecului de combustibil (carburanți) (CHα Oβ) ars (arși), ponderat cu consumul molar

| (d) | se utilizează următoarele ecuații pentru a rezolva prin iterații x
  dil/exh, x
  H2Oexh și x
  Ccombdry: | (A.7-10) |
| --- | --- | --- |
| | (A.7-11) |
| | (A.7-12) |
| | (A.7-13) |
| | (A.7-14) |

(d)

se utilizează următoarele ecuații pentru a rezolva prin iterații x
  dil/exh, x
  H2Oexh și x
  Ccombdry:

Formula

(A.7-10)

Formula

(A.7-11)

Formula

(A.7-12)

Formula

(A.7-13)

Formula

(A.7-14)

(A.7-15)

(A.7-16)

| | (A.7-17) |
| --- | --- |
| | (A.7-18) |
| | (A.7-19) |
| | (A.7-20) |
| | (A.7-21) |
| | (A.7-22) |
| | (A.7-23) |
| | (A.7-24) |
| | (A.7-25) |
| | (A.7-26) |

Formula

(A.7-17)

Formula

(A.7-18)

Formula

(A.7-19)

Formula

(A.7-20)

Formula

(A.7-21)

Formula

(A.7-22)

Formula

(A.7-23)

Formula

(A.7-24)

Formula

(A.7-25)

Formula

(A.7-26)

La sfârșitul bilanțului chimic, debitul molarImage se calculează așa cum se precizează la punctele A.7.3.3. și A.7.4.3.

A.7.2.4.   Corecția NOx pentru a ține cont de umiditate

Toate concentrațiile de NOx, inclusiv concentrațiile de fond, se corectează pentru a ține cont de umiditatea aerului de admisie, cu următoarea ecuație:

| | (A.7-27) |
| --- | --- |

Formula

(A.7-27)

unde:

| x
  NOxuncor | = | concentrația molară de NOx necorectată din gazele de evacuare [μmol/mol] |
| --- | --- | --- |
| x
  H2O | = | cantitatea de apă din aerul de admisie [mol/mol] |

x
  NOxuncor

=

concentrația molară de NOx necorectată din gazele de evacuare [μmol/mol]

x
  H2O

=

cantitatea de apă din aerul de admisie [mol/mol]

A.7.3.   Emisii gazoase brute

A.7.3.1.   Masa emisiilor gazoase

Pentru a calcula masa totală pe încercare a emisiilor gazoase m
  gas [g/încercare], concentrația sa molară se înmulțește cu debitul molar respectiv și cu masa molară a gazelor de evacuare; apoi se efectuează integrarea pe durata ciclului de încercare:

| | (A.7-28) |
| --- | --- |

Image

(A.7-28)

unde:

| M
  gas | = | masa molară a emisiilor gazoase generice [g/mol] |
| --- | --- | --- |
| | = | debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s] |
| x
  gas | = | concentrația molară instantanee a gazului generic în stare umedă [mol/mol] |
| t | = | timp [s] |

M
  gas

=

masa molară a emisiilor gazoase generice [g/mol]

Image

=

debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s]

x
  gas

=

concentrația molară instantanee a gazului generic în stare umedă [mol/mol]

t

=

timp [s]

Deoarece ecuația (A.7-28) trebuie rezolvată prin integrare numerică, aceasta se transformă în:

| | (A.7-29) |
| --- | --- |

Image

(A.7-29)

unde:

| M
  gas | = | masa molară a emisiilor generice [g/mol] |
| --- | --- | --- |
| | = | debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s] |
| x
  gasi | = | concentrația molară instantanee a gazului generic în stare umedă [mol/mol] |
| f | = | frecvența de prelevare a datelor [Hz] |
| N | = | numărul de măsurători [-] |

M
  gas

=

masa molară a emisiilor generice [g/mol]

Image

=

debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s]

x
  gasi

=

concentrația molară instantanee a gazului generic în stare umedă [mol/mol]

f

=

frecvența de prelevare a datelor [Hz]

N

=

numărul de măsurători [-]

Ecuația generală poate fi modificată în funcție de sistemul de măsurare utilizat, prelevare pe lot sau prelevare continuă a eșantioanelor, precum și în funcție de tipul de debit din care se prelevează eșantioane, dacă este un debit mai curând variabil decât continuu.

| (a) | Pentru prelevarea continuă a eșantioanelor, în cazul general cu debit variabil, masa emisiilor gazoase m
  gas [g/încercare] se calculează cu ajutorul următoarei ecuații: | (A.7-30) |
| --- | --- | --- |

(a)

Pentru prelevarea continuă a eșantioanelor, în cazul general cu debit variabil, masa emisiilor gazoase m
  gas [g/încercare] se calculează cu ajutorul următoarei ecuații:

Image

(A.7-30)

unde:

| M
  gas | = | masa molară a emisiilor generice [g/mol] |
| --- | --- | --- |
| | = | debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s] |
| x
  gasi | = | fracția molară instantanee a emisiilor gazoase generice în stare umedă [mol/mol] |
| f | = | frecvența de prelevare a datelor [Hz] |
| N | = | numărul de măsurători [-] |

M
  gas

=

masa molară a emisiilor generice [g/mol]

Image

=

debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s]

x
  gasi

=

fracția molară instantanee a emisiilor gazoase generice în stare umedă [mol/mol]

f

=

frecvența de prelevare a datelor [Hz]

N

=

numărul de măsurători [-]

| (b) | Tot pentru prelevarea continuă a eșantioanelor, însă în cazul particular al debitului constant, masa emisiilor gazoase m
  gas [g/încercare] se calculează cu ajutorul următoarei ecuații: | (A.7-31) |
| --- | --- | --- |

(b)

Tot pentru prelevarea continuă a eșantioanelor, însă în cazul particular al debitului constant, masa emisiilor gazoase m
  gas [g/încercare] se calculează cu ajutorul următoarei ecuații:

Image

(A.7-31)

unde:

| M
  gas | = | masa molară a emisiilor generice [g/mol] |
| --- | --- | --- |
| | = | debitul molar al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s] |
| | = | fracția molară medie a emisiilor gazoase în stare umedă [mol/mol] |
| Δt | = | intervalul de timp aferent desfășurării încercării |

M
  gas

=

masa molară a emisiilor generice [g/mol]

Image

=

debitul molar al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s]

Formula

=

fracția molară medie a emisiilor gazoase în stare umedă [mol/mol]

Δt

=

intervalul de timp aferent desfășurării încercării

| (c) | Pentru prelevarea pe lot a eșantioanelor, indiferent dacă debitul este variabil sau constant, ecuația (A.7-30) poate fi simplificată după cum urmează: | (A.7-32) |
| --- | --- | --- |

(c)

Pentru prelevarea pe lot a eșantioanelor, indiferent dacă debitul este variabil sau constant, ecuația (A.7-30) poate fi simplificată după cum urmează:

Image

(A.7-32)

unde:

| M
  gas | = | masa molară a emisiilor generice [g/mol] |
| --- | --- | --- |
| | = | debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s] |
| | = | fracția molară medie a emisiilor gazoase în stare umedă [mol/mol] |
| F | = | frecvența de prelevare a datelor [Hz] |
| N | = | numărul de măsurători [-] |

M
  gas

=

masa molară a emisiilor generice [g/mol]

Image

=

debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s]

Formula

=

fracția molară medie a emisiilor gazoase în stare umedă [mol/mol]

F

=

frecvența de prelevare a datelor [Hz]

N

=

numărul de măsurători [-]

A.7.3.2.   Conversia concentrației de la uscat la umed

Parametrii de la prezentul punct se obțin din rezultatele bilanțului chimic calculat la punctul A.7.2. Între concentrațiile molare ale gazului din debitul măsurat x
  gasdry și x
  gas [mol/mol], exprimate în stare uscată și respectiv în stare umedă, există următoarea relație:

| | (A.7-33) |
| --- | --- |
| | (A.7-34) |

Formula

(A.7-33)

Formula

(A.7-34)

unde:

| x
  H2O | = | fracția molară a apei în debitul măsurat în stare umedă [mol/mol] |
| --- | --- | --- |
| x
  H2Odry | = | fracția molară a apei în debitul măsurat în stare uscată [mol/mol] |

x
  H2O

=

fracția molară a apei în debitul măsurat în stare umedă [mol/mol]

x
  H2Odry

=

fracția molară a apei în debitul măsurat în stare uscată [mol/mol]

Pentru emisiile gazoase se aplică o corecție a apei eliminate pentru concentrația generică x [mol/mol], după cum urmează:

| | (A.7-35) |
| --- | --- |

Formula

(A.7-35)

unde:

| x
  [emission]meas | = | fracția molară a emisiilor în debitul măsurat la locul de măsurare [mol/mol] |
| --- | --- | --- |
| x
  H2O[emission]meas | = | cantitatea de apă în debitul măsurat la măsurarea concentrației [mol/mol] |
| x
  H2Oexh | = | cantitatea de apă la debitmetru [mol/mol] |

x
  [emission]meas

=

fracția molară a emisiilor în debitul măsurat la locul de măsurare [mol/mol]

x
  H2O[emission]meas

=

cantitatea de apă în debitul măsurat la măsurarea concentrației [mol/mol]

x
  H2Oexh

=

cantitatea de apă la debitmetru [mol/mol]

A.7.3.3.   Debitul molar al gazelor de evacuare

Debitul gazelor de evacuare brute poate fi măsurat direct sau poate fi calculat pe baza bilanțului chimic de punctul A.7.2.3. Debitul molar al gazelor de evacuare brute se calculează din debitul molar al aerului de admisie sau din debitul masic de combustibil. Debitul molar al gazelor de evacuare brute poate fi calculat din emisiile prelevateImage, pe baza debitului molar măsurat al aerului de admisieImage sau a debitului masic de combustibilImage și a valorilor calculate folosind bilanțul chimic de la punctul A.7.2.3. Acesta se rezolvă pentru bilanțul chimic de la punctul A.7.2.3. cu aceeași frecvență de actualizare și înregistrare ca șiImage sauImage.

| (a) | Debitul gazelor de carter. Debitul gazelor de evacuare brute se poate calcula pe baza

  sau a

  numai dacă cel puțin una dintre următoarele condiții cu privire la debitul emisiilor gazelor de carter este îndeplinită:





  (i) | motorul supus încercării este prevăzut din fabricație cu un sistem de control al emisiilor cu carter închis, care dirijează fluxul gazelor de carter înapoi în aerul de admisie, în aval față de debitmetrul pentru aerul de admisie; |
| --- | --- | --- |

(a)

Image

Image

(i)

motorul supus încercării este prevăzut din fabricație cu un sistem de control al emisiilor cu carter închis, care dirijează fluxul gazelor de carter înapoi în aerul de admisie, în aval față de debitmetrul pentru aerul de admisie;

| (ii) | în timpul încercării pentru emisiile de gaze, fluxul gazelor provenite de la carterul deschis este dirijat spre sistemul de evacuare, conform punctului 6.10; |
| --- | --- |

(ii)

în timpul încercării pentru emisiile de gaze, fluxul gazelor provenite de la carterul deschis este dirijat spre sistemul de evacuare, conform punctului 6.10;

| (iii) | emisiile și debitul prin carterul deschis se măsoară și se adaugă la calculul emisiilor specifice frânării; |
| --- | --- |

(iii)

emisiile și debitul prin carterul deschis se măsoară și se adaugă la calculul emisiilor specifice frânării;

| (iv) | utilizând datele privind emisiile sau o analiză tehnică, se poate demonstra că neglijarea debitului emisiilor de carter deschis nu afectează negativ conformitatea cu normele aplicabile; |
| --- | --- |

(iv)

utilizând datele privind emisiile sau o analiză tehnică, se poate demonstra că neglijarea debitului emisiilor de carter deschis nu afectează negativ conformitatea cu normele aplicabile;

| (b) | Calculul debitului molar pe baza aerului de admisie.
  Pe baza, debitul molar al gazelor de evacuare[mol/s] se calculează după cum urmează: | (A.7-36) |
| --- | --- | --- |

(b)

Calculul debitului molar pe baza aerului de admisie.

Pe bazaImage, debitul molar al gazelor de evacuareImage[mol/s] se calculează după cum urmează:

Image

(A.7-36)

unde:

| | = | debitul molar al gazelor de evacuare brute din care se măsoară emisiile [mol/s] |
| --- | --- | --- |
| | = | debitul molar al aerului de admisie, inclusiv umiditatea din aerul de admisie [mol/s] |
| x
  int/exhdry | = | cantitatea de aer de admisie necesară pentru generarea produșilor de ardere efectivi pe mol de gaze de evacuare uscate (brute sau diluate) [mol/mol] |
| x
  raw/exhdry | = | cantitatea de gaze de evacuare nediluate, fără exces de aer, pe mol de gaze de evacuare uscate (brute sau diluate) [mol/mol] |
| x
  H2Oexhdry | = | cantitatea de apă din gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate [mol/mol] |

Image

=

debitul molar al gazelor de evacuare brute din care se măsoară emisiile [mol/s]

Image

=

debitul molar al aerului de admisie, inclusiv umiditatea din aerul de admisie [mol/s]

x
  int/exhdry

=

cantitatea de aer de admisie necesară pentru generarea produșilor de ardere efectivi pe mol de gaze de evacuare uscate (brute sau diluate) [mol/mol]

x
  raw/exhdry

=

cantitatea de gaze de evacuare nediluate, fără exces de aer, pe mol de gaze de evacuare uscate (brute sau diluate) [mol/mol]

x
  H2Oexhdry

=

cantitatea de apă din gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate [mol/mol]

| (c) | Calculul debitului molar pe baza debitului masic de combustibil
  Pe baza,[mol/s] se calculează după cum urmează: | (A.7-37) |
| --- | --- | --- |

(c)

Calculul debitului molar pe baza debitului masic de combustibil

Pe bazaImage,Image[mol/s] se calculează după cum urmează:

Image

(A.7-37)

unde:

| | = | debitul molar al gazelor de evacuare brute din care se măsoară emisiile |
| --- | --- | --- |
| | = | debitul de combustibil, inclusiv umiditatea aerului de admisie [g/s] |
| w
  C | = | fracția masică de carbon pentru combustibilul dat [g/g] |
| x
  H2Oexhdry | = | cantitatea de H2O pe mol uscat de debit măsurat [mol/mol] |
| M
  C | = | masa moleculară a carbonului, 12,0107 g/mol |
| x
  Ccombdry | = | cantitatea de carbon din combustibil în gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate [mol/mol] |

Image

=

debitul molar al gazelor de evacuare brute din care se măsoară emisiile

Image

=

debitul de combustibil, inclusiv umiditatea aerului de admisie [g/s]

w
  C

=

fracția masică de carbon pentru combustibilul dat [g/g]

x
  H2Oexhdry

=

cantitatea de H2O pe mol uscat de debit măsurat [mol/mol]

M
  C

=

masa moleculară a carbonului, 12,0107 g/mol

x
  Ccombdry

=

cantitatea de carbon din combustibil în gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate [mol/mol]

A.7.4.   Emisii gazoase diluate

A.7.4.1.   Calculul masei emisiilor de gaze și corecția de fond

Ecuațiile pentru calculul masei emisiilor gazoase m
  gas [g/încercare] în funcție de debitele emisiilor molare sunt următoarele:

| (a) | Prelevare continuă a eșantioanelor, debit variabil | (a se vedea A.7-29) |
| --- | --- | --- |

(a)

Prelevare continuă a eșantioanelor, debit variabil

Image

(a se vedea A.7-29)

unde:

| M
  gas | = | masa molară a emisiilor generice [g/mol] |
| --- | --- | --- |
| | = | debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s] |
| m
  gasi | = | concentrația molară instantanee a gazului generic în stare umedă [mol/mol] |
| f | = | frecvența de prelevare a datelor [Hz] |
| N | = | numărul de măsurători [-] |

M
  gas

=

masa molară a emisiilor generice [g/mol]

Image

=

debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s]

m
  gasi

=

concentrația molară instantanee a gazului generic în stare umedă [mol/mol]

f

=

frecvența de prelevare a datelor [Hz]

N

=

numărul de măsurători [-]

Prelevare continuă a eșantioanelor, debit constant

| | (a se vedea A.7-31) |
| --- | --- |

Image

(a se vedea A.7-31)

unde:

| M
  gas | = | masa molară a emisiilor generice [g/mol] |
| --- | --- | --- |
| | = | debitul molar al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s] |
| | = | fracția molară medie a emisiilor gazoase în stare umedă [mol/mol] |
| Δt | = | intervalul de timp aferent desfășurării încercării |

M
  gas

=

masa molară a emisiilor generice [g/mol]

Image

=

debitul molar al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s]

Formula

=

fracția molară medie a emisiilor gazoase în stare umedă [mol/mol]

Δt

=

intervalul de timp aferent desfășurării încercării

| (b) | Prelevare a eșantioanelor pe lot, indiferent dacă debitul este variabil sau constant; se utilizează următoarea ecuație: | (a se vedea A.7-32) |
| --- | --- | --- |

(b)

Prelevare a eșantioanelor pe lot, indiferent dacă debitul este variabil sau constant; se utilizează următoarea ecuație:

Image

(a se vedea A.7-32)

unde:

| M
  gas | = | masa molară a emisiilor generice [g/mol] |
| --- | --- | --- |
| | = | debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s] |
| | = | fracția molară medie a emisiilor gazoase în stare umedă [mol/mol] |
| f | = | frecvența de prelevare a datelor [Hz] |
| N | = | numărul de măsurători [-] |

M
  gas

=

masa molară a emisiilor generice [g/mol]

Image

=

debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [mol/s]

Formula

=

fracția molară medie a emisiilor gazoase în stare umedă [mol/mol]

f

=

frecvența de prelevare a datelor [Hz]

N

=

numărul de măsurători [-]

| (c) | În cazul gazelor de evacuare diluate, valorile calculate pentru masa poluanților se corectează prin scăderea masei emisiilor de fond datorate aerului de diluare:






  (i) | În primul rând, se determină debitul molar al aerului de diluare

  [mol/s] pe durata încercării. Acesta poate fi o cantitate măsurată sau o cantitate calculată din debitul de gaze de evacuare diluate și din fracția medie ponderată în funcție de debit a aerului de diluare din gazele de evacuare diluate,

  ; |
| --- | --- | --- |

(c)

În cazul gazelor de evacuare diluate, valorile calculate pentru masa poluanților se corectează prin scăderea masei emisiilor de fond datorate aerului de diluare:

(i)

Image

Formula

| (ii) | Debitul total al aerului de diluare n
  airdil [mol] se înmulțește cu concentrația medie a emisiei de fond. Aceasta poate fi o medie ponderată în funcție de timp sau o medie ponderată în funcție de debit (de exemplu, un eșantion proporțional cu emisiile de fond). Produsul dintre n
  airdil și concentrația medie a emisiilor de fond reprezintă cantitatea totală a emisiilor de fond; |
| --- | --- |

(ii)

Debitul total al aerului de diluare n
  airdil [mol] se înmulțește cu concentrația medie a emisiei de fond. Aceasta poate fi o medie ponderată în funcție de timp sau o medie ponderată în funcție de debit (de exemplu, un eșantion proporțional cu emisiile de fond). Produsul dintre n
  airdil și concentrația medie a emisiilor de fond reprezintă cantitatea totală a emisiilor de fond;

| (iii) | În cazul în care rezultatul este o cantitate molară, aceasta se transformă în masa emisiilor de fond m
  bkgnd [g] prin înmulțirea sa cu masa molară a emisiilor, M
  gas [g/mol]; |
| --- | --- |

(iii)

În cazul în care rezultatul este o cantitate molară, aceasta se transformă în masa emisiilor de fond m
  bkgnd [g] prin înmulțirea sa cu masa molară a emisiilor, M
  gas [g/mol];

| (iv) | Masa totală a emisiilor de fond se scade din masa totală, pentru corecția în funcție de emisiile de fond; |
| --- | --- |

(iv)

Masa totală a emisiilor de fond se scade din masa totală, pentru corecția în funcție de emisiile de fond;

| (v) | Debitul total al aerului de diluare poate fi determinat printr-o măsurare directă a debitului. În acest caz, se calculează masa totală a emisiilor de fond utilizând debitul de aer de diluare, n
  airdil . Masa emisiilor de fond se scade din masa totală. Rezultatul se utilizează în calculele de emisii specifice frânării; |
| --- | --- |

(v)

Debitul total al aerului de diluare poate fi determinat printr-o măsurare directă a debitului. În acest caz, se calculează masa totală a emisiilor de fond utilizând debitul de aer de diluare, n
  airdil . Masa emisiilor de fond se scade din masa totală. Rezultatul se utilizează în calculele de emisii specifice frânării;

| (vi) | Debitul total de aer de diluare poate fi determinat din debitul total al gazelor de evacuare diluate și din bilanțul chimic al combustibilului, aerului de admisie și gazelor de evacuare conform descrierii de la punctul A.7.2. În acest caz, masa totală a emisiilor de fond se calculează utilizând debitul total al gazelor de evacuare diluate, n
  dexh. Apoi, acest rezultat se înmulțește cu fracția medie de aer de diluare din gazele de evacuare diluate,

  , ponderată în funcție de debit. |
| --- | --- |

(vi)

Formula

ținând cont de cele două cazuri (v) și (vi), se utilizează următoarele ecuații:

| | (A.7-38) |
| --- | --- |
| | (A.7-39) |

Formula

Formula

(A.7-38)

Formula

(A.7-39)

unde:

| m
  gas | = | masa totală a emisiilor gazoase [g] |
| --- | --- | --- |
| m
  bkgnd | = | masa totală a emisiilor de fond [g] |
| m
  gascor | = | masa de gaz corectată în funcție de emisiile de fond [g] |
| M
  gas | = | masa moleculară a emisiilor gazoase generice [g/mol] |
| x
  gasdil | = | concentrația emisiilor gazoase în aerul de diluare [mol/mol] |
| n
  airdil | = | debitul molar al aerului de diluare [mol] |
| | = | fracția medie ponderată în funcție de debit a aerului de diluare din gazele de evacuare diluate [mol/mol] |
| | = | fracția gazoasă a emisiilor de fond [mol/mol] |
| n
  dexh | = | debitul total al gazelor de evacuare diluate [mol] |

m
  gas

=

masa totală a emisiilor gazoase [g]

m
  bkgnd

=

masa totală a emisiilor de fond [g]

m
  gascor

=

masa de gaz corectată în funcție de emisiile de fond [g]

M
  gas

=

masa moleculară a emisiilor gazoase generice [g/mol]

x
  gasdil

=

concentrația emisiilor gazoase în aerul de diluare [mol/mol]

n
  airdil

=

debitul molar al aerului de diluare [mol]

Formula

=

fracția medie ponderată în funcție de debit a aerului de diluare din gazele de evacuare diluate [mol/mol]

Formula

=

fracția gazoasă a emisiilor de fond [mol/mol]

n
  dexh

=

debitul total al gazelor de evacuare diluate [mol]

A.7.4.2.   Transformarea concentrației de la uscat la umed

Aceleași relații ca în cazul gazelor brute (punctul A.7.3.2.) se utilizează pentru transformarea de la uscat la umed a eșantioanelor diluate. Pentru aerul de diluare, se efectuează o măsurare a umidității în scopul calculării fracției de vapori de apă x
  H2Odildry [mol/mol] a acestuia:

| | (a se vedea A.7-21) |
| --- | --- |

Formula

(a se vedea A.7-21)

unde:

x
  H2Odil= fracția molară de apă din fluxul aerului de diluare [mol/mol]

A.7.4.3.   Debitul molar al gazelor de evacuare

| (a) | Calculul cu ajutorul bilanțului chimic;
  Debitul molar[mol/s] poate fi calculat pe baza debitului masic de combustibil: | (a se vedea A.7-37) |
| --- | --- | --- |

(a)

Calculul cu ajutorul bilanțului chimic;

Debitul molarImage[mol/s] poate fi calculat pe baza debitului masic de combustibilImage:

Image

(a se vedea A.7-37)

unde:

| | = | debitul molar al gazelor de evacuare brute din care se măsoară emisiile |
| --- | --- | --- |
| | = | debitul de combustibil, inclusiv umiditatea aerului de admisie [g/s] |
| w
  C | = | fracția masică de carbon pentru combustibilul dat [g/g] |
| x
  H2Oexhdry | = | cantitatea de H2O pe mol uscat de debit măsurat [mol/mol] |
| M
  C | = | masa moleculară a carbonului, 12,0107 g/mol |
| x
  Ccombdry | = | cantitatea de carbon din combustibil în gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate [mol/mol] |

Image

=

debitul molar al gazelor de evacuare brute din care se măsoară emisiile

Image

=

debitul de combustibil, inclusiv umiditatea aerului de admisie [g/s]

w
  C

=

fracția masică de carbon pentru combustibilul dat [g/g]

x
  H2Oexhdry

=

cantitatea de H2O pe mol uscat de debit măsurat [mol/mol]

M
  C

=

masa moleculară a carbonului, 12,0107 g/mol

x
  Ccombdry

=

cantitatea de carbon din combustibil în gazele de evacuare pe mol de gaze de evacuare uscate [mol/mol]

| (b) | Măsurare
  Debitul molar de gaze de evacuare poate fi măsurat prin trei metode:






  (i) | Debitul molar al PDP. Pe baza turației de funcționare a pompei volumetrice (PDP) într-un interval de încercare, pentru calculul debitului molar

  [mol/s] se utilizează panta corespondentă a
  1 și ordonata la origine, a
  0 [-], așa cum sunt calculate prin procedura de etalonare din apendicele 1 la prezenta anexă, după cum urmează: | (A.7-40) |
| --- | --- | --- | --- |

(b)

Măsurare

Debitul molar de gaze de evacuare poate fi măsurat prin trei metode:

(i)

Image

Image

(A.7-40)

unde:

| | (A.7-41) |
| --- | --- |

Formula

(A.7-41)

unde:

| a
  1 | = | coeficient de etalonare [m3/s] |
| --- | --- | --- |
| a
  0 | = | coeficient de etalonare [m3/rotație] |
| p
  in, pout | = | presiune de admisie/evacuare [Pa] |
| R | = | constanta molară a gazului [J/(mol K)] |
| T
  in | = | temperatura la admisie [K] |
| V
  rev | = | volumul pompat de PDP [m3/rotație] |
| f
  n.,PDP | = | turația PDP [rotații/s] |

a
  1

=

coeficient de etalonare [m3/s]

a
  0

=

coeficient de etalonare [m3/rotație]

p
  in, pout

=

presiune de admisie/evacuare [Pa]

R

=

constanta molară a gazului [J/(mol K)]

T
  in

=

temperatura la admisie [K]

V
  rev

=

volumul pompat de PDP [m3/rotație]

f
  n.,PDP

=

turația PDP [rotații/s]

| (ii) | Debitul molar al SSV. Pe baza ecuației C
  d funcție de R
  e
  # determinată în conformitate cu apendicele 1 la prezenta anexă, debitul molar al tubului Venturi subsonic (SSV) în cursul unei încercări pentru emisii

  [mol/s] se calculează după cum urmează: | (A.7-42) |
| --- | --- | --- |

(ii)

Image

Image

(A.7-42)

unde:

| p
  in | = | presiunea de admisie [Pa] |
| --- | --- | --- |
| A
  t | = | aria secțiunii transversale a gâtului tubului Venturi [m2] |
| R | = | constanta molară a gazului [J/(mol K)] |
| T
  in | = | temperatura la admisie [K] |
| Z | = | factor de compresibilitate |
| M
  mix | = | masa molară a gazelor de evacuare diluate [kg/mol] |
| C
  d | = | coeficient de evacuare al SSV [-] |
| C
  f | = | coeficient de debit al SSV [-] |

p
  in

=

presiunea de admisie [Pa]

A
  t

=

aria secțiunii transversale a gâtului tubului Venturi [m2]

R

=

constanta molară a gazului [J/(mol K)]

T
  in

=

temperatura la admisie [K]

Z

=

factor de compresibilitate

M
  mix

=

masa molară a gazelor de evacuare diluate [kg/mol]

C
  d

=

coeficient de evacuare al SSV [-]

C
  f

=

coeficient de debit al SSV [-]

| (iii) | Debit molar CFV. Pentru a calcula debitul molar printr-un tub Venturi sau o combinație de tuburi Venturi, se utilizează media respectivă a acestora C
  d și alte constante, determinate în conformitate cu apendicele 1 la prezenta anexă. Calculul debitului molar al acestuia

  [mol/s] în timpul unei încercări pentru emisii este următorul: | (A.7-43) |
| --- | --- | --- |

(iii)

Image

Image

(A.7-43)

unde:

| p
  in | = | presiunea de admisie [Pa] |
| --- | --- | --- |
| A
  t | = | aria secțiunii transversale prin tubul Venturi [m2] |
| R | = | constanta molară a gazului [J/(mol K)] |
| T
  in | = | temperatura la admisie [K] |
| Z | = | factor de compresibilitate |
| M
  mix | = | masa molară a gazelor de evacuare diluate [kg/mol] |
| C
  d | = | coeficient de evacuare al CFV [-] |
| C
  f | = | coeficient de debit al CFV [-] |

p
  in

=

presiunea de admisie [Pa]

A
  t

=

aria secțiunii transversale prin tubul Venturi [m2]

R

=

constanta molară a gazului [J/(mol K)]

T
  in

=

temperatura la admisie [K]

Z

=

factor de compresibilitate

M
  mix

=

masa molară a gazelor de evacuare diluate [kg/mol]

C
  d

=

coeficient de evacuare al CFV [-]

C
  f

=

coeficient de debit al CFV [-]

A.7.4.4.   Determinarea particulelor

A.7.4.4.1.   Prelevarea eșantioanelor

| (a) | Prelevarea de eșantioane dintr-un debit variabil:
  Dacă se prelevează un lot de eșantioane dintr-un debit al gazelor de evacuare variabil, trebuie să se extragă un eșantion proporțional cu debitul variabil al gazelor de evacuare. Debitul se integrează pe un interval de încercare, pentru a determina debitul total. Concentrația medie a PM (care este exprimată deja în unități de masă pe mol de eșantion) se înmulțește cu debitul total, pentru a obține masa totală de PM m
  PM [g]: | (A.7-44) |
| --- | --- | --- |

(a)

Prelevarea de eșantioane dintr-un debit variabil:

Dacă se prelevează un lot de eșantioane dintr-un debit al gazelor de evacuare variabil, trebuie să se extragă un eșantion proporțional cu debitul variabil al gazelor de evacuare. Debitul se integrează pe un interval de încercare, pentru a determina debitul total. Concentrația medie a PM Formula (care este exprimată deja în unități de masă pe mol de eșantion) se înmulțește cu debitul total, pentru a obține masa totală de PM m
  PM [g]:

Image

(A.7-44)

unde:

| | = | debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare [mol/s] |
| --- | --- | --- |
| | = | concentrația medie de PM [g/mol] |
| Dti | = | durata intervalului de prelevare a eșantioanelor [s] |

Image

=

debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare [mol/s]

Formula

=

concentrația medie de PM [g/mol]

Dti

=

durata intervalului de prelevare a eșantioanelor [s]

| (b) | Prelevarea de eșantioane dintr-un debit constant
  Dacă se prelevează un lot de eșantioane dintr-un debit al gazelor de evacuare constant, trebuie să se determine debitul molar mediu din care se prelevează eșantionul. Concentrația medie de PM se înmulțește cu debitul total, pentru a obține masa totală a PM m
  PM[g]: | (A.7-45) |
| --- | --- | --- |

(b)

Prelevarea de eșantioane dintr-un debit constant

Dacă se prelevează un lot de eșantioane dintr-un debit al gazelor de evacuare constant, trebuie să se determine debitul molar mediu din care se prelevează eșantionul. Concentrația medie de PM se înmulțește cu debitul total, pentru a obține masa totală a PM m
  PM[g]:

Image

(A.7-45)

unde:

| | = | debitul molar al gazelor de evacuare [mol/s] |
| --- | --- | --- |
| | = | concentrația medie de PM [g/mol] |
| Δt | = | durata intervalului aferent încercării [s] |

Image

=

debitul molar al gazelor de evacuare [mol/s]

Formula

=

concentrația medie de PM [g/mol]

Δt

=

durata intervalului aferent încercării [s]

Pentru prelevarea de eșantioane la un raport de diluare constant (DR), m
  PM [g] se calculează cu următoarea ecuație:

| | (A.7-46) |
| --- | --- |

Formula

(A.7-46)

unde:

| m
  PMdil | = | masa de PM în aerul de diluare [g] |
| --- | --- | --- |
| DR | = | raportul de diluare [-] definit ca raportul dintre masa de emisii m și masa gazelor de evacuare diluatem
  dil/exh ().
  Raportul de diluare DR poate fi exprimat în funcție de x
  dil/exh: | (A.7-47) |

m
  PMdil

=

masa de PM în aerul de diluare [g]

DR

=

raportul de diluare [-] definit ca raportul dintre masa de emisii m și masa gazelor de evacuare diluatem
  dil/exh (Formula).

Raportul de diluare DR poate fi exprimat în funcție de x
  dil/exh:

Formula

(A.7-47)

A.7.4.4.2.   Corecție de fond:

Se aplică aceeași abordare ca cea de la punctul A.7.4.1. pentru a face corecția de fond a masei de PM. Prin înmulțirea Formula cu debitul total al aerului de diluare se obține masa totală de fond a PM (m
  PMbkgnd [g]). Prin scăderea masei totale de fond din masa totală se obține masa particulelor cu corecție de fond, m
  PMcor [g]:

| | (A.7-48) |
| --- | --- |

Formula

(A.7-48)

unde:

| m
  PMuncor | = | masa de PM necorectată [g] |
| --- | --- | --- |
| | = | concentrația medie de PM din aerul de diluare [g/mol] |
| n
  airdil | = | debitul molar al aerului de diluare [mol] |

m
  PMuncor

=

masa de PM necorectată [g]

Formula

=

concentrația medie de PM din aerul de diluare [g/mol]

n
  airdil

=

debitul molar al aerului de diluare [mol]

A.7.5.   Lucrul mecanic al ciclului de încercare și emisii specifice

A.7.5.1.   Emisii gazoase

A.7.5.1.1.   Ciclu tranzitoriu și ciclu în mod continuu

Se face referire la punctele A.7.3.1. și A.7.4.1. pentru gazele de evacuare brute, respectiv diluate. Valorile rezultate pentru putere P
  i [kW] sunt integrate pe un interval de încercare. Lucrul mecanic total W
  act [kWh] se calculează după cum urmează:

| | (A.7-49) |
| --- | --- |

Formula

(A.7-49)

unde:

| P
  i | = | puterea instantanee a motorului [kW] |
| --- | --- | --- |
| n
  i | = | turația instantanee a motorului [min–1] |
| T
  i | = | cuplul instantaneu al motorului [N·m] |
| W
  act | = | lucrul mecanic efectiv în cursul unui ciclu [kWh] |
| f | = | frecvența de prelevare a datelor [Hz] |
| N | = | numărul de măsurători [-] |

P
  i

=

puterea instantanee a motorului [kW]

n
  i

=

turația instantanee a motorului [min–1]

T
  i

=

cuplul instantaneu al motorului [N·m]

W
  act

=

lucrul mecanic efectiv în cursul unui ciclu [kWh]

f

=

frecvența de prelevare a datelor [Hz]

N

=

numărul de măsurători [-]

Emisiile specifice e
  gaz [g/kWh] se calculează în următoarele moduri, în funcție de tipul ciclului de încercare.

| | (A.7-50) |
| --- | --- |

Formula

(A.7-50)

unde:

| m
  gas | = | masa totală a emisiilor [g/încercare] |
| --- | --- | --- |
| W
  act | = | lucrul mecanic în cursul unui ciclu [kWh] |

m
  gas

=

masa totală a emisiilor [g/încercare]

W
  act

=

lucrul mecanic în cursul unui ciclu [kWh]

În cazul ciclului tranzitoriu, rezultatul final al încercării e
  gas [g/kWh] este media ponderată între încercarea cu pornire la rece și încercarea cu pornire la cald, utilizându-se relația:

| | (A.7-51) |
| --- | --- |

Formula

(A.7-51)

În cazul unei regenerări ocazionale (periodice) a gazelor de evacuare (punctul 6.6.2.), emisiile specifice se corectează cu factorul de ajustare multiplicativ k
  r [ecuația (6-4)] sau cu două perechi distincte de factori suplimentari de ajustare aditivi k
  Ur [factor de ajustare superioară din ecuația (6-5)] și k
  Dr. [factor de ajustare inferioară din ecuația (6-6)].

A.7.5.1.2.   Ciclu în regim staționar în mod discontinuu

Emisiile specifice e
  gas [g/kWh] se calculează după cum urmează:

| | (A.7-52) |
| --- | --- |

Image

(A.7-52)

unde:

| | = | debitul masic mediu al emisiilor pentru modul i [g/h] |
| --- | --- | --- |
| Pi | = | puterea motorului pentru modul i [kW] cu (a se vedea punctele 6.3. și 7.7.1.2.) |
| WF
  i | = | factor de ponderare pentru modul i [-] |

Image

=

debitul masic mediu al emisiilor pentru modul i [g/h]

Pi

=

puterea motorului pentru modul i [kW] cu Formula (a se vedea punctele 6.3. și 7.7.1.2.)

WF
  i

=

factor de ponderare pentru modul i [-]

A.7.5.2.   Emisii de particule

A.7.5.2.1.   Ciclul tranzitoriu și ciclul în mod continuu

Emisiile specifice de particule se calculează cu ecuația (A.7-50) unde e
  gas [g/kWh] și m
  gas [g/încercare] sunt înlocuite cu e
  PM [g/kWh], respectiv m
  PM [g/încercare]:

| | (A.7-53) |
| --- | --- |

Formula

(A.7-53)

unde:

| m
  PM | = | masa totală a emisiilor de particule, calculată în conformitate cu punctul A.8.3.4. [g/încercare] |
| --- | --- | --- |
| W
  act | = | lucrul mecanic în cursul unui ciclu [kWh] |

m
  PM

=

masa totală a emisiilor de particule, calculată în conformitate cu punctul A.8.3.4. [g/încercare]

W
  act

=

lucrul mecanic în cursul unui ciclu [kWh]

Emisiile în ciclul tranzitoriu compus (adică faza la rece și faza la cald) se calculează astfel cum se indică la punctul A.7.5.1.

A.7.5.2.2.   Ciclu în regim staționar în mod discontinuu

Emisiile specifice de particule e
  PM
  [g/kWh] se calculează în felul următor:

A.7.5.2.2.1.   Pentru metoda cu un singur filtru

| | (A.7-54) |
| --- | --- |

Image

(A.7-54)

unde:

| P
  i | = | puterea motorului pentru modul i [kW] cu (a se vedea punctele 6.3. și 7.7.1.2.) |
| --- | --- | --- |
| WF
  i | = | factor de ponderare pentru modul i [-] |
| | = | debitul masic de particule [g/h] |

P
  i

=

puterea motorului pentru modul i [kW] cu Formula (a se vedea punctele 6.3. și 7.7.1.2.)

WF
  i

=

factor de ponderare pentru modul i [-]

Image

=

debitul masic de particule [g/h]

A.7.5.2.2.2.   Pentru metoda cu filtre multiple

| | (A.7-55) |
| --- | --- |

Image

(A.7-55)

unde:

| P
  i | = | puterea motorului pentru modul i [kW] cu (a se vedea punctele 6.3. și 7.7.1.2.) |
| --- | --- | --- |
| WF
  i | = | factor de ponderare pentru modul i [-] |
| | = | debitul masic de particule în modul i [g/h] |

P
  i

=

puterea motorului pentru modul i [kW] cu Formula (a se vedea punctele 6.3. și 7.7.1.2.)

WF
  i

=

factor de ponderare pentru modul i [-]

Image

=

debitul masic de particule în modul i [g/h]

Pentru metoda cu un singur filtru, factorul de ponderare efectiv, WF
  effi, pentru fiecare mod se calculează în modul următor:

| | (A.7-56) |
| --- | --- |

Image

(A.7-56)

unde:

| m
  smpldexhi | = | masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecut prin filtrele de prelevare a particulelor în modul i [kg] |
| --- | --- | --- |
| m
  smpldexh | = | masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecut prin filtrele de prelevare a particulelor [kg] |
| | = | echivalentul debitului masic de gaze de evacuare diluate în modul i [kg/s] |
| | = | echivalentul mediu al debitului masic de gaze de evacuare diluate [kg/s] |

m
  smpldexhi

=

masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecut prin filtrele de prelevare a particulelor în modul i [kg]

m
  smpldexh

=

masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecut prin filtrele de prelevare a particulelor [kg]

Image

=

echivalentul debitului masic de gaze de evacuare diluate în modul i [kg/s]

Image

=

echivalentul mediu al debitului masic de gaze de evacuare diluate [kg/s]

Valorile factorilor de ponderare efectivi se încadrează în intervalul ± 0,005 (valoare absolută) față de factorii de ponderare enumerați la anexa 5.

---

(1)  A se vedea indicii: de exemplu,Image pentru debitul masic de aer uscat sauImage pentru debitul masic de combustibil.

(2)  Raportul de diluare rd din apendicele A.8 și DR din apendicele A.7: simboluri diferite, dar cu același înțeles și în aceleași ecuații. Factorul de diluare D din apendicele A.8 și x
  dil/exh din apendicele A.7: simboluri diferite dar cu același înțeles din punct de vedere fizic; ecuația (A.7-47) prezintă relația dintre x
  dil/exh și DR.

(3)  A se vedea punctul A.7.1.1. din prezenta secțiune pentru valorile care trebuie utilizate pentru masele molare. În cazul NOx și al HC, regulamentele precizează masele molare efective pe baza speciației acceptate în locul speciației curente.

(4)  A se vedea simbolurile și abrevierile pentru componentele chimice.

(5)  A se vedea simbolurile specifice din tabelul bilanțului chimic.

(6)  Fracțiile molare pentru THC și NMHC sunt exprimate în C1 echivalent.

(7)

t.b.d.= urmează să fie stabilită.

(8)  În apendicele A.8, semnificația indicelui este determinată de cantitatea asociată; de exemplu, indicele „d” poate indica: o măsurare în stare uscată, precum în „c
  d = concentrația în stare uscată”; aerul de diluare, precum în „p
  d = presiunea vaporilor de saturație a aerului de diluare” sau „k
  w,d = factorul de corecție de la uscat la umed pentru aerul de diluare”; raportul de diluare, precum în „r
  d”. Acesta este motivul pentru care coloana corespunzătoare apendicelui A.8 este aproape goală.

(9)  Raportat la un combustibil cu formula chimică CHαOβSγNδ

(10)  Raportat la un combustibil cu formula chimică CHαOεNδSγ

(11)  Ar trebui acordată atenție diferitelor semnificații ale simbolului β din cele două apendice pentru calculul emisiilor: în apendicele A.8 acesta se referă la un combustibil cu formula chimică CHαSγNδOε (adică formula CβHαSγNδOε, unde β = 1, considerând un atom de carbon pe moleculă), în timp ce în apendicele A.7 acesta se referă la raportul oxigen/carbon cu CHαOβSγNδ. În consecință, β din apendicele A.7 îi corespunde lui ε din apendicele A.8.

(12)  Fracția masică w însoțită de simbolul componentei chimice ca indice.

(13)  Masele molare efective ale THC și NMHC sunt definite prin intermediul unui raport hidrogen atomic/carbon, α, de 1,85;

(14)  Masa molară efectivă a NOx este definită ca masa molară a dioxidului de azot, NO2

Apendicele A.7.1

Etalonarea debitului gazelor de evacuare (CVS) diluate

Prezentul apendice 1 descrie calculele pentru etalonarea diverselor debitmetre. Punctul A.7.6.1. din prezentul apendice 1 descrie, în primul rând, modul de transformare a rezultatelor de referință ale debitmetrului în vederea utilizării în ecuațiile de etalonare, care sunt prezentate pe o bază molară. Celelalte puncte descriu calculele de etalonare specifice anumitor tipuri de debitmetre.

A.7.6.1.   Conversii de referință ale aparatului de măsură

Ecuațiile de etalonare din prezenta secțiune utilizează debitul molar,Image, drept valoare de referință. Dacă s-ar utiliza o valoare diferită, cum ar fi debitul standard,Image, debitul real,Image sau debitul masic,Image, valoarea măsurată de contorul de referință trebuie să fie convertită la un debit molar cu ajutorul următoarelor ecuații, cu mențiunea că în timp ce valorile pentru debitul volumic, debitul masic, presiune, temperatura și masa molara se pot schimba în timpul unei încercări de emisii, acestea ar trebui să fie menținute la un nivel cât mai constant posibil, în limite practice, pentru fiecare punct individual dintr-un set, în timpul unei etalonări a debitmetrului:

| | (A.7-57) |
| --- | --- |

Image

(A.7-57)

unde:

| | = | debitul molar de referință [mol/s] |
| --- | --- | --- |
| | = | debitul volumic de referință corectat la presiunea și temperatura standard [m3/s] |
| | = | debitul volumic de referință la presiunea și temperatura efective [m3/s] |
| | = | debitul masic de referință [g/s] |
| p
  std | = | presiunea standard [Pa] |
| p
  act | = | presiunea efectivă a gazelor [Pa] |
| T
  std | = | temperatura standard [K] |
| T
  act | = | temperatura efectivă a gazelor [K] |
| R | = | constanta molară a gazelor |
| M
  mix | = | masa molară a gazelor [g/mol] |

Image

=

debitul molar de referință [mol/s]

Image

=

debitul volumic de referință corectat la presiunea și temperatura standard [m3/s]

Image

=

debitul volumic de referință la presiunea și temperatura efective [m3/s]

Image

=

debitul masic de referință [g/s]

p
  std

=

presiunea standard [Pa]

p
  act

=

presiunea efectivă a gazelor [Pa]

T
  std

=

temperatura standard [K]

T
  act

=

temperatura efectivă a gazelor [K]

R

=

constanta molară a gazelor

M
  mix

=

masa molară a gazelor [g/mol]

A.7.6.2.   Calcule pentru etalonarea PDP

Pentru fiecare poziție a restrictorului, următoarele valori se calculează din valorile medii determinate la punctul 8.1.8.4, după cum urmează:

| (a) | Volumul PDP pompat pe fiecare rotație, V
  rev (m3/rotație): | (A.7-58) |
| --- | --- | --- |

(a)

Volumul PDP pompat pe fiecare rotație, V
  rev (m3/rotație):

Image

(A.7-58)

unde:

| | = | valoarea medie a debitului molar de referință [mol/s] |
| --- | --- | --- |
| R | = | constanta molară a gazelor |
| | = | temperatura medie de admisie [K] |
| | = | presiunea medie de admisie [Pa] |
| | = | viteza medie de rotație [rotații/s] |

Image

=

valoarea medie a debitului molar de referință [mol/s]

R

=

constanta molară a gazelor

Formula

=

temperatura medie de admisie [K]

Formula

=

presiunea medie de admisie [Pa]

Formula

=

viteza medie de rotație [rotații/s]

| (b) | Factor de corecție pentru pierderea de debit la pompa volumetrică, Ks [s/rotație]: | (A.7-59) |
| --- | --- | --- |

(b)

Factor de corecție pentru pierderea de debit la pompa volumetrică, Ks [s/rotație]:

Formula

(A.7-59)

unde:

| | = | debitul molar mediu de referință [mol/s] |
| --- | --- | --- |
| | = | temperatura medie de admisie [K] |
| | = | presiunea medie de admisie [Pa] |
| | = | presiunea medie de evacuare [Pa] |
| | = | viteza medie de rotație a pompei PDP [rotații/s] |
| R | = | constanta molară a gazelor |

Image

=

debitul molar mediu de referință [mol/s]

Formula

=

temperatura medie de admisie [K]

Formula

=

presiunea medie de admisie [Pa]

Formula

=

presiunea medie de evacuare [Pa]

Formula

=

viteza medie de rotație a pompei PDP [rotații/s]

R

=

constanta molară a gazelor

| (c) | Se determină o regresie prin metoda celor mai mici pătrate a volumului pompat de pompa PDP pe fiecare rotație, V
  rev, în raport cu factorul de corecție pentru pierderea de debit la pompa volumetrică, K
  s, prin calcularea pantei a
  1 și al ordonatei la origine a
  0, așa cum este descris în anexa 4B apendicele A.2; |
| --- | --- |

(c)

Se determină o regresie prin metoda celor mai mici pătrate a volumului pompat de pompa PDP pe fiecare rotație, V
  rev, în raport cu factorul de corecție pentru pierderea de debit la pompa volumetrică, K
  s, prin calcularea pantei a
  1 și al ordonatei la origine a
  0, așa cum este descris în anexa 4B apendicele A.2;

| (d) | Se repetă procedura de la literele (a)-(c) ale prezentului punct pentru fiecare viteză la care funcționează pompa PDP; |
| --- | --- |

(d)

Se repetă procedura de la literele (a)-(c) ale prezentului punct pentru fiecare viteză la care funcționează pompa PDP;

| (e) | Tabelul următor ilustrează aceste calcule pentru diferite valori ale

  :
  Tabelul A.7.2


  Exemplu de date de etalonare pentru PDP












  [rotații/min] | [rotații/s] | a1 [m3/min] | a1 [m3/s] | a0 [m3/rotație] |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 755,0 | 12,58 | 50,43 | 0,8405 | 0,056 |
| 987,6 | 16,46 | 49,86 | 0,831 | –0,013 |
| 1 254,5 | 20,9 | 48,54 | 0,809 | 0,028 |
| 1 401,3 | 23,355 | 47,30 | 0,7883 | –0,061 |

(e)

Formula

Tabelul A.7.2

Exemplu de date de etalonare pentru PDP

Formula

Formula

a1 [m3/min]

a1 [m3/s]

a0 [m3/rotație]

755,0

12,58

50,43

0,8405

0,056

987,6

16,46

49,86

0,831

–0,013

1 254,5

20,9

48,54

0,809

0,028

1 401,3

23,355

47,30

0,7883

–0,061

| (f) | Pentru fiecare viteză la care funcționează PDP, panta corespunzătoare a
  1 și ordonata la origine a
  0 sunt utilizate pentru calculul debitului în timpul încercărilor pentru emisii, așa cum este descris la punctul A.7.4.3. litera (b) |
| --- | --- |

(f)

Pentru fiecare viteză la care funcționează PDP, panta corespunzătoare a
  1 și ordonata la origine a
  0 sunt utilizate pentru calculul debitului în timpul încercărilor pentru emisii, așa cum este descris la punctul A.7.4.3. litera (b)

A.7.6.3.   Ecuații care descriu funcționarea tubului Venturi și ipoteze admise

Prezenta secțiune prezintă ecuațiile utilizate și ipotezele admise pentru etalonarea unui tub Venturi și calculul debitului cu ajutorul unui tub Venturi. Deoarece un tub Venturi subsonic (SSV) și un tub Venturi cu curgere critică (CFV) funcționează similar, ecuațiile care descriu funcționarea lor sunt aproape identice, cu excepția ecuației care descrie raportul de presiune r (adică r
  SSV față de r
  CFV). Aceste ecuații de descriere a procesului pleacă de la ipoteza unui debit compresibil, nevâscos, izentropic al unui gaz ideal. La punctul A.7.6.3. litera (d), sunt descrise alte ipoteze care pot fi luate în considerare. În cazul în care nu se permite ipoteza privind un gaz ideal pentru debitul măsurat, ecuațiile care descriu procesul includ o corecție de ordinul întâi pentru comportamentul unui gaz real, și anume factorul de compresibilitate Z. Dacă un bun raționament tehnic impune utilizarea unei valori diferite de Z = 1, se poate utiliza o ecuație de stare corespunzătoare pentru a determina valorile Z în funcție de presiunile și temperaturile măsurate sau se pot crea ecuații de etalonare specifice, pe baza unui bun raționament tehnic. Trebuie remarcat faptul că ecuația pentru coeficientul de debit C
  f se bazează pe ipoteza gazului ideal, și anume că exponentul izentropic γ este egal cu raportul căldurilor specifice, c
  p/c
  V
  . Dacă bunul raționament tehnic impune utilizarea unui exponent izentropic pentru un gaz real, se poate utiliza o ecuație de stare corespunzătoare pentru a determina valorile γ în funcție de presiunile și de temperaturile măsurate sau se pot crea ecuații de etalonare specifice. Debitul molar,Image [mol/s], se calculează după cum urmează:

| | (A.7-60) |
| --- | --- |

Image

(A.7-60)

unde:

| C
  d | = | coeficientul de evacuare, determinat la punctul A.7.6.3 litera (a) [-] |
| --- | --- | --- |
| C
  f | = | coeficientul de debit, determinat la punctul A.7.6.3 litera (b) [-] |
| A
  t | = | aria secțiunii transversale prin gâtul tubului Venturi [m2] |
| p
  in | = | presiunea statică absolută la intrarea în tubul Venturi [Pa] |
| Z | = | factor de compresibilitate [-] |
| M
  mix | = | masa molară a amestecului de gaze [kg/mol] |
| R | = | constanta molară a gazelor |
| T
  in | = | temperatura absolută la intrarea în tubul Venturi [K] |

C
  d

=

coeficientul de evacuare, determinat la punctul A.7.6.3 litera (a) [-]

C
  f

=

coeficientul de debit, determinat la punctul A.7.6.3 litera (b) [-]

A
  t

=

aria secțiunii transversale prin gâtul tubului Venturi [m2]

p
  in

=

presiunea statică absolută la intrarea în tubul Venturi [Pa]

Z

=

factor de compresibilitate [-]

M
  mix

=

masa molară a amestecului de gaze [kg/mol]

R

=

constanta molară a gazelor

T
  in

=

temperatura absolută la intrarea în tubul Venturi [K]

| (a) | Cu ajutorul datelor colectate la punctul 8.1.8.4., C
  d se calculează cu următoarea ecuație: | (A.7–61) |
| --- | --- | --- |

(a)

Cu ajutorul datelor colectate la punctul 8.1.8.4., C
  d se calculează cu următoarea ecuație:

Image

(A.7–61)

unde:

| | = | debitul molar de referință [mol/s] |
| --- | --- | --- |

Image

=

debitul molar de referință [mol/s]

Celelalte simboluri sunt aceleași cu cele din ecuația (A.7-60).

| (b) | C
  f se determină cu una dintre următoarele metode:






  (i) | Numai pentru debitmetre CFV, CfCFV se determină din tabelul de mai jos pe baza valorilor pentru β (raportul dintre diametrul gâtului și cel al intrării în tubul Venturi) și γ (raportul dintre căldurile specifice ale amestecului de gaze), folosind interpolarea liniară pentru a determina valorile intermediare:

  Tabelul A.7.3



  C
  fCFV față de β și γ pentru debitmetre CFV









  C
  fCFV |
| --- | --- | --- |
| β | γ
  exh = 1,385 | γ
  dexh = γ
  air = 1,399 |
| 0,000 | 0,6822 | 0,6846 |
| 0,400 | 0,6857 | 0,6881 |
| 0,500 | 0,6910 | 0,6934 |
| 0,550 | 0,6953 | 0,6977 |
| 0,600 | 0,7011 | 0,7036 |
| 0,625 | 0,7047 | 0,7072 |
| 0,650 | 0,7089 | 0,7114 |
| 0,675 | 0,7137 | 0,7163 |
| 0,700 | 0,7193 | 0,7219 |
| 0,720 | 0,7245 | 0,7271 |
| 0,740 | 0,7303 | 0,7329 |
| 0,760 | 0,7368 | 0,7395 |
| 0,770 | 0,7404 | 0,7431 |
| 0,780 | 0,7442 | 0,7470 |
| 0,790 | 0,7483 | 0,7511 |
| 0,800 | 0,7527 | 0,7555 |
| 0,810 | 0,7573 | 0,7602 |
| 0,820 | 0,7624 | 0,7652 |
| 0,830 | 0,7677 | 0,7707 |
| 0,840 | 0,7735 | 0,7765 |
| 0,850 | 0,7798 | 0,7828 |

(b)

C
  f se determină cu una dintre următoarele metode:

(i)

Numai pentru debitmetre CFV, CfCFV se determină din tabelul de mai jos pe baza valorilor pentru β (raportul dintre diametrul gâtului și cel al intrării în tubul Venturi) și γ (raportul dintre căldurile specifice ale amestecului de gaze), folosind interpolarea liniară pentru a determina valorile intermediare:

Tabelul A.7.3

C
  fCFV față de β și γ pentru debitmetre CFV

C
  fCFV

β

γ
  exh = 1,385

γ
  dexh = γ
  air = 1,399

0,000

0,6822

0,6846

0,400

0,6857

0,6881

0,500

0,6910

0,6934

0,550

0,6953

0,6977

0,600

0,7011

0,7036

0,625

0,7047

0,7072

0,650

0,7089

0,7114

0,675

0,7137

0,7163

0,700

0,7193

0,7219

0,720

0,7245

0,7271

0,740

0,7303

0,7329

0,760

0,7368

0,7395

0,770

0,7404

0,7431

0,780

0,7442

0,7470

0,790

0,7483

0,7511

0,800

0,7527

0,7555

0,810

0,7573

0,7602

0,820

0,7624

0,7652

0,830

0,7677

0,7707

0,840

0,7735

0,7765

0,850

0,7798

0,7828

| (ii) | Pentru orice debitmetru CFV sau SSV, se poate folosi următoarea ecuație pentru calculul C
  f: | (A.7-62) |
| --- | --- | --- |

(ii)

Pentru orice debitmetru CFV sau SSV, se poate folosi următoarea ecuație pentru calculul C
  f:

Formula

(A.7-62)

unde:

| γ | = | exponent izentropic [-]. Pentru un gaz ideal, aceasta este raportul dintre căldurile specifice ale amestecului de gaze, cp
  /c
  V |
| --- | --- | --- |
| r | = | raportul presiunilor, determinat la litera (c)(3) din prezenta secțiune |
| β | = | raportul diametrelor gâtului și intrării tubului Venturi |

γ

=

exponent izentropic [-]. Pentru un gaz ideal, aceasta este raportul dintre căldurile specifice ale amestecului de gaze, cp
  /c
  V

r

=

raportul presiunilor, determinat la litera (c)(3) din prezenta secțiune

β

=

raportul diametrelor gâtului și intrării tubului Venturi

| (c) | Raportul presiunilor se calculează după cum urmează:






  (i) | Numai pentru sisteme SSV, r
  SSV se calculează cu următoarea ecuație: | (A.7-63) |
| --- | --- | --- | --- |

(c)

Raportul presiunilor se calculează după cum urmează:

(i)

Numai pentru sisteme SSV, r
  SSV se calculează cu următoarea ecuație:

Formula

(A.7-63)

unde:

| Δp
  SSV | = | diferența de presiune statică între presiunea la intrarea în tubul Venturi și presiunea din zona gâtului tubului Venturi [Pa] |
| --- | --- | --- |

Δp
  SSV

=

diferența de presiune statică între presiunea la intrarea în tubul Venturi și presiunea din zona gâtului tubului Venturi [Pa]

| (ii) | Numai pentru sisteme CFV, r
  CFV se calculează iterativ cu următoarea ecuație: | (A.7-64) |
| --- | --- | --- |

(ii)

Numai pentru sisteme CFV, r
  CFV se calculează iterativ cu următoarea ecuație:

Formula

(A.7-64)

| (d) | Se pot considera oricare dintre următoarele ipoteze simplificatoare ale ecuațiilor care descriu procesul sau se poate apela la un bun raționament tehnic pentru a stabili valori mai adecvate pentru încercare:






  (i) | pentru încercări de emisii pentru întreaga gamă a gazelor de evacuare brute, gazelor de evacuare diluate și aerului de diluare, se poate considera că amestecul de gaze se comportă ca un gaz ideal: Z = 1; |
| --- | --- | --- |

(d)

Se pot considera oricare dintre următoarele ipoteze simplificatoare ale ecuațiilor care descriu procesul sau se poate apela la un bun raționament tehnic pentru a stabili valori mai adecvate pentru încercare:

(i)

pentru încercări de emisii pentru întreaga gamă a gazelor de evacuare brute, gazelor de evacuare diluate și aerului de diluare, se poate considera că amestecul de gaze se comportă ca un gaz ideal: Z = 1;

| (ii) | pentru gama completă a gazelor de evacuare brute se poate considera un raport constant al căldurilor specifice γ = 1,385; |
| --- | --- |

(ii)

pentru gama completă a gazelor de evacuare brute se poate considera un raport constant al căldurilor specifice γ = 1,385;

| (iii) | pentru gama completă a gazelor de evacuare diluate și aerului de diluare (de exemplu, aer pentru etalonare sau aer de diluare), se poate considera un raport constant al căldurilor specifice γ = 1,399; |
| --- | --- |

(iii)

pentru gama completă a gazelor de evacuare diluate și aerului de diluare (de exemplu, aer pentru etalonare sau aer de diluare), se poate considera un raport constant al căldurilor specifice γ = 1,399;

| (iv) | pentru gama completă a gazelor de evacuare diluate și aerului de diluare, masa molară a amestecului, M
  mix [g/mol], poate fi considerată doar în funcție de cantitatea de apă din aerul de diluare sau din aerul de etalonare, x
  H2O, determinată conform punctului A.7.1.2., după cum urmează: | (A.7-65) |
| --- | --- | --- |

(iv)

pentru gama completă a gazelor de evacuare diluate și aerului de diluare, masa molară a amestecului, M
  mix [g/mol], poate fi considerată doar în funcție de cantitatea de apă din aerul de diluare sau din aerul de etalonare, x
  H2O, determinată conform punctului A.7.1.2., după cum urmează:

Formula

(A.7-65)

unde:

| M
  air | = | 28,96559 g/mol |
| --- | --- | --- |
| M
  H2O | = | 18,01528 g/mol |
| x
  H2O | = | cantitatea de apă din aerul de diluare sau din aerul de etalonare [mol/mol] |

M
  air

=

28,96559 g/mol

M
  H2O

=

18,01528 g/mol

x
  H2O

=

cantitatea de apă din aerul de diluare sau din aerul de etalonare [mol/mol]

| (v) | pentru gama completă a gazelor de evacuare diluate și a aerului de diluare, se poate considera o masă molară constantă a amestecului, M
  mix, pentru toate etalonările și încercările, atâta timp cât masa molară considerată nu diferă cu mai mult de ± 1 % față de masele molare minimă și maximă estimate în timpul etalonării și încercării. Această ipoteză poate fi luată în considerare în cazul în care se asigură un control suficient al cantității de apă în aerul de etalonare și în aerul de diluare sau dacă se îndepărtează o cantitate suficientă de apă atât din aerul de etalonare cât și din aerul de diluare. Tabelul de mai jos prezintă exemple de intervale admise pentru punctul de condensare al aerului de diluare în raport cu punctul de condensare al aerului de etalonare. |
| --- | --- |

(v)

pentru gama completă a gazelor de evacuare diluate și a aerului de diluare, se poate considera o masă molară constantă a amestecului, M
  mix, pentru toate etalonările și încercările, atâta timp cât masa molară considerată nu diferă cu mai mult de ± 1 % față de masele molare minimă și maximă estimate în timpul etalonării și încercării. Această ipoteză poate fi luată în considerare în cazul în care se asigură un control suficient al cantității de apă în aerul de etalonare și în aerul de diluare sau dacă se îndepărtează o cantitate suficientă de apă atât din aerul de etalonare cât și din aerul de diluare. Tabelul de mai jos prezintă exemple de intervale admise pentru punctul de condensare al aerului de diluare în raport cu punctul de condensare al aerului de etalonare.

Tabelul A.7.4

Exemple de puncte de condensare pentru aerul de diluare și aerul de etalonare la care M
  mix poate fi considerată constantă

| În cazul în care Tdew aerului de etalonare (°C) este... | se consideră următoarea Mmix constantă (g/mol) | pentru următoarele intervale ale Tdew (°C) în timpul încercărilor de emisii (1) |
| --- | --- | --- |
| Uscat | 28,96559 | de la uscat până la 18 |
| 0 | 28,89263 | de la uscat până la 21 |
| 5 | 28,86148 | de la uscat până la 22 |
| 10 | 28,81911 | de la uscat până la 24 |
| 15 | 28,76224 | de la uscat până la 26 |
| 20 | 28,68685 | de la -8 până la 28 |
| 25 | 28,58806 | de la 12 până la 31 |
| 30 | 28,46005 | de la 23 până la 34 |

În cazul în care Tdew aerului de etalonare (°C) este...

se consideră următoarea Mmix constantă (g/mol)

pentru următoarele intervale ale Tdew (°C) în timpul încercărilor de emisii (1)

Uscat

28,96559

de la uscat până la 18

0

28,89263

de la uscat până la 21

5

28,86148

de la uscat până la 22

10

28,81911

de la uscat până la 24

15

28,76224

de la uscat până la 26

20

28,68685

de la -8 până la 28

25

28,58806

de la 12 până la 31

30

28,46005

de la 23 până la 34

A.7.6.4   Etalonarea SSV

| (a) | Metoda molară. Pentru a etalona un debitmetru SSV se execută următoarele etape:






  (i) | Se calculează numărul lui Reynolds, Re
  #, pentru fiecare debit molar de referință folosind diametrul gâtului tubului Venturi, d
  t. Deoarece pentru a calcula Re
  # este necesară viscozitatea dinamică μ, se poate folosi un model pentru viscozitatea specifică în vederea determinării μ pentru gazul de etalonare (de obicei aer), pe baza unui bun raționament tehnic. Alternativ, se poate folosi modelul viscozității cu trei coeficienți al lui Sutherland, pentru a aproxima μ: | (A.7-66) |
| --- | --- | --- | --- |

(a)

Metoda molară. Pentru a etalona un debitmetru SSV se execută următoarele etape:

(i)

Se calculează numărul lui Reynolds, Re
  #, pentru fiecare debit molar de referință folosind diametrul gâtului tubului Venturi, d
  t. Deoarece pentru a calcula Re
  # este necesară viscozitatea dinamică μ, se poate folosi un model pentru viscozitatea specifică în vederea determinării μ pentru gazul de etalonare (de obicei aer), pe baza unui bun raționament tehnic. Alternativ, se poate folosi modelul viscozității cu trei coeficienți al lui Sutherland, pentru a aproxima μ:

Image

(A.7-66)

unde:

| d
  t | = | diametrul gâtului SSV [m] |
| --- | --- | --- |
| M
  mix | = | masa molară a amestecului [kg/mol] |
| | = | debitul molar de referință [mol/s] |

d
  t

=

diametrul gâtului SSV [m]

M
  mix

=

masa molară a amestecului [kg/mol]

Image

=

debitul molar de referință [mol/s]

și, cu ajutorul modelului viscozității cu trei coeficienți al lui Sutherland:

| | (A.7-67) |
| --- | --- |

Formula

(A.7-67)

unde:

| μ | = | viscozitatea dinamică a gazului de etalonare [kg/(m·s)] |
| --- | --- | --- |
| μ
  0 | = | viscozitatea de referință Sutherland [kg/(m·s)] |
| S | = | constanta lui Sutherland [K] |
| T
  0 | = | temperatura de referință Sutherland [K] |
| T
  in | = | temperatura absolută la intrarea în tubul Venturi [K] |

μ

=

viscozitatea dinamică a gazului de etalonare [kg/(m·s)]

μ
  0

=

viscozitatea de referință Sutherland [kg/(m·s)]

S

=

constanta lui Sutherland [K]

T
  0

=

temperatura de referință Sutherland [K]

T
  in

=

temperatura absolută la intrarea în tubul Venturi [K]

Tabelul A.7.5

Parametrii modelului viscozității cu trei coeficienți al lui Sutherland

| Gaze (2) | μ0 | T0 | S | Interval de temperatură cu o eroare de ±2 % | Limita de presiune |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| | kg /(m·s) | K | K | K | kPa |
| Aer | 1,716 × 10–5 | 273 | 111 | 170-1 900 | ≤ 1 800 |
| CO2 | 1,370 × 10–5 | 273 | 222 | 190-1 700 | ≤ 3 600 |
| H2O | 1,12 × 10–5 | 350 | 1 064 | 360-1 500 | ≤ 10 000 |
| O2 | 1,919 × 10–5 | 273 | 139 | 190-2 000 | ≤ 2 500 |
| N2 | 1,663 × 10–5 | 273 | 107 | 100-1 500 | ≤1 600 |

Gaze (2)

μ0

T0

S

Interval de temperatură cu o eroare de ±2 %

Limita de presiune

kg /(m·s)

K

K

K

kPa

Aer

1,716 × 10–5

273

111

170-1 900

≤ 1 800

CO2

1,370 × 10–5

273

222

190-1 700

≤ 3 600

H2O

1,12 × 10–5

350

1 064

360-1 500

≤ 10 000

O2

1,919 × 10–5

273

139

190-2 000

≤ 2 500

N2

1,663 × 10–5

273

107

100-1 500

≤1 600

| (ii) | Se creează o ecuație pentru Cd în raport cu Re
  #, folosind perechile de valori (Re
  #, C
  d). C
  d se calculează în conformitate cu ecuația (A.7-61), unde Cf se obține din ecuația (A.7-62) sau se poate folosi orice altă expresie matematică, inclusiv o serie polinomială sau o serie de puteri. Următoarea ecuație reprezintă un exemplu de expresie matematică utilizată în mod obișnuit pentru stabilirea unei relații între C
  d și Re
  #; | (A.7-68) |
| --- | --- | --- |

(ii)

Se creează o ecuație pentru Cd în raport cu Re
  #, folosind perechile de valori (Re
  #, C
  d). C
  d se calculează în conformitate cu ecuația (A.7-61), unde Cf se obține din ecuația (A.7-62) sau se poate folosi orice altă expresie matematică, inclusiv o serie polinomială sau o serie de puteri. Următoarea ecuație reprezintă un exemplu de expresie matematică utilizată în mod obișnuit pentru stabilirea unei relații între C
  d și Re
  #;

Formula

(A.7-68)

| (iii) | Se efectuează o analiză a regresiei prin metoda celor mai mici pătrate pentru a determina coeficienții cei mai potriviți pentru ecuație și se calculează statistica de regresie a ecuației, eroarea de estimare standard SEE și coeficientul de determinare r
  2, în conformitate cu anexa 4B, apendicele A.2; |
| --- | --- |

(iii)

Se efectuează o analiză a regresiei prin metoda celor mai mici pătrate pentru a determina coeficienții cei mai potriviți pentru ecuație și se calculează statistica de regresie a ecuației, eroarea de estimare standard SEE și coeficientul de determinare r
  2, în conformitate cu anexa 4B, apendicele A.2;

| (iv) | Dacă ecuația satisface criteriile

  (sau

  ) și r
  2 ≥ 0,995, aceasta se poate folosi pentru a determina C
  d pentru încercările de emisii, așa cum se descrie la punctul A.7.4.3. litera (b); |
| --- | --- |

(iv)

Image

Image

| (v) | Dacă nu sunt satisfăcute criteriile privind SEE și r
  2, se poate apela la un bun raționament tehnic pentru a omite puncte de date de etalonare, astfel încât să fie satisfăcută statistica de regresie. Pentru a satisface criteriile trebuie să se utilizeze cel puțin șapte puncte de date de etalonare; |
| --- | --- |

(v)

Dacă nu sunt satisfăcute criteriile privind SEE și r
  2, se poate apela la un bun raționament tehnic pentru a omite puncte de date de etalonare, astfel încât să fie satisfăcută statistica de regresie. Pentru a satisface criteriile trebuie să se utilizeze cel puțin șapte puncte de date de etalonare;

| (vi) | Dacă prin omiterea punctelor nu se elimină valorile excepționale, se iau măsuri corective. De exemplu, se selectează o altă expresie matematică pentru ecuația C
  d în funcție de Re
  #, se verifică pierderile sau se repetă procesul de etalonare. În cazul în care procesul se repetă, se aplică toleranțe mai stricte măsurătorilor și se lasă mai mult timp pentru stabilizarea debitelor; |
| --- | --- |

(vi)

Dacă prin omiterea punctelor nu se elimină valorile excepționale, se iau măsuri corective. De exemplu, se selectează o altă expresie matematică pentru ecuația C
  d în funcție de Re
  #, se verifică pierderile sau se repetă procesul de etalonare. În cazul în care procesul se repetă, se aplică toleranțe mai stricte măsurătorilor și se lasă mai mult timp pentru stabilizarea debitelor;

| (vii) | Din momentul în care ecuația satisface criteriile de regresie, aceasta se poate folosi numai pentru determinarea debitelor din gama debitelor de referință folosite pentru satisfacerea criteriilor de regresie ale ecuației C
  d în funcție de Re
  #. |
| --- | --- |

(vii)

Din momentul în care ecuația satisface criteriile de regresie, aceasta se poate folosi numai pentru determinarea debitelor din gama debitelor de referință folosite pentru satisfacerea criteriilor de regresie ale ecuației C
  d în funcție de Re
  #.

A.7.6.5.   Etalonarea CFV

| (a) | Metoda molară. Unele debitmetre CFV constau dintr-un singur tub Venturi, iar altele constau din mai multe tuburi Venturi, atunci când sunt folosite diferite combinații de tuburi Venturi pentru a măsura debite diferite. Pentru debitmetrele CFV care constau în mai multe tuburi Venturi, se poate face o etalonare a fiecărui tub Venturi în parte pentru a determina un coeficient de evacuare distinct, Cd, pentru fiecare tub Venturi, sau se poate face o etalonare a fiecărei combinații de tuburi Venturi într-o singură etapă. În cazul în care se etalonează o combinație de tuburi Venturi, se consideră suma suprafețelor active ale gâturilor tuburilor Venturi ca fiind At, rădăcina pătrată a sumei pătratelor diametrelor gâturilor tuburilor Venturi active ca fiind dt și raportul dintre diametrele gâturilor tuburilor Venturi și diametrul orificiului de intrare în tubul Venturi ca fiind raportul dintre rădăcina pătrată a sumei diametrelor active ale gâturilor tuburilor Venturi (dt) și diametrul orificiului de intrare comun pentru toate tuburile Venturi (D). Pentru a determina Cd pentru un singur tub Venturi sau pentru o singură combinație de tuburi Venturi, se parcurg următoarele etape:






  (i) | Cu datele colectate în fiecare punct de etalonare se calculează un C
  d individual pentru fiecare punct, cu ecuația (A.7-60); |
| --- | --- | --- |

(a)

Metoda molară. Unele debitmetre CFV constau dintr-un singur tub Venturi, iar altele constau din mai multe tuburi Venturi, atunci când sunt folosite diferite combinații de tuburi Venturi pentru a măsura debite diferite. Pentru debitmetrele CFV care constau în mai multe tuburi Venturi, se poate face o etalonare a fiecărui tub Venturi în parte pentru a determina un coeficient de evacuare distinct, Cd, pentru fiecare tub Venturi, sau se poate face o etalonare a fiecărei combinații de tuburi Venturi într-o singură etapă. În cazul în care se etalonează o combinație de tuburi Venturi, se consideră suma suprafețelor active ale gâturilor tuburilor Venturi ca fiind At, rădăcina pătrată a sumei pătratelor diametrelor gâturilor tuburilor Venturi active ca fiind dt și raportul dintre diametrele gâturilor tuburilor Venturi și diametrul orificiului de intrare în tubul Venturi ca fiind raportul dintre rădăcina pătrată a sumei diametrelor active ale gâturilor tuburilor Venturi (dt) și diametrul orificiului de intrare comun pentru toate tuburile Venturi (D). Pentru a determina Cd pentru un singur tub Venturi sau pentru o singură combinație de tuburi Venturi, se parcurg următoarele etape:

(i)

Cu datele colectate în fiecare punct de etalonare se calculează un C
  d individual pentru fiecare punct, cu ecuația (A.7-60);

| (ii) | Abaterea medie și abaterea standard pentru toate valorile C
  d se calculează în conformitate cu ecuațiile (A.2-1) și (A.2-2); |
| --- | --- |

(ii)

Abaterea medie și abaterea standard pentru toate valorile C
  d se calculează în conformitate cu ecuațiile (A.2-1) și (A.2-2);

| (iii) | Dacă abaterea standard a tuturor valorilor C
  d este mai mică sau egală cu 0,3 % din valoarea medie a C
  d, atunci se utilizează media C
  d în ecuația (A.7-43), iar CFV se utilizează numai până la cea mai mică valoare r măsurată în timpul etalonării; | (A.7-69) |
| --- | --- | --- |

(iii)

Dacă abaterea standard a tuturor valorilor C
  d este mai mică sau egală cu 0,3 % din valoarea medie a C
  d, atunci se utilizează media C
  d în ecuația (A.7-43), iar CFV se utilizează numai până la cea mai mică valoare r măsurată în timpul etalonării;

Formula

(A.7-69)

| (iv) | Dacă abaterea standard a tuturor valorilor C
  d depășește 0,3 % din valoarea medie a C
  d, se omit valorile C
  d corespunzătoare punctului de date colectat la cea mai mică valoare r măsurată în timpul etalonării; |
| --- | --- |

(iv)

Dacă abaterea standard a tuturor valorilor C
  d depășește 0,3 % din valoarea medie a C
  d, se omit valorile C
  d corespunzătoare punctului de date colectat la cea mai mică valoare r măsurată în timpul etalonării;

| (v) | Dacă numărul de puncte de date rămase este mai mic de șapte, se iau măsuri corective prin verificarea datelor de etalonare sau prin repetarea procesului de etalonare. În cazul repetării procesului de etalonare, se recomandă verificarea pierderilor, aplicarea unor toleranțe mai stricte pentru măsurători și alocarea unui timp mai îndelungat pentru stabilizarea debitelor; |
| --- | --- |

(v)

Dacă numărul de puncte de date rămase este mai mic de șapte, se iau măsuri corective prin verificarea datelor de etalonare sau prin repetarea procesului de etalonare. În cazul repetării procesului de etalonare, se recomandă verificarea pierderilor, aplicarea unor toleranțe mai stricte pentru măsurători și alocarea unui timp mai îndelungat pentru stabilizarea debitelor;

| (vi) | Dacă numărul valorilor C
  d rămase este mai mare sau egal cu șapte, se recalculează abaterea medie și abaterea standard pentru valorile C
  d rămase; |
| --- | --- |

(vi)

Dacă numărul valorilor C
  d rămase este mai mare sau egal cu șapte, se recalculează abaterea medie și abaterea standard pentru valorile C
  d rămase;

| (vii) | Dacă abaterea standard a valorilor C
  d rămase este mai mică sau egală cu 0,3 % din media valorilor C
  d rămase, atunci se utilizează valoarea medie C
  d în ecuația (A.7-43) și se folosesc numai valorile CFV până la cea mai mică valoare r asociată C
  d rămase; |
| --- | --- |

(vii)

Dacă abaterea standard a valorilor C
  d rămase este mai mică sau egală cu 0,3 % din media valorilor C
  d rămase, atunci se utilizează valoarea medie C
  d în ecuația (A.7-43) și se folosesc numai valorile CFV până la cea mai mică valoare r asociată C
  d rămase;

| (viii) | Dacă abaterea standard a valorilor C
  d rămase depășește în continuare 0,3 % din media valorilor C
  d rămase, se repetă pașii de la litera (a) punctele (iv) – (viii) din prezenta secțiune. |
| --- | --- |

(viii)

Dacă abaterea standard a valorilor C
  d rămase depășește în continuare 0,3 % din media valorilor C
  d rămase, se repetă pașii de la litera (a) punctele (iv) – (viii) din prezenta secțiune.

---

(1)  Interval valabil pentru toate etalonările și încercările de emisii în intervalul de presiune atmosferică (80 000-103 325) kPa.

(2)  Parametrii din tabel se utilizează numai pentru gaze pure, astfel cum sunt enumerați. Parametrii pentru calculul viscozității amestecurilor de gaze nu se combină.

Apendicele A.7.2

Corectarea abaterilor de măsurare

A.7.7.1.   Domeniul de aplicare și frecvența

Calculele din prezentul apendice 2 sunt efectuate pentru a determina daca abaterea de măsurare a analizorului de gaze invalidează rezultatele unui interval de încercare. Dacă abaterea de măsurare nu invalidează rezultatele unui interval de încercare, răspunsurile analizorului de gaze din intervalul de încercare se corectează pentru a ține seama de abatere, conform prezentului apendice 2. Răspunsurile analizorului de gaze cu corecția de abatere se utilizează în toate calculele ulterioare privind emisiile. Pragul acceptabil pentru abaterea de măsurare a analizorului de gaze într-un interval de încercare este menționat la punctul 8.2.2.2.

A.7.7.2.   Principii de corecție

Calculele din prezentul apendice 2 utilizează răspunsurile unui analizor de gaze la concentrațiile de referință ale gazelor analitice pentru aducerea la zero și pentru reglarea sensibilității, determinate cu un anumit timp înainte și după un interval de încercare. Calculele corectează răspunsurile analizorului de gaze înregistrate în timpul unui interval de încercare. Corecția se bazează pe răspunsurile medii ale analizorului la gazele de referință pentru aducerea la zero și reglarea sensibilității și se bazează pe concentrațiile de referință ale acestor gaze. Validarea și corecția pentru abaterea de măsurare se realizează după cum urmează:

A.7.7.3.   Validarea abaterilor de măsurare

După aplicarea tuturor celorlalte corecții – cu excepția corecției de abatere de măsurare – pentru toate semnalele analizorului de gaz, se calculează emisiile specifice frânării în conformitate cu punctul A.7.5. din apendicele A.7 la anexa 4B. Apoi, se corectează toate semnalele analizorului de gaze pentru a ține cont de abaterea de măsurare, în conformitate cu prezentul apendice. Emisiile specifice frânării se recalculează folosind toate semnalele analizorului de gaze ale căror abateri au fost corectate în funcție de abaterea de măsurare. Rezultatele emisiilor specifice frânării se validează și se raportează înainte și după corecția în funcție de abaterea de măsurare, în conformitate cu punctul 8.2.2.2.

A.7.7.4.   Corecția în funcție de abaterea de măsurare

Toate semnalele analizorului de gaze se corectează după cum urmează:

| (a) | Fiecare concentrație înregistrată, x
  i, se corectează pentru prelevarea continuă de eșantioane sau pentru prelevarea pe lot a eșantioanelor,

  ; |
| --- | --- |

(a)

Formula

| (b) | Corecția în funcție de abaterea de măsurare se face folosind următoarea ecuație:

  unde:

  x
  idriftcor= concentrația corectată în funcție de abaterea de măsurare [μmol/mol]

  x
  refzero= concentrația de referință a gazului de aducere la zero, care este de obicei zero, cu excepția cazului în care se cunoaște că este diferită [μmol/mol]

  x
  refspan= concentrația de referință a gazului de reglare a sensibilității [μmol/mol]

  x
  prespan= răspunsul analizorului de gaze în intervalul dinaintea încercării la concentrația gazului de reglare a sensibilității [μmol/mol]

  x
  postspan= răspunsul analizorului de gaze în intervalul de după încercare la concentrația gazului de reglare a sensibilității [μmol/mol]
  x
  i sau

  = concentrația înregistrată, adică măsurată în timpul încercării, înainte de corecția în funcție de abaterea de măsurare [μmol/mol]
  x
  prezero= răspunsul analizorului de gaze în intervalul dinaintea încercării la concentrația gazului de aducere la zero [μmol/mol]

  x
  postzero= răspunsul analizorului de gaze în intervalul de după încercare la concentrația gazului de aducere la zero [μmol/mol] |
| --- | --- |

(b)

Corecția în funcție de abaterea de măsurare se face folosind următoarea ecuație:

unde:

x
  idriftcor= concentrația corectată în funcție de abaterea de măsurare [μmol/mol]

x
  refzero= concentrația de referință a gazului de aducere la zero, care este de obicei zero, cu excepția cazului în care se cunoaște că este diferită [μmol/mol]

x
  refspan= concentrația de referință a gazului de reglare a sensibilității [μmol/mol]

x
  prespan= răspunsul analizorului de gaze în intervalul dinaintea încercării la concentrația gazului de reglare a sensibilității [μmol/mol]

x
  postspan= răspunsul analizorului de gaze în intervalul de după încercare la concentrația gazului de reglare a sensibilității [μmol/mol]

Formula

x
  prezero= răspunsul analizorului de gaze în intervalul dinaintea încercării la concentrația gazului de aducere la zero [μmol/mol]

x
  postzero= răspunsul analizorului de gaze în intervalul de după încercare la concentrația gazului de aducere la zero [μmol/mol]

| (c) | Pentru orice concentrații din intervalul dinaintea încercării se utilizează concentrațiile determinate cel mai recent înainte de intervalul de încercare. Pentru unele intervale de încercare, cea mai recentă concentrație înainte de aducerea la zero sau înainte de reglarea sensibilității ar fi putut să apară înaintea unuia sau mai multor intervale de încercare anterioare; |
| --- | --- |

(c)

Pentru orice concentrații din intervalul dinaintea încercării se utilizează concentrațiile determinate cel mai recent înainte de intervalul de încercare. Pentru unele intervale de încercare, cea mai recentă concentrație înainte de aducerea la zero sau înainte de reglarea sensibilității ar fi putut să apară înaintea unuia sau mai multor intervale de încercare anterioare;

| (d) | Pentru orice concentrații din intervalul de după încercare, se utilizează concentrațiile determinate cel mai recent după intervalul de încercare. Pentru unele intervale de încercare, cea mai recentă concentrație după aducerea la zero sau după reglarea sensibilității ar fi putut să apară după unul sau mai multe intervale de încercare ulterioare; |
| --- | --- |

(d)

Pentru orice concentrații din intervalul de după încercare, se utilizează concentrațiile determinate cel mai recent după intervalul de încercare. Pentru unele intervale de încercare, cea mai recentă concentrație după aducerea la zero sau după reglarea sensibilității ar fi putut să apară după unul sau mai multe intervale de încercare ulterioare;

| (e) | Dacă nu se înregistrează niciun răspuns la concentrația gazului de reglare a sensibilității în intervalul dinaintea încercării, x
  prespan, aceasta se consideră egală cu concentrația de referință a gazului de reglare a sensibilității: x
  prespan = x
  refspan; |
| --- | --- |

(e)

Dacă nu se înregistrează niciun răspuns la concentrația gazului de reglare a sensibilității în intervalul dinaintea încercării, x
  prespan, aceasta se consideră egală cu concentrația de referință a gazului de reglare a sensibilității: x
  prespan = x
  refspan;

| (f) | Dacă nu se înregistrează niciun răspuns la concentrația gazului de aducere la zero în intervalul dinaintea încercării, x
  prezero, aceasta se consideră egală cu concentrația de referință a gazului de aducere la zero: x
  prezero = x
  refzero; |
| --- | --- |

(f)

Dacă nu se înregistrează niciun răspuns la concentrația gazului de aducere la zero în intervalul dinaintea încercării, x
  prezero, aceasta se consideră egală cu concentrația de referință a gazului de aducere la zero: x
  prezero = x
  refzero;

| (g) | De obicei, concentrația de referință a gazului de aducere la zero, x
  refzero, este zero: x
  refzero = 0 μmol/mol. Totuși, în unele cazuri este posibil să se cunoască faptul că x
  refzero are o concentrație diferită de zero. De exemplu, dacă un analizor de CO2 este adus la zero folosind aerul ambiant, se poate folosi concentrația implicită de CO2 din aerul înconjurător, care este 375 μmol/mol. În acest caz, x
  refzero = 375 μmol/mol. Atunci când un analizor este adus la zero folosind o valoare x
  refzero diferită de zero, analizorul se reglează pentru a avea ca rezultat concentrația x
  refzero reală. De exemplu, dacă x
  refzero = 375 μmol/mol, analizorul se reglează pentru a avea ca rezultat o valoare de 375 μmol/mol atunci când prin analizor curge gazul de aducere la zero. |
| --- | --- |

(g)

De obicei, concentrația de referință a gazului de aducere la zero, x
  refzero, este zero: x
  refzero = 0 μmol/mol. Totuși, în unele cazuri este posibil să se cunoască faptul că x
  refzero are o concentrație diferită de zero. De exemplu, dacă un analizor de CO2 este adus la zero folosind aerul ambiant, se poate folosi concentrația implicită de CO2 din aerul înconjurător, care este 375 μmol/mol. În acest caz, x
  refzero = 375 μmol/mol. Atunci când un analizor este adus la zero folosind o valoare x
  refzero diferită de zero, analizorul se reglează pentru a avea ca rezultat concentrația x
  refzero reală. De exemplu, dacă x
  refzero = 375 μmol/mol, analizorul se reglează pentru a avea ca rezultat o valoare de 375 μmol/mol atunci când prin analizor curge gazul de aducere la zero.

Apendicele A.8

Calculul emisiilor pe baza masei

A.8.0.   Conversia simbolurilor

A.8.0.1.   Simboluri generale

| Apendicele A.8 | Apendicele A.7 | Unitate | Mărime |
| --- | --- | --- | --- |
| b, D
  0 | a
  0 | t.b.d. (3) | Ordonata la origine a dreptei de regresie |
| m | a
  1 | t.b.d. (3) | Panta dreptei de regresie |
| A/F
  st | | — | Raportul stoichiometric aer/combustibil |
| C
  d | C
  d | — | Coeficient de evacuare |
| c | X | ppm, % vol | Concentrație (μmol/mol = ppm) |
| c
  d | 1 | ppm, % vol | Concentrație în stare uscată |
| c
  w | 1 | ppm, % vol | Concentrație în stare umedă |
| c
  b | 1 | ppm, % vol | Concentrație de fond |
| D | x
  dil | — | Factor de diluare (2) |
| D
  0 | | m3/rotație | Ordonata etalonării pompei volumetrice |
| d | D | m | Diametru |
| d
  V | | m | Diametrul gâtului tubului Venturi |
| e | E | g/kWh | Emisii specifice frânării |
| e
  gas | e
  gas | g/kWh | Emisii specifice de componente gazoase |
| e
  PM | e
  PM | g/kWh | Emisii specifice de particule |
| E | 1 – PF | % | Eficiența conversiei (PF = fracție de penetrație) |
| F
  s | | — | Factor stoichiometric |
| f
  c | | — | Factor carbon |
| H | | g/kg | Umiditate absolută |
| K
  V | | | Funcție de etalonare CFV |
| k
  f | | m3/kg combustibil | Factor specific de combustibil |
| k
  h | | — | Factor de corecție a umidității pentru NOx, motoare diesel |
| k
  Dr | k
  Dr | — | Factor de ajustare inferioară |
| k
  r | k
  r | — | Factor de ajustare a regenerării, multiplicativ |
| k
  Ur | k
  Ur | — | Factor de ajustare superioară |
| k
  w,a | | — | Factor de corecție de la uscat la umed pentru aerul de admisie |
| k
  w,d | | — | Factor de corecție de la uscat la umed pentru aerul de diluare |
| k
  w,e | | — | Factor de corecție de la uscat la umed pentru gazele de evacuare diluate |
| k
  w,r | | — | Factor de corecție de la uscat la umed pentru gazele de evacuare brute |
| μ | μ | kg/(m·s) | Viscozitate dinamică |
| M | M | g/mol | Masă molară (3) |
| M
  a | 1 | g/mol | Masa molară a aerului de admisie |
| M
  e | 1 | g/mol | Masa molară a gazelor de evacuare |
| M
  gas | M
  gas | g/mol | Masa molară a componentelor gazoase |
| m | M | kg | Masă |
| q
  m | | kg/s | Debit masic |
| m
  d | 1 | kg | Masa eșantionului de aer de diluare trecut prin filtrele de prelevare a particulelor |
| m
  ed | 1 | kg | Masa totală de gaze de evacuare diluate pe durata ciclului |
| m
  edf | 1 | kg | Masa gazelor de evacuare diluate echivalente pe durata ciclului de încercare |
| m
  ew | 1 | kg | Masa totală a gazelor de evacuare pe durata ciclului |
| m
  f | 1 | mg | Masa eșantionului de particule colectate |
| m
  f,d | 1 | mg | Masa eșantionului de particule colectate din aerul de diluare |
| m
  gas | m
  gas | g | Masa emisiilor gazoase pe durata ciclului de încercare |
| m
  PM | m
  PM | g | Masa emisiilor de particule pe durata ciclului de încercare |
| m
  se | 1 | kg | Masa eșantionului de gaze de evacuare pe durata ciclului de încercare |
| m
  sed | 1 | kg | Masa de gaze de evacuare diluate care trec prin tunelul de diluare |
| m
  sep | 1 | kg | Masa de gaze de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor |
| m
  ssd | | kg | Masa de aer de diluare secundar |
| n | f
  n | min–1 | Turația motorului |
| n
  p | | r/s | Turația pompei PDP |
| P | P | kW | Putere |
| p | P | kPa | Presiune |
| p
  a | | kPa | Presiunea atmosferică în condiții uscate |
| p
  b | | kPa | Presiunea atmosferică totală |
| p
  d | | kPa | Presiunea de vapori de saturație a aerului de diluare |
| p
  p | p
  abs | kPa | Presiune absolută |
| p
  r | p
  H2O | kPa | Presiunea vaporilor de apă |
| p
  s | | kPa | Presiunea atmosferică în condiții uscate |
| 1 – E | PF | % | Fracție de penetrație |
| q
  mad | (1) | kg/s | Debitul masic al aerului de admisie în stare uscată |
| q
  maw | (1) | kg/s | Debitul masic al aerului de admisie în stare umedă |
| q
  mCe | (1) | kg/s | Debitul masic al carbonului în gazele de evacuare brute |
| q
  mCf | (1) | kg/s | Debitul masic al carbonului în motor |
| q
  mCp | (1) | kg/s | Debitul masic al carbonului în sistemul de diluare parțială a debitului |
| q
  mdew | (1) | kg/s | Debitul masic al gazelor de evacuare diluate în stare umedă |
| q
  mdw | (1) | kg/s | Debitul masic al aerului de diluare în stare umedă |
| q
  medf | (1) | kg/s | Debitul masic al gazelor de evacuare diluate echivalente în stare umedă |
| q
  mew | (1) | kg/s | Debitul masic al gazelor de evacuare în stare umedă |
| q
  mex | (1) | kg/s | Debitul masic al eșantionului extras din tunelul de diluare |
| q
  mf | (1) | kg/s | Debitul masic de combustibil |
| q
  mp | (1) | kg/s | Debitul eșantionului din gazele de evacuare într-un sistem de diluare parțială a debitului |
| qV | | m3/s | Debit volumic |
| q

  VCVS | (1) | m3/s | Debit volumic CVS |
| q
  Vs | (1) | dm3/min | Debitul sistemului de analiză a gazelor de evacuare |
| qVt | (1) | cm3/min | Debitul gazului de marcare |
| ρ | ρ | kg/m3 | Densitate |
| ρ
  e | | kg/m3 | Densitatea gazelor de evacuare |
| r
  d | DR | — | Raport de diluare (2) |
| RH | | % | Umiditate relativă |
| r
  D | Β | m/m | Raportul diametrelor (sisteme CVS) |
| r
  p | | — | Raportul de presiune al SSV |
| Re | Re# | — | Numărul Reynolds |
| б | б | — | Abatere standard |
| T | T | °C | Temperatură |
| T
  a | | K | Temperatura absolută |
| t | T | S | Timp |
| Δt | Δt | S | Interval de timp |
| u | | — | Raportul între densitatea componentelor gazoase și a gazelor de evacuare |
| V | V | m3 | Volum |
| qV | | m3/s | Debit volumic |
| V
  0 | | m3/r | Volumul de gaze pompate de PDP pe fiecare rotație |
| W | W | kWh | Lucru mecanic |
| W
  act | W
  act | kWh | Lucrul mecanic efectiv al ciclului de încercare |
| WF | WF | — | Factor de ponderare |
| w | W | g/g | Fracție masică |
| X
  0 | K
  s | s/rotație | Funcția de etalonare PDP |
| | | | Media aritmetică |

Apendicele A.8

Apendicele A.7

Unitate

Mărime

b, D
  0

a
  0

t.b.d. (3)

Ordonata la origine a dreptei de regresie

m

a
  1

t.b.d. (3)

Panta dreptei de regresie

A/F
  st

—

Raportul stoichiometric aer/combustibil

C
  d

C
  d

—

Coeficient de evacuare

c

X

ppm, % vol

Concentrație (μmol/mol = ppm)

c
  d

1

ppm, % vol

Concentrație în stare uscată

c
  w

1

ppm, % vol

Concentrație în stare umedă

c
  b

1

ppm, % vol

Concentrație de fond

D

x
  dil

—

Factor de diluare (2)

D
  0

m3/rotație

Ordonata etalonării pompei volumetrice

d

D

m

Diametru

d
  V

m

Diametrul gâtului tubului Venturi

e

E

g/kWh

Emisii specifice frânării

e
  gas

e
  gas

g/kWh

Emisii specifice de componente gazoase

e
  PM

e
  PM

g/kWh

Emisii specifice de particule

E

1 – PF

%

Eficiența conversiei (PF = fracție de penetrație)

F
  s

—

Factor stoichiometric

f
  c

—

Factor carbon

H

g/kg

Umiditate absolută

K
  V

Formula

Funcție de etalonare CFV

k
  f

m3/kg combustibil

Factor specific de combustibil

k
  h

—

Factor de corecție a umidității pentru NOx, motoare diesel

k
  Dr

k
  Dr

—

Factor de ajustare inferioară

k
  r

k
  r

—

Factor de ajustare a regenerării, multiplicativ

k
  Ur

k
  Ur

—

Factor de ajustare superioară

k
  w,a

—

Factor de corecție de la uscat la umed pentru aerul de admisie

k
  w,d

—

Factor de corecție de la uscat la umed pentru aerul de diluare

k
  w,e

—

Factor de corecție de la uscat la umed pentru gazele de evacuare diluate

k
  w,r

—

Factor de corecție de la uscat la umed pentru gazele de evacuare brute

μ

μ

kg/(m·s)

Viscozitate dinamică

M

M

g/mol

Masă molară (3)

M
  a

1

g/mol

Masa molară a aerului de admisie

M
  e

1

g/mol

Masa molară a gazelor de evacuare

M
  gas

M
  gas

g/mol

Masa molară a componentelor gazoase

m

M

kg

Masă

q
  m

Image

kg/s

Debit masic

m
  d

1

kg

Masa eșantionului de aer de diluare trecut prin filtrele de prelevare a particulelor

m
  ed

1

kg

Masa totală de gaze de evacuare diluate pe durata ciclului

m
  edf

1

kg

Masa gazelor de evacuare diluate echivalente pe durata ciclului de încercare

m
  ew

1

kg

Masa totală a gazelor de evacuare pe durata ciclului

m
  f

1

mg

Masa eșantionului de particule colectate

m
  f,d

1

mg

Masa eșantionului de particule colectate din aerul de diluare

m
  gas

m
  gas

g

Masa emisiilor gazoase pe durata ciclului de încercare

m
  PM

m
  PM

g

Masa emisiilor de particule pe durata ciclului de încercare

m
  se

1

kg

Masa eșantionului de gaze de evacuare pe durata ciclului de încercare

m
  sed

1

kg

Masa de gaze de evacuare diluate care trec prin tunelul de diluare

m
  sep

1

kg

Masa de gaze de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor

m
  ssd

kg

Masa de aer de diluare secundar

n

f
  n

min–1

Turația motorului

n
  p

r/s

Turația pompei PDP

P

P

kW

Putere

p

P

kPa

Presiune

p
  a

kPa

Presiunea atmosferică în condiții uscate

p
  b

kPa

Presiunea atmosferică totală

p
  d

kPa

Presiunea de vapori de saturație a aerului de diluare

p
  p

p
  abs

kPa

Presiune absolută

p
  r

p
  H2O

kPa

Presiunea vaporilor de apă

p
  s

kPa

Presiunea atmosferică în condiții uscate

1 – E

PF

%

Fracție de penetrație

q
  mad

Image

kg/s

Debitul masic al aerului de admisie în stare uscată

q
  maw

(1)

kg/s

Debitul masic al aerului de admisie în stare umedă

q
  mCe

(1)

kg/s

Debitul masic al carbonului în gazele de evacuare brute

q
  mCf

(1)

kg/s

Debitul masic al carbonului în motor

q
  mCp

(1)

kg/s

Debitul masic al carbonului în sistemul de diluare parțială a debitului

q
  mdew

(1)

kg/s

Debitul masic al gazelor de evacuare diluate în stare umedă

q
  mdw

(1)

kg/s

Debitul masic al aerului de diluare în stare umedă

q
  medf

(1)

kg/s

Debitul masic al gazelor de evacuare diluate echivalente în stare umedă

q
  mew

(1)

kg/s

Debitul masic al gazelor de evacuare în stare umedă

q
  mex

(1)

kg/s

Debitul masic al eșantionului extras din tunelul de diluare

q
  mf

(1)

kg/s

Debitul masic de combustibil

q
  mp

(1)

kg/s

Debitul eșantionului din gazele de evacuare într-un sistem de diluare parțială a debitului

qV

Image

m3/s

Debit volumic

q

  VCVS

(1)

m3/s

Debit volumic CVS

q
  Vs

(1)

dm3/min

Debitul sistemului de analiză a gazelor de evacuare

qVt

(1)

cm3/min

Debitul gazului de marcare

ρ

ρ

kg/m3

Densitate

ρ
  e

kg/m3

Densitatea gazelor de evacuare

r
  d

DR

—

Raport de diluare (2)

RH

%

Umiditate relativă

r
  D

Β

m/m

Raportul diametrelor (sisteme CVS)

r
  p

—

Raportul de presiune al SSV

Re

Re#

—

Numărul Reynolds

б

б

—

Abatere standard

T

T

°C

Temperatură

T
  a

K

Temperatura absolută

t

T

S

Timp

Δt

Δt

S

Interval de timp

u

—

Raportul între densitatea componentelor gazoase și a gazelor de evacuare

V

V

m3

Volum

qV

Image

m3/s

Debit volumic

V
  0

m3/r

Volumul de gaze pompate de PDP pe fiecare rotație

W

W

kWh

Lucru mecanic

W
  act

W
  act

kWh

Lucrul mecanic efectiv al ciclului de încercare

WF

WF

—

Factor de ponderare

w

W

g/g

Fracție masică

X
  0

K
  s

s/rotație

Funcția de etalonare PDP

Formula

Formula

Media aritmetică

A.8.0.2.   Indici

| Apendicele A.8 (4) | Apendicele A.7 | Mărime |
| --- | --- | --- |
| act | Act | Cantitate efectivă |
| i | | Măsurare instantanee (de exemplu: 1 Hz) |
| | I | Un număr dintr-o serie |

Apendicele A.8 (4)

Apendicele A.7

Mărime

act

Act

Cantitate efectivă

i

Măsurare instantanee (de exemplu: 1 Hz)

I

Un număr dintr-o serie

A.8.0.3.   Simboluri și abrevieri pentru componentele chimice (utilizate, de asemenea, ca indici)

| Apendicele A.8 | Apendicele A.7 | Mărime |
| --- | --- | --- |
| Ar | Ar | Argon |
| C1 | C1 | Hidrocarbură exprimată în echivalent carbon 1 |
| CH4 | CH4 | Metan |
| C2H6 | C2H6 | Etan |
| C3H8 | C3H8 | Propan |
| CO | CO | Monoxid de carbon |
| CO2 | CO2 | Dioxid de carbon |
| DOP | DOP | Dioctilftalat |
| HC | HC | Hidrocarbură |
| H2O | H2O | Apă |
| NMHC | NMHC | Hidrocarburi nemetanice |
| NOx | NOx | Oxizi de azot |
| NO | NO | Monoxid de azot |
| NO2 | NO2 | Dioxid de azot |
| PM | PM | Particule |
| S | S | Sulf |

Apendicele A.8

Apendicele A.7

Mărime

Ar

Ar

Argon

C1

C1

Hidrocarbură exprimată în echivalent carbon 1

CH4

CH4

Metan

C2H6

C2H6

Etan

C3H8

C3H8

Propan

CO

CO

Monoxid de carbon

CO2

CO2

Dioxid de carbon

DOP

DOP

Dioctilftalat

HC

HC

Hidrocarbură

H2O

H2O

Apă

NMHC

NMHC

Hidrocarburi nemetanice

NOx

NOx

Oxizi de azot

NO

NO

Monoxid de azot

NO2

NO2

Dioxid de azot

PM

PM

Particule

S

S

Sulf

A.8.0.4.   Simboluri și abrevieri pentru compoziția combustibilului

| Apendicele A.8 (5) | Apendicele A.7 (6) | Mărime |
| --- | --- | --- |
| wC

   (8) | wC

   (8) | Conținutul de carbon al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă] |
| w
  H | w
  H | Conținutul de hidrogen al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă] |
| w
  N | w
  N | Conținutul de azot al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă] |
| w
  O | w
  O | Conținutul de oxigen al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă] |
| w
  S | w
  S | Conținutul de sulf al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă] |
| α | Α | Raport hidrogen atomic/carbon (H/C) |
| ε | Β | Raport oxigen atomic/carbon (O/C) (7) |
| γ | Γ | Raport sulf atomic/carbon (S/C) |
| δ | Δ | Raport azot atomic/carbon (N/C) |

Apendicele A.8 (5)

Apendicele A.7 (6)

Mărime

wC

   (8)

wC

   (8)

Conținutul de carbon al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă]

w
  H

w
  H

Conținutul de hidrogen al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă]

w
  N

w
  N

Conținutul de azot al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă]

w
  O

w
  O

Conținutul de oxigen al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă]

w
  S

w
  S

Conținutul de sulf al combustibilului, fracție masică [g/g] sau [% masă]

α

Α

Raport hidrogen atomic/carbon (H/C)

ε

Β

Raport oxigen atomic/carbon (O/C) (7)

γ

Γ

Raport sulf atomic/carbon (S/C)

δ

Δ

Raport azot atomic/carbon (N/C)

A.8.1.   Parametri de bază

A.8.1.1.   Determinarea concentrației de HC metanice și nemetanice

Calculul NMHC și CH4 depinde de metoda de etalonare utilizată. FID pentru măsurarea fără NMC se etalonează cu propan. Pentru etalonarea FID în serie cu NMC, sunt permise următoarele metode:

| (a) | gaz de etalonare – propan; propanul ocolește NMC, |
| --- | --- |

(a)

gaz de etalonare – propan; propanul ocolește NMC,

| (b) | gaz de etalonare – metan; metanul trece prin NMC |
| --- | --- |

(b)

gaz de etalonare – metan; metanul trece prin NMC

Concentrația NMHC (c
  NMHC [-]) și CH4 (c
  CH4 [-]) pentru litera (a) se calculează după cum urmează:

| | (A.8-1a) |
| --- | --- |
| | (A.8-2a) |

Formula

(A.8-1a)

Formula

(A.8-2a)

Concentrația NMHC și CH4 pentru litera (b) se calculează după cum urmează:

| | (A.8-1b) |
| --- | --- |
| | (A.8-2b) |

Formula

(A.8-1b)

Formula

(A.8-2b)

unde:

| c
  HC(w/NMC) | = | concentrația HC când eșantionul de gaz trece prin NMC [ppm] |
| --- | --- | --- |
| c
  HC(w/oNMC) | = | concentrația HC când eșantionul de gaz ocolește NMC [ppm] |
| RF
  CH4[THC-FID] | = | factorul de răspuns al metanului, determinat la punctul 8.1.10.1.4. [-] |
| E
  CH4 | = | eficiența metanului, determinată la punctul 8.1.10.3. [-] |
| E
  C2H6 | = | eficiența etanului, determinată la punctul 8.1.10.3. [-] |

c
  HC(w/NMC)

=

concentrația HC când eșantionul de gaz trece prin NMC [ppm]

c
  HC(w/oNMC)

=

concentrația HC când eșantionul de gaz ocolește NMC [ppm]

RF
  CH4[THC-FID]

=

factorul de răspuns al metanului, determinat la punctul 8.1.10.1.4. [-]

E
  CH4

=

eficiența metanului, determinată la punctul 8.1.10.3. [-]

E
  C2H6

=

eficiența etanului, determinată la punctul 8.1.10.3. [-]

Dacă RFCH4[THC-FID] < 1.05, acesta poate fi omis în ecuațiile A.8-1a, A.8-1b

și A.8-2b.

Emisiile de NMHC (hidrocarburi nemetanice) pot fi aproximate ca reprezentând 98 % din THC (hidrocarburi totale).

A.8.2.   Emisii gazoase brute

A.8.2.1.   Emisii gazoase

A.8.2.1.1.   Încercări în regim staționar

Se calculează rata de emisie a unei emisii gazoase q
  mgas,i
  pentru fiecare mod i al încercării în regim staționar. Concentrația emisiei gazoase se înmulțește cu debitul său respectiv:

| | (A.8-3) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-3)

| q
  mgas,I | = | rata de emisii în modul i al încercării în regim staționar [g/h] |
| --- | --- | --- |
| k | = | 1 pentru c
  gasr,w,i în [ppm] și k = 10 000 pentru c
  gasr,w,i în [% vol] |
| k
  h | = | factor de corecție NOx [-], se aplică numai pentru calculul emisiilor de NOx (a se vedea punctul A.8.2.2.) |
| u
  gas | = | factor specific componentei sau raportul între densitățile componentei gazoase și gazelor de evacuare [-]; se calculează cu ecuațiile (A.8-12) sau (A.8-13) |
| q
  mew,I | = | debitul masic al gazelor de evacuare în modul i, în stare umedă [kg/s] |
| c
  gas,I | = | concentrația emisiei în gazele de evacuare brute în modul i, în stare umedă [ppm] sau [% vol] |

q
  mgas,I

=

rata de emisii în modul i al încercării în regim staționar [g/h]

k

=

1 pentru c
  gasr,w,i în [ppm] și k = 10 000 pentru c
  gasr,w,i în [% vol]

k
  h

=

factor de corecție NOx [-], se aplică numai pentru calculul emisiilor de NOx (a se vedea punctul A.8.2.2.)

u
  gas

=

factor specific componentei sau raportul între densitățile componentei gazoase și gazelor de evacuare [-]; se calculează cu ecuațiile (A.8-12) sau (A.8-13)

q
  mew,I

=

debitul masic al gazelor de evacuare în modul i, în stare umedă [kg/s]

c
  gas,I

=

concentrația emisiei în gazele de evacuare brute în modul i, în stare umedă [ppm] sau [% vol]

A.8.2.1.2.   Încercări în ciclu tranzitoriu și în ciclu în mod continuu

Masa totală pe încercare a emisiei gazoase m
  gas [g/încercare] se calculează prin înmulțirea concentrațiilor instantanee la același moment cu debitele gazelor de evacuare și integrarea pe durata ciclului de încercare, în conformitate cu următoarea ecuație:

| | (A.8-4) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-4)

unde:

| f | = | frecvența de prelevare a datelor [Hz] |
| --- | --- | --- |
| k
  h | = | factor de corecție NOx [-], se aplică numai pentru calculul emisiilor de NOx |
| k | = | 1 pentru c
  gasr,w,i în [ppm] și k = 10 000 pentru c
  gasr,w,i
  în [% vol] |
| u
  gas | = | factor specific componentei [-] (a se vedea punctul A.8.2.4.) |
| N | = | numărul de măsurători [-] |
| q
  mew,i | = | debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare, în stare umedă [kg/s] |
| c

  gas,i | = | concentrația instantanee a emisiei în gazele de evacuare brute, în stare umedă [ppm] sau [% vol] |

f

=

frecvența de prelevare a datelor [Hz]

k
  h

=

factor de corecție NOx [-], se aplică numai pentru calculul emisiilor de NOx

k

=

1 pentru c
  gasr,w,i în [ppm] și k = 10 000 pentru c
  gasr,w,i
  în [% vol]

u
  gas

=

factor specific componentei [-] (a se vedea punctul A.8.2.4.)

N

=

numărul de măsurători [-]

q
  mew,i

=

debitul molar instantaneu al gazelor de evacuare, în stare umedă [kg/s]

c

  gas,i

=

concentrația instantanee a emisiei în gazele de evacuare brute, în stare umedă [ppm] sau [% vol]

Punctele următoare prezintă modul de calcul al cantităților necesare (c
  gas,i
  , u
  gas și q
  mew,i
  ).

A.8.2.2.   Conversia concentrației de la uscat la umed

Dacă emisiile se măsoară în stare uscată, concentrația măsurată în stare uscată c
  d se convertește în concentrație în stare umedă c
  w, în conformitate cu următoarea ecuație generală:

| | (A.8-5) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-5)

unde:

| k
  w | = | factor de conversie de la uscat la umed [-] |
| --- | --- | --- |
| c
  d | = | concentrația emisiei, în stare uscată, [ppm] sau [% vol] |

k
  w

=

factor de conversie de la uscat la umed [-]

c
  d

=

concentrația emisiei, în stare uscată, [ppm] sau [% vol]

Pentru arderea completă, factorul de conversie de la uscat la umed pentru gazele de evacuare brute se notează cu k
  w,a [-] și se calculează după cum urmează:

| | (A.8-6) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-6)

unde:

| H
  a | = | umiditatea aerului de admisie [g H2O/kg aer uscat] |
| --- | --- | --- |
| q
  mf,I | = | debitul instantaneu al combustibilului [kg/s] |
| q
  mad,I | = | debitul instantaneu al aerului de admisie [kg/s] |
| p
  r | = | presiunea apei după răcitor [kPa] |
| p
  b | = | presiunea atmosferică totală [kPa] |
| w
  H | = | conținutul de hidrogen al combustibilului [% masă] |
| k
  f | = | volum suplimentar de ardere m3/kg combustibil] |

H
  a

=

umiditatea aerului de admisie [g H2O/kg aer uscat]

q
  mf,I

=

debitul instantaneu al combustibilului [kg/s]

q
  mad,I

=

debitul instantaneu al aerului de admisie [kg/s]

p
  r

=

presiunea apei după răcitor [kPa]

p
  b

=

presiunea atmosferică totală [kPa]

w
  H

=

conținutul de hidrogen al combustibilului [% masă]

k
  f

=

volum suplimentar de ardere m3/kg combustibil]

cu:

| | (A.8-7) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-7)

unde:

| w
  H | = | conținutul de hidrogen al combustibilului [% masă] |
| --- | --- | --- |
| w
  N | = | conținutul de azot al combustibilului [% masă] |
| w
  O | = | conținutul de oxigen al combustibilului [% masă] |

w
  H

=

conținutul de hidrogen al combustibilului [% masă]

w
  N

=

conținutul de azot al combustibilului [% masă]

w
  O

=

conținutul de oxigen al combustibilului [% masă]

În ecuația (A.8-6), se poate considera raportul:

| | (A.8-8) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-8)

Pentru arderea incompletă (amestecuri bogate de combustibil cu aer) și pentru încercările pentru emisii fără măsurarea directă a debitului de aer, se preferă o altă metodă de calcul a k
  w,a:

| | (A.8-9) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-9)

unde:

| c
  CO2 | = | concentrația de CO2 în gazele de evacuare brute, în stare uscată [% vol] |
| --- | --- | --- |
| c
  CO | = | concentrația de CO în gazele de evacuare brute, în stare uscată [ppm] |
| p
  r | = | presiunea apei după răcitor [kPa] [a se vedea ecuația (A.8-9)] |
| p
  b | = | presiunea atmosferică totală [kPa] [a se vedea ecuația (A.8-9)] |
| α | = | raportul molar carbon-hidrogen [-] |
| k
  w1 | = | umiditatea aerului de admisie [-] |

c
  CO2

=

concentrația de CO2 în gazele de evacuare brute, în stare uscată [% vol]

c
  CO

=

concentrația de CO în gazele de evacuare brute, în stare uscată [ppm]

p
  r

=

presiunea apei după răcitor [kPa] [a se vedea ecuația (A.8-9)]

p
  b

=

presiunea atmosferică totală [kPa] [a se vedea ecuația (A.8-9)]

α

=

raportul molar carbon-hidrogen [-]

k
  w1

=

umiditatea aerului de admisie [-]

| | (A.8-10) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-10)

A.8.2.3.   Corecția NOx pentru a ține cont de umiditate și temperatură

Deoarece emisia de NOx depinde de condițiile aerului înconjurător, concentrația NOx se corectează pentru a ține cont de temperatura și umiditatea aerului înconjurător cu factorii k
  h [-] indicați în următoarea ecuație. Acest factor este valabil pentru un interval de umiditate cuprins între 0 și 25 g H2O/kg aer uscat.

| | (A.8-11) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-11)

unde:

H
  a= umiditatea aerului de admisie [g H2O/kg aer uscat]

A.8.2.4.   Factor u specific componentei

A.8.2.4.1.   Valori tabelare

Prin aplicarea unor simplificări (considerarea valorii λ și a condițiilor privind aerul de admisie astfel cum sunt prezentate în tabelul următor) ecuațiilor de la punctul A.8.2.4.2 se pot calcula valorile pentru u
  gas (a se vedea punctul A.8.2.1). Valorile u
  gas sunt date în tabelul A.8.1.

Tabelul A.8.1

Valorile u ale gazelor de evacuare brute și densitățile componentelor (valorile u sunt calculate pentru concentrațiile de emisii exprimate în ppm)

| Gaze | NOx | CO | HC | CO2 | O2 | CH4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ρ
  gas [kg/m3] | 2,053 | 1,250 | 0,621 | 1,9636 | 1,4277 | 0,716 |
| Combustibil | ρ
  e [kg/m3] | Coeficientul u
  gas la λ = 2, aer uscat, 273 K, 101,3 kPa |
| Diesel | 1,2939 | 0,001587 | 0,000966 | 0,000479 | 0,001518 | 0,001103 | 0,000553 |

Gaze

NOx

CO

HC

CO2

O2

CH4

ρ
  gas [kg/m3]

2,053

1,250

0,621

1,9636

1,4277

0,716

Combustibil

ρ
  e [kg/m3]

Coeficientul u
  gas la λ = 2, aer uscat, 273 K, 101,3 kPa

Diesel

1,2939

0,001587

0,000966

0,000479

0,001518

0,001103

0,000553

A.8.2.4.2.   Valori calculate

Factorul specific componentei, u
  gas,i, poate fi calculat din raportul între densitatea componentei și densitatea gazelor de evacuare sau, în mod alternativ, din raportul corespunzător al maselor molare:

| | (A.8-12) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-12)

sau

| | (A.8-13) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-13)

unde:

| M
  gas | = | masa molară a componentei gazoase [g/mol] |
| --- | --- | --- |
| M
  e,i | = | masa molară instantanee a gazelor de evacuare brute în stare umedă [g/mol] |
| ρ
  gas | = | densitatea componentei gazoase [kg/m3] |
| ρ
  e,I | = | densitatea instantanee a gazelor de evacuare brute în stare umedă [kg/m3] |

M
  gas

=

masa molară a componentei gazoase [g/mol]

M
  e,i

=

masa molară instantanee a gazelor de evacuare brute în stare umedă [g/mol]

ρ
  gas

=

densitatea componentei gazoase [kg/m3]

ρ
  e,I

=

densitatea instantanee a gazelor de evacuare brute în stare umedă [kg/m3]

Masa molară a gazelor de evacuare, M
  e,i
  pentru o compoziție generală a combustibilului CHaOeNdSg se determină plecând de la ipoteza arderii complete, după cum urmează:

Formula

(A.8-14)

unde:

| q
  mf,i | = | debitul masic instantaneu al combustibilului, în stare umedă [kg/s] |
| --- | --- | --- |
| q
  maw,i | = | debitul masic instantaneu al aerului de admisie, în stare umedă [kg/s] |
| α | = | raportul molar hidrogen-carbon [-] |
| δ | = | raportul molar azot-carbon [-] |
| ε | = | raportul molar oxigen-carbon [-] |
| γ | = | raportul sulf atomic-carbon [-] |
| H
  a | = | umiditatea aerului de admisie [g H2O/kg aer uscat] |
| M
  a | = | masa moleculară a aerului de admisie uscat = 28,965 g/mol |

q
  mf,i

=

debitul masic instantaneu al combustibilului, în stare umedă [kg/s]

q
  maw,i

=

debitul masic instantaneu al aerului de admisie, în stare umedă [kg/s]

α

=

raportul molar hidrogen-carbon [-]

δ

=

raportul molar azot-carbon [-]

ε

=

raportul molar oxigen-carbon [-]

γ

=

raportul sulf atomic-carbon [-]

H
  a

=

umiditatea aerului de admisie [g H2O/kg aer uscat]

M
  a

=

masa moleculară a aerului de admisie uscat = 28,965 g/mol

Densitatea instantanee a gazelor de evacuare brute ρ
  e,i [kg/m3] se determină după cum urmează:

| | (A.8-15) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-15)

unde:

| q
  mf,I | = | debitul masic instantaneu al combustibilului [kg/s] |
| --- | --- | --- |
| q
  mad,I | = | debitul masic instantaneu al aerului de admisie [kg/s] |
| H
  a | = | umiditatea aerului de admisie [g H2O/kg aer uscat] |
| k
  f | = | volum suplimentar de ardere [m3/kg combustibil] (a se vedea ecuația A.8-7) |

q
  mf,I

=

debitul masic instantaneu al combustibilului [kg/s]

q
  mad,I

=

debitul masic instantaneu al aerului de admisie [kg/s]

H
  a

=

umiditatea aerului de admisie [g H2O/kg aer uscat]

k
  f

=

volum suplimentar de ardere [m3/kg combustibil] (a se vedea ecuația A.8-7)

A.8.2.5.   Debitul masic al gazelor de evacuare

A.8.2.5.1.   Metoda de măsurare a aerului și a combustibilului

Metoda implică măsurarea debitului de aer și a debitului de combustibil cu debitmetre adecvate. Debitul instantaneu al gazelor de evacuare q
  mew,i [kg/s] se calculează cu formula:

| | (A.8-16) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-16)

unde:

| q
  maw,i | = | debitul masic instantaneu al aerului de admisie [kg/s] |
| --- | --- | --- |
| q
  mf,i | = | debitul masic instantaneu al combustibilului [kg/s] |

q
  maw,i

=

debitul masic instantaneu al aerului de admisie [kg/s]

q
  mf,i

=

debitul masic instantaneu al combustibilului [kg/s]

A.8.2.5.2.   Metoda măsurării gazului de marcare

Aceasta implică măsurarea concentrației de gaz de marcare din gazele de evacuare. Debitul instantaneu al gazelor de evacuare q
  mew,i [kg/s] se calculează cu formula:

| | (A.8-17) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-17)

unde:

| q
  Vt | = | debitul gazului de marcare [m3/s] |
| --- | --- | --- |
| c
  mix,I | = | concentrația instantanee a gazului de marcare după amestecare [ppm] |
| ρ
  e | = | densitatea gazelor de evacuare brute [kg/m3] |
| c
  b | = | concentrația de fond a gazului de marcare în aerul de admisie [ppm] |

q
  Vt

=

debitul gazului de marcare [m3/s]

c
  mix,I

=

concentrația instantanee a gazului de marcare după amestecare [ppm]

ρ
  e

=

densitatea gazelor de evacuare brute [kg/m3]

c
  b

=

concentrația de fond a gazului de marcare în aerul de admisie [ppm]

Concentrația de fond a gazului de marcare c
  b se poate determina prin calculul mediei concentrației de fond măsurată imediat înainte și după efectuarea încercării. În cazul în care concentrația de fond este mai mică de 1 % din concentrația gazelor de marcare după amestecare c
  mix,i
  la debitul maxim al gazelor de evacuare, concentrația de fond poate fi neglijată.

A.8.2.5.3.   Metoda măsurării debitului de aer și a raportului aer/combustibil

Metoda presupune calculul masei gazelor de evacuare din debitul de aer și raportul aer-combustibil. Debitului masic instantaneu al gazelor de evacuare q
  mew,i
  [kg/s] se calculează cu formula:

| | (A.8-18) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-18)

cu:

| | (A.8-19) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-19)

Formula

(A.8-20)

unde:

| q
  maw,I | = | debitul masic al aerului de admisie, în stare umedă [kg/s] |
| --- | --- | --- |
| A/F
  st | = | raportul stoichiometric aer-combustibil [-] |
| λ
  I | = | raportul instantaneu de aer în exces [-] |
| c
  Cod | = | concentrația de CO în gazele de evacuare brute, în stare uscată [ppm] |
| c
  CO2d | = | concentrația de CO2 în gazele de evacuare brute, în stare uscată [%] |
| c
  HCw | = | concentrația de HC în gazele de evacuare brute, în stare uscată [ppm C1] |
| α | = | raportul molar hidrogen-carbon [-] |
| δ | = | raportul molar azot-carbon [-] |
| ε | = | raportul molar oxigen-carbon [-] |
| γ | = | raportul sulf atomic-carbon [-] |

q
  maw,I

=

debitul masic al aerului de admisie, în stare umedă [kg/s]

A/F
  st

=

raportul stoichiometric aer-combustibil [-]

λ
  I

=

raportul instantaneu de aer în exces [-]

c
  Cod

=

concentrația de CO în gazele de evacuare brute, în stare uscată [ppm]

c
  CO2d

=

concentrația de CO2 în gazele de evacuare brute, în stare uscată [%]

c
  HCw

=

concentrația de HC în gazele de evacuare brute, în stare uscată [ppm C1]

α

=

raportul molar hidrogen-carbon [-]

δ

=

raportul molar azot-carbon [-]

ε

=

raportul molar oxigen-carbon [-]

γ

=

raportul sulf atomic-carbon [-]

A.8.2.5.4.   Metoda bilanțului de carbon, procedură într-o singură etapă

Următoarea formulă într-o singură etapă se poate folosi pentru calculul debitului masic al gazelor de evacuare în stare umedă q
  mew,i [kg/s]:

| | (A.8-21) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-21)

cu factorul de carbon fc [-] dat de:

| | (A.8-22) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-22)

unde:

| q
  mf,i | = | debitul masic instantaneu al combustibilului [kg/s] |
| --- | --- | --- |
| w
  C | = | conținutul de carbon al combustibilului [% masă] |
| H
  a | = | umiditatea aerului de admisie [g H2O/kg aer uscat] |
| k
  fd | = | volumul suplimentar de ardere, în stare uscată [m3/kg combustibil] |
| c
  CO2d | = | concentrația de CO2 din gazele de evacuare brute, în stare uscată [%] |
| c
  CO2d,a | = | concentrația de CO2 din aerul înconjurător, în stare uscată [%] |
| c
  Cod n | = | concentrația de CO în gazele de evacuare brute, în stare uscată [ppm] |
| c
  HCw | = | concentrația de HC din gazele de evacuare brute, în stare umedă [ppm] |

q
  mf,i

=

debitul masic instantaneu al combustibilului [kg/s]

w
  C

=

conținutul de carbon al combustibilului [% masă]

H
  a

=

umiditatea aerului de admisie [g H2O/kg aer uscat]

k
  fd

=

volumul suplimentar de ardere, în stare uscată [m3/kg combustibil]

c
  CO2d

=

concentrația de CO2 din gazele de evacuare brute, în stare uscată [%]

c
  CO2d,a

=

concentrația de CO2 din aerul înconjurător, în stare uscată [%]

c
  Cod n

=

concentrația de CO în gazele de evacuare brute, în stare uscată [ppm]

c
  HCw

=

concentrația de HC din gazele de evacuare brute, în stare umedă [ppm]

și factorul k
  fd [m3/kg combustibil], care se calculează în stare uscată prin scăderea apei formate prin combustie din k
  f :

| | (A.8-23) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-23)

unde:

| k
  f | = | factor specific combustibilului din ecuația (A.8-7) [m3/kg combustibil] |
| --- | --- | --- |
| w
  H | = | conținutul de hidrogen al combustibilului [% masă] |

k
  f

=

factor specific combustibilului din ecuația (A.8-7) [m3/kg combustibil]

w
  H

=

conținutul de hidrogen al combustibilului [% masă]

A.8.3.   Emisii gazoase diluate

A.8.3.1.   Masa emisiilor gazoase

A.8.3.1.1.   Măsurarea diluării cu debit integral (CVS)

Debitul masic al gazelor de evacuare se măsoară cu un instrument de prelevare eșantioane cu volum constant (CVS), care poate utiliza o pompă volumetrică (PDP), un tub Venturi cu curgere critică (CFV) sau un tub Venturi subsonic (SSV).

Pentru sistemele cu debit masic constant (adică cu schimbător de căldură), masa poluanților m
  gas [g/încercare] se determină din următoarea ecuație:

| | (A.8-24) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-24)

unde:

| u
  gas | = | raportul dintre densitatea componentei din gazele de evacuare și densitatea aerului, indicată în tabelul A.8.2 sau calculată cu ecuația (A.8-35) [-] |
| --- | --- | --- |
| c
  gas | = | concentrația de fond medie corectată a componentei în stare umedă [ppm] sau [% vol] |
| k
  h | = | factor de corecție NOx [-], se aplică numai pentru calculul emisiilor de NOx |
| k | = | 1 pentru c
  gasr,w,i în [ppm], k = 10 000 pentru c
  gasr,w,i în [% vol] |
| m
  ed | = | masa totală a gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului [kg/încercare] |

u
  gas

=

raportul dintre densitatea componentei din gazele de evacuare și densitatea aerului, indicată în tabelul A.8.2 sau calculată cu ecuația (A.8-35) [-]

c
  gas

=

concentrația de fond medie corectată a componentei în stare umedă [ppm] sau [% vol]

k
  h

=

factor de corecție NOx [-], se aplică numai pentru calculul emisiilor de NOx

k

=

1 pentru c
  gasr,w,i în [ppm], k = 10 000 pentru c
  gasr,w,i în [% vol]

m
  ed

=

masa totală a gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului [kg/încercare]

Pentru sistemele cu compensare a debitului (fără schimbător de căldură), masa poluanților m
  gas [g/încercare] se determină prin calcularea masei instantanee a emisiilor, prin integrare și corecția de fond, în conformitate cu următoarea ecuație:

| | (A.8-25) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-25)

unde:

| c
  e | = | concentrația de emisii în gazele de evacuare diluate, în stare umedă [ppm] sau [% vol] |
| --- | --- | --- |
| c
  d | = | concentrația de emisii în aerul de diluare, în stare umedă [ppm] sau [% vol] |
| m
  ed,i | = | masa gazelor de evacuare diluate în intervalul de timp i [kg] |
| m
  ed | = | masa totală a gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului [kg] |
| u
  gas | = | valoare tabelară din tabelul A.8.2 [-] |
| D | = | factor de diluare (a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.) [-] |
| k
  h | = | factor de corecție NOx [-], se aplică numai pentru calculul emisiilor de NOx |
| k | = | 1 pentru c în [ppm], k = 10 000 pentru c în [% vol] |

c
  e

=

concentrația de emisii în gazele de evacuare diluate, în stare umedă [ppm] sau [% vol]

c
  d

=

concentrația de emisii în aerul de diluare, în stare umedă [ppm] sau [% vol]

m
  ed,i

=

masa gazelor de evacuare diluate în intervalul de timp i [kg]

m
  ed

=

masa totală a gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului [kg]

u
  gas

=

valoare tabelară din tabelul A.8.2 [-]

D

=

factor de diluare (a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.) [-]

k
  h

=

factor de corecție NOx [-], se aplică numai pentru calculul emisiilor de NOx

k

=

1 pentru c în [ppm], k = 10 000 pentru c în [% vol]

Concentrațiile c
  gas, c
  e și c
  d pot fi valori măsurate într-un eșantion pe lot (sac, dar nu este permisă pentru NOx și HC) sau pot fi valori medii obținute prin integrarea măsurătorilor continue. De asemenea, m
  ed,i trebuie calculată ca medie prin integrarea pe durata ciclului de încercare.

Următoarele ecuații arată modul de calcul al cantităților necesare (c
  e, u
  gas și m
  ed).

A.8.3.2.   Conversia concentrației de la uscat la umed

Toate concentrațiile de la punctul A.8.3.2. sunt convertite cu ajutorul ecuației (A.8-5) (Formula).

A.8.3.2.1.   Gaze de evacuare diluate

Toate concentrațiile măsurate în stare uscată sunt convertite la concentrații în stare umedă prin aplicarea uneia dintre următoarele două ecuații:

| | (A.8-26) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-26)

sau

| | (A.8-27) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-27)

unde:

| k
  w,e | = | factor de conversie de la uscat la umed pentru gazele de evacuare diluate [-] |
| --- | --- | --- |
| α | = | raportul molar hidrogen-carbon al combustibilului [-] |
| c
  CO2w | = | concentrația de CO2 din gazele de evacuare diluate, în stare umedă [% vol] |
| c
  CO2d | = | concentrația de CO2 din gazele de evacuare diluate, în stare uscată [% vol] |

k
  w,e

=

factor de conversie de la uscat la umed pentru gazele de evacuare diluate [-]

α

=

raportul molar hidrogen-carbon al combustibilului [-]

c
  CO2w

=

concentrația de CO2 din gazele de evacuare diluate, în stare umedă [% vol]

c
  CO2d

=

concentrația de CO2 din gazele de evacuare diluate, în stare uscată [% vol]

Factorul de corecție de la uscat la umed k
  w2 ține cont de conținutul de apă din aerul de admisie și din aerul de diluare:

| | (A.8-28) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-28)

unde:

| H
  a | = | umiditatea aerului de admisie [g H2O/kg aer uscat] |
| --- | --- | --- |
| H
  d | = | umiditatea aerului de diluare [g H2O/kg aer uscat] |
| D | = | factor de diluare (a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.) [-] |

H
  a

=

umiditatea aerului de admisie [g H2O/kg aer uscat]

H
  d

=

umiditatea aerului de diluare [g H2O/kg aer uscat]

D

=

factor de diluare (a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.) [-]

A.8.3.2.2.   Factor de diluare

Factorul de diluare D [-] (care este necesar pentru calculul corecției de fond și a k
  w2) se calculează după cum urmează:

| | (A.8-29) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-29)

unde:

| F
  S | = | factor stoichiometric [-] |
| --- | --- | --- |
| c
  CO2,e | = | concentrația de CO2 din gazele de evacuare diluate, în stare umedă [% vol] |
| c
  HC,e | = | concentrația de HC în gazele de evacuare diluate, în stare umedă [ppm C1] |
| c
  CO,e | = | concentrația de CO în gazele de evacuare diluate, în stare umedă [ppm] |

F
  S

=

factor stoichiometric [-]

c
  CO2,e

=

concentrația de CO2 din gazele de evacuare diluate, în stare umedă [% vol]

c
  HC,e

=

concentrația de HC în gazele de evacuare diluate, în stare umedă [ppm C1]

c
  CO,e

=

concentrația de CO în gazele de evacuare diluate, în stare umedă [ppm]

Factorul stoichiometric se calculează după cum urmează:

| | (A.8-30) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-30)

unde:

α= raportul molar hidrogen-carbon din combustibil [-]

Alternativ, în cazul în care nu se cunoaște compoziția combustibilului, se folosește următorul factor stoichiometric: F
  S (diesel) = 13,4

Dacă debitul gazelor de evacuare se măsoară direct, factorul de diluare D [-] se poate calcula după cum urmează:

| | (A.8-31) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-31)

unde:

| q
  VCVS | = | debit volumic al gazelor de evacuare diluate [m3/s] |
| --- | --- | --- |
| q
  Vew | = | debit volumic al gazelor de evacuare brute [m3/s] |

q
  VCVS

=

debit volumic al gazelor de evacuare diluate [m3/s]

q
  Vew

=

debit volumic al gazelor de evacuare brute [m3/s]

A.8.3.2.3.   Aer de diluare

| | (A.8-32) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-32)

cu:

| | (A.8-33) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-33)

unde:

H
  d= umiditatea aerului de diluare [g H2O/kg aer uscat]

A.8.3.2.4.   Determinarea concentrației cu corecție de fond

Concentrația de fond medie a poluanților gazoși din aerul de diluare se scade din concentrațiile măsurate, pentru a se obține concentrațiile nete ale poluanților. Valorile medii ale concentrațiilor de fond se pot determina prin metoda sacului de prelevare a eșantioanelor sau prin măsurare continuă cu integrare. Se utilizează următoarea ecuație:

| | (A.8-34) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-34)

unde:

| c
  gas | = | concentrația netă a poluanților gazoși [ppm] sau [% vol] |
| --- | --- | --- |
| c
  gas,e | = | concentrația emisiilor în gazele de evacuare diluate, în stare umedă [ppm] sau [% vol] |
| c
  d | = | concentrația emisiilor în aerul de diluare, în stare umedă [ppm] sau [% vol] |
| D | = | factor de diluare (a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.) [-] |

c
  gas

=

concentrația netă a poluanților gazoși [ppm] sau [% vol]

c
  gas,e

=

concentrația emisiilor în gazele de evacuare diluate, în stare umedă [ppm] sau [% vol]

c
  d

=

concentrația emisiilor în aerul de diluare, în stare umedă [ppm] sau [% vol]

D

=

factor de diluare (a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.) [-]

A.8.3.3.   Factor u specific componentei

Factorul u
  gas specific componentei gazelor diluate se poate calcula din următoarea ecuație sau poate fi preluat din tabelul A.8.2; în tabelul A.8.2 densitatea gazelor de evacuare diluate a fost considerată egală cu densitatea aerului.

| | (A.8-35) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-35)

unde:

| M
  gas | = | masa molară a componentei gazoase [g/mol] |
| --- | --- | --- |
| M
  d,w | = | masa molară a gazelor de evacuare diluate [g/mol] |
| M
  da,w | = | masa molară a aerului de diluare [g/mol] |
| M
  r,w | = | masa molară a gazelor de evacuare brute [g/mol] |
| D | = | factor de diluare (a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.) [-] |

M
  gas

=

masa molară a componentei gazoase [g/mol]

M
  d,w

=

masa molară a gazelor de evacuare diluate [g/mol]

M
  da,w

=

masa molară a aerului de diluare [g/mol]

M
  r,w

=

masa molară a gazelor de evacuare brute [g/mol]

D

=

factor de diluare (a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.) [-]

Tabelul A.8.2

Valorile u ale gazelor de evacuare diluate și densitățile componentelor (valorile u sunt calculate pentru concentrațiile de emisii exprimate în ppm)

| Gaze | NOx | CO | HC | CO2 | O2 | CH4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ρ
  gas [kg/m3] | 2,053 | 1,250 | 0,621 | 1,9636 | 1,4277 | 0,716 |
| Combustibil | ρ
  e [kg/m3] | Coeficientul u
  gas la λ = 2, aer uscat, 273 K, 101,3 kPa |
| Diesel | 1,293 | 0,001588 | 0,000967 | 0,000480 | 0,001519 | 0,00110 | 0,000553 |

Gaze

NOx

CO

HC

CO2

O2

CH4

ρ
  gas [kg/m3]

2,053

1,250

0,621

1,9636

1,4277

0,716

Combustibil

ρ
  e [kg/m3]

Coeficientul u
  gas la λ = 2, aer uscat, 273 K, 101,3 kPa

Diesel

1,293

0,001588

0,000967

0,000480

0,001519

0,00110

0,000553

A.8.3.4.   Calculul debitul masic al gazelor de evacuare

A.8.3.4.1.   Sistemul PDP-CVS

În cazul în care temperatura gazelor de evacuare diluate med este menținută în intervalul± 6 K pe durata ciclului cu ajutorul unui schimbător de căldură, debitul masic al gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului [kg/încercare] se calculează după cum urmează:

| | (A.8-36) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-36)

unde:

| V
  0 | = | volumul de gaz pompat pe fiecare rotație în condiții de încercare [m3/rotație] |
| --- | --- | --- |
| n
  P | = | număr total de rotații ale pompei pe încercare [rev/încercare] |
| p
  p | = | presiunea absolută la intrarea în pompă [kPa] |
| | = | temperatura medie a gazelor de evacuare diluate la intrarea în pompă [K] |
| 1,293 kg/m3 | = | densitatea aerului la 273,15 K și 101,325 kPa |

V
  0

=

volumul de gaz pompat pe fiecare rotație în condiții de încercare [m3/rotație]

n
  P

=

număr total de rotații ale pompei pe încercare [rev/încercare]

p
  p

=

presiunea absolută la intrarea în pompă [kPa]

Formula

=

temperatura medie a gazelor de evacuare diluate la intrarea în pompă [K]

1,293 kg/m3

=

densitatea aerului la 273,15 K și 101,325 kPa

Dacă se utilizează un sistem cu compensare a debitului (adică fără schimbător de căldură), masa gazelor de evacuare diluate m
  ed,i [kg] în intervalul de timp se calculează după cum urmează:

| | (A.8-37) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-37)

unde:

| V
  0 | = | volumul de gaz pompat pe fiecare rotație, în condiții de încercare [m3/rotație] |
| --- | --- | --- |
| p
  p | = | presiunea absolută la intrarea în pompă [kPa] |
| n
  P,i | = | număr total de rotații ale pompei în intervalul de timp i [rev/Δt] |
| | = | temperatura medie a gazelor de evacuare diluate la intrarea în pompă [K] |
| 1,293 kg/m3 | = | densitatea aerului la 273,15 K și 101,325 kPa |

V
  0

=

volumul de gaz pompat pe fiecare rotație, în condiții de încercare [m3/rotație]

p
  p

=

presiunea absolută la intrarea în pompă [kPa]

n
  P,i

=

număr total de rotații ale pompei în intervalul de timp i [rev/Δt]

Formula

=

temperatura medie a gazelor de evacuare diluate la intrarea în pompă [K]

1,293 kg/m3

=

densitatea aerului la 273,15 K și 101,325 kPa

A.8.3.4.2.   Sistemul CFV-CVS

În cazul în care temperatura gazelor de evacuare diluate este menținută în intervalul ± 11 K pe durata ciclului cu ajutorul unui schimbător de căldură, debitul masic pe durata ciclului m
  ed [g/încercare] se calculează după cum urmează:

| | (A.8-38) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-38)

unde:

| t | = | durata ciclului [s] |
| --- | --- | --- |
| K
  V | = | coeficientul de etalonare al tubului Venturi cu curgere critică, pentru condiții standard |
| p
  p | = | presiunea absolută la intrarea în tubul Venturi [kPa] |
| T | = | temperatura absolută la intrarea în tubul Venturi [K] |
| 1,293 kg/m3 | = | densitatea aerului [ ] la 273,15 K și 101,325 kPa |

t

=

durata ciclului [s]

K
  V

=

coeficientul de etalonare al tubului Venturi cu curgere critică, pentru condiții standardFormula

p
  p

=

presiunea absolută la intrarea în tubul Venturi [kPa]

T

=

temperatura absolută la intrarea în tubul Venturi [K]

1,293 kg/m3

=

densitatea aerului [ ] la 273,15 K și 101,325 kPa

Dacă se utilizează un sistem cu compensare a debitului (adică fără schimbător de căldură), masa gazelor de evacuare diluate m
  ed,i [kg] în intervalul de timp se calculează după cum urmează:

| | (A.8-39) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-39)

unde:

| Δt
  i | = | intervalul de timp al încercării [s] |
| --- | --- | --- |
| K
  V | = | coeficientul de etalonare al tubului Venturi cu curgere critică, pentru condiții standard |
| p
  p | = | presiunea absolută la intrarea în tubul Venturi [kPa] |
| T | = | temperatura absolută la intrarea în tubul Venturi [K] |
| 1,293 kg/m3 | = | densitatea aerului la 273,15 K și 101,325 kPa |

Δt
  i

=

intervalul de timp al încercării [s]

K
  V

=

coeficientul de etalonare al tubului Venturi cu curgere critică, pentru condiții standard Formula

p
  p

=

presiunea absolută la intrarea în tubul Venturi [kPa]

T

=

temperatura absolută la intrarea în tubul Venturi [K]

1,293 kg/m3

=

densitatea aerului la 273,15 K și 101,325 kPa

A.8.3.4.3.   Sistemul SSV-CVS

În cazul în care temperatura gazelor de evacuare diluate este menținută în intervalul ± 11 K pe durata ciclului cu ajutorul unui schimbător de căldură, debitul masic al gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului m
  ed [kg/încercare] se calculează după cum urmează:

| | (A.8-40) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-40)

unde:

| 1,293 kg/m3 | = | densitatea aerului la 273,15 K și 101,325 kPa |
| --- | --- | --- |
| Δt | = | durata ciclului [s] |
| q
  VSSV | = | debitul de aer în condiții standard (101,325 kPa, 273,15 K) [m3/s] |

1,293 kg/m3

=

densitatea aerului la 273,15 K și 101,325 kPa

Δt

=

durata ciclului [s]

q
  VSSV

=

debitul de aer în condiții standard (101,325 kPa, 273,15 K) [m3/s]

cu:

| | (A.8-41) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-41)

unde:

| A
  0 | = | |
| --- | --- | --- |
| d
  V | = | diametrul gâtului SSV [mm] |
| C
  d | = | coeficient de evacuare al SSV [-] |
| p
  p | = | presiunea absolută la intrarea în tubul Venturi [kPa] |
| T
  in | = | temperatura la intrarea în tubul Venturi [K] |
| r
  p | = | = raportul dintre presiunea statică absolută în gâtul SSV și cea la admisie, [-] |
| r
  D | = | raportul dintre diametrul gâtului SSV și diametrul interior al conductei de admisie [-] |

A
  0

=

Formula

d
  V

=

diametrul gâtului SSV [mm]

C
  d

=

coeficient de evacuare al SSV [-]

p
  p

=

presiunea absolută la intrarea în tubul Venturi [kPa]

T
  in

=

temperatura la intrarea în tubul Venturi [K]

r
  p

=

= raportul dintre presiunea statică absolută în gâtul SSV și cea la admisie, Formula [-]

r
  D

=

raportul dintre diametrul gâtului SSV și diametrul interior al conductei de admisieFormula [-]

Dacă se utilizează un sistem cu compensare a debitului (adică fără schimbător de căldură), masa gazelor de evacuare diluate med,i
  [kg] în intervalul de timp se calculează după cum urmează:

| | (A.8-42) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-42)

unde:

| 1,293 kg/m3 | = | densitatea aerului la 273,15 K și 101,325 kPa |
| --- | --- | --- |
| Δti | = | interval de timp [s] |
| q
  VSSV | = | debitul volumic al SSV [m3/s] |

1,293 kg/m3

=

densitatea aerului la 273,15 K și 101,325 kPa

Δti

=

interval de timp [s]

q
  VSSV

=

debitul volumic al SSV [m3/s]

A.8.3.5.   Calculul emisiilor de particule

A.8.3.5.1.   Ciclu tranzitoriu și ciclu în mod continuu

Masa particulelor se calculează după corecția de flotabilitate a masei eșantionului de particule, în conformitate cu punctul 8.1.12.2.5.

A.8.3.5.1.1.   Sistem de diluare cu debit parțial

Calculul pentru sistemul de diluare dublă este prezentat la punctul A.8.3.5.1.2.

A.8.3.5.1.1.1.   Calculul în funcție de raportul de prelevare

Emisia de particule pe durata ciclului m
  PM [g] se calculează cu următoarea ecuație:

| | (A.8-43) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-43)

unde:

| m
  f | = | masa de particule prelevată pe durata ciclului [mg] |
| --- | --- | --- |
| r
  s | = | raportul mediu de prelevare pe durata ciclului de încercare [-] |

m
  f

=

masa de particule prelevată pe durata ciclului [mg]

r
  s

=

raportul mediu de prelevare pe durata ciclului de încercare [-]

cu:

| | (A.8-44) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-44)

unde:

| m
  se | = | masa eșantionului de gaze de evacuare brute pe durata ciclului [kg] |
| --- | --- | --- |
| m
  ew | = | masa totală a gazelor de evacuare brute pe durata ciclului [kg] |
| m
  sep | = | masa gazelor de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor [kg] |
| m
  sed | = | masa gazelor de evacuare diluate care trec prin tunelul de diluare [kg] |

m
  se

=

masa eșantionului de gaze de evacuare brute pe durata ciclului [kg]

m
  ew

=

masa totală a gazelor de evacuare brute pe durata ciclului [kg]

m
  sep

=

masa gazelor de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor [kg]

m
  sed

=

masa gazelor de evacuare diluate care trec prin tunelul de diluare [kg]

În cazul sistemului de prelevare totală, m
  sep și m
  sed sunt identice.

A.8.3.5.1.1.2.   Calculul în funcție de raportul de diluare

Emisia de particule pe durata ciclului m
  PM [g] se calculează cu următoarea ecuație:

| | (A.8-45) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-45)

unde:

| m
  f | = | masa de particule prelevată pe durata ciclului [mg] |
| --- | --- | --- |
| m
  sep | = | masa gazelor de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor [kg] |
| m
  edf | = | masa gazelor de evacuare diluate echivalente pe durata ciclului [kg] |

m
  f

=

masa de particule prelevată pe durata ciclului [mg]

m
  sep

=

masa gazelor de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor [kg]

m
  edf

=

masa gazelor de evacuare diluate echivalente pe durata ciclului [kg]

Masa totală a gazelor de evacuare diluate echivalente pe durata ciclului m
  edf [kg] se determină după cum urmează:

| | (A.8-46) |
| --- | --- |
| | (A.8-47) |
| | (A.8-48) |

Formula

(A.8-46)

Formula

(A.8-47)

Formula

(A.8-48)

unde:

| q
  medf,i | = | debitul masic instantaneu al gazelor de evacuare diluate echivalente [kg/s] |
| --- | --- | --- |
| q
  mew,i | = | debitul masic instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [kg/s] |
| r
  d,I | = | raport de diluare instantaneu [-] |
| q
  mdew,i | = | debitul masic instantaneu al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă [kg/s] |
| q
  mdw,i | = | debitul masic instantaneu al aerului de diluare [kg/s] |
| f | = | frecvența de prelevare a datelor [Hz] |
| N | = | numărul de măsurători [-] |

q
  medf,i

=

debitul masic instantaneu al gazelor de evacuare diluate echivalente [kg/s]

q
  mew,i

=

debitul masic instantaneu al gazelor de evacuare în stare umedă [kg/s]

r
  d,I

=

raport de diluare instantaneu [-]

q
  mdew,i

=

debitul masic instantaneu al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă [kg/s]

q
  mdw,i

=

debitul masic instantaneu al aerului de diluare [kg/s]

f

=

frecvența de prelevare a datelor [Hz]

N

=

numărul de măsurători [-]

A.8.3.5.1.2.   Sistem de diluare cu debit integral

Masa emisiilor se calculează după cum urmează:

| | (A.8-49) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-49)

unde:

| m
  f | = | masa de particule prelevată pe durata ciclului [mg] |
| --- | --- | --- |
| m
  sep | = | masa gazelor de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor [kg] |
| m
  ed | = | masa gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului [kg] |

m
  f

=

masa de particule prelevată pe durata ciclului [mg]

m
  sep

=

masa gazelor de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor [kg]

m
  ed

=

masa gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului [kg]

cu:

| | (A.8-50) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-50)

unde:

| m
  set | = | masa gazelor de evacuare dublu diluate care trec prin filtrul de particule [kg] |
| --- | --- | --- |
| m
  ssd | = | masa aerului de diluare secundar [kg] |

m
  set

=

masa gazelor de evacuare dublu diluate care trec prin filtrul de particule [kg]

m
  ssd

=

masa aerului de diluare secundar [kg]

A.8.3.5.1.3.   Corecție de fond

Corecția de fond a masei de particule m
  PM,c [g] se poate realiza după cum urmează:

| | (A.8-51) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-51)

unde:

| m
  f | = | masa de particule prelevată pe durata ciclului [mg] |
| --- | --- | --- |
| m
  sep | = | masa gazelor de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor [kg] |
| m
  sd | = | masa de aer de diluare prelevată cu sistemul de prelevare a particulelor de fond [kg] |
| m
  b | = | masa particulelor de fond colectate din aerul de diluare [mg] |
| m
  ed | = | masa gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului [kg] |
| D | = | factor de diluare [a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.] [-] |

m
  f

=

masa de particule prelevată pe durata ciclului [mg]

m
  sep

=

masa gazelor de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor [kg]

m
  sd

=

masa de aer de diluare prelevată cu sistemul de prelevare a particulelor de fond [kg]

m
  b

=

masa particulelor de fond colectate din aerul de diluare [mg]

m
  ed

=

masa gazelor de evacuare diluate pe durata ciclului [kg]

D

=

factor de diluare [a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.] [-]

A.8.3.5.2.   Calculul pentru cicluri în regim staționar în mod discontinuu

A.8.3.5.2.1.   Sistemul de diluare

Toate calculele se bazează pe valorile medii ale modurilor individuale i pe durata perioadei de prelevare.

| (a) | Pentru diluarea cu debit parțial, debitul masic echivalent al gazelor de evacuare diluate se determină cu ajutorul sistemului de măsurare a debitului prezentat în figura 9.2: | (A.8-52) |
| --- | --- | --- |
| | (A.8-53) |

(a)

Pentru diluarea cu debit parțial, debitul masic echivalent al gazelor de evacuare diluate se determină cu ajutorul sistemului de măsurare a debitului prezentat în figura 9.2:

Formula

(A.8-52)

Formula

(A.8-53)

unde:

| q
  medf | = | debitul masic al gazelor de evacuare diluate echivalente [kg/s] |
| --- | --- | --- |
| q
  mew | = | debitul masic al gazelor de evacuare în stare umedă [kg/s] |
| r
  d | = | raport de diluare [-] |
| q
  mdew | = | debitul masic al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă [kg/s] |
| q
  mdw | = | debitul masic al aerului de diluare [kg/s] |

q
  medf

=

debitul masic al gazelor de evacuare diluate echivalente [kg/s]

q
  mew

=

debitul masic al gazelor de evacuare în stare umedă [kg/s]

r
  d

=

raport de diluare [-]

q
  mdew

=

debitul masic al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă [kg/s]

q
  mdw

=

debitul masic al aerului de diluare [kg/s]

| (b) | Pentru sistemele de diluare cu debit integral q
  mdew se folosește ca q
  medf. |
| --- | --- |

(b)

Pentru sistemele de diluare cu debit integral q
  mdew se folosește ca q
  medf.

A.8.3.5.2.2.   Calculul debitului masic de particule

Debitul emisiei de particule pe durata ciclului q
  mPM [g/h] se calculează după cum urmează:

| (a) | Pentru metoda cu un singur filtru | (A.8-54) |
| --- | --- | --- |
| | (A.8-55) |
| | (A.8-56) |

(a)

Pentru metoda cu un singur filtru

Formula

(A.8-54)

Formula

(A.8-55)

Formula

(A.8-56)

unde:

| q
  mPM | = | debitul masic de particule [g/h] |
| --- | --- | --- |
| m
  f | = | masa de particule prelevată pe durata ciclului [mg] |
| | = | debitul masic mediu echivalent al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă [kg/s] |
| q
  medfi | = | debitul masic echivalent al gaze de evacuare diluate, în stare umedă, în modul i [kg/s] |
| WF
  i | = | factor de ponderare pentru modul i [-] |
| m
  sep | = | masa gazelor de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor [kg] |
| m
  sepi | = | masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecută prin filtrele de prelevare a particulelor în modul i [kg] |
| N | = | numărul de măsurători [-] |

q
  mPM

=

debitul masic de particule [g/h]

m
  f

=

masa de particule prelevată pe durata ciclului [mg]

Formula

=

debitul masic mediu echivalent al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă [kg/s]

q
  medfi

=

debitul masic echivalent al gaze de evacuare diluate, în stare umedă, în modul i [kg/s]

WF
  i

=

factor de ponderare pentru modul i [-]

m
  sep

=

masa gazelor de evacuare diluate care trec prin filtrele de colectare a particulelor [kg]

m
  sepi

=

masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecută prin filtrele de prelevare a particulelor în modul i [kg]

N

=

numărul de măsurători [-]

| (b) | Pentru metoda cu filtre multiple | (A.8-57) |
| --- | --- | --- |

(b)

Pentru metoda cu filtre multiple

Formula

(A.8-57)

unde:

| q
  mPMi | = | debitul masic de particule pentru modul i [g/h] |
| --- | --- | --- |
| m
  fi | = | masa eșantionului de particule colectat în modul i [mg] |
| q
  medfi | = | debitul masic echivalent al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă, în modul i [kg/s] |
| m
  sepi | = | masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecute prin filtrul de prelevare a particulelor în modul i [kg] |

q
  mPMi

=

debitul masic de particule pentru modul i [g/h]

m
  fi

=

masa eșantionului de particule colectat în modul i [mg]

q
  medfi

=

debitul masic echivalent al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă, în modul i [kg/s]

m
  sepi

=

masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecute prin filtrul de prelevare a particulelor în modul i [kg]

Masa PM se determină pe durata ciclului de încercare prin însumarea valorilor medii ale modurilor individuale i pe durata perioadei de prelevare.

Corecția de fond a debitului masic de particule q
  mPM [g/h] sau q
  mPMi
  [g/h] se poate realiza după cum urmează:

| (a) | Pentru metoda cu un singur filtru | (A.8-58) |
| --- | --- | --- |

(a)

Pentru metoda cu un singur filtru

Formula

(A.8-58)

unde:

| q
  mPM | = | debitul masic de particule [g/h] |
| --- | --- | --- |
| m
  f | = | masa eșantionului de particule colectate [mg] |
| m
  sep | = | masa eșantionului de gaze de evacuare diluate care a trecut prin filtrul de prelevare a particulelor [kg] |
| m
  f,d | = | masa eșantionului de particule colectate din aerul de diluare [mg] |
| m
  d | = | masa eșantionului de aer de diluare trecut prin filtrele de prelevare a particulelor [kg] |
| D
  i | = | factor de diluare în modul i [a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.] [-] |
| WF
  i | = | factor de ponderare pentru modul i [-] |
| | = | debitul masic echivalent mediu al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă [kg/s] |

q
  mPM

=

debitul masic de particule [g/h]

m
  f

=

masa eșantionului de particule colectate [mg]

m
  sep

=

masa eșantionului de gaze de evacuare diluate care a trecut prin filtrul de prelevare a particulelor [kg]

m
  f,d

=

masa eșantionului de particule colectate din aerul de diluare [mg]

m
  d

=

masa eșantionului de aer de diluare trecut prin filtrele de prelevare a particulelor [kg]

D
  i

=

factor de diluare în modul i [a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.] [-]

WF
  i

=

factor de ponderare pentru modul i [-]

Formula

=

debitul masic echivalent mediu al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă [kg/s]

| (b) | Pentru metoda cu filtre multiple | (A.8-59) |
| --- | --- | --- |

(b)

Pentru metoda cu filtre multiple

Formula

(A.8-59)

unde:

| q
  mPM | = | debitul masic de particule [g/h] |
| --- | --- | --- |
| m
  fi | = | masa eșantionului de particule colectate în modul i [mg] |
| m
  f,d | = | masa eșantionului de particule colectate din aerul de diluare [mg] |
| q
  medfi | = | debitul masic echivalent al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă, în modul i [kg/h] |
| m
  sepi | = | masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecute prin filtrul de prelevare a particulelor, în modul i [kg] |
| m
  d | = | masa eșantionului de aer de diluare trecut prin filtrele de prelevare a particulelor [kg] |
| D | = | factor de diluare [a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.] [-] |
| | = | debitul masic echivalent mediu al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă [kg/s] |

q
  mPM

=

debitul masic de particule [g/h]

m
  fi

=

masa eșantionului de particule colectate în modul i [mg]

m
  f,d

=

masa eșantionului de particule colectate din aerul de diluare [mg]

q
  medfi

=

debitul masic echivalent al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă, în modul i [kg/h]

m
  sepi

=

masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecute prin filtrul de prelevare a particulelor, în modul i [kg]

m
  d

=

masa eșantionului de aer de diluare trecut prin filtrele de prelevare a particulelor [kg]

D

=

factor de diluare [a se vedea ecuația (A.8-29) de la punctul A.8.3.2.2.] [-]

Formula

=

debitul masic echivalent mediu al gazelor de evacuare diluate, în stare umedă [kg/s]

Dacă se realizează mai mult de o măsurătoare, se înlocuiește cu Formula.

A.8.4.   Lucrul mecanic al ciclului de încercare și emisii specifice

A.8.4.1.   Emisii gazoase

A.8.4.1.1.   Ciclu tranzitoriu și ciclu în mod continuu

Se face referire la punctele A.8.2.1. și A.8.3.1. pentru gazele de evacuare brute, respectiv diluate. Valorile rezultate pentru putere P [kW] sunt integrate pe un interval de încercare. Lucrul mecanic total W
  act [kWh] se calculează după cum urmează:

| | (A.8-60) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-60)

unde:

| P
  i | = | puterea instantanee a motorului [kW] |
| --- | --- | --- |
| n
  i | = | turația instantanee a motorului [min-1] |
| T
  i | = | cuplul instantaneu al motorului [Nm] |
| W
  act | = | lucrul mecanic efectiv în cursul unui ciclu [kWh] |
| f | = | frecvența de prelevare a datelor [Hz] |
| N | = | numărul de măsurători [-] |

P
  i

=

puterea instantanee a motorului [kW]

n
  i

=

turația instantanee a motorului [min-1]

T
  i

=

cuplul instantaneu al motorului [Nm]

W
  act

=

lucrul mecanic efectiv în cursul unui ciclu [kWh]

f

=

frecvența de prelevare a datelor [Hz]

N

=

numărul de măsurători [-]

Emisiile specifice e
  gaz [g/kWh] se calculează în următoarele moduri, în funcție de tipul ciclului de încercare.

| | (A.8-61) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-61)

unde:

| m
  gas | = | masa totală a emisiilor [g/încercare] |
| --- | --- | --- |
| W
  act | = | lucrul mecanic în cursul unui ciclu [kWh] |

m
  gas

=

masa totală a emisiilor [g/încercare]

W
  act

=

lucrul mecanic în cursul unui ciclu [kWh]

În cazul ciclului tranzitoriu, rezultatul final al încercării e
  gas [g/kWh] este media ponderată între rezultatul de la încercarea cu pornire la rece și cel de la încercarea cu pornire la cald, cu formula:

| | (A.8-62) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-62)

În cazul unei regenerări ocazionale (periodice) a gazelor de evacuare (punctul 6.6.2.), emisiile specifice se corectează cu factorul de ajustare multiplicativ k
  r [ecuația (6-4)] sau cu două perechi distincte de factori suplimentari de ajustare aditivi k
  Ur [factor de ajustare superioară din ecuația (6-5)] și k
  Dr [factor de ajustare inferioară din ecuația (6-6)].

A.8.4.1.2.   Ciclu în regim staționar în mod discontinuu

Emisiile specifice e
  gas [g/kWh] se calculează după cum urmează:

| | (A.8-63) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-63)

unde:

| q
  mgas,i | = | debitul masic mediu al emisiilor pentru modul i [g/h] |
| --- | --- | --- |
| P
  i | = | puterea motorului pentru modul i [kW] cu (a se vedea punctele 6.3. și 7.7.1.2.) |
| WF
  i | = | factor de ponderare pentru modul i [-] |

q
  mgas,i

=

debitul masic mediu al emisiilor pentru modul i [g/h]

P
  i

=

puterea motorului pentru modul i [kW] cu Formula (a se vedea punctele 6.3. și 7.7.1.2.)

WF
  i

=

factor de ponderare pentru modul i [-]

A.8.4.2.   Emisii de particule

A.8.4.2.1.   Ciclu tranzitoriu și ciclu în mod continuu

Emisiile specifice de particule se calculează cu ecuația (A.8-61), unde e
  gas [g/kWh] și m
  gas [g/încercare] sunt înlocuite cu e
  PM [g/kWh], respectiv m
  PM [g/încercare]:

| | (A.8-64) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-64)

unde:

| m
  PM | = | masa totală a emisiilor de particule, calculată în conformitate cu punctul A.8.3.5. [g/încercare] |
| --- | --- | --- |
| W
  act | = | lucrul mecanic în cursul unui ciclu [kWh] |

m
  PM

=

masa totală a emisiilor de particule, calculată în conformitate cu punctul A.8.3.5. [g/încercare]

W
  act

=

lucrul mecanic în cursul unui ciclu [kWh]

Emisiile în ciclul tranzitoriu compus (adică faza la rece și faza la cald) se calculează în modul indicat la punctul A.8.4.1.

A.8.4.2.2.   Ciclu în regim staționar în mod discontinuu

Emisiile specifice de particule e
  PM [g/kWh] se calculează în modul următor:

| (a) | Pentru metoda cu un singur filtru | (A.8-65) |
| --- | --- | --- |

(a)

Pentru metoda cu un singur filtru

Formula

(A.8-65)

unde:

| Pi | = | puterea motorului pentru modul i [kW] cu (a se vedea punctele 6.3. și 7.7.1.2.) |
| --- | --- | --- |
| WFi | = | factor de ponderare pentru modul i [-] |
| q
  mPM | = | debitul masic de particule [g/h] |

Pi

=

puterea motorului pentru modul i [kW] cu Formula (a se vedea punctele 6.3. și 7.7.1.2.)

WFi

=

factor de ponderare pentru modul i [-]

q
  mPM

=

debitul masic de particule [g/h]

| (b) | Pentru metoda cu filtre multiple | (A.8-66) |
| --- | --- | --- |

(b)

Pentru metoda cu filtre multiple

Formula

(A.8-66)

unde:

| Pi | = | puterea motorului pentru modul i [kW] cu (a se vedea punctele 6.3. și 7.7.1.2.) |
| --- | --- | --- |
| WFi | = | factor de ponderare pentru modul i [-] |
| q
  mPMi | = | debitul masic de particule în modul i [g/h] |

Pi

=

puterea motorului pentru modul i [kW] cu Formula (a se vedea punctele 6.3. și 7.7.1.2.)

WFi

=

factor de ponderare pentru modul i [-]

q
  mPMi

=

debitul masic de particule în modul i [g/h]

Pentru metoda cu un singur filtru, factorul de ponderare efectiv, WF
  ei, pentru fiecare mod se calculează în modul următor:

| | (A.8-67) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-67)

unde:

| m
  sepi | = | masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecute prin filtrele de prelevare a particulelor în modul i [kg] |
| --- | --- | --- |
| | = | debitul masic echivalent mediu de gaze de evacuare diluate [kg/s] |
| q
  medfi | = | debitul masic echivalent de gaze de evacuare diluate în modul i [kg/s] |
| m
  sep | = | masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecute prin filtrele de prelevare a particulelor [kg] |

m
  sepi

=

masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecute prin filtrele de prelevare a particulelor în modul i [kg]

Formula

=

debitul masic echivalent mediu de gaze de evacuare diluate [kg/s]

q
  medfi

=

debitul masic echivalent de gaze de evacuare diluate în modul i [kg/s]

m
  sep

=

masa eșantionului de gaze de evacuare diluate trecute prin filtrele de prelevare a particulelor [kg]

Valorile factorilor de ponderare efectivi se încadrează în intervalul ± 0,005 (valoare absolută) față de factorii de ponderare enumerați în anexa 5.

---

(1)  A se vedea indicii; de exemplu:Image pentru debitul masic de aer uscat,Image pentru debitul masic de combustibil etc.

(2)  Raportul de diluare rd din apendicele A.8 și DR din apendicele A.7: simboluri diferite, dar cu același înțeles și în aceleași ecuații. Factorul de diluare D din apendicele A.8 și x
  dil din apendicele A.7: simboluri diferite, dar cu același înțeles din punct de vedere fizic;

ecuația (A.7-47) prezintă relația dintre x
  dil și DR.

(3)  t.b.d. = urmează să fie stabilită

(4)  În apendicele A.8, semnificația indicelui este determinată de cantitatea asociată; de exemplu, indicele „d” poate indica: o măsurare în stare uscată, precum în „c
  d = concentrația în stare uscată”; aerul de diluare, precum în „p
  d = presiunea vaporilor de saturație a aerului de diluare” sau „k
  w,d = factorul de corecție de la uscat la umed pentru aerul de diluare”; raportul de diluare precum în „r
  d”.

(5)  Raportat la un combustibil cu formula chimică CHαOεNδSγ

(6)  Raportat la un combustibil cu formula chimică CHαOβSγNδ

(7)  Trebuie să se acorde atenție diferitelor semnificații ale simbolului β din cele două apendice pentru calculul emisiilor: în apendicele A.8 acesta se referă la un combustibil cu formula chimică CHαSγNδOε (adică formula CβHαSγNδOε, unde β = 1, considerând un atom de carbon pe moleculă), în timp ce în apendicele A.7 acesta se referă la raportul oxigen/carbon cu CHαOβSγNδ. În consecință, β din apendicele A.7 îi corespunde lui ε din apendicele A.8.

(8)  Fracția masică w însoțită de simbolul componentei chimice ca indice.

Apendicele A.8.1

Etalonarea debitului de gaze de evacuare diluate (CVS)

A.8.5.   Etalonarea sistemului CVS

Sistemul CVS se etalonează folosind un debitmetru de precizie și un dispozitiv de restricție. Debitul prin sistem trebuie măsurat la diferite reglaje de restricție, iar parametrii de control ai sistemului se măsoară și se raportează la debit.

Se pot utiliza diferite tipuri de debitmetre, precum tuburi Venturi etalonate, debitmetru etalonat pentru curgere laminară, debitmetru cu turbină etalonat.

A.8.5.1.   Pompa volumetrică (PDP)

Toți parametrii legați de pompa volumetrică se măsoară simultan cu parametrii aferenți unui tub Venturi de etalonare conectat în serie cu pompa. Debitul calculat (în m3/s la orificiul de admisie al pompei, la presiune absolută și temperatură absolută) se reprezintă grafic în raport cu o funcție de corelare care reprezintă valoarea unei combinații specifice a parametrilor pompei. Se stabilește ecuația liniară care pune în relație debitul pompei și funcția de corelare. În cazul în care un sistem CVS este antrenat de un motor cu viteze multiple, etalonarea se efectuează pentru fiecare interval folosit.

Pe durata etalonării trebuie să se mențină o temperatură constantă.

Scurgerile la nivelul tuturor racordurilor și conductelor dintre tubul Venturi de etalonare și pompa CVS trebuie să fie menținute sub 0,3 % din nivelul celui mai scăzut debit de curgere (cea mai mare restricție și cea mai mică valoare a turației pompei PDP).

Debitul de aer (q

  VCVS) la fiecare reglaj de restricție (minimum 6 reglaje) se calculează în m3/s standard din datele debitmetrului, utilizând metoda indicată de producător. Debitul de aer se transformă ulterior în debit unitar al pompei (V
  0) în m3/rotație, la temperatura și presiunea absolută la admisia în pompă, după cum urmează:

| | (A.8-68) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-68)

unde:

| q

  VCVS | = | debitul de aer în condiții standard (101,325 kPa, 273,15 K) [m3/s] |
| --- | --- | --- |
| T | = | temperatura la intrarea în pompă [K] |
| p
  p | = | presiunea absolută la intrarea în pompă [kPa] |
| n | = | turația pompei [rotații/s] |

q

  VCVS

=

debitul de aer în condiții standard (101,325 kPa, 273,15 K) [m3/s]

T

=

temperatura la intrarea în pompă [K]

p
  p

=

presiunea absolută la intrarea în pompă [kPa]

n

=

turația pompei [rotații/s]

Pentru a ține cont de variațiile de presiune la pompă și de rata pierderilor la pompă, funcția de corelare (X
  0) [s/rotație] între turația pompei, diferența de presiune dintre intrarea în pompă și ieșirea din pompă și presiunea absolută la ieșirea din pompă se calculează după cum urmează:

| | (A.8-69) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-69)

unde:

| Δp
  p | = | diferența de presiune între intrarea în pompă și ieșirea din pompă [kPa] |
| --- | --- | --- |
| p
  p | = | presiunea absolută la ieșirea din pompă [kPa] |
| n | = | turația pompei [rotații/s] |

Δp
  p

=

diferența de presiune între intrarea în pompă și ieșirea din pompă [kPa]

p
  p

=

presiunea absolută la ieșirea din pompă [kPa]

n

=

turația pompei [rotații/s]

Pentru a genera formula etalonării se face o ajustare liniară prin metoda celor mai mici pătrate, după cum urmează:

| | (A.8-70) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-70)

cu D
  0 [m3/rotație] și m [m3/s], ordonata la origine și respectiv panta, care descriu dreapta de regresie.

Pentru sistemul CVS cu turații multiple, curbele de etalonare generate pentru diferite intervale ale debitului pompei trebuie să fie aproximativ paralele, iar valorile ordonatei la origine (D
  0) cresc o dată cu reducerea intervalului debitului pompei.

Valorile calculate din ecuație trebuie să se situeze între ± 0,5 % din valorile măsurate ale V
  0. Valorile lui m variază în funcție de pompă. În timp, influxul de particule conduce la scăderea pierderilor de debit prin pompă, lucru reflectat de valorile scăzute ale lui m. Prin urmare, etalonarea se efectuează la punerea în funcțiune a pompei, după lucrări de întreținere majore, precum și în cazul în care verificarea întregului sistem indică o modificare a ratei pierderilor de debit.

A.8.5.2.   Tub Venturi cu curgere critică (CFV)

Etalonarea CFV are la bază ecuația debitului pentru un tub Venturi cu curgere critică. Debitul de gaz este în funcție de presiunea și temperatura de admisie în tubul Venturi.

Pentru determinarea intervalului debitului critic, K
  V se reprezintă grafic ca o funcție a presiunii de admisie în tubul Venturi. Pentru debitul critic (strangulat), K
  V va avea o valoare relativ constantă. Odată cu scăderea presiunii (creșterea vidului), tubul Venturi nu mai este strangulat, iar K
  V scade, ceea ce indică faptul că CFV funcționează în afara intervalului permis.

Debitul de aer (q

  VCVS) la fiecare reglaj de restricție (minimum 8 reglaje) se calculează în m3/s standard din datele debitmetrului utilizând metoda indicată de producător. Coeficientul de etalonare Formula se calculează pe baza datelor de etalonare pentru fiecare reglaj, după cum urmează:

| | (A.8-71) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-71)

unde:

| q

  VSSV | = | debitul de aer în condiții standard (101,325 kPa, 273,15 K) [m3/s] |
| --- | --- | --- |
| T | = | temperatura la intrarea în tubul Venturi [K] |
| p
  p | = | presiunea absolută la intrarea în tubul Venturi [kPa] |

q

  VSSV

=

debitul de aer în condiții standard (101,325 kPa, 273,15 K) [m3/s]

T

=

temperatura la intrarea în tubul Venturi [K]

p
  p

=

presiunea absolută la intrarea în tubul Venturi [kPa]

Se calculează media K
  V și abaterea standard. Abaterea standard nu trebuie să depășească ± 0,3 % din media K
  V.

A.8.5.3.   Tub Venturi subsonic (SSV)

Etalonarea SSV are la bază ecuația debitului pentru un tub Venturi subsonic. Debitul de gaz este o funcție a presiunii și temperaturii de admisie, a scăderii presiunii dintre orificiul de admisie și gâtul SSV, așa cum se indică în ecuație (A.8-41).

Debitul de aer (q

  VSSV) la fiecare reglaj de restricție (minimum 16 reglaje) se calculează în m3/s standard din datele debitmetrului utilizând metoda indicată de producător. Coeficientul de evacuare se calculează pe baza datelor de etalonare pentru fiecare reglaj, după cum urmează:

| | (A.8-72) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-72)

unde:

| A
  0 | = | |
| --- | --- | --- |
| q

  VSSV | = | debitul de aer în condiții standard (101,325 kPa, 273,15 K) [m3/s] |
| T
  in,V | = | temperatura la intrarea în tubul Venturi [K] |
| d
  V | = | diametrul gâtului SSV [mm] |
| r
  p | = | [-] |
| r
  D | = | raportul dintre diametrul gâtului SSV, d
  V, și diametrul interior al conductei de admisie D [-] |

A
  0

=

Formula

q

  VSSV

=

debitul de aer în condiții standard (101,325 kPa, 273,15 K) [m3/s]

T
  in,V

=

temperatura la intrarea în tubul Venturi [K]

d
  V

=

diametrul gâtului SSV [mm]

r
  p

=

Formula [-]

r
  D

=

raportul dintre diametrul gâtului SSV, d
  V, și diametrul interior al conductei de admisie D [-]

Pentru a determina gama de valori ale debitului subsonic, C
  d se reprezintă grafic ca o funcție a numărului lui Reynolds Re, la nivelul gâtului SSV. Numărul Re la gâtul SSV se calculează cu următoarea ecuație:

| | (A.8-73) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-73)

cu

| | (A.8-74) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-74)

unde:

| A
  1 | = | |
| --- | --- | --- |
| q

  VSSV | = | debitul de aer în condiții standard (101,325 kPa, 273,15 K) [m3/s] |
| d
  V | = | diametrul gâtului SSV [mm] |
| μ | = | viscozitatea absolută sau dinamică a gazului [kg/(m · s)] |
| b | = | 1,458 × 106 (constantă empirică) [kg/(m · s · K0,5)] |
| S | = | 110,4 (constantă empirică) [K] |

A
  1

=

Formula

q

  VSSV

=

debitul de aer în condiții standard (101,325 kPa, 273,15 K) [m3/s]

d
  V

=

diametrul gâtului SSV [mm]

μ

=

viscozitatea absolută sau dinamică a gazului [kg/(m · s)]

b

=

1,458 × 106 (constantă empirică) [kg/(m · s · K0,5)]

S

=

110,4 (constantă empirică) [K]

Întrucât q
  VSSV se utilizează în formula de calcul a Re, calculele trebuie să înceapă cu o valoarea inițială estimată a q
  VSSV sau a C
  d pentru tubul Venturi de etalonare și să se repete până când valorile q

  VSSV converg. Metoda de convergență trebuie să aibă o precizie de cel puțin 0,1 %.

Pentru un minim de șaisprezece puncte situate în regiunea debitului subsonic, valorile calculate ale C
  d din ecuația rezultată din ajustarea curbei de etalonare trebuie să se încadreze în intervalul ± 0,5 % din valoarea măsurată a C
  d pentru fiecare punct de etalonare.

Apendicele A.8.2

Corecția în funcție de abaterea de măsurare

A.8.6.   Calculele din prezentul apendice sunt efectuate în modul descris în apendicele A.7.2 la apendicele A.7 la anexa 4B.

| | (A.8-75) |
| --- | --- |

Formula

(A.8-75)

unde:

| c
  idriftcor | = | concentrația corectată în funcție de abaterea de măsurare [ppm] |
| --- | --- | --- |
| x
  refzero | = | concentrația de referință a gazului de aducere la zero, care este de obicei zero cu excepția cazului în care se cunoaște că este diferită [ppm] |
| c
  refspan | = | concentrația de referință a gazului de reglare a sensibilității [ppm] |
| c
  prespan | = | răspunsul analizorului de gaze în intervalul dinaintea încercării la concentrația gazului de reglare a sensibilității [ppm] |
| c
  postspan | = | răspunsul analizorului de gaze în intervalul de după încercare la concentrația gazului de reglare a sensibilității [ppm] |
| c
  i sau | = | concentrația înregistrată, adică măsurată în timpul încercării, înainte de corecția în funcție de abaterea de măsurare [ppm] |
| c
  prezero | = | răspunsul analizorului de gaze în intervalul dinaintea încercării la concentrația gazului de aducere la zero [ppm] |
| c
  postzero | = | răspunsul analizorului de gaze în intervalul de după-încercare la concentrația gazului de aducere la zero [ppm] |

c
  idriftcor

=

concentrația corectată în funcție de abaterea de măsurare [ppm]

x
  refzero

=

concentrația de referință a gazului de aducere la zero, care este de obicei zero cu excepția cazului în care se cunoaște că este diferită [ppm]

c
  refspan

=

concentrația de referință a gazului de reglare a sensibilității [ppm]

c
  prespan

=

răspunsul analizorului de gaze în intervalul dinaintea încercării la concentrația gazului de reglare a sensibilității [ppm]

c
  postspan

=

răspunsul analizorului de gaze în intervalul de după încercare la concentrația gazului de reglare a sensibilității [ppm]

Formula

=

concentrația înregistrată, adică măsurată în timpul încercării, înainte de corecția în funcție de abaterea de măsurare [ppm]

c
  prezero

=

răspunsul analizorului de gaze în intervalul dinaintea încercării la concentrația gazului de aducere la zero [ppm]

c
  postzero

=

răspunsul analizorului de gaze în intervalul de după-încercare la concentrația gazului de aducere la zero [ppm]

---

ANEXA 5

CICLURI DE ÎNCERCARE

1.   Cicluri de încercare

1.1.   Încercarea în regim staționar în mod discontinuu

| (a) | Pentru motoarele cu turație variabilă se efectuează următorul ciclu de opt moduri (1) cu dinamometrul montat pe motorul supus încercării:








  Numărul modului | Turația motorului | Cuplul [%] | Factor de ponderare |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Nominală (2) sau de referință (3) | 100 | 0,15 |
| 2 | Nominală (2) sau de referință (3) | 75 | 0,15 |
| 3 | Nominalăå (2) sau de referință (3) | 50 | 0,15 |
| 4 | Nominală (2) sau de referință (3) | 10 | 0,10 |
| 5 | Intermediară | 100 | 0,10 |
| 6 | Intermediară | 75 | 0,10 |
| 7 | Intermediară | 50 | 0,10 |
| 8 | La ralanti | — | 0,15 |

(a)

Pentru motoarele cu turație variabilă se efectuează următorul ciclu de opt moduri (1) cu dinamometrul montat pe motorul supus încercării:

Numărul modului

Turația motorului

Cuplul [%]

Factor de ponderare

1

Nominală (2) sau de referință (3)

100

0,15

2

Nominală (2) sau de referință (3)

75

0,15

3

Nominalăå (2) sau de referință (3)

50

0,15

4

Nominală (2) sau de referință (3)

10

0,10

5

Intermediară

100

0,10

6

Intermediară

75

0,10

7

Intermediară

50

0,10

8

La ralanti

—

0,15

| (b) | Pentru motoarele cu turație constantă se efectuează următorul ciclu de cinci moduri (4) cu dinamometrul montat pe motorul supus încercării:








  Numărul modului | Turația motorului | Cuplul [%] | Factor de ponderare |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Nominală | 100 | 0,05 |
| 2 | Nominală | 75 | 0,25 |
| 3 | Nominală | 50 | 0,30 |
| 4 | Nominală | 25 | 0,30 |
| 5 | Nominală | 10 | 0,10 |

(b)

Pentru motoarele cu turație constantă se efectuează următorul ciclu de cinci moduri (4) cu dinamometrul montat pe motorul supus încercării:

Numărul modului

Turația motorului

Cuplul [%]

Factor de ponderare

1

Nominală

100

0,05

2

Nominală

75

0,25

3

Nominală

50

0,30

4

Nominală

25

0,30

5

Nominală

10

0,10

Cifrele pentru sarcină sunt valori procentuale ale cuplului, corespunzătoare regimului nominal de bază al puterii (5), definit ca fiind puterea maximă disponibilă într-o succesiune de regimuri de funcționare cu putere variabilă, a cărei durată poate atinge un număr nelimitat de ore pe an, între intervale declarate de întreținere și în condiții ambientale declarate, întreținerea efectuându-se în conformitate cu instrucțiunile producătorului.

1.2.   Încercarea în regim staționar în mod continuu

| (a) | Pentru motoarele cu turație variabilă se efectuează următorul ciclu de utilizare cu nouă moduri în cazul încercării în mod continuu:








  Modul RMC | Durata modului [s] | Turația motorului (6), (8) | Cuplul (%) (7), (8) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1a | Regim staționar |

(a)

Pentru motoarele cu turație variabilă se efectuează următorul ciclu de utilizare cu nouă moduri în cazul încercării în mod continuu:

Modul RMC

Durata modului [s]

Turația motorului (6), (8)

Cuplul (%) (7), (8)

1a

Regim staționar

126

Ralanti la cald

0

| 1b | Regim tranzitoriu |
| --- | --- |

1b

Regim tranzitoriu

20

Tranziție liniară (2)

Tranziție liniară

| 2a | Regim staționar |
| --- | --- |

2a

Regim staționar

159

Intermediară

100

| 2b | Regim tranzitoriu |
| --- | --- |

2b

Regim tranzitoriu

20

Intermediară

Tranziție liniară

| 3a | Regim staționar |
| --- | --- |

3a

Regim staționar

160

Intermediară

50

| 3b | Regim tranzitoriu |
| --- | --- |

3b

Regim tranzitoriu

20

Intermediară

Tranziție liniară

| 4a | Regim staționar |
| --- | --- |

4a

Regim staționar

162

Intermediară

75

| 4b | Regim tranzitoriu |
| --- | --- |

4b

Regim tranzitoriu

20

Tranziție liniară

Tranziție liniară

| 5a | Regim staționar |
| --- | --- |

5a

Regim staționar

246

Nominală

100

| 5b | Regim tranzitoriu |
| --- | --- |

5b

Regim tranzitoriu

20

Nominală

Tranziție liniară

| 6a | Regim staționar |
| --- | --- |

6a

Regim staționar

164

Nominală

10

| 6b | Regim tranzitoriu |
| --- | --- |

6b

Regim tranzitoriu

20

Nominală

Tranziție liniară

| 7a | Regim staționar |
| --- | --- |

7a

Regim staționar

248

Nominală

75

| 7b | Regim tranzitoriu |
| --- | --- |

7b

Regim tranzitoriu

20

Nominală

Tranziție liniară

| 8a | Regim staționar |
| --- | --- |

8a

Regim staționar

247

Nominală

50

| 8b | Regim tranzitoriu |
| --- | --- |

8b

Regim tranzitoriu

20

Tranziție liniară

Tranziție liniară

| 9 | Regim staționar |
| --- | --- |

9

Regim staționar

128

Ralanti la cald

0

| (b) | Pentru motoarele cu turație constantă se efectuează următorul ciclu de utilizare cu cinci moduri în cazul încercării în mod continuu:








  Modul RMC | Durata modului [s] | Turația motorului | Cuplul (%) (9), (10) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1a | Regim staționar |

(b)

Pentru motoarele cu turație constantă se efectuează următorul ciclu de utilizare cu cinci moduri în cazul încercării în mod continuu:

Modul RMC

Durata modului [s]

Turația motorului

Cuplul (%) (9), (10)

1a

Regim staționar

53

Reglată de motor

100

| 1b | Regim tranzitoriu |
| --- | --- |

1b

Regim tranzitoriu

20

Reglată de motor

Tranziție liniară

| 2a | Regim staționar |
| --- | --- |

2a

Regim staționar

101

Reglată de motor

10

| 2b | Regim tranzitoriu |
| --- | --- |

2b

Regim tranzitoriu

20

Reglată de motor

Tranziție liniară

| 3a | Regim staționar |
| --- | --- |

3a

Regim staționar

277

Reglată de motor

75

| 3b | Regim tranzitoriu |
| --- | --- |

3b

Regim tranzitoriu

20

Reglată de motor

Tranziție liniară

| 4a | Regim staționar |
| --- | --- |

4a

Regim staționar

339

Reglată de motor

25

| 4b | Regim tranzitoriu |
| --- | --- |

4b

Regim tranzitoriu

20

Reglată de motor

Tranziție liniară

| 5 | Regim staționar |
| --- | --- |

5

Regim staționar

350

Reglată de motor

50

1.3.   Ciclu tranzitoriu

| (a) | În cazul motoarelor cu turație variabilă se aplică următorul program în regim complet tranzitoriu (viteză variabilă și sarcină variabilă) pentru dinamometrul motorului:







  Timp
  s | Turație norm.
  % | Cuplu norm.
  % |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 0 | 0 |
| 2 | 0 | 0 |
| 3 | 0 | 0 |
| 4 | 0 | 0 |
| 5 | 0 | 0 |
| 6 | 0 | 0 |
| 7 | 0 | 0 |
| 8 | 0 | 0 |
| 9 | 0 | 0 |
| 10 | 0 | 0 |
| 11 | 0 | 0 |
| 12 | 0 | 0 |
| 13 | 0 | 0 |
| 14 | 0 | 0 |
| 15 | 0 | 0 |
| 16 | 0 | 0 |
| 17 | 0 | 0 |
| 18 | 0 | 0 |
| 19 | 0 | 0 |
| 20 | 0 | 0 |
| 21 | 0 | 0 |
| 22 | 0 | 0 |
| 23 | 0 | 0 |
| 24 | 1 | 3 |
| 25 | 1 | 3 |
| 26 | 1 | 3 |
| 27 | 1 | 3 |
| 28 | 1 | 3 |
| 29 | 1 | 3 |
| 30 | 1 | 6 |
| 31 | 1 | 6 |
| 32 | 2 | 1 |
| 33 | 4 | 13 |
| 34 | 7 | 18 |
| 35 | 9 | 21 |
| 36 | 17 | 20 |
| 37 | 33 | 42 |
| 38 | 57 | 46 |
| 39 | 44 | 33 |
| 40 | 31 | 0 |
| 41 | 22 | 27 |
| 42 | 33 | 43 |
| 43 | 80 | 49 |
| 44 | 105 | 47 |
| 45 | 98 | 70 |
| 46 | 104 | 36 |
| 47 | 104 | 65 |
| 48 | 96 | 71 |
| 49 | 101 | 62 |
| 50 | 102 | 51 |
| 51 | 102 | 50 |
| 52 | 102 | 46 |
| 53 | 102 | 41 |
| 54 | 102 | 31 |
| 55 | 89 | 2 |
| 56 | 82 | 0 |
| 57 | 47 | 1 |
| 58 | 23 | 1 |
| 59 | 1 | 3 |
| 60 | 1 | 8 |
| 61 | 1 | 3 |
| 62 | 1 | 5 |
| 63 | 1 | 6 |
| 64 | 1 | 4 |
| 65 | 1 | 4 |
| 66 | 0 | 6 |
| 67 | 1 | 4 |
| 68 | 9 | 21 |
| 69 | 25 | 56 |
| 70 | 64 | 26 |
| 71 | 60 | 31 |
| 72 | 63 | 20 |
| 73 | 62 | 24 |
| 74 | 64 | 8 |
| 75 | 58 | 44 |
| 76 | 65 | 10 |
| 77 | 65 | 12 |
| 78 | 68 | 23 |
| 79 | 69 | 30 |
| 80 | 71 | 30 |
| 81 | 74 | 15 |
| 82 | 71 | 23 |
| 83 | 73 | 20 |
| 84 | 73 | 21 |
| 85 | 73 | 19 |
| 86 | 70 | 33 |
| 87 | 70 | 34 |
| 88 | 65 | 47 |
| 89 | 66 | 47 |
| 90 | 64 | 53 |
| 91 | 65 | 45 |
| 92 | 66 | 38 |
| 93 | 67 | 49 |
| 94 | 69 | 39 |
| 95 | 69 | 39 |
| 96 | 66 | 42 |
| 97 | 71 | 29 |
| 98 | 75 | 29 |
| 99 | 72 | 23 |
| 100 | 74 | 22 |
| 101 | 75 | 24 |
| 102 | 73 | 30 |
| 103 | 74 | 24 |
| 104 | 77 | 6 |
| 105 | 76 | 12 |
| 106 | 74 | 39 |
| 107 | 72 | 30 |
| 108 | 75 | 22 |
| 109 | 78 | 64 |
| 110 | 102 | 34 |
| 111 | 103 | 28 |
| 112 | 103 | 28 |
| 113 | 103 | 19 |
| 114 | 103 | 32 |
| 115 | 104 | 25 |
| 116 | 103 | 38 |
| 117 | 103 | 39 |
| 118 | 103 | 34 |
| 119 | 102 | 44 |
| 120 | 103 | 38 |
| 121 | 102 | 43 |
| 122 | 103 | 34 |
| 123 | 102 | 41 |
| 124 | 103 | 44 |
| 125 | 103 | 37 |
| 126 | 103 | 27 |
| 127 | 104 | 13 |
| 128 | 104 | 30 |
| 129 | 104 | 19 |
| 130 | 103 | 28 |
| 131 | 104 | 40 |
| 132 | 104 | 32 |
| 133 | 101 | 63 |
| 134 | 102 | 54 |
| 135 | 102 | 52 |
| 136 | 102 | 51 |
| 137 | 103 | 40 |
| 138 | 104 | 34 |
| 139 | 102 | 36 |
| 140 | 104 | 44 |
| 141 | 103 | 44 |
| 142 | 104 | 33 |
| 143 | 102 | 27 |
| 144 | 103 | 26 |
| 145 | 79 | 53 |
| 146 | 51 | 37 |
| 147 | 24 | 23 |
| 148 | 13 | 33 |
| 149 | 19 | 55 |
| 150 | 45 | 30 |
| 151 | 34 | 7 |
| 152 | 14 | 4 |
| 153 | 8 | 16 |
| 154 | 15 | 6 |
| 155 | 39 | 47 |
| 156 | 39 | 4 |
| 157 | 35 | 26 |
| 158 | 27 | 38 |
| 159 | 43 | 40 |
| 160 | 14 | 23 |
| 161 | 10 | 10 |
| 162 | 15 | 33 |
| 163 | 35 | 72 |
| 164 | 60 | 39 |
| 165 | 55 | 31 |
| 166 | 47 | 30 |
| 167 | 16 | 7 |
| 168 | 0 | 6 |
| 169 | 0 | 8 |
| 170 | 0 | 8 |
| 171 | 0 | 2 |
| 172 | 2 | 17 |
| 173 | 10 | 28 |
| 174 | 28 | 31 |
| 175 | 33 | 30 |
| 176 | 36 | 0 |
| 177 | 19 | 10 |
| 178 | 1 | 18 |
| 179 | 0 | 16 |
| 180 | 1 | 3 |
| 181 | 1 | 4 |
| 182 | 1 | 5 |
| 183 | 1 | 6 |
| 184 | 1 | 5 |
| 185 | 1 | 3 |
| 186 | 1 | 4 |
| 187 | 1 | 4 |
| 188 | 1 | 6 |
| 189 | 8 | 18 |
| 190 | 20 | 51 |
| 191 | 49 | 19 |
| 192 | 41 | 13 |
| 193 | 31 | 16 |
| 194 | 28 | 21 |
| 195 | 21 | 17 |
| 196 | 31 | 21 |
| 197 | 21 | 8 |
| 198 | 0 | 14 |
| 199 | 0 | 12 |
| 200 | 3 | 8 |
| 201 | 3 | 22 |
| 202 | 12 | 20 |
| 203 | 14 | 20 |
| 204 | 16 | 17 |
| 205 | 20 | 18 |
| 206 | 27 | 34 |
| 207 | 32 | 33 |
| 208 | 41 | 31 |
| 209 | 43 | 31 |
| 210 | 37 | 33 |
| 211 | 26 | 18 |
| 212 | 18 | 29 |
| 213 | 14 | 51 |
| 214 | 13 | 11 |
| 215 | 12 | 9 |
| 216 | 15 | 33 |
| 217 | 20 | 25 |
| 218 | 25 | 17 |
| 219 | 31 | 29 |
| 220 | 36 | 66 |
| 221 | 66 | 40 |
| 222 | 50 | 13 |
| 223 | 16 | 24 |
| 224 | 26 | 50 |
| 225 | 64 | 23 |
| 226 | 81 | 20 |
| 227 | 83 | 11 |
| 228 | 79 | 23 |
| 229 | 76 | 31 |
| 230 | 68 | 24 |
| 231 | 59 | 33 |
| 232 | 59 | 3 |
| 233 | 25 | 7 |
| 234 | 21 | 10 |
| 235 | 20 | 19 |
| 236 | 4 | 10 |
| 237 | 5 | 7 |
| 238 | 4 | 5 |
| 239 | 4 | 6 |
| 240 | 4 | 6 |
| 241 | 4 | 5 |
| 242 | 7 | 5 |
| 243 | 16 | 28 |
| 244 | 28 | 25 |
| 245 | 52 | 53 |
| 246 | 50 | 8 |
| 247 | 26 | 40 |
| 248 | 48 | 29 |
| 249 | 54 | 39 |
| 250 | 60 | 42 |
| 251 | 48 | 18 |
| 252 | 54 | 51 |
| 253 | 88 | 90 |
| 254 | 103 | 84 |
| 255 | 103 | 85 |
| 256 | 102 | 84 |
| 257 | 58 | 66 |
| 258 | 64 | 97 |
| 259 | 56 | 80 |
| 260 | 51 | 67 |
| 261 | 52 | 96 |
| 262 | 63 | 62 |
| 263 | 71 | 6 |
| 264 | 33 | 16 |
| 265 | 47 | 45 |
| 266 | 43 | 56 |
| 267 | 42 | 27 |
| 268 | 42 | 64 |
| 269 | 75 | 74 |
| 270 | 68 | 96 |
| 271 | 86 | 61 |
| 272 | 66 | 0 |
| 273 | 37 | 0 |
| 274 | 45 | 37 |
| 275 | 68 | 96 |
| 276 | 80 | 97 |
| 277 | 92 | 96 |
| 278 | 90 | 97 |
| 279 | 82 | 96 |
| 280 | 94 | 81 |
| 281 | 90 | 85 |
| 282 | 96 | 65 |
| 283 | 70 | 96 |
| 284 | 55 | 95 |
| 285 | 70 | 96 |
| 286 | 79 | 96 |
| 287 | 81 | 71 |
| 288 | 71 | 60 |
| 289 | 92 | 65 |
| 290 | 82 | 63 |
| 291 | 61 | 47 |
| 292 | 52 | 37 |
| 293 | 24 | 0 |
| 294 | 20 | 7 |
| 295 | 39 | 48 |
| 296 | 39 | 54 |
| 297 | 63 | 58 |
| 298 | 53 | 31 |
| 299 | 51 | 24 |
| 300 | 48 | 40 |
| 301 | 39 | 0 |
| 302 | 35 | 18 |
| 303 | 36 | 16 |
| 304 | 29 | 17 |
| 305 | 28 | 21 |
| 306 | 31 | 15 |
| 307 | 31 | 10 |
| 308 | 43 | 19 |
| 309 | 49 | 63 |
| 310 | 78 | 61 |
| 311 | 78 | 46 |
| 312 | 66 | 65 |
| 313 | 78 | 97 |
| 314 | 84 | 63 |
| 315 | 57 | 26 |
| 316 | 36 | 22 |
| 317 | 20 | 34 |
| 318 | 19 | 8 |
| 319 | 9 | 10 |
| 320 | 5 | 5 |
| 321 | 7 | 11 |
| 322 | 15 | 15 |
| 323 | 12 | 9 |
| 324 | 13 | 27 |
| 325 | 15 | 28 |
| 326 | 16 | 28 |
| 327 | 16 | 31 |
| 328 | 15 | 20 |
| 329 | 17 | 0 |
| 330 | 20 | 34 |
| 331 | 21 | 25 |
| 332 | 20 | 0 |
| 333 | 23 | 25 |
| 334 | 30 | 58 |
| 335 | 63 | 96 |
| 336 | 83 | 60 |
| 337 | 61 | 0 |
| 338 | 26 | 0 |
| 339 | 29 | 44 |
| 340 | 68 | 97 |
| 341 | 80 | 97 |
| 342 | 88 | 97 |
| 343 | 99 | 88 |
| 344 | 102 | 86 |
| 345 | 100 | 82 |
| 346 | 74 | 79 |
| 347 | 57 | 79 |
| 348 | 76 | 97 |
| 349 | 84 | 97 |
| 350 | 86 | 97 |
| 351 | 81 | 98 |
| 352 | 83 | 83 |
| 353 | 65 | 96 |
| 354 | 93 | 72 |
| 355 | 63 | 60 |
| 356 | 72 | 49 |
| 357 | 56 | 27 |
| 358 | 29 | 0 |
| 359 | 18 | 13 |
| 360 | 25 | 11 |
| 361 | 28 | 24 |
| 362 | 34 | 53 |
| 363 | 65 | 83 |
| 364 | 80 | 44 |
| 365 | 77 | 46 |
| 366 | 76 | 50 |
| 367 | 45 | 52 |
| 368 | 61 | 98 |
| 369 | 61 | 69 |
| 370 | 63 | 49 |
| 371 | 32 | 0 |
| 372 | 10 | 8 |
| 373 | 17 | 7 |
| 374 | 16 | 13 |
| 375 | 11 | 6 |
| 376 | 9 | 5 |
| 377 | 9 | 12 |
| 378 | 12 | 46 |
| 379 | 15 | 30 |
| 380 | 26 | 28 |
| 381 | 13 | 9 |
| 382 | 16 | 21 |
| 383 | 24 | 4 |
| 384 | 36 | 43 |
| 385 | 65 | 85 |
| 386 | 78 | 66 |
| 387 | 63 | 39 |
| 388 | 32 | 34 |
| 389 | 46 | 55 |
| 390 | 47 | 42 |
| 391 | 42 | 39 |
| 392 | 27 | 0 |
| 393 | 14 | 5 |
| 394 | 14 | 14 |
| 395 | 24 | 54 |
| 396 | 60 | 90 |
| 397 | 53 | 66 |
| 398 | 70 | 48 |
| 399 | 77 | 93 |
| 400 | 79 | 67 |
| 401 | 46 | 65 |
| 402 | 69 | 98 |
| 403 | 80 | 97 |
| 404 | 74 | 97 |
| 405 | 75 | 98 |
| 406 | 56 | 61 |
| 407 | 42 | 0 |
| 408 | 36 | 32 |
| 409 | 34 | 43 |
| 410 | 68 | 83 |
| 411 | 102 | 48 |
| 412 | 62 | 0 |
| 413 | 41 | 39 |
| 414 | 71 | 86 |
| 415 | 91 | 52 |
| 416 | 89 | 55 |
| 417 | 89 | 56 |
| 418 | 88 | 58 |
| 419 | 78 | 69 |
| 420 | 98 | 39 |
| 421 | 64 | 61 |
| 422 | 90 | 34 |
| 423 | 88 | 38 |
| 424 | 97 | 62 |
| 425 | 100 | 53 |
| 426 | 81 | 58 |
| 427 | 74 | 51 |
| 428 | 76 | 57 |
| 429 | 76 | 72 |
| 430 | 85 | 72 |
| 431 | 84 | 60 |
| 432 | 83 | 72 |
| 433 | 83 | 72 |
| 434 | 86 | 72 |
| 435 | 89 | 72 |
| 436 | 86 | 72 |
| 437 | 87 | 72 |
| 438 | 88 | 72 |
| 439 | 88 | 71 |
| 440 | 87 | 72 |
| 441 | 85 | 71 |
| 442 | 88 | 72 |
| 443 | 88 | 72 |
| 444 | 84 | 72 |
| 445 | 83 | 73 |
| 446 | 77 | 73 |
| 447 | 74 | 73 |
| 448 | 76 | 72 |
| 449 | 46 | 77 |
| 450 | 78 | 62 |
| 451 | 79 | 35 |
| 452 | 82 | 38 |
| 453 | 81 | 41 |
| 454 | 79 | 37 |
| 455 | 78 | 35 |
| 456 | 78 | 38 |
| 457 | 78 | 46 |
| 458 | 75 | 49 |
| 459 | 73 | 50 |
| 460 | 79 | 58 |
| 461 | 79 | 71 |
| 462 | 83 | 44 |
| 463 | 53 | 48 |
| 464 | 40 | 48 |
| 465 | 51 | 75 |
| 466 | 75 | 72 |
| 467 | 89 | 67 |
| 468 | 93 | 60 |
| 469 | 89 | 73 |
| 470 | 86 | 73 |
| 471 | 81 | 73 |
| 472 | 78 | 73 |
| 473 | 78 | 73 |
| 474 | 76 | 73 |
| 475 | 79 | 73 |
| 476 | 82 | 73 |
| 477 | 86 | 73 |
| 478 | 88 | 72 |
| 479 | 92 | 71 |
| 480 | 97 | 54 |
| 481 | 73 | 43 |
| 482 | 36 | 64 |
| 483 | 63 | 31 |
| 484 | 78 | 1 |
| 485 | 69 | 27 |
| 486 | 67 | 28 |
| 487 | 72 | 9 |
| 488 | 71 | 9 |
| 489 | 78 | 36 |
| 490 | 81 | 56 |
| 491 | 75 | 53 |
| 492 | 60 | 45 |
| 493 | 50 | 37 |
| 494 | 66 | 41 |
| 495 | 51 | 61 |
| 496 | 68 | 47 |
| 497 | 29 | 42 |
| 498 | 24 | 73 |
| 499 | 64 | 71 |
| 500 | 90 | 71 |
| 501 | 100 | 61 |
| 502 | 94 | 73 |
| 503 | 84 | 73 |
| 504 | 79 | 73 |
| 505 | 75 | 72 |
| 506 | 78 | 73 |
| 507 | 80 | 73 |
| 508 | 81 | 73 |
| 509 | 81 | 73 |
| 510 | 83 | 73 |
| 511 | 85 | 73 |
| 512 | 84 | 73 |
| 513 | 85 | 73 |
| 514 | 86 | 73 |
| 515 | 85 | 73 |
| 516 | 85 | 73 |
| 517 | 85 | 72 |
| 518 | 85 | 73 |
| 519 | 83 | 73 |
| 520 | 79 | 73 |
| 521 | 78 | 73 |
| 522 | 81 | 73 |
| 523 | 82 | 72 |
| 524 | 94 | 56 |
| 525 | 66 | 48 |
| 526 | 35 | 71 |
| 527 | 51 | 44 |
| 528 | 60 | 23 |
| 529 | 64 | 10 |
| 530 | 63 | 14 |
| 531 | 70 | 37 |
| 532 | 76 | 45 |
| 533 | 78 | 18 |
| 534 | 76 | 51 |
| 535 | 75 | 33 |
| 536 | 81 | 17 |
| 537 | 76 | 45 |
| 538 | 76 | 30 |
| 539 | 80 | 14 |
| 540 | 71 | 18 |
| 541 | 71 | 14 |
| 542 | 71 | 11 |
| 543 | 65 | 2 |
| 544 | 31 | 26 |
| 545 | 24 | 72 |
| 546 | 64 | 70 |
| 547 | 77 | 62 |
| 548 | 80 | 68 |
| 549 | 83 | 53 |
| 550 | 83 | 50 |
| 551 | 83 | 50 |
| 552 | 85 | 43 |
| 553 | 86 | 45 |
| 554 | 89 | 35 |
| 555 | 82 | 61 |
| 556 | 87 | 50 |
| 557 | 85 | 55 |
| 558 | 89 | 49 |
| 559 | 87 | 70 |
| 560 | 91 | 39 |
| 561 | 72 | 3 |
| 562 | 43 | 25 |
| 563 | 30 | 60 |
| 564 | 40 | 45 |
| 565 | 37 | 32 |
| 566 | 37 | 32 |
| 567 | 43 | 70 |
| 568 | 70 | 54 |
| 569 | 77 | 47 |
| 570 | 79 | 66 |
| 571 | 85 | 53 |
| 572 | 83 | 57 |
| 573 | 86 | 52 |
| 574 | 85 | 51 |
| 575 | 70 | 39 |
| 576 | 50 | 5 |
| 577 | 38 | 36 |
| 578 | 30 | 71 |
| 579 | 75 | 53 |
| 580 | 84 | 40 |
| 581 | 85 | 42 |
| 582 | 86 | 49 |
| 583 | 86 | 57 |
| 584 | 89 | 68 |
| 585 | 99 | 61 |
| 586 | 77 | 29 |
| 587 | 81 | 72 |
| 588 | 89 | 69 |
| 589 | 49 | 56 |
| 590 | 79 | 70 |
| 591 | 104 | 59 |
| 592 | 103 | 54 |
| 593 | 102 | 56 |
| 594 | 102 | 56 |
| 595 | 103 | 61 |
| 596 | 102 | 64 |
| 597 | 103 | 60 |
| 598 | 93 | 72 |
| 599 | 86 | 73 |
| 600 | 76 | 73 |
| 601 | 59 | 49 |
| 602 | 46 | 22 |
| 603 | 40 | 65 |
| 604 | 72 | 31 |
| 605 | 72 | 27 |
| 606 | 67 | 44 |
| 607 | 68 | 37 |
| 608 | 67 | 42 |
| 609 | 68 | 50 |
| 610 | 77 | 43 |
| 611 | 58 | 4 |
| 612 | 22 | 37 |
| 613 | 57 | 69 |
| 614 | 68 | 38 |
| 615 | 73 | 2 |
| 616 | 40 | 14 |
| 617 | 42 | 38 |
| 618 | 64 | 69 |
| 619 | 64 | 74 |
| 620 | 67 | 73 |
| 621 | 65 | 73 |
| 622 | 68 | 73 |
| 623 | 65 | 49 |
| 624 | 81 | 0 |
| 625 | 37 | 25 |
| 626 | 24 | 69 |
| 627 | 68 | 71 |
| 628 | 70 | 71 |
| 629 | 76 | 70 |
| 630 | 71 | 72 |
| 631 | 73 | 69 |
| 632 | 76 | 70 |
| 633 | 77 | 72 |
| 634 | 77 | 72 |
| 635 | 77 | 72 |
| 636 | 77 | 70 |
| 637 | 76 | 71 |
| 638 | 76 | 71 |
| 639 | 77 | 71 |
| 640 | 77 | 71 |
| 641 | 78 | 70 |
| 642 | 77 | 70 |
| 643 | 77 | 71 |
| 644 | 79 | 72 |
| 645 | 78 | 70 |
| 646 | 80 | 70 |
| 647 | 82 | 71 |
| 648 | 84 | 71 |
| 649 | 83 | 71 |
| 650 | 83 | 73 |
| 651 | 81 | 70 |
| 652 | 80 | 71 |
| 653 | 78 | 71 |
| 654 | 76 | 70 |
| 655 | 76 | 70 |
| 656 | 76 | 71 |
| 657 | 79 | 71 |
| 658 | 78 | 71 |
| 659 | 81 | 70 |
| 660 | 83 | 72 |
| 661 | 84 | 71 |
| 662 | 86 | 71 |
| 663 | 87 | 71 |
| 664 | 92 | 72 |
| 665 | 91 | 72 |
| 666 | 90 | 71 |
| 667 | 90 | 71 |
| 668 | 91 | 71 |
| 669 | 90 | 70 |
| 670 | 90 | 72 |
| 671 | 91 | 71 |
| 672 | 90 | 71 |
| 673 | 90 | 71 |
| 674 | 92 | 72 |
| 675 | 93 | 69 |
| 676 | 90 | 70 |
| 677 | 93 | 72 |
| 678 | 91 | 70 |
| 679 | 89 | 71 |
| 680 | 91 | 71 |
| 681 | 90 | 71 |
| 682 | 90 | 71 |
| 683 | 92 | 71 |
| 684 | 91 | 71 |
| 685 | 93 | 71 |
| 686 | 93 | 68 |
| 687 | 98 | 68 |
| 688 | 98 | 67 |
| 689 | 100 | 69 |
| 690 | 99 | 68 |
| 691 | 100 | 71 |
| 692 | 99 | 68 |
| 693 | 100 | 69 |
| 694 | 102 | 72 |
| 695 | 101 | 69 |
| 696 | 100 | 69 |
| 697 | 102 | 71 |
| 698 | 102 | 71 |
| 699 | 102 | 69 |
| 700 | 102 | 71 |
| 701 | 102 | 68 |
| 702 | 100 | 69 |
| 703 | 102 | 70 |
| 704 | 102 | 68 |
| 705 | 102 | 70 |
| 706 | 102 | 72 |
| 707 | 102 | 68 |
| 708 | 102 | 69 |
| 709 | 100 | 68 |
| 710 | 102 | 71 |
| 711 | 101 | 64 |
| 712 | 102 | 69 |
| 713 | 102 | 69 |
| 714 | 101 | 69 |
| 715 | 102 | 64 |
| 716 | 102 | 69 |
| 717 | 102 | 68 |
| 718 | 102 | 70 |
| 719 | 102 | 69 |
| 720 | 102 | 70 |
| 721 | 102 | 70 |
| 722 | 102 | 62 |
| 723 | 104 | 38 |
| 724 | 104 | 15 |
| 725 | 102 | 24 |
| 726 | 102 | 45 |
| 727 | 102 | 47 |
| 728 | 104 | 40 |
| 729 | 101 | 52 |
| 730 | 103 | 32 |
| 731 | 102 | 50 |
| 732 | 103 | 30 |
| 733 | 103 | 44 |
| 734 | 102 | 40 |
| 735 | 103 | 43 |
| 736 | 103 | 41 |
| 737 | 102 | 46 |
| 738 | 103 | 39 |
| 739 | 102 | 41 |
| 740 | 103 | 41 |
| 741 | 102 | 38 |
| 742 | 103 | 39 |
| 743 | 102 | 46 |
| 744 | 104 | 46 |
| 745 | 103 | 49 |
| 746 | 102 | 45 |
| 747 | 103 | 42 |
| 748 | 103 | 46 |
| 749 | 103 | 38 |
| 750 | 102 | 48 |
| 751 | 103 | 35 |
| 752 | 102 | 48 |
| 753 | 103 | 49 |
| 754 | 102 | 48 |
| 755 | 102 | 46 |
| 756 | 103 | 47 |
| 757 | 102 | 49 |
| 758 | 102 | 42 |
| 759 | 102 | 52 |
| 760 | 102 | 57 |
| 761 | 102 | 55 |
| 762 | 102 | 61 |
| 763 | 102 | 61 |
| 764 | 102 | 58 |
| 765 | 103 | 58 |
| 766 | 102 | 59 |
| 767 | 102 | 54 |
| 768 | 102 | 63 |
| 769 | 102 | 61 |
| 770 | 103 | 55 |
| 771 | 102 | 60 |
| 772 | 102 | 72 |
| 773 | 103 | 56 |
| 774 | 102 | 55 |
| 775 | 102 | 67 |
| 776 | 103 | 56 |
| 777 | 84 | 42 |
| 778 | 48 | 7 |
| 779 | 48 | 6 |
| 780 | 48 | 6 |
| 781 | 48 | 7 |
| 782 | 48 | 6 |
| 783 | 48 | 7 |
| 784 | 67 | 21 |
| 785 | 105 | 59 |
| 786 | 105 | 96 |
| 787 | 105 | 74 |
| 788 | 105 | 66 |
| 789 | 105 | 62 |
| 790 | 105 | 66 |
| 791 | 89 | 41 |
| 792 | 52 | 5 |
| 793 | 48 | 5 |
| 794 | 48 | 7 |
| 795 | 48 | 5 |
| 796 | 48 | 6 |
| 797 | 48 | 4 |
| 798 | 52 | 6 |
| 799 | 51 | 5 |
| 800 | 51 | 6 |
| 801 | 51 | 6 |
| 802 | 52 | 5 |
| 803 | 52 | 5 |
| 804 | 57 | 44 |
| 805 | 98 | 90 |
| 806 | 105 | 94 |
| 807 | 105 | 100 |
| 808 | 105 | 98 |
| 809 | 105 | 95 |
| 810 | 105 | 96 |
| 811 | 105 | 92 |
| 812 | 104 | 97 |
| 813 | 100 | 85 |
| 814 | 94 | 74 |
| 815 | 87 | 62 |
| 816 | 81 | 50 |
| 817 | 81 | 46 |
| 818 | 80 | 39 |
| 819 | 80 | 32 |
| 820 | 81 | 28 |
| 821 | 80 | 26 |
| 822 | 80 | 23 |
| 823 | 80 | 23 |
| 824 | 80 | 20 |
| 825 | 81 | 19 |
| 826 | 80 | 18 |
| 827 | 81 | 17 |
| 828 | 80 | 20 |
| 829 | 81 | 24 |
| 830 | 81 | 21 |
| 831 | 80 | 26 |
| 832 | 80 | 24 |
| 833 | 80 | 23 |
| 834 | 80 | 22 |
| 835 | 81 | 21 |
| 836 | 81 | 24 |
| 837 | 81 | 24 |
| 838 | 81 | 22 |
| 839 | 81 | 22 |
| 840 | 81 | 21 |
| 841 | 81 | 31 |
| 842 | 81 | 27 |
| 843 | 80 | 26 |
| 844 | 80 | 26 |
| 845 | 81 | 25 |
| 846 | 80 | 21 |
| 847 | 81 | 20 |
| 848 | 83 | 21 |
| 849 | 83 | 15 |
| 850 | 83 | 12 |
| 851 | 83 | 9 |
| 852 | 83 | 8 |
| 853 | 83 | 7 |
| 854 | 83 | 6 |
| 855 | 83 | 6 |
| 856 | 83 | 6 |
| 857 | 83 | 6 |
| 858 | 83 | 6 |
| 859 | 76 | 5 |
| 860 | 49 | 8 |
| 861 | 51 | 7 |
| 862 | 51 | 20 |
| 863 | 78 | 52 |
| 864 | 80 | 38 |
| 865 | 81 | 33 |
| 866 | 83 | 29 |
| 867 | 83 | 22 |
| 868 | 83 | 16 |
| 869 | 83 | 12 |
| 870 | 83 | 9 |
| 871 | 83 | 8 |
| 872 | 83 | 7 |
| 873 | 83 | 6 |
| 874 | 83 | 6 |
| 875 | 83 | 6 |
| 876 | 83 | 6 |
| 877 | 83 | 6 |
| 878 | 59 | 4 |
| 879 | 50 | 5 |
| 880 | 51 | 5 |
| 881 | 51 | 5 |
| 882 | 51 | 5 |
| 883 | 50 | 5 |
| 884 | 50 | 5 |
| 885 | 50 | 5 |
| 886 | 50 | 5 |
| 887 | 50 | 5 |
| 888 | 51 | 5 |
| 889 | 51 | 5 |
| 890 | 51 | 5 |
| 891 | 63 | 50 |
| 892 | 81 | 34 |
| 893 | 81 | 25 |
| 894 | 81 | 29 |
| 895 | 81 | 23 |
| 896 | 80 | 24 |
| 897 | 81 | 24 |
| 898 | 81 | 28 |
| 899 | 81 | 27 |
| 900 | 81 | 22 |
| 901 | 81 | 19 |
| 902 | 81 | 17 |
| 903 | 81 | 17 |
| 904 | 81 | 17 |
| 905 | 81 | 15 |
| 906 | 80 | 15 |
| 907 | 80 | 28 |
| 908 | 81 | 22 |
| 909 | 81 | 24 |
| 910 | 81 | 19 |
| 911 | 81 | 21 |
| 912 | 81 | 20 |
| 913 | 83 | 26 |
| 914 | 80 | 63 |
| 915 | 80 | 59 |
| 916 | 83 | 100 |
| 917 | 81 | 73 |
| 918 | 83 | 53 |
| 919 | 80 | 76 |
| 920 | 81 | 61 |
| 921 | 80 | 50 |
| 922 | 81 | 37 |
| 923 | 82 | 49 |
| 924 | 83 | 37 |
| 925 | 83 | 25 |
| 926 | 83 | 17 |
| 927 | 83 | 13 |
| 928 | 83 | 10 |
| 929 | 83 | 8 |
| 930 | 83 | 7 |
| 931 | 83 | 7 |
| 932 | 83 | 6 |
| 933 | 83 | 6 |
| 934 | 83 | 6 |
| 935 | 71 | 5 |
| 936 | 49 | 24 |
| 937 | 69 | 64 |
| 938 | 81 | 50 |
| 939 | 81 | 43 |
| 940 | 81 | 42 |
| 941 | 81 | 31 |
| 942 | 81 | 30 |
| 943 | 81 | 35 |
| 944 | 81 | 28 |
| 945 | 81 | 27 |
| 946 | 80 | 27 |
| 947 | 81 | 31 |
| 948 | 81 | 41 |
| 949 | 81 | 41 |
| 950 | 81 | 37 |
| 951 | 81 | 43 |
| 952 | 81 | 34 |
| 953 | 81 | 31 |
| 954 | 81 | 26 |
| 955 | 81 | 23 |
| 956 | 81 | 27 |
| 957 | 81 | 38 |
| 958 | 81 | 40 |
| 959 | 81 | 39 |
| 960 | 81 | 27 |
| 961 | 81 | 33 |
| 962 | 80 | 28 |
| 963 | 81 | 34 |
| 964 | 83 | 72 |
| 965 | 81 | 49 |
| 966 | 81 | 51 |
| 967 | 80 | 55 |
| 968 | 81 | 48 |
| 969 | 81 | 36 |
| 970 | 81 | 39 |
| 971 | 81 | 38 |
| 972 | 80 | 41 |
| 973 | 81 | 30 |
| 974 | 81 | 23 |
| 975 | 81 | 19 |
| 976 | 81 | 25 |
| 977 | 81 | 29 |
| 978 | 83 | 47 |
| 979 | 81 | 90 |
| 980 | 81 | 75 |
| 981 | 80 | 60 |
| 982 | 81 | 48 |
| 983 | 81 | 41 |
| 984 | 81 | 30 |
| 985 | 80 | 24 |
| 986 | 81 | 20 |
| 987 | 81 | 21 |
| 988 | 81 | 29 |
| 989 | 81 | 29 |
| 990 | 81 | 27 |
| 991 | 81 | 23 |
| 992 | 81 | 25 |
| 993 | 81 | 26 |
| 994 | 81 | 22 |
| 995 | 81 | 20 |
| 996 | 81 | 17 |
| 997 | 81 | 23 |
| 998 | 83 | 65 |
| 999 | 81 | 54 |
| 1 000 | 81 | 50 |
| 1 001 | 81 | 41 |
| 1 002 | 81 | 35 |
| 1 003 | 81 | 37 |
| 1 004 | 81 | 29 |
| 1 005 | 81 | 28 |
| 1 006 | 81 | 24 |
| 1 007 | 81 | 19 |
| 1 008 | 81 | 16 |
| 1 009 | 80 | 16 |
| 1 010 | 83 | 23 |
| 1 011 | 83 | 17 |
| 1 012 | 83 | 13 |
| 1 013 | 83 | 27 |
| 1 014 | 81 | 58 |
| 1 015 | 81 | 60 |
| 1 016 | 81 | 46 |
| 1 017 | 80 | 41 |
| 1 018 | 80 | 36 |
| 1 019 | 81 | 26 |
| 1 020 | 86 | 18 |
| 1 021 | 82 | 35 |
| 1 022 | 79 | 53 |
| 1 023 | 82 | 30 |
| 1 024 | 83 | 29 |
| 1 025 | 83 | 32 |
| 1 026 | 83 | 28 |
| 1 027 | 76 | 60 |
| 1 028 | 79 | 51 |
| 1 029 | 86 | 26 |
| 1 030 | 82 | 34 |
| 1 031 | 84 | 25 |
| 1 032 | 86 | 23 |
| 1 033 | 85 | 22 |
| 1 034 | 83 | 26 |
| 1 035 | 83 | 25 |
| 1 036 | 83 | 37 |
| 1 037 | 84 | 14 |
| 1 038 | 83 | 39 |
| 1 039 | 76 | 70 |
| 1 040 | 78 | 81 |
| 1 041 | 75 | 71 |
| 1 042 | 86 | 47 |
| 1 043 | 83 | 35 |
| 1 044 | 81 | 43 |
| 1 045 | 81 | 41 |
| 1 046 | 79 | 46 |
| 1 047 | 80 | 44 |
| 1 048 | 84 | 20 |
| 1 049 | 79 | 31 |
| 1 050 | 87 | 29 |
| 1 051 | 82 | 49 |
| 1 052 | 84 | 21 |
| 1 053 | 82 | 56 |
| 1 054 | 81 | 30 |
| 1 055 | 85 | 21 |
| 1 056 | 86 | 16 |
| 1 057 | 79 | 52 |
| 1 058 | 78 | 60 |
| 1 059 | 74 | 55 |
| 1 060 | 78 | 84 |
| 1 061 | 80 | 54 |
| 1 062 | 80 | 35 |
| 1 063 | 82 | 24 |
| 1 064 | 83 | 43 |
| 1 065 | 79 | 49 |
| 1 066 | 83 | 50 |
| 1 067 | 86 | 12 |
| 1 068 | 64 | 14 |
| 1 069 | 24 | 14 |
| 1 070 | 49 | 21 |
| 1 071 | 77 | 48 |
| 1 072 | 103 | 11 |
| 1 073 | 98 | 48 |
| 1 074 | 101 | 34 |
| 1 075 | 99 | 39 |
| 1 076 | 103 | 11 |
| 1 077 | 103 | 19 |
| 1 078 | 103 | 7 |
| 1 079 | 103 | 13 |
| 1 080 | 103 | 10 |
| 1 081 | 102 | 13 |
| 1 082 | 101 | 29 |
| 1 083 | 102 | 25 |
| 1 084 | 102 | 20 |
| 1 085 | 96 | 60 |
| 1 086 | 99 | 38 |
| 1 087 | 102 | 24 |
| 1 088 | 100 | 31 |
| 1 089 | 100 | 28 |
| 1 090 | 98 | 3 |
| 1 091 | 102 | 26 |
| 1 092 | 95 | 64 |
| 1 093 | 102 | 23 |
| 1 094 | 102 | 25 |
| 1 095 | 98 | 42 |
| 1 096 | 93 | 68 |
| 1 097 | 101 | 25 |
| 1 098 | 95 | 64 |
| 1 099 | 101 | 35 |
| 1 100 | 94 | 59 |
| 1 101 | 97 | 37 |
| 1 102 | 97 | 60 |
| 1 103 | 93 | 98 |
| 1 104 | 98 | 53 |
| 1 105 | 103 | 13 |
| 1 106 | 103 | 11 |
| 1 107 | 103 | 11 |
| 1 108 | 103 | 13 |
| 1 109 | 103 | 10 |
| 1 110 | 103 | 10 |
| 1 111 | 103 | 11 |
| 1 112 | 103 | 10 |
| 1 113 | 103 | 10 |
| 1 114 | 102 | 18 |
| 1 115 | 102 | 31 |
| 1 116 | 101 | 24 |
| 1 117 | 102 | 19 |
| 1 118 | 103 | 10 |
| 1 119 | 102 | 12 |
| 1 120 | 99 | 56 |
| 1 121 | 96 | 59 |
| 1 122 | 74 | 28 |
| 1 123 | 66 | 62 |
| 1 124 | 74 | 29 |
| 1 125 | 64 | 74 |
| 1 126 | 69 | 40 |
| 1 127 | 76 | 2 |
| 1 128 | 72 | 29 |
| 1 129 | 66 | 65 |
| 1 130 | 54 | 69 |
| 1 131 | 69 | 56 |
| 1 132 | 69 | 40 |
| 1 133 | 73 | 54 |
| 1 134 | 63 | 92 |
| 1 135 | 61 | 67 |
| 1 136 | 72 | 42 |
| 1 137 | 78 | 2 |
| 1 138 | 76 | 34 |
| 1 139 | 67 | 80 |
| 1 140 | 70 | 67 |
| 1 141 | 53 | 70 |
| 1 142 | 72 | 65 |
| 1 143 | 60 | 57 |
| 1 144 | 74 | 29 |
| 1 145 | 69 | 31 |
| 1 146 | 76 | 1 |
| 1 147 | 74 | 22 |
| 1 148 | 72 | 52 |
| 1 149 | 62 | 96 |
| 1 150 | 54 | 72 |
| 1 151 | 72 | 28 |
| 1 152 | 72 | 35 |
| 1 153 | 64 | 68 |
| 1 154 | 74 | 27 |
| 1 155 | 76 | 14 |
| 1 156 | 69 | 38 |
| 1 157 | 66 | 59 |
| 1 158 | 64 | 99 |
| 1 159 | 51 | 86 |
| 1 160 | 70 | 53 |
| 1 161 | 72 | 36 |
| 1 162 | 71 | 47 |
| 1 163 | 70 | 42 |
| 1 164 | 67 | 34 |
| 1 165 | 74 | 2 |
| 1 166 | 75 | 21 |
| 1 167 | 74 | 15 |
| 1 168 | 75 | 13 |
| 1 169 | 76 | 10 |
| 1 170 | 75 | 13 |
| 1 171 | 75 | 10 |
| 1 172 | 75 | 7 |
| 1 173 | 75 | 13 |
| 1 174 | 76 | 8 |
| 1 175 | 76 | 7 |
| 1 176 | 67 | 45 |
| 1 177 | 75 | 13 |
| 1 178 | 75 | 12 |
| 1 179 | 73 | 21 |
| 1 180 | 68 | 46 |
| 1 181 | 74 | 8 |
| 1 182 | 76 | 11 |
| 1 183 | 76 | 14 |
| 1 184 | 74 | 11 |
| 1 185 | 74 | 18 |
| 1 186 | 73 | 22 |
| 1 187 | 74 | 20 |
| 1 188 | 74 | 19 |
| 1 189 | 70 | 22 |
| 1 190 | 71 | 23 |
| 1 191 | 73 | 19 |
| 1 192 | 73 | 19 |
| 1 193 | 72 | 20 |
| 1 194 | 64 | 60 |
| 1 195 | 70 | 39 |
| 1 196 | 66 | 56 |
| 1 197 | 68 | 64 |
| 1 198 | 30 | 68 |
| 1 199 | 70 | 38 |
| 1 200 | 66 | 47 |
| 1 201 | 76 | 14 |
| 1 202 | 74 | 18 |
| 1 203 | 69 | 46 |
| 1 204 | 68 | 62 |
| 1 205 | 68 | 62 |
| 1 206 | 68 | 62 |
| 1 207 | 68 | 62 |
| 1 208 | 68 | 62 |
| 1 209 | 68 | 62 |
| 1 210 | 54 | 50 |
| 1 211 | 41 | 37 |
| 1 212 | 27 | 25 |
| 1 213 | 14 | 12 |
| 1 214 | 0 | 0 |
| 1 215 | 0 | 0 |
| 1 216 | 0 | 0 |
| 1 217 | 0 | 0 |
| 1 218 | 0 | 0 |
| 1 219 | 0 | 0 |
| 1 220 | 0 | 0 |
| 1 221 | 0 | 0 |
| 1 222 | 0 | 0 |
| 1 223 | 0 | 0 |
| 1 224 | 0 | 0 |
| 1 225 | 0 | 0 |
| 1 226 | 0 | 0 |
| 1 227 | 0 | 0 |
| 1 228 | 0 | 0 |
| 1 229 | 0 | 0 |
| 1 230 | 0 | 0 |
| 1 231 | 0 | 0 |
| 1 232 | 0 | 0 |
| 1 233 | 0 | 0 |
| 1 234 | 0 | 0 |
| 1 235 | 0 | 0 |
| 1 236 | 0 | 0 |
| 1 237 | 0 | 0 |
| 1 238 | 0 | 0 |

(a)

În cazul motoarelor cu turație variabilă se aplică următorul program în regim complet tranzitoriu (viteză variabilă și sarcină variabilă) pentru dinamometrul motorului:

Timp

s

Turație norm.

%

Cuplu norm.

%

1

0

0

2

0

0

3

0

0

4

0

0

5

0

0

6

0

0

7

0

0

8

0

0

9

0

0

10

0

0

11

0

0

12

0

0

13

0

0

14

0

0

15

0

0

16

0

0

17

0

0

18

0

0

19

0

0

20

0

0

21

0

0

22

0

0

23

0

0

24

1

3

25

1

3

26

1

3

27

1

3

28

1

3

29

1

3

30

1

6

31

1

6

32

2

1

33

4

13

34

7

18

35

9

21

36

17

20

37

33

42

38

57

46

39

44

33

40

31

0

41

22

27

42

33

43

43

80

49

44

105

47

45

98

70

46

104

36

47

104

65

48

96

71

49

101

62

50

102

51

51

102

50

52

102

46

53

102

41

54

102

31

55

89

2

56

82

0

57

47

1

58

23

1

59

1

3

60

1

8

61

1

3

62

1

5

63

1

6

64

1

4

65

1

4

66

0

6

67

1

4

68

9

21

69

25

56

70

64

26

71

60

31

72

63

20

73

62

24

74

64

8

75

58

44

76

65

10

77

65

12

78

68

23

79

69

30

80

71

30

81

74

15

82

71

23

83

73

20

84

73

21

85

73

19

86

70

33

87

70

34

88

65

47

89

66

47

90

64

53

91

65

45

92

66

38

93

67

49

94

69

39

95

69

39

96

66

42

97

71

29

98

75

29

99

72

23

100

74

22

101

75

24

102

73

30

103

74

24

104

77

6

105

76

12

106

74

39

107

72

30

108

75

22

109

78

64

110

102

34

111

103

28

112

103

28

113

103

19

114

103

32

115

104

25

116

103

38

117

103

39

118

103

34

119

102

44

120

103

38

121

102

43

122

103

34

123

102

41

124

103

44

125

103

37

126

103

27

127

104

13

128

104

30

129

104

19

130

103

28

131

104

40

132

104

32

133

101

63

134

102

54

135

102

52

136

102

51

137

103

40

138

104

34

139

102

36

140

104

44

141

103

44

142

104

33

143

102

27

144

103

26

145

79

53

146

51

37

147

24

23

148

13

33

149

19

55

150

45

30

151

34

7

152

14

4

153

8

16

154

15

6

155

39

47

156

39

4

157

35

26

158

27

38

159

43

40

160

14

23

161

10

10

162

15

33

163

35

72

164

60

39

165

55

31

166

47

30

167

16

7

168

0

6

169

0

8

170

0

8

171

0

2

172

2

17

173

10

28

174

28

31

175

33

30

176

36

0

177

19

10

178

1

18

179

0

16

180

1

3

181

1

4

182

1

5

183

1

6

184

1

5

185

1

3

186

1

4

187

1

4

188

1

6

189

8

18

190

20

51

191

49

19

192

41

13

193

31

16

194

28

21

195

21

17

196

31

21

197

21

8

198

0

14

199

0

12

200

3

8

201

3

22

202

12

20

203

14

20

204

16

17

205

20

18

206

27

34

207

32

33

208

41

31

209

43

31

210

37

33

211

26

18

212

18

29

213

14

51

214

13

11

215

12

9

216

15

33

217

20

25

218

25

17

219

31

29

220

36

66

221

66

40

222

50

13

223

16

24

224

26

50

225

64

23

226

81

20

227

83

11

228

79

23

229

76

31

230

68

24

231

59

33

232

59

3

233

25

7

234

21

10

235

20

19

236

4

10

237

5

7

238

4

5

239

4

6

240

4

6

241

4

5

242

7

5

243

16

28

244

28

25

245

52

53

246

50

8

247

26

40

248

48

29

249

54

39

250

60

42

251

48

18

252

54

51

253

88

90

254

103

84

255

103

85

256

102

84

257

58

66

258

64

97

259

56

80

260

51

67

261

52

96

262

63

62

263

71

6

264

33

16

265

47

45

266

43

56

267

42

27

268

42

64

269

75

74

270

68

96

271

86

61

272

66

0

273

37

0

274

45

37

275

68

96

276

80

97

277

92

96

278

90

97

279

82

96

280

94

81

281

90

85

282

96

65

283

70

96

284

55

95

285

70

96

286

79

96

287

81

71

288

71

60

289

92

65

290

82

63

291

61

47

292

52

37

293

24

0

294

20

7

295

39

48

296

39

54

297

63

58

298

53

31

299

51

24

300

48

40

301

39

0

302

35

18

303

36

16

304

29

17

305

28

21

306

31

15

307

31

10

308

43

19

309

49

63

310

78

61

311

78

46

312

66

65

313

78

97

314

84

63

315

57

26

316

36

22

317

20

34

318

19

8

319

9

10

320

5

5

321

7

11

322

15

15

323

12

9

324

13

27

325

15

28

326

16

28

327

16

31

328

15

20

329

17

0

330

20

34

331

21

25

332

20

0

333

23

25

334

30

58

335

63

96

336

83

60

337

61

0

338

26

0

339

29

44

340

68

97

341

80

97

342

88

97

343

99

88

344

102

86

345

100

82

346

74

79

347

57

79

348

76

97

349

84

97

350

86

97

351

81

98

352

83

83

353

65

96

354

93

72

355

63

60

356

72

49

357

56

27

358

29

0

359

18

13

360

25

11

361

28

24

362

34

53

363

65

83

364

80

44

365

77

46

366

76

50

367

45

52

368

61

98

369

61

69

370

63

49

371

32

0

372

10

8

373

17

7

374

16

13

375

11

6

376

9

5

377

9

12

378

12

46

379

15

30

380

26

28

381

13

9

382

16

21

383

24

4

384

36

43

385

65

85

386

78

66

387

63

39

388

32

34

389

46

55

390

47

42

391

42

39

392

27

0

393

14

5

394

14

14

395

24

54

396

60

90

397

53

66

398

70

48

399

77

93

400

79

67

401

46

65

402

69

98

403

80

97

404

74

97

405

75

98

406

56

61

407

42

0

408

36

32

409

34

43

410

68

83

411

102

48

412

62

0

413

41

39

414

71

86

415

91

52

416

89

55

417

89

56

418

88

58

419

78

69

420

98

39

421

64

61

422

90

34

423

88

38

424

97

62

425

100

53

426

81

58

427

74

51

428

76

57

429

76

72

430

85

72

431

84

60

432

83

72

433

83

72

434

86

72

435

89

72

436

86

72

437

87

72

438

88

72

439

88

71

440

87

72

441

85

71

442

88

72

443

88

72

444

84

72

445

83

73

446

77

73

447

74

73

448

76

72

449

46

77

450

78

62

451

79

35

452

82

38

453

81

41

454

79

37

455

78

35

456

78

38

457

78

46

458

75

49

459

73

50

460

79

58

461

79

71

462

83

44

463

53

48

464

40

48

465

51

75

466

75

72

467

89

67

468

93

60

469

89

73

470

86

73

471

81

73

472

78

73

473

78

73

474

76

73

475

79

73

476

82

73

477

86

73

478

88

72

479

92

71

480

97

54

481

73

43

482

36

64

483

63

31

484

78

1

485

69

27

486

67

28

487

72

9

488

71

9

489

78

36

490

81

56

491

75

53

492

60

45

493

50

37

494

66

41

495

51

61

496

68

47

497

29

42

498

24

73

499

64

71

500

90

71

501

100

61

502

94

73

503

84

73

504

79

73

505

75

72

506

78

73

507

80

73

508

81

73

509

81

73

510

83

73

511

85

73

512

84

73

513

85

73

514

86

73

515

85

73

516

85

73

517

85

72

518

85

73

519

83

73

520

79

73

521

78

73

522

81

73

523

82

72

524

94

56

525

66

48

526

35

71

527

51

44

528

60

23

529

64

10

530

63

14

531

70

37

532

76

45

533

78

18

534

76

51

535

75

33

536

81

17

537

76

45

538

76

30

539

80

14

540

71

18

541

71

14

542

71

11

543

65

2

544

31

26

545

24

72

546

64

70

547

77

62

548

80

68

549

83

53

550

83

50

551

83

50

552

85

43

553

86

45

554

89

35

555

82

61

556

87

50

557

85

55

558

89

49

559

87

70

560

91

39

561

72

3

562

43

25

563

30

60

564

40

45

565

37

32

566

37

32

567

43

70

568

70

54

569

77

47

570

79

66

571

85

53

572

83

57

573

86

52

574

85

51

575

70

39

576

50

5

577

38

36

578

30

71

579

75

53

580

84

40

581

85

42

582

86

49

583

86

57

584

89

68

585

99

61

586

77

29

587

81

72

588

89

69

589

49

56

590

79

70

591

104

59

592

103

54

593

102

56

594

102

56

595

103

61

596

102

64

597

103

60

598

93

72

599

86

73

600

76

73

601

59

49

602

46

22

603

40

65

604

72

31

605

72

27

606

67

44

607

68

37

608

67

42

609

68

50

610

77

43

611

58

4

612

22

37

613

57

69

614

68

38

615

73

2

616

40

14

617

42

38

618

64

69

619

64

74

620

67

73

621

65

73

622

68

73

623

65

49

624

81

0

625

37

25

626

24

69

627

68

71

628

70

71

629

76

70

630

71

72

631

73

69

632

76

70

633

77

72

634

77

72

635

77

72

636

77

70

637

76

71

638

76

71

639

77

71

640

77

71

641

78

70

642

77

70

643

77

71

644

79

72

645

78

70

646

80

70

647

82

71

648

84

71

649

83

71

650

83

73

651

81

70

652

80

71

653

78

71

654

76

70

655

76

70

656

76

71

657

79

71

658

78

71

659

81

70

660

83

72

661

84

71

662

86

71

663

87

71

664

92

72

665

91

72

666

90

71

667

90

71

668

91

71

669

90

70

670

90

72

671

91

71

672

90

71

673

90

71

674

92

72

675

93

69

676

90

70

677

93

72

678

91

70

679

89

71

680

91

71

681

90

71

682

90

71

683

92

71

684

91

71

685

93

71

686

93

68

687

98

68

688

98

67

689

100

69

690

99

68

691

100

71

692

99

68

693

100

69

694

102

72

695

101

69

696

100

69

697

102

71

698

102

71

699

102

69

700

102

71

701

102

68

702

100

69

703

102

70

704

102

68

705

102

70

706

102

72

707

102

68

708

102

69

709

100

68

710

102

71

711

101

64

712

102

69

713

102

69

714

101

69

715

102

64

716

102

69

717

102

68

718

102

70

719

102

69

720

102

70

721

102

70

722

102

62

723

104

38

724

104

15

725

102

24

726

102

45

727

102

47

728

104

40

729

101

52

730

103

32

731

102

50

732

103

30

733

103

44

734

102

40

735

103

43

736

103

41

737

102

46

738

103

39

739

102

41

740

103

41

741

102

38

742

103

39

743

102

46

744

104

46

745

103

49

746

102

45

747

103

42

748

103

46

749

103

38

750

102

48

751

103

35

752

102

48

753

103

49

754

102

48

755

102

46

756

103

47

757

102

49

758

102

42

759

102

52

760

102

57

761

102

55

762

102

61

763

102

61

764

102

58

765

103

58

766

102

59

767

102

54

768

102

63

769

102

61

770

103

55

771

102

60

772

102

72

773

103

56

774

102

55

775

102

67

776

103

56

777

84

42

778

48

7

779

48

6

780

48

6

781

48

7

782

48

6

783

48

7

784

67

21

785

105

59

786

105

96

787

105

74

788

105

66

789

105

62

790

105

66

791

89

41

792

52

5

793

48

5

794

48

7

795

48

5

796

48

6

797

48

4

798

52

6

799

51

5

800

51

6

801

51

6

802

52

5

803

52

5

804

57

44

805

98

90

806

105

94

807

105

100

808

105

98

809

105

95

810

105

96

811

105

92

812

104

97

813

100

85

814

94

74

815

87

62

816

81

50

817

81

46

818

80

39

819

80

32

820

81

28

821

80

26

822

80

23

823

80

23

824

80

20

825

81

19

826

80

18

827

81

17

828

80

20

829

81

24

830

81

21

831

80

26

832

80

24

833

80

23

834

80

22

835

81

21

836

81

24

837

81

24

838

81

22

839

81

22

840

81

21

841

81

31

842

81

27

843

80

26

844

80

26

845

81

25

846

80

21

847

81

20

848

83

21

849

83

15

850

83

12

851

83

9

852

83

8

853

83

7

854

83

6

855

83

6

856

83

6

857

83

6

858

83

6

859

76

5

860

49

8

861

51

7

862

51

20

863

78

52

864

80

38

865

81

33

866

83

29

867

83

22

868

83

16

869

83

12

870

83

9

871

83

8

872

83

7

873

83

6

874

83

6

875

83

6

876

83

6

877

83

6

878

59

4

879

50

5

880

51

5

881

51

5

882

51

5

883

50

5

884

50

5

885

50

5

886

50

5

887

50

5

888

51

5

889

51

5

890

51

5

891

63

50

892

81

34

893

81

25

894

81

29

895

81

23

896

80

24

897

81

24

898

81

28

899

81

27

900

81

22

901

81

19

902

81

17

903

81

17

904

81

17

905

81

15

906

80

15

907

80

28

908

81

22

909

81

24

910

81

19

911

81

21

912

81

20

913

83

26

914

80

63

915

80

59

916

83

100

917

81

73

918

83

53

919

80

76

920

81

61

921

80

50

922

81

37

923

82

49

924

83

37

925

83

25

926

83

17

927

83

13

928

83

10

929

83

8

930

83

7

931

83

7

932

83

6

933

83

6

934

83

6

935

71

5

936

49

24

937

69

64

938

81

50

939

81

43

940

81

42

941

81

31

942

81

30

943

81

35

944

81

28

945

81

27

946

80

27

947

81

31

948

81

41

949

81

41

950

81

37

951

81

43

952

81

34

953

81

31

954

81

26

955

81

23

956

81

27

957

81

38

958

81

40

959

81

39

960

81

27

961

81

33

962

80

28

963

81

34

964

83

72

965

81

49

966

81

51

967

80

55

968

81

48

969

81

36

970

81

39

971

81

38

972

80

41

973

81

30

974

81

23

975

81

19

976

81

25

977

81

29

978

83

47

979

81

90

980

81

75

981

80

60

982

81

48

983

81

41

984

81

30

985

80

24

986

81

20

987

81

21

988

81

29

989

81

29

990

81

27

991

81

23

992

81

25

993

81

26

994

81

22

995

81

20

996

81

17

997

81

23

998

83

65

999

81

54

1 000

81

50

1 001

81

41

1 002

81

35

1 003

81

37

1 004

81

29

1 005

81

28

1 006

81

24

1 007

81

19

1 008

81

16

1 009

80

16

1 010

83

23

1 011

83

17

1 012

83

13

1 013

83

27

1 014

81

58

1 015

81

60

1 016

81

46

1 017

80

41

1 018

80

36

1 019

81

26

1 020

86

18

1 021

82

35

1 022

79

53

1 023

82

30

1 024

83

29

1 025

83

32

1 026

83

28

1 027

76

60

1 028

79

51

1 029

86

26

1 030

82

34

1 031

84

25

1 032

86

23

1 033

85

22

1 034

83

26

1 035

83

25

1 036

83

37

1 037

84

14

1 038

83

39

1 039

76

70

1 040

78

81

1 041

75

71

1 042

86

47

1 043

83

35

1 044

81

43

1 045

81

41

1 046

79

46

1 047

80

44

1 048

84

20

1 049

79

31

1 050

87

29

1 051

82

49

1 052

84

21

1 053

82

56

1 054

81

30

1 055

85

21

1 056

86

16

1 057

79

52

1 058

78

60

1 059

74

55

1 060

78

84

1 061

80

54

1 062

80

35

1 063

82

24

1 064

83

43

1 065

79

49

1 066

83

50

1 067

86

12

1 068

64

14

1 069

24

14

1 070

49

21

1 071

77

48

1 072

103

11

1 073

98

48

1 074

101

34

1 075

99

39

1 076

103

11

1 077

103

19

1 078

103

7

1 079

103

13

1 080

103

10

1 081

102

13

1 082

101

29

1 083

102

25

1 084

102

20

1 085

96

60

1 086

99

38

1 087

102

24

1 088

100

31

1 089

100

28

1 090

98

3

1 091

102

26

1 092

95

64

1 093

102

23

1 094

102

25

1 095

98

42

1 096

93

68

1 097

101

25

1 098

95

64

1 099

101

35

1 100

94

59

1 101

97

37

1 102

97

60

1 103

93

98

1 104

98

53

1 105

103

13

1 106

103

11

1 107

103

11

1 108

103

13

1 109

103

10

1 110

103

10

1 111

103

11

1 112

103

10

1 113

103

10

1 114

102

18

1 115

102

31

1 116

101

24

1 117

102

19

1 118

103

10

1 119

102

12

1 120

99

56

1 121

96

59

1 122

74

28

1 123

66

62

1 124

74

29

1 125

64

74

1 126

69

40

1 127

76

2

1 128

72

29

1 129

66

65

1 130

54

69

1 131

69

56

1 132

69

40

1 133

73

54

1 134

63

92

1 135

61

67

1 136

72

42

1 137

78

2

1 138

76

34

1 139

67

80

1 140

70

67

1 141

53

70

1 142

72

65

1 143

60

57

1 144

74

29

1 145

69

31

1 146

76

1

1 147

74

22

1 148

72

52

1 149

62

96

1 150

54

72

1 151

72

28

1 152

72

35

1 153

64

68

1 154

74

27

1 155

76

14

1 156

69

38

1 157

66

59

1 158

64

99

1 159

51

86

1 160

70

53

1 161

72

36

1 162

71

47

1 163

70

42

1 164

67

34

1 165

74

2

1 166

75

21

1 167

74

15

1 168

75

13

1 169

76

10

1 170

75

13

1 171

75

10

1 172

75

7

1 173

75

13

1 174

76

8

1 175

76

7

1 176

67

45

1 177

75

13

1 178

75

12

1 179

73

21

1 180

68

46

1 181

74

8

1 182

76

11

1 183

76

14

1 184

74

11

1 185

74

18

1 186

73

22

1 187

74

20

1 188

74

19

1 189

70

22

1 190

71

23

1 191

73

19

1 192

73

19

1 193

72

20

1 194

64

60

1 195

70

39

1 196

66

56

1 197

68

64

1 198

30

68

1 199

70

38

1 200

66

47

1 201

76

14

1 202

74

18

1 203

69

46

1 204

68

62

1 205

68

62

1 206

68

62

1 207

68

62

1 208

68

62

1 209

68

62

1 210

54

50

1 211

41

37

1 212

27

25

1 213

14

12

1 214

0

0

1 215

0

0

1 216

0

0

1 217

0

0

1 218

0

0

1 219

0

0

1 220

0

0

1 221

0

0

1 222

0

0

1 223

0

0

1 224

0

0

1 225

0

0

1 226

0

0

1 227

0

0

1 228

0

0

1 229

0

0

1 230

0

0

1 231

0

0

1 232

0

0

1 233

0

0

1 234

0

0

1 235

0

0

1 236

0

0

1 237

0

0

1 238

0

0

O reprezentare grafică a programului dinamometrului NRTC este prezentată mai jos

Image
  Image

---

(1)  Identic cu ciclul C1 descris la punctul 8.3 din ISO 8178-4:2007 (cor. 2008).

(2)  Turația denormalizată (n
  denorm) se utilizează în locul turației nominale pentru motoarele care sunt încercate în conformitate cu anexa 4B și este definite la punctul 7.7.1.1 din anexa 4B. În acest caz, n
  denorm se utilizează în locul turației nominale și atunci când se determină turația intermediară.

(3)  Turația de referință se aplică doar opțional pentru motoarele care sunt încercate în conformitate cu anexa 4A și este definită la punctul 4.3.1 din anexa 4A.

(4)  Identic cu ciclul D2 descris la punctul 8.4 din ISO 8178-4:2007 (cor. 2008).

(5)  Pentru o mai bună ilustrare a definiției puterii de bază în regim nominal, a se vedea figura 2 din ISO 8528-1:2005.

(6)  Termenii turației, așa cum sunt indicați în nota de subsol a încercării în regim staționar în mod discontinuu.

(7)  Cuplul procentual se raportează la cuplul maxim la turația comandată a motorului.

(8)  Trecerea de la un mod la următorul în cadrul unei faze de tranziție de 20 s. În timpul fazei de tranziție se comandă o progresie liniară de la reglajul cuplului în modul curent la reglajul cuplului în modul următor și, în același timp, se comandă o progresie liniară similară pentru turația motorului, în cazul în care există o modificare a reglajului de turație.

(9)  Cuplul procentual este raportat la cuplul maxim de încercare.

(10)  Trecerea de la un mod la următorul în cadrul unei faze de tranziție de 20 s. În timpul fazei de tranziție se comandă o trecere liniară de la reglajul cuplului în modul curent la reglajul cuplului în modul următor.

---

ANEXA 6

Caracteristici tehnice ale combustibilului de referință prescrise pentru încercările de omologare și pentru verificarea conformității producției
   (1)

Tabelul 1

Pentru clasele de putere de la D la G

| | Limite și unități (2)
   (3) | Metoda de încercare |
| --- | --- | --- |
| Cifra cetanică (5) | min. 45 (8)

  max. 50 | ISO 5165 |
| Densitatea la 15 °C | min. 835 kg/m3

  max. 845 kg/m3
   (11) | ISO 3675, ASTM D4052 |
| Punct de distilare (4) 95 % | maximum 370 °C | ISO 3405 |
| Viscozitate la 40 °C | minimum 2,5 mm2/s
  maximum 3,5 mm2/s | ISO 3104 |
| Conținut de sulf | minimum 0,1 % masă (10)

  maximum 0,2 % masă (9) | ISO 8754, EN 24260 |
| Punct de aprindere | minimum 55 °C | ISO 2719 |
| CFPP | minimum -
  maximum + 5 °C | EN 116 |
| Corodarea cuprului | maximum 1 | ISO 2160 |
| Reziduu de carbon Conradson
  (10 % DR) | maximum 0,3 % masă | ISO 10370 |
| Conținut de cenușă | maximum 0,01 % masă | ASTM 482 (12) |
| Conținut de apă | maximum 0,05 % masă | ASTM D95, D1744 |
| Indice de neutralizare (acid tare) | minimum 0,20 mg KOH/g | |
| Stabilitatea oxidării (6) | maximum 2,5 mg/100 ml | ASTM 2274 |
| Aditivi (7) | | |

Limite și unități (2)
   (3)

Metoda de încercare

Cifra cetanică (5)

min. 45 (8)

max. 50

ISO 5165

Densitatea la 15 °C

min. 835 kg/m3

max. 845 kg/m3
   (11)

ISO 3675, ASTM D4052

Punct de distilare (4) 95 %

maximum 370 °C

ISO 3405

Viscozitate la 40 °C

minimum 2,5 mm2/s

maximum 3,5 mm2/s

ISO 3104

Conținut de sulf

minimum 0,1 % masă (10)

maximum 0,2 % masă (9)

ISO 8754, EN 24260

Punct de aprindere

minimum 55 °C

ISO 2719

CFPP

minimum -

maximum + 5 °C

EN 116

Corodarea cuprului

maximum 1

ISO 2160

Reziduu de carbon Conradson

(10 % DR)

maximum 0,3 % masă

ISO 10370

Conținut de cenușă

maximum 0,01 % masă

ASTM 482 (12)

Conținut de apă

maximum 0,05 % masă

ASTM D95, D1744

Indice de neutralizare (acid tare)

minimum 0,20 mg KOH/g

Stabilitatea oxidării (6)

maximum 2,5 mg/100 ml

ASTM 2274

Aditivi (7)

Tabelul 2

Pentru clasele de putere de la H la K

| Parametru | Unitate | Limite (13) | Metoda de încercare |
| --- | --- | --- | --- |
| minimă | maximă |
| Cifra cetanică (14) | | 52,0 | 54,0 | EN-ISO 5165 |
| Densitatea la 15 °C | kg/m3 | 833 | 837 | EN-ISO 3675 |
| Punct de distilare: | | | | |
| 50 % | °C | 245 | — | EN-ISO 3405 |
| 95 % | °C | 345 | 350 | EN-ISO 3405 |
| — | Punct final de fierbere |

Parametru

Unitate

Limite (13)

Metoda de încercare

minimă

maximă

Cifra cetanică (14)

52,0

54,0

EN-ISO 5165

Densitatea la 15 °C

kg/m3

833

837

EN-ISO 3675

Punct de distilare:

50 %

°C

245

—

EN-ISO 3405

95 %

°C

345

350

EN-ISO 3405

—

Punct final de fierbere

°C

—

370

EN-ISO 3405

Punct de aprindere

°C

55

—

EN 22719

CFPP

°C

—

–5

EN 116

Viscozitate la 40 °C

mm2/s

2,5

3,5

EN-ISO 3104

Hidrocarburi aromatice policiclice

% m/m

3,0

6,0

IP 391

Conținut de sulf (15)

mg/kg

—

300

ASTM D 5453

Corodarea cuprului

—

clasa 1

EN-ISO 2160

Reziduu de carbon Conradson

(10 % DR)

% m/m

—

0,2

EN-ISO 10370

Conținut de cenușă

% m/m

—

0,01

EN-ISO 6245

Conținut de apă

% m/m

—

0,05

EN-ISO 12937

Indice de neutralizare (acid tare)

mg KOH/g

—

0,02

ASTM D 974

Stabilitatea oxidării (16)

mg/ml

—

0,025

EN-ISO 12205

Tabelul 3

Pentru clasele de putere L-P, Q și R

| Parametru | Unitate | Limite (17) | Metoda de încercare |
| --- | --- | --- | --- |
| minimă | maximă |
| Cifra cetanică (18) | | | 54,0 | EN-ISO 5165 |
| Densitatea la 15 °C | kg/m3 | 833 | 865 | EN-ISO 3675 |
| Punct de distilare: | | | | |
| 50 % | °C | 245 | — | EN-ISO 3405 |
| 95 % | °C | 345 | 350 | EN-ISO 3405 |
| — | Punct final de fierbere |

Parametru

Unitate

Limite (17)

Metoda de încercare

minimă

maximă

Cifra cetanică (18)

54,0

EN-ISO 5165

Densitatea la 15 °C

kg/m3

833

865

EN-ISO 3675

Punct de distilare:

50 %

°C

245

—

EN-ISO 3405

95 %

°C

345

350

EN-ISO 3405

—

Punct final de fierbere

°C

—

370

EN-ISO 3405

Punct de aprindere

°C

55

—

EN 22719

CFPP

°C

—

–5

EN 16

Viscozitate la 40 °C

mm2/s

2,3

3,3

EN-ISO 3104

Hidrocarburi aromatice policiclice

% m/m

3,0

6,0

IP 391

Conținut de sulf (19)

mg/kg

—

10

ASTM D 5453

Corodarea cuprului

—

clasa 1

EN-ISO 160

Reziduu de carbon Conradson

(10 % DR)

% m/m

—

0,2

EN-ISO 10370

Conținut de cenușă

% m/m

—

0,01

EN-ISO 6245

Conținut de apă

% m/m

—

0,02

EN-ISO 12937

Indice de neutralizare (acid tare)

mg KOH/g

—

0,02

ASTM D 974

Stabilitatea oxidării (20)

mg/ml

—

0,025

EN-ISO 12205

Onctuozitate (diametrul amprentei de uzură HFRR la 60 °C)

Μm

—

400

CEC F-06-A-96

FAME

interzis

---

(1)  Toate caracteristicile și valorile-limită ale combustibilului trebuie actualizate în permanență, ținând cont de tendințele pieței.

(2)  Dacă se solicită calcularea eficienței termice a unui motor sau vehicul, puterea calorifică a combustibilului se poate calcula cu formula:

Formula

unde:

| | d este densitatea la 15 °C |
| --- | --- |

d este densitatea la 15 °C

| | x este proporția din masa de apă (%/100) |
| --- | --- |

x este proporția din masa de apă (%/100)

| | y este proporția din masa de cenușă (%/100) |
| --- | --- |

y este proporția din masa de cenușă (%/100)

| | s este proporția din masa de sulf (%/100) |
| --- | --- |

s este proporția din masa de sulf (%/100)

(3)  Valorile menționate în specificație sunt „valori reale”. La stabilirea valorilor limită s-au aplicat dispozițiile din ASTM D3244 „Stabilirea unei baze în litigiile privind calitatea produselor petroliere”, iar la stabilirea valorii minime s-a luat în considerare o diferență minimă de 2R peste zero; la stabilirea valorilor maximă și minimă, diferența minimă este de 4R (unde R = reproductibilitatea).

În pofida acestei măsuri, care este necesară din motive statistice, producătorul combustibilului trebuie să țintească spre valoarea zero, atunci când valoarea maximă adoptată este 2R, și către valoarea medie, în cazul limitelor maxime și minime. În cazul în care trebuie să se verifice dacă un combustibil satisface specificațiile, trebuie să se aplice dispozițiile standardului ASTM D3244.

(4)  Cifrele arată cantitățile evaporate (procent de recuperare + procent de pierdere).

(5)  Intervalul pentru cifra cetanică nu este conform cu cerințele privind un interval minim de 4R. Cu toate acestea, pentru soluționarea eventualelor litigii dintre furnizorul și utilizatorul de combustibil se pot aplica dispozițiile ASTM D3244, cu condiția ca, în locul unei singure determinări, să fie efectuate măsurări repetate de un număr suficient de ori pentru a asigura precizia.

(6)  Deși stabilitatea oxidării este controlată, este posibil ca durata de depozitare să fie limitată. În acest caz, furnizorul este cel care poate da indicații cu privire la condițiile de stocare și la termenul de valabilitate.

(7)  Acest combustibil trebuie să se bazeze doar pe obținere directă și numai pe componente ale distilatului de hidrocarburi cracate; desulfurarea este permisă. Nu trebuie să conțină aditivi metalici sau de îmbunătățire a cifrei cetanice.

(8)  Se acceptă valori mai mici, situație în care trebuie comunicată cifra cetanică a combustibilului de referință utilizat.

(9)  Se acceptă valori mai mari, situație în care trebuie comunicat conținutul de sulf al combustibilului de referință utilizat.

(10)  Se va actualiza în permanență ținând cont de tendințele pieței. În scopul omologării inițiale a unui motor la cererea solicitantului, se admite un conținut nominal de sulf de 0,05 % masă (minimum 0,03 % masă), în acest caz, concentrația de particule măsurată se corectează la o valoare superioară, respectiv la valoarea medie specificată nominal pentru conținutul de sulf al combustibilului (0,15 % masă) prin intermediul ecuației de mai jos:

Formula

unde:

| PTadj | = | valoarea PT ajustată (g/kWh) |
| --- | --- | --- |
| PT | = | valoarea emisiilor specifice ponderate măsurate, pentru emisii de particule (g/kWh) |
| SFC | = | consumul specific ponderat de combustibil (g/kWh), calculat conform formulei de mai jos |
| NSLF | = | media specificației nominale a fracției masice a conținutului de sulf (adică 0,15 %/100) |
| FSF | = | fracția masică a conținutului de sulf (%/100) |

PTadj

=

valoarea PT ajustată (g/kWh)

PT

=

valoarea emisiilor specifice ponderate măsurate, pentru emisii de particule (g/kWh)

SFC

=

consumul specific ponderat de combustibil (g/kWh), calculat conform formulei de mai jos

NSLF

=

media specificației nominale a fracției masice a conținutului de sulf (adică 0,15 %/100)

FSF

=

fracția masică a conținutului de sulf (%/100)

Ecuația pentru calcularea consumului specific ponderat de combustibil:

| | unde: |
| --- | --- |

Formula

Formula

Pentru evaluarea conformității producției conform punctului 7.4.2, cerințele trebuie îndeplinite prin utilizarea unui combustibil de referință care respectă nivelul minim/maxim de 0,1/0,2 % masă.

(11)  Se acceptă valori mai mari, de până la 855 kg/m3, caz în care trebuie să se comunice densitatea combustibilului de referință utilizat. În scopul evaluării conformității producției conform punctului 7.4.2, pentru îndeplinirea cerințelor se utilizează un combustibil de referință care respectă nivelul minim/maxim de 835/845 kg/m3 masice.

(12)  Se va înlocui cu EN/ISO 6245, cu efect de la data punerii în aplicare.

(13)  Valorile menționate în specificații sunt „valori reale”. La stabilirea valorilor-limită s-au aplicat dispozițiile din ISO 4259 „Produse Petroliere. Determinarea și aplicarea valorilor fidelității referitoare la metodele de încercare”, iar la stabilirea unei valori minime s-a luat în considerare o diferență minimă de 2R peste zero; la stabilirea valorilor maximă și minimă, diferența minimă este de 4R (unde R = reproductibilitatea).

În pofida acestei măsuri, necesară din motive tehnice, producătorul de combustibil trebuie să tindă spre valoarea zero, atunci când valoarea maximă prevăzută este 2R, respectiv spre valoarea medie, în cazul stabilirii unor valori pentru limita maximă și minimă. În cazul în care trebuie să se verifice dacă un combustibil îndeplinește cerințele din specificații, se aplică dispozițiile ISO 4259.

(14)  Intervalul pentru cifra cetanică nu este conform cu cerințele privind un interval minim de 4R. Cu toate acestea, pentru soluționarea litigiilor între furnizorul de combustibil și beneficiar se pot aplica dispozițiile ISO 4259, cu condiția ca, în loc de o singură determinare, să se efectueze măsurări repetate de un număr suficient de ori pentru a asigura precizia.

(15)  Se raportează conținutul efectiv de sulf al combustibilului utilizat pentru încercare.

(16)  Deși stabilitatea oxidării este controlată, este posibil ca durata de depozitare să fie limitată. În acest caz, trebuie să se solicite de la furnizor indicații cu privire la condițiile de depozitare și la termenul de valabilitate.

(17)  Valorile menționate în specificații sunt „valori reale”. La stabilirea valorilor-limită s-au aplicat dispozițiile ISO 4259 „Produse Petroliere. Determinarea și aplicarea valorilor fidelității referitoare la metodele de încercare”, iar la stabilirea unei valori minime s-a luat în considerare o diferență minimă de 2R peste zero; la stabilirea valorilor maximă și minimă, diferența minimă este de 4R (unde R = reproductibilitatea).

În pofida acestei măsuri, necesară din motive tehnice, producătorul de combustibil trebuie să tindă spre valoarea zero, atunci când valoarea maximă prevăzută este 2R, respectiv spre valoarea medie, în cazul stabilirii unor valori pentru limita maximă și minimă. În cazul în care trebuie să se verifice dacă un combustibil îndeplinește cerințele din specificații, se aplică dispozițiile ISO 4259.

(18)  Intervalul pentru cifra cetanică nu este conform cu cerințele privind un interval minim de 4R. Cu toate acestea, pentru soluționarea litigiilor între furnizorul de combustibil și beneficiar se pot folosi dispozițiile ISO 4259, cu condiția ca, în loc de o singură determinare, să se efectueze măsurări repetate de un număr suficient de ori pentru a asigura precizia.

(19)  Se raportează conținutul efectiv de sulf al combustibilului utilizat pentru încercarea de tip I.

(20)  Deși stabilitatea oxidării este controlată, este posibil ca durata de depozitare să fie limitată. În acest caz, trebuie să se solicite de la furnizor indicații cu privire la condițiile de depozitare și la termenul de valabilitate.

---

ANEXA 7

CERINȚE DE INSTALARE PENTRU ECHIPAMENTE ȘI DISPOZITIVE AUXILIARE

| Număr | Echipamente și dispozitive auxiliare | Montate pentru încercarea privind emisiile |
| --- | --- | --- |
| 1 | Sistem de admisie | |
| Colector de admisie | Da |
| Sistem de control al emisiilor de la carter | Da |
| Debitmetru de aer | Da |
| Filtru de aer | Da (1) |
| Amortizor de zgomot la admisie | Da (1) |
| Dispozitiv de încălzire a colectorului de admisie | Da, echipament de serie. Dacă este posibil, reglat în poziția cea mai favorabilă. |
| 2 | Sistem de evacuare | |
| Posttratare a gazelor de evacuare | Da |
| Galerie de evacuare | Da |
| Conducte de legătură | Da (2) |
| Amortizor de zgomot | Da (2) |
| Conductă de evacuare finală | Da (2) |
| Frână de încetinire pe evacuare | Nu (3) |
| Dispozitiv de supraalimentare | Da |
| 3 | Pompa de alimentare cu combustibil | Da (4) |
| 4 | Dispozitiv de injecție a combustibilului | |
| Prefiltru | Da |
| Filtru | Da |
| Pompă | Da |
| Conductă de înaltă presiune | Da |
| Injector | Da |
| Unitate de control electronic, senzori etc. | Da |
| Regulator/sistem de comandă | Da |
| Opritor automat al cremalierei la sarcina totală, în funcție de condițiile atmosferice | Da |
| 5 | Echipament de răcire cu lichid | |
| Radiator | Nu |
| Ventilator | Nu |
| Carenajul ventilatorului | Nu |
| Pompă de apă | Da (5) |
| Termostat | Da (6) |
| 6 | Răcire cu aer | |
| Carenaj | Nu (7) |
| Ventilator sau suflantă | Nu (7) |
| Dispozitiv de reglare a temperaturii | Nu |
| 7 | Instalații electrice | |
| Alternator | Da (8) |
| 8 | Echipament de supraalimentare | |
| Compresor acționat direct de motor și/sau de gazele de evacuare | Da |
| Răcitor de aer de alimentare | Da (7), (9) |
| Pompa sistemului de răcire sau ventilator (acționat de motor) | Nu (7) |
| Dispozitiv de reglare a debitului lichidului de răcire | Da |
| 9 | Ventilator auxiliar al standului de încercare | Da, dacă este necesar |
| 10 | Dispozitiv antipoluare | Da |
| 11 | Echipament de pornire | Da sau echipamente ale standului de încercare (10) |
| 12 | Pompă pentru uleiul lubrifiant | Da |
| 13 | Anumite dispozitive auxiliare, necesare pentru funcționarea vehiculului și care pot fi montate pe motor, trebuie să fie demontate cu ocazia încercărilor.
  Următoarea listă, care nu este exhaustivă, este prezentată ca exemplu:






  (i) | compresor de aer pentru frâne |

Număr

Echipamente și dispozitive auxiliare

Montate pentru încercarea privind emisiile

1

Sistem de admisie

Colector de admisie

Da

Sistem de control al emisiilor de la carter

Da

Debitmetru de aer

Da

Filtru de aer

Da (1)

Amortizor de zgomot la admisie

Da (1)

Dispozitiv de încălzire a colectorului de admisie

Da, echipament de serie. Dacă este posibil, reglat în poziția cea mai favorabilă.

2

Sistem de evacuare

Posttratare a gazelor de evacuare

Da

Galerie de evacuare

Da

Conducte de legătură

Da (2)

Amortizor de zgomot

Da (2)

Conductă de evacuare finală

Da (2)

Frână de încetinire pe evacuare

Nu (3)

Dispozitiv de supraalimentare

Da

3

Pompa de alimentare cu combustibil

Da (4)

4

Dispozitiv de injecție a combustibilului

Prefiltru

Da

Filtru

Da

Pompă

Da

Conductă de înaltă presiune

Da

Injector

Da

Unitate de control electronic, senzori etc.

Da

Regulator/sistem de comandă

Da

Opritor automat al cremalierei la sarcina totală, în funcție de condițiile atmosferice

Da

5

Echipament de răcire cu lichid

Radiator

Nu

Ventilator

Nu

Carenajul ventilatorului

Nu

Pompă de apă

Da (5)

Termostat

Da (6)

6

Răcire cu aer

Carenaj

Nu (7)

Ventilator sau suflantă

Nu (7)

Dispozitiv de reglare a temperaturii

Nu

7

Instalații electrice

Alternator

Da (8)

8

Echipament de supraalimentare

Compresor acționat direct de motor și/sau de gazele de evacuare

Da

Răcitor de aer de alimentare

Da (7), (9)

Pompa sistemului de răcire sau ventilator (acționat de motor)

Nu (7)

Dispozitiv de reglare a debitului lichidului de răcire

Da

9

Ventilator auxiliar al standului de încercare

Da, dacă este necesar

10

Dispozitiv antipoluare

Da

11

Echipament de pornire

Da sau echipamente ale standului de încercare (10)

12

Pompă pentru uleiul lubrifiant

Da

13

Anumite dispozitive auxiliare, necesare pentru funcționarea vehiculului și care pot fi montate pe motor, trebuie să fie demontate cu ocazia încercărilor.

Următoarea listă, care nu este exhaustivă, este prezentată ca exemplu:

(i)

compresor de aer pentru frâne

| (ii) | compresor pentru servodirecție |
| --- | --- |

(ii)

compresor pentru servodirecție

| (iii) | compresor pentru suspensie |
| --- | --- |

(iii)

compresor pentru suspensie

| (iv) | sistem de aer condiționat. |
| --- | --- |

(iv)

sistem de aer condiționat.

Nu

---

(1)  Sistemul de admisie complet se montează în modul prevăzut pentru utilizarea intenționată:

| (i) | dacă există riscul să aibă un efect considerabil asupra puterii motorului; |
| --- | --- |

(i)

dacă există riscul să aibă un efect considerabil asupra puterii motorului;

| (ii) | în cazul în care producătorul solicită acest lucru. |
| --- | --- |

(ii)

în cazul în care producătorul solicită acest lucru.

În alte cazuri, se poate utiliza un sistem echivalent și ar trebui făcută o verificare pentru a se asigura că presiunea de admisie nu diferă cu mai mult de 100 Pa față de valoarea-limită superioară specificată de producător pentru un filtru de aer curat.

(2)  Sistemul de evacuare complet se montează în modul prevăzut pentru utilizarea intenționată:

| (i) | dacă există riscul să aibă un efect considerabil asupra puterii motorului; |
| --- | --- |

(i)

dacă există riscul să aibă un efect considerabil asupra puterii motorului;

| (ii) | în cazul în care producătorul solicită acest lucru. |
| --- | --- |

(ii)

în cazul în care producătorul solicită acest lucru.

În alte cazuri, se poate utiliza un sistem echivalent, cu condiția ca presiunea de admisie să nu difere cu mai mult de 1 000 Pa față de valoarea-limită superioară specificată de producător.

(3)  Atunci când pe motor este inclusă o frână de încetinire pe evacuare, clapeta de accelerație se fixează în poziție complet deschisă.

(4)  Presiunea de alimentare cu combustibil poate fi ajustată, dacă este necesar, pentru a reproduce presiunea existentă în sistem la o anumită utilizare a motorului (în special când este folosit un sistem de tip „retur combustibil”).

(5)  Circulația lichidului de răcire se realizează numai cu pompa de apă a motorului. Răcirea lichidului se poate produce printr-un circuit extern, cu condiția ca pierderea de presiune a acestui circuit și presiunea de admisie în pompă să rămână în mod efectiv aceleași cu cele din sistemul de răcire al motorului.

(6)  Termostatul poate fi fixat în poziția de deschidere maximă.

(7)  Când ventilatorul de răcire sau suflanta sunt montate pentru încercare, puterea absorbită de acestea se adaugă la rezultate, excepție făcând ventilatoarele motoarelor răcite cu aer montate direct pe arborele cotit. Puterea ventilatorului sau a suflantei se determină la turațiile utilizate pentru încercare fie prin calculare în funcție de caracteristicile standard, fie prin încercări practice.

(8)  Puterea minimă a alternatorului: puterea electrică a alternatorului se limitează la cea necesară pentru acționarea dispozitivelor auxiliare care sunt indispensabile pentru funcționarea motorului. Dacă este necesară conectarea unei baterii, se utilizează o baterie complet încărcată și corect și în stare bună.

(9)  Motoarele cu răcire intermediară a aerului de supraalimentare se încearcă cu răcitoarele de aer intermediare, fie că acestea sunt cu lichid sau cu aer, dar, dacă producătorul preferă, răcitorul de aer poate fi înlocuit cu un sistem al standului de încercare. În orice caz, măsurarea puterii la fiecare turație se face cu căderea maximă de presiune și cu căderea minimă de temperatură ale aerului de admisie în răcitorul de supraalimentare pe standul de încercare, conform specificațiilor producătorului.

(10)  Puterea necesară pentru sistemul de pornire electrică sau un alt sistem de pornire trebuie furnizată de la standul de încercare.

---

ANEXA 8

CERINȚE PRIVIND DURABILITATEA

1.   VERIFICAREA DURABILITĂȚII MOTOARELOR CU APRINDERE PRIN COMPRESIE DIN CLASELE DE PUTERE DE LA H LA P

Prezenta anexă se aplică numai motoarelor cu aprindere prin compresie din clasele de putere de la H la P.

1.1.   Producătorii trebuie să stabilească o valoare a factorului de deteriorare (DF) pentru fiecare poluant reglementat pentru toate familiile de motoare din clasele de putere de la H la P. Acești DF se utilizează pentru încercările de omologare și pentru încercările liniilor de producție.

1.1.1.   Încercarea pentru stabilirea factorilor de deteriorare se efectuează după cum urmează:

1.1.1.1.   Producătorul efectuează încercări de durabilitate pentru a acumula un număr de ore de funcționare a motorului în conformitate cu un program de încercare selectat, pe baza unui bun raționament tehnic, ca fiind reprezentativ pentru funcționarea motorului în regim de exploatare din punct de vedere al caracterizării deteriorării performanței emisiilor. De obicei, durata încercării de durabilitate ar trebui să fie echivalentă cu cel puțin un sfert din perioada de durabilitate a caracteristicilor emisiilor (EDP).

Acumularea orelor de funcționare a motorului în regim de exploatare poate fi obținută prin punerea în funcțiune a motorului pe un stand de încercare dinamometric sau în condiții reale de exploatare pe teren. Se pot aplica încercări accelerate de durabilitate, prin care programul de acumulare a orelor de funcționare se efectuează cu un factor de solicitare mai mare decât cel practicat de obicei în exploatarea pe teren. Producătorul motorului determină, pe baza unui bun raționament tehnic, factorul de accelerare aferent numărului de ore de încercare de durabilitate a motorului în raport cu numărul echivalent de ore ale EDP.

Pe parcursul încercării de durabilitate nu se permite remedierea sau înlocuirea niciunei componente cu implicații pentru emisii, cu excepția operațiunilor din programul de întreținere de rutină recomandat de producător.

Pe baza unui bun raționament tehnic, producătorul motorului selectează motorul supus încercării, subsistemele sau componentele care urmează să fie utilizate pentru determinarea factorilor de deteriorare privind emisiile pentru o familie de motoare sau pentru familii de motoare cu tehnologii echivalente ale sistemului de control al emisiilor. Criteriul aplicat este ca motorul supus încercării să fie reprezentativ pentru caracteristicile de deteriorare a emisiilor ale familiilor de motoare pentru care se vor aplica valorile DF rezultate în vederea obținerii omologării de tip. Motoarele cu alezaje și curse diferite, cu configurație diferită, cu sisteme diferite de gestionare a aerului, cu sisteme diferite de combustibil pot fi considerate echivalente din punct de vedere al caracteristicilor de deteriorare a emisiilor, cu condiția să existe o justificare tehnică rezonabilă.

Se pot aplica valorile DF de la un alt producător, dacă există o justificare rezonabilă pentru echivalența tehnologică din punct de vedere al deteriorării emisiilor și o dovadă a efectuării încercărilor în conformitate cu cerințele specificate.

Încercarea privind emisiile se efectuează în conformitate cu procedurile stabilite în prezentul regulament pentru încercarea motorului după punerea inițială în funcțiune, dar înainte de orice încercare de acumulare de ore de funcționare, precum și la sfârșitul încercării de durabilitate. De asemenea, încercările privind emisiile se pot executa la anumite intervale repartizate pe perioada de încercare de acumulare a orelor de funcționare și se pot aplica la determinarea evoluției deteriorării.

1.1.1.2.   Nu este necesar ca autoritatea de omologare să asiste la încercările de acumulare de ore de funcționare sau la încercările privind emisiile efectuate în vederea determinării deteriorării.

1.1.1.3.   Determinarea valorilor DF pe baza încercărilor de durabilitate

DF aditiv se definește ca fiind valoarea obținută prin scăderea valorii emisiilor, determinată la începutul EDP, din valoarea emisiilor determinată pentru reprezentarea performanței emisiilor la sfârșitul perioadei menționate.

DF multiplicativ se definește ca fiind nivelul de emisii determinat la sfârșitul perioadei de durabilitate a caracteristicilor emisiilor, împărțit la valoarea emisiilor înregistrată la începutul perioadei menționate.

Se stabilesc valori distincte ale DF pentru fiecare dintre poluanții reglementați prin legislație. Valoarea DF corespunzătoare standardului NOx + HC, în cazul unui DF aditiv, se determină pe baza sumei poluanților, deși este posibil ca o deteriorare negativă pentru un poluant să nu compenseze deteriorarea pentru celălalt. În cazul unui DF multiplicativ pentru NOx + HC, se determină factori de deteriorare distincți pentru HC și NOx, care se aplică separat pentru calculul nivelurilor de emisii deteriorate pe baza rezultatelor unei încercări privind emisiile înainte de a combina valorile rezultate pentru NOx și HC deteriorate în vederea stabilirii conformității cu normele respective.

În cazurile în care încercarea nu acoperă întreaga perioadă de durabilitate a caracteristicilor emisiilor, valorile emisiilor la sfârșitul perioadei de durabilitate se determină prin extrapolarea evoluției deteriorării emisiilor, stabilită pentru durata de încercare, la întreaga perioadă de durabilitate a caracteristicilor emisiilor.

Atunci când rezultatele încercării privind emisiile au fost înregistrate periodic în timpul încercării de durabilitate pentru acumularea orelor de funcționare, se aplică metode statistice standard de prelucrare a datelor în conformitate cu bunele practici, în vederea determinării nivelului emisiilor la sfârșitul perioadei de durabilitate a caracteristicilor emisiilor; la determinarea valorilor finale ale emisiilor se poate efectua o încercare de semnificație statistică.

Dacă din calcule rezultă o valoare mai mică de 1,00 pentru un DF multiplicativ sau o valoare mai mică de 0,00 pentru un DF aditiv, atunci DF va fi egal cu 1,00, respectiv 0,00.

1.1.1.4.   Un producător poate să utilizeze, cu aprobarea autorității de omologare, valorile DF stabilite pe baza rezultatelor încercărilor de durabilitate efectuate pentru a obține valorile DF în vederea certificării motoarelor cu aprindere prin compresie pentru vehicule grele de marfă cu destinație rutieră. Acest lucru va fi permis dacă există o echivalență tehnologică între familiile de motoare cu destinație rutieră supuse încercării și familiile de motoare fără destinație rutieră care aplică valorile DF pentru certificare. Valorile DF obținute din rezultatele încercării de durabilitate privind emisiile la care au fost supuse motoarele cu destinație rutieră trebuie calculate pe baza valorilor pentru perioade de durabilitate a caracteristicilor emisiilor definite la punctul 3.

1.1.1.5.   În cazul în care o familie de motoare utilizează o tehnologie bine stabilită, determinarea factorului de deteriorare pentru respectiva familie de motoare se poate face în urma unei analize bazată pe bunele practici inginerești, în loc de încercare, sub rezerva autorizării de către autoritatea de omologare.

1.2.   Informații privind DF în cererile de omologare

1.2.1.   Valorile DF aditivi pentru fiecare poluant se specifică în cererile de omologare pentru familiile de motoare cu aprindere prin compresie care nu utilizează niciun dispozitiv de posttratare.

1.2.2.   Valorile DF multiplicativ pentru fiecare poluant se specifică în cererile de omologare pentru familiile de motoare cu aprindere prin compresie care utilizează un dispozitiv de posttratare.

1.2.3.   La cerere, producătorul furnizează autorității de omologare informațiile necesare pentru a justifica valorile DF. De obicei, acestea ar trebui să includă rezultatele încercărilor privind emisiile, programul de acumulare a orelor de funcționare, procedurile de întreținere împreună cu informațiile care să susțină raționamentul tehnic privind echivalența tehnologică, dacă este cazul.

2.   VERIFICAREA DURABILITĂȚII MOTOARELOR CU APRINDERE PRIN COMPRESIE DIN CLASELE DE PUTERE DE LA Q LA R

2.1   Generalități

2.1.1.   Prezentul punct se aplică motoarelor cu aprindere prin compresie din clasele de putere de la Q la R. La solicitarea producătorului, acesta poate fi aplicat și motoarelor cu aprindere prin compresie din clasele de putere de la H la P, ca alternativă la cerințele de la punctul 1 din prezenta anexă.

2.1.2.   Prezentul punct 2 prezintă în detaliu procedurile de selectare a motoarelor care urmează să fie încercate în cadrul unui program de acumulare de ore de funcționare în scopul determinării factorilor de deteriorare pentru omologarea de tip a motoarelor din etapa IV și al evaluării conformității producției. Factorii de deteriorare se aplică, în conformitate cu punctul 2.4.7, emisiilor măsurate în conformitate cu anexa 4B la prezentul regulament.

2.1.3.   Nu este necesar ca autoritatea de omologare să asiste la încercările de acumulare de ore de funcționare sau la încercările privind emisiile efectuate în vederea determinării deteriorării.

2.1.4.   Prezentul punct 2 descrie în detaliu, de asemenea, operațiunile de întreținere, legate sau nu de emisii, care ar trebui să fie sau pot fi efectuate pentru motoarele care fac obiectul unui program de acumulare de ore de funcționare. Aceste operațiuni de întreținere trebuie să fie conforme cu întreținerea efectuată pentru motoarele aflate în exploatare și se comunică proprietarilor noilor motoare.

2.1.5.   La cererea producătorului, autoritatea de omologare poate permite utilizarea factorilor de deteriorare care au fost stabiliți prin utilizarea de proceduri alternative celor menționate la punctele 2.4.1-2.4.5. În acest caz, producătorul trebuie să demonstreze în mod convingător autorității de omologare că procedurile alternative care au fost folosite nu sunt mai puțin stricte decât cele enunțate la punctele 2.4.1-2.4.5.

2.2.   Rezervat

2.3.   Selectarea motoarelor pentru stabilirea factorilor de deteriorare ai emisiilor în cursul perioadei de durabilitate

2.3.1.   Pentru încercarea privind emisiile destinată stabilirii factorilor de deteriorare ai emisiilor în cursul perioadei de durabilitate se selectează motoare din cadrul familiei de motoare definite în anexa 1B la prezentul regulament.

2.3.2.   Motoarele aparținând unor familii de motoare diferite pot fi combinate în continuare în familii pe baza tipului de sistem de posttratare a gazelor de evacuare utilizat. Pentru a include motoare cu configurație diferită a cilindrilor, dar având specificații tehnice similare și o instalare similară a sistemelor de posttratare a gazelor de evacuare în aceeași familie de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare, producătorul furnizează autorității de omologare date care demonstrează că performanța de reducere a emisiilor în cazul acestor sisteme motoare este similară

2.3.3.   Producătorul de motoare selectează un motor reprezentativ pentru familia de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare, în conformitate cu punctul 2.3.2, pentru încercare în cadrul programului de acumulare de ore de funcționare prevăzut la punctul 2.4.2 și comunică acest lucru autorității de omologare înainte de începerea încercărilor.

2.3.3.1.   În cazul în care autoritatea de omologare decide că cea mai ridicată rată de emisii din familia de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare poate fi mai bine reprezentată de un alt motor decât cel selectat, motorul supus încercării este selectat în comun de către autoritatea de omologare și de către producătorul de motoare.

2.4.   Stabilirea factorilor de deteriorare ai emisiilor în cursul perioadei de durabilitate

2.4.1.   Generalități

Factorii de deteriorare aplicabili unei familii de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare se stabilesc cu ajutorul motoarelor selectate pe baza unei proceduri de acumulare de ore de funcționare care include încercări periodice în vederea determinării emisiilor de gaze și particule prin încercările NRSC și NRTC.

2.4.2.   Programul de acumulare de ore de funcționare

Programele de acumulare de ore de funcționare se pot desfășura, la alegerea producătorului, prin operarea unui utilaj echipat cu motorul selectat în cadrul unui program de acumulare „în exploatare” sau prin operarea motorului selectat în cadrul unui program de acumulare „pe standul de încercare pentru măsurarea puterii”.

2.4.2.1.   Acumularea în exploatare sau pe standul de încercare pentru măsurarea puterii

| 2.4.2.1.1. | Producătorul stabilește modalitatea și durata programului de acumulare de distanțe parcurse și de ore de funcționare și ciclul de anduranță pentru motoare, în concordanță cu bunele practici inginerești. |
| --- | --- |

2.4.2.1.1.

Producătorul stabilește modalitatea și durata programului de acumulare de distanțe parcurse și de ore de funcționare și ciclul de anduranță pentru motoare, în concordanță cu bunele practici inginerești.

| 2.4.2.1.2. | Producătorul stabilește punctele de încercare în care emisiile de gaze și particule vor fi măsurate în timpul ciclurilor NRSC și NRTC la cald. Numărul minim de puncte de încercare este trei: unul la început, unul aproximativ la mijloc și unul la finalul programului de acumulare de ore de funcționare. |
| --- | --- |

2.4.2.1.2.

Producătorul stabilește punctele de încercare în care emisiile de gaze și particule vor fi măsurate în timpul ciclurilor NRSC și NRTC la cald. Numărul minim de puncte de încercare este trei: unul la început, unul aproximativ la mijloc și unul la finalul programului de acumulare de ore de funcționare.

| 2.4.2.1.3. | Valorile emisiilor în punctele de la începutul și respectiv sfârșitul perioadei de durabilitate a caracteristicilor emisiilor, calculate în conformitate cu punctul 2.4.5.2, trebuie să se încadreze în valorile limită aplicabile familiei de motoare, însă rezultatele corespunzătoare emisiilor individuale de la punctele de încercare pot depăși valorile limită respective. |
| --- | --- |

2.4.2.1.3.

Valorile emisiilor în punctele de la începutul și respectiv sfârșitul perioadei de durabilitate a caracteristicilor emisiilor, calculate în conformitate cu punctul 2.4.5.2, trebuie să se încadreze în valorile limită aplicabile familiei de motoare, însă rezultatele corespunzătoare emisiilor individuale de la punctele de încercare pot depăși valorile limită respective.

| 2.4.2.1.4. | La cererea producătorului și cu acordul autorității de omologare, trebuie efectuat un singur ciclu de încercare (fie ciclul NRTC, fie ciclul NRSC, la cald) în fiecare punct de încercare, celălalt ciclu de încercare efectuându-se numai la începutul și la sfârșitul programului de acumulare de ore de funcționare. |
| --- | --- |

2.4.2.1.4.

La cererea producătorului și cu acordul autorității de omologare, trebuie efectuat un singur ciclu de încercare (fie ciclul NRTC, fie ciclul NRSC, la cald) în fiecare punct de încercare, celălalt ciclu de încercare efectuându-se numai la începutul și la sfârșitul programului de acumulare de ore de funcționare.

| 2.4.2.1.5. | În cazul motoarelor cu turație constantă, trebuie efectuat doar ciclul de încercare NRSC în fiecare punct de încercare. |
| --- | --- |

2.4.2.1.5.

În cazul motoarelor cu turație constantă, trebuie efectuat doar ciclul de încercare NRSC în fiecare punct de încercare.

| 2.4.2.1.6. | Programele de acumulare de ore de funcționare pot fi diferite pentru familii diferite de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare. |
| --- | --- |

2.4.2.1.6.

Programele de acumulare de ore de funcționare pot fi diferite pentru familii diferite de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare.

| 2.4.2.1.7. | Programele de acumulare de ore de funcționare pot fi mai scurte decât perioada de durabilitate a caracteristicilor emisiilor, însă nu trebuie să fie mai scurte decât echivalentul a cel puțin un sfert din perioada de durabilitate a caracteristicilor emisiilor relevantă, menționată la punctul 3 din prezenta anexă. |
| --- | --- |

2.4.2.1.7.

Programele de acumulare de ore de funcționare pot fi mai scurte decât perioada de durabilitate a caracteristicilor emisiilor, însă nu trebuie să fie mai scurte decât echivalentul a cel puțin un sfert din perioada de durabilitate a caracteristicilor emisiilor relevantă, menționată la punctul 3 din prezenta anexă.

| 2.4.2.1.8. | Este permisă uzura accelerată prin ajustarea programului de acumulare de ore de funcționare pe baza consumului de combustibil. Ajustarea se bazează pe raportul dintre consumul tipic de combustibil din timpul funcționării și consumul de combustibil din ciclul de anduranță, însă cel din urmă nu trebuie să depășească consumul de combustibil tipic din timpul funcționării cu mai mult de 30 %. |
| --- | --- |

2.4.2.1.8.

Este permisă uzura accelerată prin ajustarea programului de acumulare de ore de funcționare pe baza consumului de combustibil. Ajustarea se bazează pe raportul dintre consumul tipic de combustibil din timpul funcționării și consumul de combustibil din ciclul de anduranță, însă cel din urmă nu trebuie să depășească consumul de combustibil tipic din timpul funcționării cu mai mult de 30 %.

| 2.4.2.1.9. | La cererea producătorului și cu acordul autorității de omologare, pot fi permise metode alternative de uzură accelerată. |
| --- | --- |

2.4.2.1.9.

La cererea producătorului și cu acordul autorității de omologare, pot fi permise metode alternative de uzură accelerată.

| 2.4.2.1.10. | Programul de acumulare de ore de funcționare se descrie în detaliu în cererea de omologare de tip și se comunică autorității de omologare înainte de începerea oricărei încercări. |
| --- | --- |

2.4.2.1.10.

Programul de acumulare de ore de funcționare se descrie în detaliu în cererea de omologare de tip și se comunică autorității de omologare înainte de începerea oricărei încercări.

2.4.2.2.   În cazul în care autoritatea de omologare decide că este necesară efectuarea unor măsurători suplimentare între punctele selectate de producător, aceasta informează producătorul în acest sens. Programul de acumulare de ore de funcționare revizuit este întocmit de producător și aprobat de autoritatea de omologare.

2.4.3.   Încercarea motorului

2.4.3.1.   Stabilizarea sistemului motor

| 2.4.3.1.1. | Pentru fiecare familie de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare, producătorul stabilește numărul de ore de funcționare a utilajului sau a motorului după care sistemul de posttratare s-a stabilizat. La cererea autorității de omologare, producătorul pune la dispoziție datele și analizele utilizate pentru stabilirea acestora. Ca alternativă, producătorul poate alege să țină în funcțiune motorul sau utilajul între 60 și 125 de ore, sau pentru o perioadă de timp echivalentă din ciclul de anduranță, pentru a stabiliza sistemul de posttratare. |
| --- | --- |

2.4.3.1.1.

Pentru fiecare familie de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare, producătorul stabilește numărul de ore de funcționare a utilajului sau a motorului după care sistemul de posttratare s-a stabilizat. La cererea autorității de omologare, producătorul pune la dispoziție datele și analizele utilizate pentru stabilirea acestora. Ca alternativă, producătorul poate alege să țină în funcțiune motorul sau utilajul între 60 și 125 de ore, sau pentru o perioadă de timp echivalentă din ciclul de anduranță, pentru a stabiliza sistemul de posttratare.

| 2.4.3.1.2. | Finalul perioadei de stabilizare stabilite la punctul 2.4.3.1.1 se consideră începutul programului de acumulare de ore de funcționare. |
| --- | --- |

2.4.3.1.2.

Finalul perioadei de stabilizare stabilite la punctul 2.4.3.1.1 se consideră începutul programului de acumulare de ore de funcționare.

2.4.3.2.   Încercarea acumulării de ore de funcționare

| 2.4.3.2.1. | După stabilizare, motorul funcționează în conformitate cu programul de acumulare de ore de funcționare ales de către producător, conform descrierii de la punctul 2.3.2. La intervale periodice în timpul acestui program stabilit de producător și, după caz, precizat și de autoritatea de omologare în conformitate cu punctul 2.4.2.2, motorul este supus ciclurilor NRTC și NRSC la cald pentru măsurarea emisiilor de gaze și de particule.
  Producătorul poate alege să măsoare emisiile de poluanți înregistrate înaintea oricărui sistem de posttratare a gazelor de evacuare separat de emisiile de poluanți înregistrate după orice sistem de posttratare a gazelor de evacuare.
  În conformitate cu punctul 2.4.2.1.4, în cazul în care s-a convenit efectuarea unui singur ciclu de încercare (NRTC sau NRSC la cald) în fiecare punct de încercare, celălalt ciclu de încercare (NRTC sau NRSC la cald) trebuie efectuat la începutul și la sfârșitul programului de acumulare de ore de funcționare.
  În conformitate cu punctul 2.4.2.1.5, în cazul motoarelor cu turație constantă trebuie efectuat doar ciclul de încercare NRSC în fiecare punct de încercare. |
| --- | --- |

2.4.3.2.1.

După stabilizare, motorul funcționează în conformitate cu programul de acumulare de ore de funcționare ales de către producător, conform descrierii de la punctul 2.3.2. La intervale periodice în timpul acestui program stabilit de producător și, după caz, precizat și de autoritatea de omologare în conformitate cu punctul 2.4.2.2, motorul este supus ciclurilor NRTC și NRSC la cald pentru măsurarea emisiilor de gaze și de particule.

Producătorul poate alege să măsoare emisiile de poluanți înregistrate înaintea oricărui sistem de posttratare a gazelor de evacuare separat de emisiile de poluanți înregistrate după orice sistem de posttratare a gazelor de evacuare.

În conformitate cu punctul 2.4.2.1.4, în cazul în care s-a convenit efectuarea unui singur ciclu de încercare (NRTC sau NRSC la cald) în fiecare punct de încercare, celălalt ciclu de încercare (NRTC sau NRSC la cald) trebuie efectuat la începutul și la sfârșitul programului de acumulare de ore de funcționare.

În conformitate cu punctul 2.4.2.1.5, în cazul motoarelor cu turație constantă trebuie efectuat doar ciclul de încercare NRSC în fiecare punct de încercare.

| 2.4.3.2.2. | În timpul programului de acumulare de ore de funcționare, se efectuează întreținerea motorului în conformitate cu punctul 2.5. |
| --- | --- |

2.4.3.2.2.

În timpul programului de acumulare de ore de funcționare, se efectuează întreținerea motorului în conformitate cu punctul 2.5.

| 2.4.3.2.3. | În timpul programului de acumulare de ore de funcționare, se pot efectua și operațiuni neprogramate de întreținere a motorului sau a utilajului, de exemplu în cazul în care sistemul normal de diagnostic al producătorului a detectat o problemă care indică operatorului utilajului apariția unei defecțiuni. |
| --- | --- |

2.4.3.2.3.

În timpul programului de acumulare de ore de funcționare, se pot efectua și operațiuni neprogramate de întreținere a motorului sau a utilajului, de exemplu în cazul în care sistemul normal de diagnostic al producătorului a detectat o problemă care indică operatorului utilajului apariția unei defecțiuni.

2.4.4.   Raportare

2.4.4.1.   Rezultatele tuturor încercărilor privind emisiile (NRTC și NRSC la cald) efectuate în timpul programului de acumulare de ore de funcționare se pun la dispoziția autorității de omologare. În cazul în care o încercare privind emisiile este anulată, producătorul trebuie să furnizeze o explicație cu privire la motivele anulării. Într-un astfel de caz, trebuie efectuată o altă serie de încercări în cursul următoarelor 100 de ore de funcționare acumulate.

2.4.4.2.   Producătorul păstrează înregistrări ale tuturor informațiilor legate de încercările privind emisiile și operațiunile de întreținere a motorului efectuate în timpul programului de acumulare de ore de funcționare. Aceste informații se pun la dispoziția autorității de omologare, împreună cu rezultatele încercărilor privind emisiile efectuate în cadrul programului de acumulare de ore de funcționare.

2.4.5.   Determinarea factorilor de deteriorare

2.4.5.1.   Pentru fiecare poluant măsurat în timpul ciclurilor NRTC și NRSC la cald în fiecare punct de încercare din timpul programului de acumulare de ore de funcționare, se efectuează o analiză de regresie liniară pentru „cea mai bună ajustare” pe baza tuturor rezultatelor încercărilor. Rezultatul fiecărei încercări pentru fiecare poluant este exprimat cu același număr de zecimale ca valorile limită pentru poluantul respectiv, aplicabile familiei de motoare, plus o zecimală suplimentară.

În conformitate cu punctul 2.4.2.1.4 sau punctul 2.4.2.1.5, în cazul în care s-a efectuat un singur ciclu de încercare (cicluri NRTC sau NRSC la cald) în fiecare punct de încercare, analiza de regresie trebuie efectuată numai pe baza rezultatelor ciclului de încercare efectuat în fiecare punct de încercare.

La cererea producătorului și cu aprobarea prealabilă a autorității de omologare, se acceptă o regresie non-liniară.

2.4.5.2.   Valorile emisiilor pentru fiecare poluant, la începutul programului de acumulare de ore de funcționare și la sfârșitul perioadei de durabilitate a caracteristicilor emisiilor aplicabilă în cazul motorului supus încercării, se calculează pe baza ecuației de regresie. În cazul în care programul de acumulare de ore de funcționare este mai scurt decât perioada de durabilitate a caracteristicilor emisiilor, valorile emisiilor la sfârșitul perioadei de durabilitate se determină prin extrapolarea ecuației de regresie prevăzute la punctul 2.4.5.1.

În cazul în care pentru familii de motoare din cadrul aceleiași familii de posttratare se utilizează valori ale emisiilor cu perioade de durabilitate diferite, valorile de emisie la sfârșitul perioadei de durabilitate se recalculează pentru fiecare perioadă de durabilitate a caracteristicilor emisiilor prin extrapolarea sau interpolarea ecuației de regresie prevăzute la punctul 2.4.5.1.

2.4.5.3.   Factorul de deteriorare (DF) pentru fiecare poluant se definește ca fiind raportul dintre valorile emisiilor aplicate la sfârșitul perioadei de durabilitate a caracteristicilor emisiilor și, respectiv, la începutul programului de acumulare de ore de funcționare (factor de deteriorare multiplicativ).

La cererea producătorului și cu aprobarea prealabilă a autorității de omologare, se poate aplica un factor de deteriorare aditiv pentru fiecare poluant. Factorul de deteriorare aditiv este definit ca fiind diferența dintre valorile emisiilor calculate la sfârșitul perioadei de durabilitate a caracteristicilor emisiilor și cele calculate la începutul programului de acumulare de ore de funcționare.

În figura 1 este prezentat un exemplu privind determinarea DF prin utilizarea regresiei liniare pentru emisiile de NOx.

Nu se acceptă amestecarea DF multiplicativi cu cei aditivi în cadrul aceluiași set de poluanți.

Dacă valoarea calculată este sub 1,00 pentru un DF multiplicativ sau sub 0,00 pentru un DF aditiv, atunci factorul de deteriorare este 1,0, respectiv 0,00.

În conformitate cu punctul 2.4.2.1.4, în cazul în care s-a decis efectuarea unui singur ciclu de încercare (fie NRTC, fie NRSC la cald) în fiecare punct de încercare, iar celălalt ciclu de încercare (fie NRTC, fie NRSC la cald) s-a efectuat numai la începutul și la sfârșitul programului de acumulare de ore de funcționare, factorul de deteriorare calculat pentru ciclul de încercare efectuat în fiecare punct de încercare se aplică, de asemenea, pentru celălalt ciclu de încercare.

Figura 1

Exemplu de determinare a DF

Image

2.4.6.   Factori de deteriorare atribuiți

2.4.6.1.   Ca alternativă la utilizarea unui program de acumulare de ore de funcționare pentru determinarea DF, producătorii de motoare pot alege să utilizeze următorii DF multiplicativi atribuiți:

| Ciclu de încercare | CO | HC | NOx | PM |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| NRTC | 1,3 | 1,3 | 1,15 | 1,05 |
| NRSC | 1,3 | 1,3 | 1,15 | 1,05 |

Ciclu de încercare

CO

HC

NOx

PM

NRTC

1,3

1,3

1,15

1,05

NRSC

1,3

1,3

1,15

1,05

DF aditivi atribuiți nu sunt furnizați. Nu este permisă transformarea DF multiplicativi atribuiți în DF aditivi.

În cazul în care sunt utilizați DF atribuiți, producătorul prezintă autorității de omologare dovezi solide privind faptul că este de așteptat ca, în mod rezonabil, componentele aparatelor de control al emisiilor să aibă o durabilitate a emisiilor asociată cu acești factori atribuiți. Aceste dovezi se pot baza pe analize de proiect, pe încercări sau pe o combinație a celor două.

2.4.7.   Aplicarea factorilor de deteriorare

2.4.7.1.   Motoarele respectă limitele de emisie corespunzătoare fiecărui poluant, astfel cum se aplică familiei de motoare, după aplicarea factorilor de deteriorare la rezultatul încercării, măsurat în conformitate cu anexa 4B la prezentul regulament (emisii specifice ale particulelor și ale fiecărui gaz individual, ponderate pe ciclu). În funcție de tipul de DF, se aplică următoarele dispoziții:

| (a) | multiplicativ: (emisie specifică ponderată pe ciclu) * DF ≤ limita de emisie; |
| --- | --- |

(a)

multiplicativ: (emisie specifică ponderată pe ciclu) * DF ≤ limita de emisie;

| (b) | aditiv: (emisie specifică ponderată pe ciclu) + DF ≤ limita de emisie. |
| --- | --- |

(b)

aditiv: (emisie specifică ponderată pe ciclu) + DF ≤ limita de emisie.

2.4.7.2.   În cazul unui DF multiplicativ pentru NOx+HC, se determină factori de deteriorare distincți pentru HC și NOx, care se aplică separat pentru a calcula nivelurile de emisii deteriorate pornind de la rezultatele unei încercări privind emisiile, înainte de a combina valorile rezultate pentru NOx și HC deteriorate în vederea stabilirii conformității cu limita de emisii.

2.4.7.3.   Producătorul poate alege să aplice factorii de deteriorare calculați pentru o familie de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare la un sistem motor care nu face parte din aceeași familie de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare. În astfel de cazuri, producătorul trebuie să demonstreze autorității de omologare că sistemul motor pentru care familia de sisteme de posttratare a gazelor de evacuare a fost supusă încercării inițial și sistemul motor asupra căruia s-au aplicat factorii de deteriorare au specificații tehnice și cerințe privind instalarea pe utilaj similare și că emisiile provenite de la acest tip de motor sau sistem motor sunt similare.

În cazul în care DF sunt aplicați unui sistem motor cu o altă perioadă de durabilitate a caracteristicilor emisiilor, aceștia trebuie recalculați pentru perioada de durabilitate aplicabilă prin extrapolarea sau interpolarea ecuației de regresie prevăzute la punctul 2.4.5.1.

2.4.7.4.   DF pentru fiecare poluant și pentru fiecare ciclu de încercare aplicabil este înregistrat în documentul privind rezultatele încercării prevăzut în apendicele 1 la anexa 2 la prezentul regulament.

2.4.8.   Verificarea conformității producției

2.4.8.1.   Conformitatea producției în ceea ce privește emisiile se verifică pe baza dispozițiilor prevăzute la punctul 7 din prezentul regulament.

2.4.8.2.   Producătorul poate alege să măsoare emisiile de poluanți înaintea trecerii prin sistemul de posttratare a gazelor de evacuare, concomitent cu efectuarea încercării de omologare. Astfel, producătorul poate stabili un DF neoficial separat pentru motor și pentru sistemul de posttratare, care îl poate ajuta în controalele efectuate la încheierea procesului de producție.

2.4.8.3.   În vederea omologării de tip, numai DF stabiliți în conformitate cu punctul 2.4.5 sau 2.4.6 sunt înregistrați în documentul privind rezultatele încercării prevăzut în apendicele 1 la anexa 2 la prezentul regulament.

2.5.   Întreținere

În vederea programului de acumulare de ore de funcționare, operațiunile de întreținere se efectuează în conformitate cu manualul de utilizare și întreținere al producătorului.

2.5.1.   Întreținerea programată legată de emisii

2.5.1.1.   Operațiunile programate de întreținere legată de emisii, realizate în timpul funcționării motorului în scopul realizării unui program de acumulare de ore de funcționare, trebuie să aibă loc la intervale echivalente cu cele specificate în instrucțiunile de întreținere ale producătorului destinate proprietarilor de utilaje sau de motoare. Acest program de întreținere poate fi actualizat, în funcție de necesități, pe durata programului de acumulare de ore de funcționare, cu condiția ca nicio operațiune de întreținere să nu fie ștearsă din programul de întreținere după ce a fost efectuată pe motorul de încercare.

2.5.1.2.   Pentru programul de acumulare de ore de funcționare, producătorul motorului indică orice reglaj, curățare, întreținere (după caz) și înlocuire programată în cazul următoarelor elemente:

| (a) | filtrele și elementele de răcire din sistemul de recirculare a gazelor de evacuare; |
| --- | --- |

(a)

filtrele și elementele de răcire din sistemul de recirculare a gazelor de evacuare;

| (b) | supapa de ventilare forțată a carterului, după caz; |
| --- | --- |

(b)

supapa de ventilare forțată a carterului, după caz;

| (c) | vârfurile injectoarelor (este permisă numai curățarea); |
| --- | --- |

(c)

vârfurile injectoarelor (este permisă numai curățarea);

| (d) | injectoarele de combustibil; |
| --- | --- |

(d)

injectoarele de combustibil;

| (e) | turbocompresorul; |
| --- | --- |

(e)

turbocompresorul;

| (f) | unitatea de control electronic al motorului și senzorii și elementele de acționare aferente; |
| --- | --- |

(f)

unitatea de control electronic al motorului și senzorii și elementele de acționare aferente;

| (g) | sistemul de posttratare a particulelor (inclusiv componentele conexe); |
| --- | --- |

(g)

sistemul de posttratare a particulelor (inclusiv componentele conexe);

| (h) | sistemul de posttratare a NOx (inclusiv componentele conexe); |
| --- | --- |

(h)

sistemul de posttratare a NOx (inclusiv componentele conexe);

| (i) | sistemul de recirculare a gazelor de evacuare, inclusiv toate supapele de reglaj și tuburile conexe; |
| --- | --- |

(i)

sistemul de recirculare a gazelor de evacuare, inclusiv toate supapele de reglaj și tuburile conexe;

| (j) | orice alt sistem de posttratare a gazelor de evacuare. |
| --- | --- |

(j)

orice alt sistem de posttratare a gazelor de evacuare.

2.5.1.3.   Operațiunile critice programate de întreținere legată de emisii se efectuează doar dacă se realizează în condiții de funcționare, iar cerința de a efectua aceste lucrări de întreținere trebuie comunicată proprietarului utilajului.

2.5.2.   Modificarea operațiunilor de întreținere programate

2.5.2.1.   Producătorul trebuie să depună o cerere la autoritatea de omologare pentru aprobarea oricărei noi operațiuni programate de întreținere pe care dorește să o efectueze în timpul programului de acumulare de ore de funcționare și, ulterior, să o recomande proprietarilor de utilaje și motoare. Cererea trebuie să fie însoțită de date care să susțină necesitatea efectuării de noi operațiuni programate de întreținere și de intervalul de întreținere recomandat.

2.5.3.   Operațiunile programate de întreținere care nu sunt legate de emisii

2.5.3.1.   Operațiunile programate de întreținere care nu sunt legate de emisii, dar care sunt rezonabile și justificate din punct de vedere tehnic (de exemplu, schimbarea uleiului, schimbarea filtrului de ulei, schimbarea filtrului de combustibil, schimbarea filtrului de aer, întreținerea sistemului de răcire, reglarea turației la ralanti, a regulatorului de viteză, a cuplului de strângere a prezoanelor motorului, a jocului supapelor, a jocului injectoarelor, reglarea curelelor de transmisie etc.) pot fi efectuate pe motoarele sau utilajele selectate pentru programul de acumulare de ore de funcționare la intervalele maxime recomandate proprietarului de către producător (nu la intervalele recomandate pentru operațiuni de întreținere majore, de exemplu).

2.5.4.   Repararea

2.5.4.1.   Repararea componentelor unui sistem motor selectat pentru încercare pe durata unui program de acumulare de ore de funcționare se efectuează numai în cazul defectării unei componente sau a funcționării defectuoase a sistemului motor. Repararea motorului propriu-zis, a sistemului de control al emisiilor sau a sistemului de alimentare cu combustibil nu este permisă decât în măsura precizată la punctul 2.5.4.2.

2.5.4.2.   În cazul în care motorul propriu-zis, sistemul de control al emisiilor sau sistemul de alimentare cu combustibil se defectează în timpul programului de acumulare de ore de funcționare, orele de funcționare se anulează și se începe o nouă perioadă de acumulare de ore de funcționare, cu un nou sistem motor, cu excepția cazului în care componentele care s-au defectat sunt înlocuite cu altele echivalente, care au acumulat un număr similar de ore de funcționare.

3.   PERIOADE DE DURABILITATE A CARACTERISTICILOR EMISIILOR PENTRU MOTOARELE DIN CLASELE DE PUTERE DE LA H LA R

3.1.   Producătorii trebuie să utilizeze perioadele de durabilitate a caracteristicilor emisiilor din tabelul 1 de la prezentul punct.

Tabelul 1

Perioada de durabilitate a caracteristicilor emisiilor (ore) pentru motoarele cu aprindere prin compresie din clasele de putere de la H la R

| Categorie
  (clasă de putere) | Perioadă de durabilitate a caracteristicilor emisiilor
  (ore) |
| --- | --- |
| ≤ 37 kW
  (motoare cu turație constantă) | 3 000 |
| ≤ 37 kW
  (motoare cu turație variabilă) | 5 000 |
| > 37 kW | 8 000 |

Categorie

(clasă de putere)

Perioadă de durabilitate a caracteristicilor emisiilor

(ore)

≤ 37 kW

(motoare cu turație constantă)

3 000

≤ 37 kW

(motoare cu turație variabilă)

5 000

> 37 kW

8 000

---

ANEXA 9

CERINȚE PENTRU ASIGURAREA FUNCȚIONĂRII CORECTE A MĂSURILOR DE CONTROL AL NOX

1.   INTRODUCERE

Prezenta anexă stabilește cerințele menite să asigure funcționarea corectă a măsurilor de control al NOx. Aceasta cuprinde cerințe pentru motoarele care se bazează pe utilizarea unui reactant în vederea reducerii emisiilor.

2.   CERINȚE GENERALE

Sistemul motor trebuie să fie echipat cu un sistem de diagnosticare pentru controlul emisiilor de NOx (NCD) capabil să identifice situațiile de funcționare defectuoasă a controlului NOx (NCM-uri) analizate în prezenta anexă. Toate sistemele motoare reglementate de prezentul punct se proiectează, se construiesc și se instalează în așa fel încât să fie capabile să îndeplinească aceste cerințe de-a lungul întregii durate normale de viață a motorului în condiții normale de utilizare. Pentru realizarea acestui obiectiv, se acceptă ca motoarele care au fost utilizate pe o perioadă mai îndelungată decât perioada de viață utilă specificată la punctul 3.1 din anexa 8 la prezentul regulament să prezinte anumite deteriorări ale performanțelor și sensibilității sistemului de diagnosticare pentru controlul emisiilor de NOx (NCD), astfel încât pragurile specificate în prezenta anexă pot fi depășite înainte de activarea sistemelor de avertizare și/sau de implicare.

2.1.   INFORMAȚII SOLICITATE

2.1.1.   Dacă sistemul de limitare a emisiilor necesită utilizarea unui reactant, caracteristicile acestuia, în special tipul reactantului, informațiile referitoare la concentrația acestuia în soluție, temperaturile de funcționare și trimiterea la standardele internaționale privind compoziția și calitatea acestuia trebuie să fie precizate de producător la punctul 2.2.1.13 din apendicele 1 și la punctul 2.2.1.13 din apendicele 3 la anexa 1A la prezentul regulament.

2.1.2.   La momentul omologării de tip, autorității de omologare i se furnizează informații scrise care descriu în detaliu caracteristicile funcționale ale sistemului de avertizare a operatorului de la punctul 4 și ale sistemului de implicare a operatorului de la punctul 5.

2.1.3.   Producătorul pune la dispoziție o documentație de instalare care să garanteze producătorilor de echipamente originale că motorul, inclusiv sistemul de control al emisiilor care face parte din tipul de motor omologat, funcționează, atunci când este instalat în utilaj, în coroborare cu părțile necesare ale utilajului, într-un mod care să fie conform cu cerințele prezentei anexe. Această documentație include cerințele tehnice detaliate și particularitățile sistemului motor (software, hardware și comunicații) necesare pentru instalarea corectă a sistemului motor în utilaj.

2.2.   Condiții de funcționare

2.2.1.   Sistemul de diagnosticare pentru controlul emisiilor de NOx este funcțional în următoarele condiții:

| (a) | temperaturi ambiante cuprinse între 266 K și 308 K (–7 °C și 35 °C); |
| --- | --- |

(a)

temperaturi ambiante cuprinse între 266 K și 308 K (–7 °C și 35 °C);

| (b) | toate altitudinile sub 1 600 m; |
| --- | --- |

(b)

toate altitudinile sub 1 600 m;

| (c) | temperatura agentului de răcire a motorului peste 343 K (70 °C). |
| --- | --- |

(c)

temperatura agentului de răcire a motorului peste 343 K (70 °C).

Prezentul punct nu se aplică în cazul monitorizării nivelului de reactant din rezervorul de stocare, caz în care monitorizarea se efectuează în toate condițiile în care măsurarea este realizabilă din punct de vedere tehnic (de exemplu, în toate condițiile în care reactantul lichid nu este înghețat).

2.3.   Protecția reactantului împotriva înghețului

2.3.1.   Este permisă utilizarea unui rezervor de reactant și a unui sistem de dozare încălzite sau neîncălzite. Un sistem încălzit trebuie să respecte cerințele de la punctul 2.3.2. Un sistem neîncălzit trebuie să respecte cerințele de la punctul 2.3.3.

2.3.1.1.   Utilizarea unui rezervor de reactant și a unui sistem de dozare neîncălzite se indică în instrucțiunile scrise destinate proprietarului utilajului.

2.3.2.   Rezervorul de reactant și sistemul de dozare

2.3.2.1.   În cazul în care reactantul a înghețat, acesta trebuie să fie disponibil pentru utilizare în maximum 70 de minute de la pornirea motorului la o temperatură ambiantă de 266 K (- 7 °C).

2.3.2.2.   Criterii de proiectare pentru un sistem încălzit

Un sistem încălzit trebuie să fie proiectat astfel încât să îndeplinească cerințele de performanță prevăzute la prezentul punct atunci când este încercat utilizând procedura definită.

| 2.3.2.2.1. | Rezervorul de reactant și sistemul de dozare se climatizează la 255 K (– 18 °C), timp de 72 de ore sau până când reactantul devine solid, oricare dintre acestea survine mai întâi. |
| --- | --- |

2.3.2.2.1.

Rezervorul de reactant și sistemul de dozare se climatizează la 255 K (– 18 °C), timp de 72 de ore sau până când reactantul devine solid, oricare dintre acestea survine mai întâi.

| 2.3.2.2.2. | După perioada de climatizare de la punctul 2.3.2.2.1, utilajul/motorul se pornește și funcționează la o temperatură ambiantă de 266 K (– 7 °C) sau mai scăzută, după cum urmează:






  (a) | 10-20 de minute la ralanti, |
| --- | --- | --- |

2.3.2.2.2.

După perioada de climatizare de la punctul 2.3.2.2.1, utilajul/motorul se pornește și funcționează la o temperatură ambiantă de 266 K (– 7 °C) sau mai scăzută, după cum urmează:

(a)

10-20 de minute la ralanti,

| (b) | urmate de maximum 50 de minute la cel mult 40 % din sarcina nominală. |
| --- | --- |

(b)

urmate de maximum 50 de minute la cel mult 40 % din sarcina nominală.

| 2.3.2.2.3. | La încheierea procedurii de încercare de la punctul 2.3.2.2.2, sistemul de dozare a reactantului trebuie să fie pe deplin funcțional. |
| --- | --- |

2.3.2.2.3.

La încheierea procedurii de încercare de la punctul 2.3.2.2.2, sistemul de dozare a reactantului trebuie să fie pe deplin funcțional.

2.3.2.3.   Evaluarea criteriilor de proiectare se poate realiza într-o celulă de încercare dintr-o cameră frigorifică, utilizând un utilaj întreg sau părți reprezentative pentru cele care urmează să fie instalate pe un utilaj, sau pe baza încercărilor pe teren.

2.3.3.   Activarea sistemului de avertizare și a celui de implicare a operatorului pentru un sistem neîncălzit

2.3.3.1.   Sistemul de avertizare a operatorului descris la punctul 4 se activează în cazul în care nu se produce o dozare a reactantului la o temperatură ambiantă ≤ 266 K (- 7 °C).

2.3.3.2.   Sistemul de implicare în situație critică descris la punctul 5.4 se activează în cazul în care nu se produce o dozare a reactantului într-un interval de maximum 70 de minute de la pornirea motorului la o temperatură ambiantă ≤ 266 K (- 7 °C).

2.4.   Cerințe de diagnostic

2.4.1.   Sistemul de diagnosticare pentru controlul emisiilor de NOx (NCD) trebuie să fie capabil să identifice situațiile de funcționare defectuoasă a controlului NOx (NCM-urile) analizate în prezenta anexă prin intermediul unor coduri de erori la diagnosticare (DTC-uri) stocate în memoria computerului și să comunice, la cerere, informația respectivă în exterior.

2.4.2.   Cerințe pentru înregistrarea codurilor de erori la diagnosticare (DTC-uri)

2.4.2.1.   Sistemul NCD trebuie să înregistreze un DTC pentru fiecare caz de funcționare defectuoasă a controlului NOx (NCM) în parte.

2.4.2.2.   Sistemul NCD trebuie să stabilească prezența unei defecțiuni detectabile în termen de 60 de minute de funcționare a motorului. La momentul respectiv, se înregistrează un DTC „confirmat și activ” și se activează sistemul de avertizare în conformitate cu punctul 4.

2.4.2.3.   În cazurile în care este necesar un timp de funcționare mai mare de 60 de minute pentru ca echipamentele de monitorizare să detecteze cu precizie și să confirme un NCM (de exemplu, în cazul echipamentelor de monitorizare care folosesc modele statistice sau care funcționează pe baza consumului de fluide al utilajului), autoritatea de omologare poate permite o perioadă mai lungă de monitorizare, cu condiția ca producătorul să justifice necesitatea unei perioade mai lungi (de exemplu, prin argumente tehnice, rezultate experimentale, experiența din producție etc.).

2.4.3.   Cerințe pentru ștergerea codurilor de erori la diagnosticare (DTC-uri)

| (a) | Sistemul NCD nu șterge DTC-urile din memoria computerului până când defectul căruia i s-a atribuit DTC-ul respectiv nu a fost remediat. |
| --- | --- |

(a)

Sistemul NCD nu șterge DTC-urile din memoria computerului până când defectul căruia i s-a atribuit DTC-ul respectiv nu a fost remediat.

| (b) | Sistemul NCD poate șterge toate DTC-urile la cererea unui instrument de scanare sau de întreținere protejat de drepturi de proprietate intelectuală, pus la dispoziție de producătorul motorului la cerere, sau folosind o parolă furnizată de producătorul motorului. |
| --- | --- |

(b)

Sistemul NCD poate șterge toate DTC-urile la cererea unui instrument de scanare sau de întreținere protejat de drepturi de proprietate intelectuală, pus la dispoziție de producătorul motorului la cerere, sau folosind o parolă furnizată de producătorul motorului.

2.4.4.   Un sistem NCD nu trebuie programat sau proiectat să se dezactiveze parțial sau total în funcție de vechimea utilajului pe perioada vieții motorului și nici nu trebuie să conțină vreun algoritm sau vreo strategie proiectate să îi reducă eficiența pe parcursul timpului.

2.4.5.   Niciun cod informatic sau parametru de exploatare reprogramabil ai sistemului NCD nu trebuie să permită modificarea neautorizată.

2.4.6.   Familia de motoare NCD

Determinarea componenței unei familii de motoare NCD este în sarcina producătorului. Gruparea sistemelor de motoare în cadrul unei familii de motoare NCD trebuie să aibă la bază un bun raționament tehnic și trebuie supusă aprobării autorității de omologare.

Pot aparține aceleiași familii de motoare NCD și motoare care nu fac parte din aceeași familie de motoare.

2.4.6.1.   Parametrii care definesc o familie de motoare NCD

O familie de motoare NCD se caracterizează prin parametri de proiectare de bază comuni tuturor sistemelor motoare din cadrul familiei.

Pentru ca sistemele motoare să fie considerate ca aparținând aceleiași familii de motoare NCD, parametri de bază din următoarea listă trebuie să fie similari:

| (a) | sistemele de control al emisiilor; |
| --- | --- |

(a)

sistemele de control al emisiilor;

| (b) | metodele de monitorizare a NCD; |
| --- | --- |

(b)

metodele de monitorizare a NCD;

| (c) | criteriile de monitorizare a NCD; |
| --- | --- |

(c)

criteriile de monitorizare a NCD;

| (d) | parametrii de monitorizare (de exemplu, frecvența). |
| --- | --- |

(d)

parametrii de monitorizare (de exemplu, frecvența).

Producătorul trebuie să demonstreze aceste asemănări printr-o demonstrație tehnică pertinentă sau prin alte proceduri adecvate care trebuie supuse aprobării autorității de omologare.

Producătorul poate solicita autorității de omologare să aprobe diferențe minore în metodele de monitorizare/diagnosticare a sistemului NCD datorate variațiilor de configurare a sistemului motor, în cazul în care aceste metode sunt considerate de producător a fi similare și diferă numai pentru a corespunde anumitor caracteristici ale componentelor vizate (de exemplu, mărimea, debitul gazelor de evacuare etc.) sau dacă asemănările au la bază un bun raționament tehnic.

3.   CERINȚE PRIVIND ÎNTREȚINEREA

| 3.1. | Producătorul furnizează sau asigură furnizarea de instrucțiuni scrise privind sistemul de control al emisiilor și funcționarea corectă a acestuia tuturor proprietarilor de motoare sau utilaje noi.
  Aceste instrucțiuni precizează că, în cazul în care sistemul de control al emisiilor nu funcționează corect, operatorul este avertizat în acest sens prin sistemul de avertizare a operatorului, iar activarea sistemului de implicare a operatorului drept consecință a ignorării acestui avertisment determină incapacitatea utilajului de a-și efectua sarcina. |
| --- | --- |

3.1.

Producătorul furnizează sau asigură furnizarea de instrucțiuni scrise privind sistemul de control al emisiilor și funcționarea corectă a acestuia tuturor proprietarilor de motoare sau utilaje noi.

Aceste instrucțiuni precizează că, în cazul în care sistemul de control al emisiilor nu funcționează corect, operatorul este avertizat în acest sens prin sistemul de avertizare a operatorului, iar activarea sistemului de implicare a operatorului drept consecință a ignorării acestui avertisment determină incapacitatea utilajului de a-și efectua sarcina.

| 3.2. | Instrucțiunile indică cerințele de întreținere și exploatare corespunzătoare a motoarelor în scopul menținerii performanțelor acestora în ceea ce privește emisiile și precizează, după caz, utilizarea corespunzătoare a reactanților consumabili. |
| --- | --- |

3.2.

Instrucțiunile indică cerințele de întreținere și exploatare corespunzătoare a motoarelor în scopul menținerii performanțelor acestora în ceea ce privește emisiile și precizează, după caz, utilizarea corespunzătoare a reactanților consumabili.

| 3.3. | Instrucțiunile trebuie redactate într-o formă clară și accesibilă nespecialiștilor și trebuie să utilizeze aceiași termeni ca cei folosiți în manualul de utilizare al echipamentului mobil fără destinație rutieră sau al motorului. |
| --- | --- |

3.3.

Instrucțiunile trebuie redactate într-o formă clară și accesibilă nespecialiștilor și trebuie să utilizeze aceiași termeni ca cei folosiți în manualul de utilizare al echipamentului mobil fără destinație rutieră sau al motorului.

| 3.4. | Instrucțiunile specifică dacă operatorul trebuie să efectueze o realimentare cu reactanți consumabili între intervalele normale de întreținere. De asemenea, instrucțiunile precizează calitatea necesară a reactantului și indică modalitatea de realimentare a rezervorului de reactant de către operator. Totodată, informațiile indică rata probabilă de consum al reactantului pentru tipul de motor respectiv și frecvența de realimentare. |
| --- | --- |

3.4.

Instrucțiunile specifică dacă operatorul trebuie să efectueze o realimentare cu reactanți consumabili între intervalele normale de întreținere. De asemenea, instrucțiunile precizează calitatea necesară a reactantului și indică modalitatea de realimentare a rezervorului de reactant de către operator. Totodată, informațiile indică rata probabilă de consum al reactantului pentru tipul de motor respectiv și frecvența de realimentare.

| 3.5. | Instrucțiunile specifică faptul că utilizarea și completarea unui reactant cu specificațiile corecte sunt esențiale pentru ca motorul să îndeplinească cerințele pentru eliberarea omologării de tip pentru tipul de motor respectiv. |
| --- | --- |

3.5.

Instrucțiunile specifică faptul că utilizarea și completarea unui reactant cu specificațiile corecte sunt esențiale pentru ca motorul să îndeplinească cerințele pentru eliberarea omologării de tip pentru tipul de motor respectiv.

| 3.6. | Instrucțiunile explică modul de funcționare a sistemelor de avertizare și implicare a operatorului. În plus, sunt explicate consecințele (din punct de vedere al performanțelor vehiculului și al înregistrării defecțiunilor) ale ignorării sistemului de avertizare și ale nealimentării cu reactant sau ale nerezolvării problemelor. |
| --- | --- |

3.6.

Instrucțiunile explică modul de funcționare a sistemelor de avertizare și implicare a operatorului. În plus, sunt explicate consecințele (din punct de vedere al performanțelor vehiculului și al înregistrării defecțiunilor) ale ignorării sistemului de avertizare și ale nealimentării cu reactant sau ale nerezolvării problemelor.

4.   SISTEMUL DE AVERTIZARE A OPERATORULUI

| 4.1. | Utilajul trebuie să includă un sistem de avertizare a operatorului care să utilizeze alarme vizuale pentru a informa operatorul cu privire la detectarea unui nivel scăzut al reactantului, a unei calități necorespunzătoare a acestuia, a unei întreruperi a dozării sau a unei defecțiuni de tipul menționat la punctul 9, care determină activarea sistemului de implicare a operatorului dacă nu sunt rectificate în timp util. Sistemul de avertizare rămâne activ când sistemul de implicare a operatorului descris la punctul 5 a fost activat. |
| --- | --- |

4.1.

Utilajul trebuie să includă un sistem de avertizare a operatorului care să utilizeze alarme vizuale pentru a informa operatorul cu privire la detectarea unui nivel scăzut al reactantului, a unei calități necorespunzătoare a acestuia, a unei întreruperi a dozării sau a unei defecțiuni de tipul menționat la punctul 9, care determină activarea sistemului de implicare a operatorului dacă nu sunt rectificate în timp util. Sistemul de avertizare rămâne activ când sistemul de implicare a operatorului descris la punctul 5 a fost activat.

| 4.2. | Avertizarea nu trebuie să fie identică cu cea folosită în scopul semnalizării unei defecțiuni sau a altui tip de întreținere a motorului, deși poate utiliza același sistem de avertizare. |
| --- | --- |

4.2.

Avertizarea nu trebuie să fie identică cu cea folosită în scopul semnalizării unei defecțiuni sau a altui tip de întreținere a motorului, deși poate utiliza același sistem de avertizare.

| 4.3. | Sistemul de avertizare a operatorului poate consta în una sau mai multe lămpi sau poate afișa mesaje scurte printre care, de exemplu, mesaje care să indice clar:






  (a) | timpul rămas până la activarea implicărilor de nivel scăzut și/sau de situație critică; |
| --- | --- | --- |

4.3.

Sistemul de avertizare a operatorului poate consta în una sau mai multe lămpi sau poate afișa mesaje scurte printre care, de exemplu, mesaje care să indice clar:

(a)

timpul rămas până la activarea implicărilor de nivel scăzut și/sau de situație critică;

| (b) | valoarea implicării de nivel scăzut și/sau de situație critică, de exemplu, valoarea reducerii cuplului; |
| --- | --- |

(b)

valoarea implicării de nivel scăzut și/sau de situație critică, de exemplu, valoarea reducerii cuplului;

| (c) | condițiile în care blocarea utilajului poate fi anulată. |
| --- | --- |

(c)

condițiile în care blocarea utilajului poate fi anulată.

Atunci când se afișează mesaje, sistemul utilizat pentru afișare poate fi același cu cel utilizat pentru alte operațiuni de întreținere.

| 4.4. | La alegerea producătorului, sistemul de avertizare poate include o componentă audio pentru alertarea operatorului. Este permisă anularea avertizărilor audio de către operator. |
| --- | --- |

4.4.

La alegerea producătorului, sistemul de avertizare poate include o componentă audio pentru alertarea operatorului. Este permisă anularea avertizărilor audio de către operator.

| 4.5. | Sistemul de avertizare a operatorului se activează astfel cum este prevăzut la punctele 2.3.3.1, 6.2, 7.2, 8.4 și, respectiv, 9.3. |
| --- | --- |

4.5.

Sistemul de avertizare a operatorului se activează astfel cum este prevăzut la punctele 2.3.3.1, 6.2, 7.2, 8.4 și, respectiv, 9.3.

| 4.6. | Sistemul de avertizare a operatorului se dezactivează atunci când nu mai există condițiile necesare pentru activarea sa. Sistemul de avertizare a operatorului nu se dezactivează automat fără remedierea motivului care a dus la activarea sa. |
| --- | --- |

4.6.

Sistemul de avertizare a operatorului se dezactivează atunci când nu mai există condițiile necesare pentru activarea sa. Sistemul de avertizare a operatorului nu se dezactivează automat fără remedierea motivului care a dus la activarea sa.

| 4.7. | Sistemul de avertizare poate fi întrerupt temporar de alte semnale de avertizare care transmit mesaje de siguranță importante. |
| --- | --- |

4.7.

Sistemul de avertizare poate fi întrerupt temporar de alte semnale de avertizare care transmit mesaje de siguranță importante.

| 4.8. | Detaliile privind procedurile de activare și dezactivare a sistemului de avertizare a operatorului sunt descrise în apendicele 2 la prezenta anexă. |
| --- | --- |

4.8.

Detaliile privind procedurile de activare și dezactivare a sistemului de avertizare a operatorului sunt descrise în apendicele 2 la prezenta anexă.

| 4.9. | Ca parte a cererii pentru omologarea de tip prevăzută în prezentul regulament, producătorul demonstrează funcționarea sistemului de avertizare a operatorului, astfel cum este prevăzut în apendicele 2 la prezenta anexă. |
| --- | --- |

4.9.

Ca parte a cererii pentru omologarea de tip prevăzută în prezentul regulament, producătorul demonstrează funcționarea sistemului de avertizare a operatorului, astfel cum este prevăzut în apendicele 2 la prezenta anexă.

5.   SISTEMUL DE IMPLICARE A OPERATORULUI

5.1.   Utilajul trebuie să includă un sistem de implicare a operatorului bazat pe unul dintre principiile următoare:

| 5.1.1. | un sistem de implicare în două etape, care să pornească cu o implicare de nivel scăzut (o limitare a performanțelor) urmată de o implicare în situație critică (dezactivarea efectivă a funcționării utilajului); |
| --- | --- |

5.1.1.

un sistem de implicare în două etape, care să pornească cu o implicare de nivel scăzut (o limitare a performanțelor) urmată de o implicare în situație critică (dezactivarea efectivă a funcționării utilajului);

| 5.1.2. | un sistem de implicare în situație critică într-o singură etapă (dezactivarea efectivă a funcționării utilajului), activat în condițiile aplicabile unui sistem de implicare de nivel scăzut prevăzute la punctele 6.3.1, 7.3.1, 8.4.1 și 9.4.1. |
| --- | --- |

5.1.2.

un sistem de implicare în situație critică într-o singură etapă (dezactivarea efectivă a funcționării utilajului), activat în condițiile aplicabile unui sistem de implicare de nivel scăzut prevăzute la punctele 6.3.1, 7.3.1, 8.4.1 și 9.4.1.

5.2.   Cu condiția aprobării prealabile din partea autorității de omologare, motorul poate fi echipat cu un mijloc de dezactivare a implicării operatorului în timpul unei urgențe declarate de autoritățile naționale sau regionale, serviciile de urgență sau forțele armate ale acestora.

5.3.   Sistemul de implicare de nivel scăzut

| 5.3.1. | Sistemul de implicare de nivel scăzut se activează la apariția oricăreia dintre condițiile specificate la punctele 6.3.1, 7.3.1, 8.4.1 și 9.4.1. |
| --- | --- |

5.3.1.

Sistemul de implicare de nivel scăzut se activează la apariția oricăreia dintre condițiile specificate la punctele 6.3.1, 7.3.1, 8.4.1 și 9.4.1.

| 5.3.2. | Sistemul de implicare de nivel scăzut reduce treptat, cu cel puțin 25 %, cuplul maxim al motorului disponibil în gama de turații cuprinsă între cuplul maxim și punctul de întrerupere a regulatorului de viteză, în conformitate cu figura 1. Rata de reducere a cuplului trebuie să fie de minimum 1 % pe minut. |
| --- | --- |

5.3.2.

Sistemul de implicare de nivel scăzut reduce treptat, cu cel puțin 25 %, cuplul maxim al motorului disponibil în gama de turații cuprinsă între cuplul maxim și punctul de întrerupere a regulatorului de viteză, în conformitate cu figura 1. Rata de reducere a cuplului trebuie să fie de minimum 1 % pe minut.

| 5.3.3. | Se pot utiliza și alte măsuri de implicare despre care se demonstrează autorității de omologare că au un nivel de severitate similar sau superior. |
| --- | --- |

5.3.3.

Se pot utiliza și alte măsuri de implicare despre care se demonstrează autorității de omologare că au un nivel de severitate similar sau superior.

Figura 1

Diagramă de reducere a cuplului la implicarea de nivel scăzut

Image

5.4.   Sistemul de implicare în situație critică

| 5.4.1. | Sistemul de implicare în situație critică se activează la apariția oricăreia dintre condițiile specificate la punctele 2.3.3.2, 6.3.2, 7.3.2, 8.4.2 și 9.4.2. |
| --- | --- |

5.4.1.

Sistemul de implicare în situație critică se activează la apariția oricăreia dintre condițiile specificate la punctele 2.3.3.2, 6.3.2, 7.3.2, 8.4.2 și 9.4.2.

| 5.4.2. | Sistemul de implicare în situație critică reduce utilitatea utilajului la un nivel suficient de scăzut încât să oblige operatorul să remedieze orice problemă legată de punctele 6-9. Următoarele strategii sunt acceptabile:






  5.4.2.1. | cuplul motorului între turația înregistrată la cuplul maxim și cea înregistrată la punctul de întrerupere al regulatorului de viteză trebuie să se reducă treptat, cu minimum 1 % pe minut, de la cuplul de implicare de nivel scăzut din figura 1 până la 50 % sau mai puțin din cuplul maxim, iar turația motorului trebuie să se reducă treptat la 60 % sau mai puțin din turația nominală în aceeași perioadă de timp cu reducerea cuplului, astfel cum se arată în figura 2.

  Figura 2


  Diagrama de reducere a cuplului la implicarea în situație critică |
| --- | --- | --- |

5.4.2.

Sistemul de implicare în situație critică reduce utilitatea utilajului la un nivel suficient de scăzut încât să oblige operatorul să remedieze orice problemă legată de punctele 6-9. Următoarele strategii sunt acceptabile:

5.4.2.1.

cuplul motorului între turația înregistrată la cuplul maxim și cea înregistrată la punctul de întrerupere al regulatorului de viteză trebuie să se reducă treptat, cu minimum 1 % pe minut, de la cuplul de implicare de nivel scăzut din figura 1 până la 50 % sau mai puțin din cuplul maxim, iar turația motorului trebuie să se reducă treptat la 60 % sau mai puțin din turația nominală în aceeași perioadă de timp cu reducerea cuplului, astfel cum se arată în figura 2.

Figura 2

Diagrama de reducere a cuplului la implicarea în situație critică

Image

| 5.4.2.2. | Se pot utiliza și alte măsuri de implicare despre care se demonstrează autorității de omologare că au un nivel de severitate similar sau superior. |
| --- | --- |

5.4.2.2.

Se pot utiliza și alte măsuri de implicare despre care se demonstrează autorității de omologare că au un nivel de severitate similar sau superior.

5.5.   Pentru a ține seama de problemele de siguranță și pentru a permite diagnosticarea în vederea rezolvării problemelor prin mijloace proprii, se permite utilizarea unui dispozitiv de dezactivare a implicării pentru deblocarea puterii totale a motorului, cu condiția ca acesta:

| (a) | să nu fie activ mai mult de 30 de minute; și |
| --- | --- |

(a)

să nu fie activ mai mult de 30 de minute; și

| (b) | să se limiteze la 3 activări pentru fiecare perioadă în care sistemul de implicare a operatorului este activ. |
| --- | --- |

(b)

să se limiteze la 3 activări pentru fiecare perioadă în care sistemul de implicare a operatorului este activ.

5.6.   Sistemul de implicare a operatorului se dezactivează atunci când nu mai există condițiile necesare pentru activarea sa. Sistemul de implicare a operatorului nu se dezactivează automat fără remedierea motivului care a dus la activarea sa.

5.7.   Detaliile privind procedurile de activare și dezactivare a sistemului de implicare a operatorului sunt descrise în apendicele 2 la prezenta anexă.

5.8.   Ca parte a cererii pentru omologarea de tip prevăzută în prezentul regulament, producătorul demonstrează funcționarea sistemului de implicare a operatorului, astfel cum este prevăzut în apendicele 2 la prezenta anexă.

6.   DISPONIBILITATEA REACTANTULUI

6.1.   Indicatorul nivelului de reactant

Utilajul trebuie să includă un indicator care să informeze cu claritate operatorul asupra nivelului de reactant din rezervor. Nivelul minim acceptabil de performanță al indicatorului de reactant presupune indicarea permanentă a nivelului de reactant pe perioada în care sistemul de avertizare a operatorului menționat la punctul 4 este activ. Indicatorul de reactant poate fi prezent sub forma unui afișaj analog sau digital și poate afișa nivelul sub forma unei proporții din capacitatea totală a rezervorului, cantitatea de reactant rămasă sau numărul estimat de ore de funcționare rămas.

6.2.   Activarea sistemului de avertizare a operatorului

| 6.2.1. | Sistemul de avertizare a operatorului menționat la punctul 4 se activează în momentul în care nivelul de reactant ajunge sub 10 % din capacitatea rezervorului sau sub un alt procent mai ridicat, în funcție de decizia producătorului. |
| --- | --- |

6.2.1.

Sistemul de avertizare a operatorului menționat la punctul 4 se activează în momentul în care nivelul de reactant ajunge sub 10 % din capacitatea rezervorului sau sub un alt procent mai ridicat, în funcție de decizia producătorului.

| 6.2.2. | Avertizarea emisă trebuie să fie suficient de clară, în combinație cu indicatorul de reactant, pentru ca operatorul să înțeleagă că nivelul reactantului este scăzut. În cazul în care sistemul de avertizare include un sistem de afișare a mesajelor, se afișează un mesaj vizual care indică un nivel scăzut al reactantului (de exemplu, „nivel scăzut uree”, „nivel scăzut AdBlue” sau „nivel scăzut reactant”). |
| --- | --- |

6.2.2.

Avertizarea emisă trebuie să fie suficient de clară, în combinație cu indicatorul de reactant, pentru ca operatorul să înțeleagă că nivelul reactantului este scăzut. În cazul în care sistemul de avertizare include un sistem de afișare a mesajelor, se afișează un mesaj vizual care indică un nivel scăzut al reactantului (de exemplu, „nivel scăzut uree”, „nivel scăzut AdBlue” sau „nivel scăzut reactant”).

| 6.2.3. | Inițial, sistemul de avertizare nu trebuie să fie activ în mod continuu (de exemplu, nu este nevoie ca mesajele să fie afișate în mod permanent), dar semnalele (de exemplu, frecvența de aprindere/stingere a lămpii) trebuie să crească în intensitate până când devin continue, pe măsură ce nivelul de reactant se apropie de zero și se apropie momentul de activare a sistemului de implicare a operatorului. Aceasta culminează cu o notificare a operatorului la un nivel stabilit de producător, dar mult mai evidentă la momentul în care se activează sistemul de implicare a operatorului de la punctul 6.3 decât la momentul primei activări. |
| --- | --- |

6.2.3.

Inițial, sistemul de avertizare nu trebuie să fie activ în mod continuu (de exemplu, nu este nevoie ca mesajele să fie afișate în mod permanent), dar semnalele (de exemplu, frecvența de aprindere/stingere a lămpii) trebuie să crească în intensitate până când devin continue, pe măsură ce nivelul de reactant se apropie de zero și se apropie momentul de activare a sistemului de implicare a operatorului. Aceasta culminează cu o notificare a operatorului la un nivel stabilit de producător, dar mult mai evidentă la momentul în care se activează sistemul de implicare a operatorului de la punctul 6.3 decât la momentul primei activări.

| 6.2.4. | Avertizarea continuă nu trebuie să poată fi anulată cu ușurință sau ignorată. În cazul în care sistemul de avertizare include un sistem de afișare a mesajelor, se afișează un mesaj explicit (de exemplu: „alimentează uree”, „alimentează AdBlue” sau „alimentează reactant”). Avertizarea continuă poate fi întreruptă temporar de alte semnale de avertizare care transmit mesaje de siguranță importante. |
| --- | --- |

6.2.4.

Avertizarea continuă nu trebuie să poată fi anulată cu ușurință sau ignorată. În cazul în care sistemul de avertizare include un sistem de afișare a mesajelor, se afișează un mesaj explicit (de exemplu: „alimentează uree”, „alimentează AdBlue” sau „alimentează reactant”). Avertizarea continuă poate fi întreruptă temporar de alte semnale de avertizare care transmit mesaje de siguranță importante.

| 6.2.5. | Întreruperea sistemului de avertizare operativ nu trebuie să fie posibilă până la realimentarea cu reactant la un nivel care să nu declanșeze activarea acestuia. |
| --- | --- |

6.2.5.

Întreruperea sistemului de avertizare operativ nu trebuie să fie posibilă până la realimentarea cu reactant la un nivel care să nu declanșeze activarea acestuia.

6.3.   Activarea sistemului de implicare a operatorului

| 6.3.1. | Sistemul de implicare de nivel scăzut descris la punctul 5.3 se activează în cazul în care nivelul reactantului din rezervor scade sub 2,5 % din întreaga capacitate nominală sau sub o valoare procentuală mai ridicată, stabilită de producător. |
| --- | --- |

6.3.1.

Sistemul de implicare de nivel scăzut descris la punctul 5.3 se activează în cazul în care nivelul reactantului din rezervor scade sub 2,5 % din întreaga capacitate nominală sau sub o valoare procentuală mai ridicată, stabilită de producător.

| 6.3.2. | Sistemul de implicare în situație critică descris la punctul 5.4 se activează în cazul în care rezervorul de reactant este gol (adică atunci când sistemul de dozare nu mai poate extrage reactant din rezervor) sau când nivelul reactantului este sub 2,5 % din întreaga capacitate nominală, la alegerea producătorului. |
| --- | --- |

6.3.2.

Sistemul de implicare în situație critică descris la punctul 5.4 se activează în cazul în care rezervorul de reactant este gol (adică atunci când sistemul de dozare nu mai poate extrage reactant din rezervor) sau când nivelul reactantului este sub 2,5 % din întreaga capacitate nominală, la alegerea producătorului.

| 6.3.3. | Cu excepția descrisă la punctul 5.5, întreruperea sistemului de implicare de nivel scăzut sau în situație critică nu trebuie să fie posibilă până la realimentarea cu reactant la un nivel care să nu declanșeze activarea acestuia. |
| --- | --- |

6.3.3.

Cu excepția descrisă la punctul 5.5, întreruperea sistemului de implicare de nivel scăzut sau în situație critică nu trebuie să fie posibilă până la realimentarea cu reactant la un nivel care să nu declanșeze activarea acestuia.

7.   MONITORIZAREA CALITĂȚII REACTANTULUI

7.1.   Motorul sau utilajul trebuie să includă un mijloc de determinare a prezenței unui reactant necorespunzător la bordul utilajului.

| 7.1.1. | Producătorul specifică o concentrație minimă acceptabilă de reactant CDmin, care să genereze emisii de NOx la conducta de evacuare finală sub pragul de 0,9 g/kWh. |
| --- | --- |

7.1.1.

Producătorul specifică o concentrație minimă acceptabilă de reactant CDmin, care să genereze emisii de NOx la conducta de evacuare finală sub pragul de 0,9 g/kWh.

| 7.1.1.1. | Valoarea corectă a CDmin se demonstrează pe parcursul omologării de tip prin procedura definită în apendicele 3 la prezenta anexă și se înregistrează în pachetul extins de documente menționat la punctul 5.3 din prezentul regulament. |
| --- | --- |

7.1.1.1.

Valoarea corectă a CDmin se demonstrează pe parcursul omologării de tip prin procedura definită în apendicele 3 la prezenta anexă și se înregistrează în pachetul extins de documente menționat la punctul 5.3 din prezentul regulament.

| 7.1.2. | Orice concentrație a reactantului mai scăzută decât CDmin se detectează și se consideră, în sensul punctului 7.1, ca fiind un reactant necorespunzător. |
| --- | --- |

7.1.2.

Orice concentrație a reactantului mai scăzută decât CDmin se detectează și se consideră, în sensul punctului 7.1, ca fiind un reactant necorespunzător.

| 7.1.3. | Se atribuie un contor specific pentru calitatea reactantului („contorul de calitate a reactantului”). Contorul de calitate a reactantului numără orele de funcționare a motorului cu un reactant necorespunzător. |
| --- | --- |

7.1.3.

Se atribuie un contor specific pentru calitatea reactantului („contorul de calitate a reactantului”). Contorul de calitate a reactantului numără orele de funcționare a motorului cu un reactant necorespunzător.

| 7.1.3.1. | Opțional, producătorul poate grupa deficiența de calitate a reactantului cu una sau mai multe dintre defecțiunile enumerate la punctele 8 și 9 într-un contor unic. |
| --- | --- |

7.1.3.1.

Opțional, producătorul poate grupa deficiența de calitate a reactantului cu una sau mai multe dintre defecțiunile enumerate la punctele 8 și 9 într-un contor unic.

| 7.1.4. | Detaliile privind criteriile și mecanismele de activare și dezactivare a contorului de calitate a reactantului sunt descrise în apendicele 2 la prezenta anexă. |
| --- | --- |

7.1.4.

Detaliile privind criteriile și mecanismele de activare și dezactivare a contorului de calitate a reactantului sunt descrise în apendicele 2 la prezenta anexă.

7.2.   Activarea sistemului de avertizare a operatorului

Atunci când sistemul de monitorizare confirmă o calitate necorespunzătoare a reactantului, se activează sistemul de avertizare a operatorului descris la punctul 4. În cazul în care sistemul de avertizare include un sistem de afișare a mesajelor, se afișează un mesaj care indică motivul avertizării (de exemplu, „detectare uree incorectă”, „detectare AdBlue incorect” sau „detectare reactant incorect”).

7.3.   Activarea sistemului de implicare a operatorului

| 7.3.1. | Sistemul de implicare de nivel scăzut descris la punctul 5.3 se activează în cazul în care calitatea reactantului nu este rectificată în decurs de maximum 10 ore de funcționare a motorului după activarea sistemului de avertizare a operatorului descris la punctul 7.2. |
| --- | --- |

7.3.1.

Sistemul de implicare de nivel scăzut descris la punctul 5.3 se activează în cazul în care calitatea reactantului nu este rectificată în decurs de maximum 10 ore de funcționare a motorului după activarea sistemului de avertizare a operatorului descris la punctul 7.2.

| 7.3.2. | Sistemul de implicare în situație critică descris la punctul 5.4 se activează în cazul în care calitatea reactantului nu este rectificată în decurs de maximum 20 de ore de funcționare a motorului după activarea sistemului de avertizare a operatorului descris la punctul 7.2. |
| --- | --- |

7.3.2.

Sistemul de implicare în situație critică descris la punctul 5.4 se activează în cazul în care calitatea reactantului nu este rectificată în decurs de maximum 20 de ore de funcționare a motorului după activarea sistemului de avertizare a operatorului descris la punctul 7.2.

| 7.3.3. | Numărul de ore care precedă activarea sistemelor de implicare se reduce în cazul apariției repetate a defecțiunii, în conformitate cu mecanismul descris în apendicele 2 la prezenta anexă. |
| --- | --- |

7.3.3.

Numărul de ore care precedă activarea sistemelor de implicare se reduce în cazul apariției repetate a defecțiunii, în conformitate cu mecanismul descris în apendicele 2 la prezenta anexă.

8.   ACTIVITATEA DE DOZARE A REACTANTULUI

8.1.   Motorul trebuie să includă un mijloc de determinare a întreruperii dozării.

8.2.   Contorul activității de dozare a reactantului

| 8.2.1. | Se atribuie un contor specific activității de dozare („contorul activității de dozare”). Contorul numără orele de funcționare a motorului cu întreruperea activității de dozare a reactantului. Contorizarea nu este necesară atunci când întreruperea este comandată de unitatea de control electronic (ECU) a motorului, deoarece emisiile utilajului, date fiind condițiile de funcționare a acestuia, nu necesită dozarea de reactant. |
| --- | --- |

8.2.1.

Se atribuie un contor specific activității de dozare („contorul activității de dozare”). Contorul numără orele de funcționare a motorului cu întreruperea activității de dozare a reactantului. Contorizarea nu este necesară atunci când întreruperea este comandată de unitatea de control electronic (ECU) a motorului, deoarece emisiile utilajului, date fiind condițiile de funcționare a acestuia, nu necesită dozarea de reactant.

| 8.2.1.1. | Opțional, producătorul poate grupa defecțiunea de dozare a reactantului cu una sau mai multe dintre defecțiunile enumerate la punctele 7 și 9 într-un contor unic. |
| --- | --- |

8.2.1.1.

Opțional, producătorul poate grupa defecțiunea de dozare a reactantului cu una sau mai multe dintre defecțiunile enumerate la punctele 7 și 9 într-un contor unic.

| 8.2.2. | Detaliile privind criteriile și mecanismele de activare și dezactivare a contorului activității de dozare a reactantului sunt descrise în apendicele 2 la prezenta anexă. |
| --- | --- |

8.2.2.

Detaliile privind criteriile și mecanismele de activare și dezactivare a contorului activității de dozare a reactantului sunt descrise în apendicele 2 la prezenta anexă.

8.3.   Activarea sistemului de avertizare a operatorului

Sistemul de avertizare a operatorului descris la punctul 4 se activează în cazul întreruperii dozării care pornește contorul activității de dozare în conformitate cu punctul 8.2.1. În cazul în care sistemul de avertizare include un sistem de afișare a mesajelor, se afișează un mesaj care indică motivul avertizării (de exemplu, „defecțiune la dozarea ureei”, „defecțiune la dozarea AdBlue” sau „defecțiune la dozarea reactantului”).

8.4.   Activarea sistemului de implicare a operatorului

| 8.4.1. | Sistemul de implicare de nivel scăzut descris la punctul 5.3 se activează dacă întreruperea dozării de reactant nu este rectificată în decurs de maximum 10 ore de funcționare a motorului după activarea sistemului de avertizare a operatorului de la punctul 8.3. |
| --- | --- |

8.4.1.

Sistemul de implicare de nivel scăzut descris la punctul 5.3 se activează dacă întreruperea dozării de reactant nu este rectificată în decurs de maximum 10 ore de funcționare a motorului după activarea sistemului de avertizare a operatorului de la punctul 8.3.

| 8.4.2. | Sistemul de implicare în situație critică descris la punctul 5.4 se activează dacă întreruperea dozării de reactant nu este rectificată în decurs de maximum 20 de ore de funcționare a motorului după activarea sistemului de avertizare a operatorului de la punctul 8.3. |
| --- | --- |

8.4.2.

Sistemul de implicare în situație critică descris la punctul 5.4 se activează dacă întreruperea dozării de reactant nu este rectificată în decurs de maximum 20 de ore de funcționare a motorului după activarea sistemului de avertizare a operatorului de la punctul 8.3.

| 8.4.3. | Numărul de ore care precedă activarea sistemelor de implicare se reduce în cazul apariției repetate a defecțiunii, în conformitate cu mecanismul descris în apendicele 2 la prezenta anexă. |
| --- | --- |

8.4.3.

Numărul de ore care precedă activarea sistemelor de implicare se reduce în cazul apariției repetate a defecțiunii, în conformitate cu mecanismul descris în apendicele 2 la prezenta anexă.

9.   MONITORIZAREA ERORILOR CARE POT FI ATRIBUITE MANIPULĂRII FRAUDULOASE

9.1.   În plus față de nivelul de reactant din rezervor, de calitatea reactantului și de întreruperea dozării, se monitorizează următoarele defecțiuni, care pot fi cauzate de manipularea frauduloasă:

| (a) | obturarea supapei EGR; |
| --- | --- |

(a)

obturarea supapei EGR;

| (b) | defecțiuni ale sistemului de diagnosticare pentru controlul emisiilor de NOx (NCD), descris la punctul 9.2.1. |
| --- | --- |

(b)

defecțiuni ale sistemului de diagnosticare pentru controlul emisiilor de NOx (NCD), descris la punctul 9.2.1.

9.2.   Cerințe de monitorizare

9.2.1.   Sistemul de diagnosticare pentru controlul emisiilor de NOx (NCD) este monitorizat pentru detectarea defecțiunilor electrice și pentru înlăturarea sau dezactivarea oricărui senzor prin care se împiedică diagnosticarea altor defecțiuni menționate la punctele 6-8 (monitorizarea componentelor).

O listă neexhaustivă de senzori care afectează capacitatea de diagnosticare cuprinde senzorii folosiți direct pentru măsurarea concentrației de NOx, senzorii pentru calitatea ureei și senzorii folosiți pentru monitorizarea activității de dozare a reactantului, a nivelului reactantului sau a consumului de reactant.

9.2.2.   Contorul supapei EGR

| 9.2.2.1. | Se atribuie un contor specific pentru obturarea supapei EGR. Contorul supapei EGR numără orele de funcționare a motorului în care DTC asociat unei supape EGR obturate este confirmat ca fiind activ. |
| --- | --- |

9.2.2.1.

Se atribuie un contor specific pentru obturarea supapei EGR. Contorul supapei EGR numără orele de funcționare a motorului în care DTC asociat unei supape EGR obturate este confirmat ca fiind activ.

| 9.2.2.1.1. | Opțional, producătorul poate grupa defecțiunea constând în obturarea supapei EGR cu una sau mai multe dintre defecțiunile enumerate la punctele 7, 8 și 9.2.3 într-un contor unic. |
| --- | --- |

9.2.2.1.1.

Opțional, producătorul poate grupa defecțiunea constând în obturarea supapei EGR cu una sau mai multe dintre defecțiunile enumerate la punctele 7, 8 și 9.2.3 într-un contor unic.

| 9.2.2.2. | Detaliile privind criteriile și mecanismele de activare și dezactivare a contorului supapei EGR sunt descrise în apendicele 2 la prezenta anexă. |
| --- | --- |

9.2.2.2.

Detaliile privind criteriile și mecanismele de activare și dezactivare a contorului supapei EGR sunt descrise în apendicele 2 la prezenta anexă.

9.2.3.   Contorul (contoarele) sistemului NCD

| 9.2.3.1. | Fiecărei erori de monitorizare prevăzute la punctul 9.1 subpunctul (ii) i se atribuie un contor specific. Contoarele sistemului NCD numără orele de funcționare a motorului în care DTC asociat unei defecțiuni a sistemului NCD este confirmat ca fiind activ. Se permite gruparea mai multor erori într-un contor unic. |
| --- | --- |

9.2.3.1.

Fiecărei erori de monitorizare prevăzute la punctul 9.1 subpunctul (ii) i se atribuie un contor specific. Contoarele sistemului NCD numără orele de funcționare a motorului în care DTC asociat unei defecțiuni a sistemului NCD este confirmat ca fiind activ. Se permite gruparea mai multor erori într-un contor unic.

| 9.2.3.1.1. | Opțional, producătorul poate grupa defecțiunea sistemului NCD cu una sau mai multe dintre defecțiunile enumerate la punctele 7, 8 și 9.2.2 într-un contor unic. |
| --- | --- |

9.2.3.1.1.

Opțional, producătorul poate grupa defecțiunea sistemului NCD cu una sau mai multe dintre defecțiunile enumerate la punctele 7, 8 și 9.2.2 într-un contor unic.

| 9.2.3.2. | Detaliile privind criteriile și mecanismele de activare și dezactivare a contorului (contoarelor) sistemului NCD sunt descrise în apendicele 2 la prezenta anexă. |
| --- | --- |

9.2.3.2.

Detaliile privind criteriile și mecanismele de activare și dezactivare a contorului (contoarelor) sistemului NCD sunt descrise în apendicele 2 la prezenta anexă.

9.3.   Activarea sistemului de avertizare a operatorului

Sistemul de avertizare a operatorului descris la punctul 4 se activează în caz de apariție a oricăreia dintre defecțiunile menționate la punctul 9.1 și indică necesitatea unei reparații urgente. În cazul în care sistemul de avertizare include un sistem de afișare a mesajelor, se afișează un mesaj care indică motivul avertizării (de exemplu: „supapa de dozare a reactantului este deconectată” sau „defecțiune gravă legată de emisii”).

9.4.   Activarea sistemului de implicare a operatorului

9.4.1.   Sistemul de implicare de nivel scăzut descris la punctul 5.3 se activează dacă o defecțiune specificată la punctul 9.1 nu este rectificată în decurs de maximum 36 de ore de funcționare a motorului după activarea sistemului de avertizare a operatorului de la punctul 9.3.

9.4.2.   Sistemul de implicare în situație critică descris la punctul 5.4 se activează dacă o defecțiune specificată la punctul 9.1 nu este rectificată în decurs de maximum 100 de ore de funcționare a motorului după activarea sistemului de avertizare a operatorului de la punctul 9.3.

9.4.3.   Numărul de ore care precedă activarea sistemelor de implicare se reduce în cazul apariției repetate a defecțiunii, în conformitate cu mecanismul descris în apendicele 2 la prezenta anexă.

9.5.   Ca alternativă la cerințele prevăzute la punctul 9.2, producătorul poate utiliza un detector de NOx situat în contact cu gazele de evacuare. În acest caz:

| (a) | valoarea NOx nu trebuie să depășească pragul de 0,9 g/kWh; |
| --- | --- |

(a)

valoarea NOx nu trebuie să depășească pragul de 0,9 g/kWh;

| (b) | se poate semnala o singură defecțiune „nivel ridicat de NOx – cauză nedeterminată”; |
| --- | --- |

(b)

se poate semnala o singură defecțiune „nivel ridicat de NOx – cauză nedeterminată”;

| (c) | punctul 9.4.1 se citește „în decurs de 10 ore de funcționare a motorului”; |
| --- | --- |

(c)

punctul 9.4.1 se citește „în decurs de 10 ore de funcționare a motorului”;

| (d) | punctul 9.4.2 se citește „în decurs de 20 de ore de funcționare a motorului”. |
| --- | --- |

(d)

punctul 9.4.2 se citește „în decurs de 20 de ore de funcționare a motorului”.

Apendicele 1

Cerințe cu privire la demonstrație

1.   GENERALITĂȚI

Conformitatea cu cerințele prezentei anexe se demonstrează în timpul procedurii de omologare de tip prin efectuarea următoarelor acțiuni, ilustrate în tabelul 1 și specificate la prezentul punct:

| (a) | o demonstrație a activării sistemului de avertizare; |
| --- | --- |

(a)

o demonstrație a activării sistemului de avertizare;

| (b) | o demonstrație a activării sistemului de implicare de nivel scăzut, după caz; |
| --- | --- |

(b)

o demonstrație a activării sistemului de implicare de nivel scăzut, după caz;

| (c) | o demonstrație a activării sistemului de implicare în situație critică. |
| --- | --- |

(c)

o demonstrație a activării sistemului de implicare în situație critică.

Tabelul 1

Ilustrarea conținutului procesului de demonstrație în conformitate cu dispozițiile punctelor 3 și 4

| Mecanism | Elemente demonstrative |
| --- | --- |
| Activarea sistemului de avertizare specificat la punctul 3 din prezentul apendice | — | 2 încercări de activare (inclusiv lipsa reactantului) |

Mecanism

Elemente demonstrative

Activarea sistemului de avertizare specificat la punctul 3 din prezentul apendice

—

2 încercări de activare (inclusiv lipsa reactantului)

| — | Elemente demonstrative suplimentare, după caz |
| --- | --- |

—

Elemente demonstrative suplimentare, după caz

Activarea sistemului de implicare de nivel scăzut specificat la punctul 4 din prezentul apendice

| — | 2 încercări de activare (inclusiv lipsa reactantului) |
| --- | --- |

—

2 încercări de activare (inclusiv lipsa reactantului)

| — | Elemente demonstrative suplimentare, după caz |
| --- | --- |

—

Elemente demonstrative suplimentare, după caz

| — | 1 încercare de reducere a cuplului |
| --- | --- |

—

1 încercare de reducere a cuplului

Activarea sistemului de implicare în situație critică specificat la punctul 4.6 din prezentul apendice

| — | 2 încercări de activare (inclusiv lipsa reactantului) |
| --- | --- |

—

2 încercări de activare (inclusiv lipsa reactantului)

| — | Elemente demonstrative suplimentare, după caz |
| --- | --- |

—

Elemente demonstrative suplimentare, după caz

2.   FAMILII DE MOTOARE ȘI FAMILII DE MOTOARE NCD

Conformitatea unei familii de motoare sau a unei familii de motoare NCD cu cerințele prezentului apendice poate fi demonstrată prin supunerea la încercări a unui membru din familia vizată, cu condiția ca producătorul să demonstreze autorității de omologare că sistemele de monitorizare necesare pentru respectarea cerințelor din prezenta anexă sunt similare în familia respectivă.

2.1.   Demonstrarea faptului că sistemele de monitorizare ale altor membri ai familiei NCD sunt similare poate fi efectuată prezentând autorităților de omologare elemente precum algoritmi, analize funcționale etc.

2.2.   Motorul de încercare este ales de către producător de comun acord cu autoritatea de omologare. Acesta poate fi sau nu motorul prototip al familiei vizate.

2.3.   În cazul în care motoarele dintr-o familie de motoare aparțin unei familii de motoare NCD care deține deja omologarea de tip în conformitate cu punctul 2.1 (figura 3), conformitatea respectivei familii de motoare se consideră a fi demonstrată fără încercări suplimentare, cu condiția ca producătorul să demonstreze autorității că sistemele de monitorizare necesare în vederea respectării cerințelor din prezenta anexă sunt similare în cadrul familiilor de motoare și al familiilor de motoare NCD vizate.

Figura 3

Conformitatea unei familii de motoare NCD demonstrată anterior

Image

3.   DEMONSTRAȚIA ACTIVĂRII SISTEMULUI DE AVERTIZARE

3.1.   Conformitatea activării sistemului de avertizare trebuie demonstrată prin efectuarea a două încercări: lipsa reactantului și una dintre categoriile de defecțiuni descrise la punctele 7-9 din prezenta anexă.

3.2.   Selectarea defecțiunilor care urmează a fi supuse încercărilor

3.2.1.   Pentru a demonstra activarea sistemului de avertizare în caz de calitate necorespunzătoare a reactantului, trebuie selectat un reactant cu o diluare a substanței active cel puțin la fel de scăzută ca cea comunicată de către producător în conformitate cu cerințele de la punctul 7 din prezenta anexă.

3.2.2.   În scopul demonstrării activării sistemului de avertizare în caz de defecțiuni care pot fi cauzate de manipularea frauduloasă, definite la punctul 9 din prezenta anexă, selectarea se efectuează în conformitate cu următoarele cerințe:

| 3.2.2.1. | producătorul pune la dispoziția autorității de omologare o listă a defecțiunilor posibile de acest tip; |
| --- | --- |

3.2.2.1.

producătorul pune la dispoziția autorității de omologare o listă a defecțiunilor posibile de acest tip;

| 3.2.2.2. | defecțiunea care urmează a fi luată în considerare în cadrul încercării este selectată de către autoritatea de omologare din lista menționată la punctul 3.2.2.1. |
| --- | --- |

3.2.2.2.

defecțiunea care urmează a fi luată în considerare în cadrul încercării este selectată de către autoritatea de omologare din lista menționată la punctul 3.2.2.1.

3.3.   Demonstrație

3.3.1.   Pentru prezenta demonstrație se efectuează o încercare separată pentru fiecare dintre defecțiunile prezentate la punctul 3.1.

3.3.2.   În decursul unei încercări nu sunt prezente alte defecțiuni decât cea vizată de încercare.

3.3.3.   Înainte de demararea încercării se șterg toate DTC-urile.

3.3.4.   La cererea producătorului și cu aprobarea autorității de omologare, defecțiunile supuse încercărilor se pot simula.

3.3.5.   Detectarea altor defecțiuni decât lipsa reactantului

Pentru alte defecțiuni decât lipsa reactantului, de îndată ce defecțiunea este creată sau simulată, detectarea acesteia se efectuează după cum urmează:

| 3.3.5.1. | Sistemul NCD trebuie să reacționeze la introducerea unei defecțiuni selectate ca fiind adecvată de către autoritatea de omologare de tip, în conformitate cu dispozițiile prezentului apendice. Acest lucru se consideră ca fiind demonstrat dacă activarea survine în două cicluri consecutive de încercare a sistemului NCD în conformitate cu punctul 3.3.7.
  Dacă se specifică în descrierea procedurilor de monitorizare, iar autoritatea de omologare aprobă faptul că un dispozitiv de monitorizare specific necesită mai mult de două cicluri de încercare a sistemului NCD pentru a realiza monitorizarea, numărul de cicluri de încercare a sistemului NCD poate fi mărit la 3 cicluri de încercare.
  Fiecare ciclu individual de încercare a sistemului NCD din încercarea demonstrativă poate fi separat de o oprire a motorului. Intervalul de timp până la următoarea pornire trebuie să ia în considerare eventuala monitorizare care ar putea avea loc după oprirea motorului și orice condiții necesare care trebuie să existe pentru ca monitorizarea să aibă loc la următoarea pornire. |
| --- | --- |

3.3.5.1.

Sistemul NCD trebuie să reacționeze la introducerea unei defecțiuni selectate ca fiind adecvată de către autoritatea de omologare de tip, în conformitate cu dispozițiile prezentului apendice. Acest lucru se consideră ca fiind demonstrat dacă activarea survine în două cicluri consecutive de încercare a sistemului NCD în conformitate cu punctul 3.3.7.

Dacă se specifică în descrierea procedurilor de monitorizare, iar autoritatea de omologare aprobă faptul că un dispozitiv de monitorizare specific necesită mai mult de două cicluri de încercare a sistemului NCD pentru a realiza monitorizarea, numărul de cicluri de încercare a sistemului NCD poate fi mărit la 3 cicluri de încercare.

Fiecare ciclu individual de încercare a sistemului NCD din încercarea demonstrativă poate fi separat de o oprire a motorului. Intervalul de timp până la următoarea pornire trebuie să ia în considerare eventuala monitorizare care ar putea avea loc după oprirea motorului și orice condiții necesare care trebuie să existe pentru ca monitorizarea să aibă loc la următoarea pornire.

| 3.3.5.2. | Demonstrația activării sistemului de avertizare se consideră încheiată în cazul în care, la finalul fiecărei încercări demonstrative efectuate în conformitate cu punctul 3.2.1, sistemul de avertizare a fost activat în mod corespunzător și DTC asociat defecțiunii selectate se află în starea „confirmat și activ”. |
| --- | --- |

3.3.5.2.

Demonstrația activării sistemului de avertizare se consideră încheiată în cazul în care, la finalul fiecărei încercări demonstrative efectuate în conformitate cu punctul 3.2.1, sistemul de avertizare a fost activat în mod corespunzător și DTC asociat defecțiunii selectate se află în starea „confirmat și activ”.

3.3.6.   Detectarea lipsei reactantului

În scopul demonstrării activării sistemului de avertizare în cazul lipsei reactantului, sistemul motor se exploatează în decursul unuia sau mai multor cicluri de încercare a sistemului NCD, la alegerea producătorului.

| 3.3.6.1. | Demonstrația începe cu un nivel al reactantului din rezervor care urmează a fi stabilit de comun acord de producător și autoritatea de omologare, dar care să nu reprezinte mai puțin de 10 % din capacitatea nominală a rezervorului. |
| --- | --- |

3.3.6.1.

Demonstrația începe cu un nivel al reactantului din rezervor care urmează a fi stabilit de comun acord de producător și autoritatea de omologare, dar care să nu reprezinte mai puțin de 10 % din capacitatea nominală a rezervorului.

| 3.3.6.2. | Se consideră că sistemul de avertizare a funcționat corect în cazul în care condițiile următoare sunt îndeplinite simultan:






  (a) | sistemul de avertizare a fost activat la o disponibilitate a reactantului mai mare sau egală cu 10 % din capacitatea rezervorului de reactant; și |
| --- | --- | --- |

3.3.6.2.

Se consideră că sistemul de avertizare a funcționat corect în cazul în care condițiile următoare sunt îndeplinite simultan:

(a)

sistemul de avertizare a fost activat la o disponibilitate a reactantului mai mare sau egală cu 10 % din capacitatea rezervorului de reactant; și

| (b) | sistemul de avertizare „continuă” a fost activat la o disponibilitate a reactantului mai mare sau egală cu valoarea declarată de producător în conformitate cu dispozițiile punctului 6 din prezenta anexă. |
| --- | --- |

(b)

sistemul de avertizare „continuă” a fost activat la o disponibilitate a reactantului mai mare sau egală cu valoarea declarată de producător în conformitate cu dispozițiile punctului 6 din prezenta anexă.

3.3.7.   Ciclul de încercare a sistemului NCD

| 3.3.7.1. | Ciclul de încercare a sistemului NCD analizat la prezentul punct 10 pentru demonstrarea funcționării corecte a sistemului NCD este ciclul NRTC la cald. |
| --- | --- |

3.3.7.1.

Ciclul de încercare a sistemului NCD analizat la prezentul punct 10 pentru demonstrarea funcționării corecte a sistemului NCD este ciclul NRTC la cald.

| 3.3.7.2. | La cererea constructorului și cu aprobarea autorității de omologare, poate fi utilizat un ciclu de încercare NCD alternativ (de exemplu, NRSC) pentru un anumit dispozitiv de monitorizare. Cererea trebuie să conțină elemente (specificații tehnice, simulare, rezultate ale încercării etc.) care să demonstreze:






  (a) | rezultatele cerute ale ciclului de încercare pentru un dispozitiv de monitorizare care va funcționa în condiții reale de funcționare; și |
| --- | --- | --- |

3.3.7.2.

La cererea constructorului și cu aprobarea autorității de omologare, poate fi utilizat un ciclu de încercare NCD alternativ (de exemplu, NRSC) pentru un anumit dispozitiv de monitorizare. Cererea trebuie să conțină elemente (specificații tehnice, simulare, rezultate ale încercării etc.) care să demonstreze:

(a)

rezultatele cerute ale ciclului de încercare pentru un dispozitiv de monitorizare care va funcționa în condiții reale de funcționare; și

| (b) | faptul că ciclul de încercare NCD aplicabil specificat la punctul 3.3.7.1 este mai puțin adecvat pentru monitorizarea în cauză. |
| --- | --- |

(b)

faptul că ciclul de încercare NCD aplicabil specificat la punctul 3.3.7.1 este mai puțin adecvat pentru monitorizarea în cauză.

3.4.   Activarea sistemului de avertizare se consideră a fi demonstrată în cazul în care, la sfârșitul fiecărei încercări demonstrative efectuate în conformitate cu punctul 3.3, sistemul de avertizare a fost activat în mod corespunzător.

4.   DEMONSTRAȚIA ACTIVĂRII SISTEMULUI DE IMPLICARE

4.1.   Demonstrația activării sistemului de implicare se efectuează prin intermediul unor încercări efectuate pe un stand de încercare pentru motoare.

4.1.1.   Orice componente sau subsisteme care nu sunt montate fizic pe sistemul motor, cum ar fi, printre altele, senzorii de temperatură ambiantă, senzorii de nivel și sistemele de avertizare și de informare a operatorului, care sunt necesare pentru efectuarea demonstrațiilor, se conectează la sistemul motor în acest scop sau se simulează într-un mod acceptat de autoritatea de omologare.

4.1.2.   La alegerea producătorului și cu aprobarea autorității de omologare, încercările demonstrative se pot efectua asupra unui utilaj sau echipament complet, fie prin montarea utilajului pe un stand de încercare adecvat, fie prin rularea acestuia pe o pistă de încercare în condiții controlate.

4.2.   Secvența de încercare trebuie să demonstreze activarea sistemului de implicare în cazul lipsei reactantului și în cazul uneia dintre defecțiunile menționate la punctele 7, 8 sau 9 din prezenta anexă.

4.3.   În sensul prezentei demonstrații:

| (a) | autoritatea de omologare alege, pe lângă lipsa reactantului, una dintre defecțiunile definite la punctele 7, 8 sau 9 din prezenta anexă care a fost utilizată anterior în demonstrația activării sistemului de avertizare; |
| --- | --- |

(a)

autoritatea de omologare alege, pe lângă lipsa reactantului, una dintre defecțiunile definite la punctele 7, 8 sau 9 din prezenta anexă care a fost utilizată anterior în demonstrația activării sistemului de avertizare;

| (b) | producătorul poate, de comun acord cu autoritatea de omologare, să accelereze încercarea prin simularea realizării unui anumit număr de ore de funcționare; |
| --- | --- |

(b)

producătorul poate, de comun acord cu autoritatea de omologare, să accelereze încercarea prin simularea realizării unui anumit număr de ore de funcționare;

| (c) | obținerea reducerii cuplului necesară pentru implicarea de nivel scăzut poate fi demonstrată simultan cu procesul de omologare vizând performanțele generale ale motorului, efectuat în conformitate cu prezentul regulament. În acest caz, nu este necesară măsurarea separată a cuplului în timpul demonstrației sistemului de implicare; |
| --- | --- |

(c)

obținerea reducerii cuplului necesară pentru implicarea de nivel scăzut poate fi demonstrată simultan cu procesul de omologare vizând performanțele generale ale motorului, efectuat în conformitate cu prezentul regulament. În acest caz, nu este necesară măsurarea separată a cuplului în timpul demonstrației sistemului de implicare;

| (d) | implicarea în situație critică se demonstrează în conformitate cu cerințele de la punctul 4.6 din prezentul apendice. |
| --- | --- |

(d)

implicarea în situație critică se demonstrează în conformitate cu cerințele de la punctul 4.6 din prezentul apendice.

4.4.   În plus, producătorul trebuie să demonstreze funcționarea sistemului de implicare în cazul defecțiunilor definite la punctele 7, 8 sau 9 din prezenta anexă care nu au fost alese pentru a fi utilizate în încercările demonstrative descrise la punctele 4.1-4.3.

Aceste demonstrații suplimentare se pot efectua punând la dispoziția autorității de omologare un dosar tehnic care să cuprindă dovezi precum algoritmi, analize funcționale și rezultate ale încercărilor anterioare.

4.4.1.   Aceste demonstrații suplimentare dovedesc autorității de omologare în special includerea mecanismului adecvat de reducere a cuplului în ECU a motorului.

4.5.   Încercarea demonstrativă a sistemului de implicare de nivel scăzut

4.5.1.   Demonstrația începe în momentul în care sistemul de avertizare sau, după caz, sistemul adecvat de avertizare „continuă” s-a activat ca urmare a detectării unei defecțiuni selectate de autoritatea de omologare.

4.5.2.   Atunci când se verifică reacția sistemului în cazul lipsei de reactant în rezervor, se pune în funcțiune sistemul motor până când nivelul reactantului atinge o valoare de 2,5 % din capacitatea totală nominală a rezervorului sau valoarea declarată de producător, în conformitate cu punctul 6.3.1 din prezenta anexă, la care este conceput să se activeze sistemul de implicare de nivel scăzut.

| 4.5.2.1. | Producătorul poate, cu acordul autorității de omologare, să simuleze funcționarea continuă prin extragerea reactantului din rezervor, în timp ce motorul este în funcțiune sau când este oprit. |
| --- | --- |

4.5.2.1.

Producătorul poate, cu acordul autorității de omologare, să simuleze funcționarea continuă prin extragerea reactantului din rezervor, în timp ce motorul este în funcțiune sau când este oprit.

4.5.3.   Atunci când se verifică reacția sistemului la o altă defecțiune decât lipsa reactantului din rezervor, sistemul motor rulează o perioadă corespunzătoare numărului de ore indicat în tabelul 3 din prezentul apendice sau, la alegerea producătorului, până la momentul în care contorul relevant atinge valoarea la care se activează sistemul de implicare de nivel scăzut.

4.5.4.   Demonstrația sistemului de implicare de nivel scăzut se consideră realizată în cazul în care, la finalul fiecărei încercări demonstrative efectuate în conformitate cu punctele 4.5.2 și 4.5.3, producătorul a demonstrat autorității de omologare că ECU a motorului a activat mecanismul de reducere a cuplului.

4.6.   Încercarea demonstrativă a sistemului de implicare în situație critică

4.6.1.   Această demonstrație începe dintr-o stare în care sistemul de implicare de nivel scăzut a fost activat și poate fi efectuată în continuarea încercărilor efectuate pentru demonstrația sistemului de implicare de nivel scăzut.

4.6.2.   Atunci când se verifică reacția sistemului la lipsa de reactant din rezervor, sistemul motor funcționează până când rezervorul de reactant este gol sau reactantul a scăzut sub nivelul de 2,5 % din capacitatea totală nominală a rezervorului la care producătorul a declarat că se activează sistemul de implicare în situație critică.

| 4.6.2.1. | Producătorul poate, cu acordul autorității de omologare, să simuleze funcționarea continuă prin extragerea reactantului din rezervor, în timp ce motorul este în funcțiune sau când este oprit. |
| --- | --- |

4.6.2.1.

Producătorul poate, cu acordul autorității de omologare, să simuleze funcționarea continuă prin extragerea reactantului din rezervor, în timp ce motorul este în funcțiune sau când este oprit.

4.6.3.   Atunci când se verifică reacția sistemului la o altă defecțiune decât lipsa reactantului din rezervor, sistemul motor rulează o perioadă corespunzătoare numărului de ore indicat în tabelul 3 din prezentul apendice sau, la alegerea producătorului, până la momentul în care contorul relevant a atins valoarea la care se activează sistemul de implicare în situație critică.

4.6.4.   Demonstrația sistemului de implicare în situație critică se consideră realizată în cazul în care, la finalul fiecărei încercări demonstrative efectuate în conformitate cu punctele 4.6.2 și 4.6.3, producătorul a demonstrat autorității de omologare că mecanismul de implicare în situație critică prevăzut în prezenta anexă a fost activat.

4.7.   Ca alternativă, la alegerea producătorului și cu aprobarea autorității de omologare, demonstrația sistemelor de implicare se poate efectua asupra unui utilaj complet în conformitate cu cerințele de la punctul 5.4, prin montarea utilajului pe un stand de încercare adecvat sau prin rularea acestuia pe o pistă de încercare în condiții controlate.

4.7.1.   Utilajul trebuie să funcționeze până la momentul în care contorul asociat defecțiunii selectate a atins numărul relevant de ore de funcționare indicat în tabelul 3 din prezentul apendice sau, după caz, până la momentul în care rezervorul de reactant este gol sau reactantul a scăzut sub nivelul de 2,5 % din capacitatea nominală maximă a rezervorului la care producătorul a decis activarea sistemului de implicare în situație critică.

Apendicele 2

Descrierea mecanismelor de activare și dezactivare a sistemelor de avertizare și de implicare a operatorului

1.   ÎN VEDEREA COMPLETĂRII CERINȚELOR SPECIFICATE ÎN PREZENTA ANEXĂ REFERITOARE LA MECANISMELE DE ACTIVARE ȘI DEZACTIVARE A SISTEMELOR DE AVERTIZARE ȘI DE IMPLICARE, PREZENTUL APENDICE 2 PRECIZEAZĂ CERINȚELE TEHNICE PENTRU PUNEREA ÎN APLICARE A ACESTOR MECANISME DE ACTIVARE ȘI DEZACTIVARE.

2.   MECANISMELE DE ACTIVARE ȘI DEZACTIVARE A SISTEMULUI DE AVERTIZARE

2.1.   Sistemul de avertizare a operatorului se activează atunci când codul de erori la diagnosticare (DTC) asociat cu o NCM care justifică activarea sa are starea definită în tabelul 2 din prezentul apendice.

Tabelul 2

Activarea sistemului de avertizare a operatorului

| Tip de defecțiune | Starea DTC la care se activează sistemul de avertizare |
| --- | --- |
| Calitate necorespunzătoare a reactantului | confirmat și activ |
| Întreruperea dozării | confirmat și activ |
| Obturarea supapei EGR | confirmat și activ |
| Defecțiuni ale sistemului de monitorizare | confirmat și activ |
| Pragul de NOx, dacă este cazul | confirmat și activ |

Tip de defecțiune

Starea DTC la care se activează sistemul de avertizare

Calitate necorespunzătoare a reactantului

confirmat și activ

Întreruperea dozării

confirmat și activ

Obturarea supapei EGR

confirmat și activ

Defecțiuni ale sistemului de monitorizare

confirmat și activ

Pragul de NOx, dacă este cazul

confirmat și activ

2.2.   Sistemul de avertizare a operatorului se dezactivează în momentul în care sistemul de diagnosticare stabilește că defecțiunea corespunzătoare avertizării nu mai este prezentă sau în momentul în care informațiile, inclusiv DTC-urile legate de defecțiunile care justifică activarea sa, sunt șterse de un instrument de scanare.

2.2.1   Cerințe pentru ștergerea „informațiilor privind controlul NOx”

2.2.1.1.   Ștergerea/resetarea „informațiilor privind controlul NOx” cu un instrument de scanare

La cererea instrumentului de scanare, următoarele date vor fi șterse din memoria calculatorului sau resetate la valoarea specificată în prezentul apendice (a se vedea tabelul 3).

Tabelul 3

Ștergerea/resetarea „informațiilor privind controlul NOx” cu un instrument de scanare

| Informații privind controlul NOx | Care pot fi șterse | Care pot fi resetate |
| --- | --- | --- |
| Toate DTC-urile | X | |
| Valoarea contorului cu numărul cel mai mare de ore de funcționare a motorului | | X |
| Numărul de ore de funcționare a motorului din contorul (contoarele) NCD | | X |

Informații privind controlul NOx

Care pot fi șterse

Care pot fi resetate

Toate DTC-urile

X

Valoarea contorului cu numărul cel mai mare de ore de funcționare a motorului

X

Numărul de ore de funcționare a motorului din contorul (contoarele) NCD

X

2.2.1.2.   Informațiile privind controlul NOx nu se șterg prin deconectarea bateriei (bateriilor) utilajului.

2.2.1.3.   Ștergerea „informațiilor privind controlul NOx” este posibilă numai în condiții de „motor oprit”.

2.2.1.4.   La ștergerea „informațiilor privind controlul NOx”, inclusiv a DTC-urilor, niciuna dintre citirile contorului asociate acestor defecțiuni și specificate în prezenta anexă nu se șterge, ci se resetează la valoarea specificată la punctul corespunzător din prezenta anexă.

3.   MECANISMUL DE ACTIVARE ȘI DEZACTIVARE A SISTEMULUI DE IMPLICARE A OPERATORULUI

| 3.1. | Sistemul de implicare a operatorului se activează în momentul în care sistemul de avertizare este activ, iar contorul corespunzător tipului de NCM care justifică activarea sa a atins valoarea specificată în tabelul 4 din prezentul apendice. |
| --- | --- |

3.1.

Sistemul de implicare a operatorului se activează în momentul în care sistemul de avertizare este activ, iar contorul corespunzător tipului de NCM care justifică activarea sa a atins valoarea specificată în tabelul 4 din prezentul apendice.

| 3.2. | Sistemul de implicare a operatorului se dezactivează în momentul în care sistemul nu mai detectează o defecțiune care să justifice activarea sa sau în cazul în care informațiile, inclusiv DTC-urile privind NCM-urile care au justificat activarea sa, au fost șterse cu un instrument de scanare sau cu un instrument de întreținere. |
| --- | --- |

3.2.

Sistemul de implicare a operatorului se dezactivează în momentul în care sistemul nu mai detectează o defecțiune care să justifice activarea sa sau în cazul în care informațiile, inclusiv DTC-urile privind NCM-urile care au justificat activarea sa, au fost șterse cu un instrument de scanare sau cu un instrument de întreținere.

| 3.3. | Sistemele de avertizare și implicare a operatorului se activează sau se dezactivează imediat, după caz, în conformitate cu dispozițiile de la punctul 6 din prezenta anexă, după evaluarea cantității de reactant din rezervorul de reactant. În acest caz, mecanismele de activare sau dezactivare nu depind de starea niciunui DTC asociat. |
| --- | --- |

3.3.

Sistemele de avertizare și implicare a operatorului se activează sau se dezactivează imediat, după caz, în conformitate cu dispozițiile de la punctul 6 din prezenta anexă, după evaluarea cantității de reactant din rezervorul de reactant. În acest caz, mecanismele de activare sau dezactivare nu depind de starea niciunui DTC asociat.

4.   MECANISMUL CONTORULUI

4.1.   Generalități

| 4.1.1. | Pentru a respecta cerințele din prezenta anexă, sistemul trebuie să conțină cel puțin 4 contoare care să înregistreze numărul de ore de funcționare a motorului în cursul cărora sistemul a detectat oricare dintre următoarele defecțiuni:






  (a) | o calitate necorespunzătoare a reactantului; |
| --- | --- | --- |

4.1.1.

Pentru a respecta cerințele din prezenta anexă, sistemul trebuie să conțină cel puțin 4 contoare care să înregistreze numărul de ore de funcționare a motorului în cursul cărora sistemul a detectat oricare dintre următoarele defecțiuni:

(a)

o calitate necorespunzătoare a reactantului;

| (b) | o întrerupere a activității de dozare a reactantului; |
| --- | --- |

(b)

o întrerupere a activității de dozare a reactantului;

| (c) | o supapă EGR obturată; |
| --- | --- |

(c)

o supapă EGR obturată;

| (d) | o defecțiune a sistemului NCD în conformitate cu punctul 9.1 litera (b) din prezenta anexă. |
| --- | --- |

(d)

o defecțiune a sistemului NCD în conformitate cu punctul 9.1 litera (b) din prezenta anexă.

| 4.1.1.1. | Opțional, producătorul poate utiliza unul sau mai multe contoare pentru gruparea defecțiunilor indicate la punctul 4.1.1. |
| --- | --- |

4.1.1.1.

Opțional, producătorul poate utiliza unul sau mai multe contoare pentru gruparea defecțiunilor indicate la punctul 4.1.1.

| 4.1.2. | Fiecare contor numără până la valoarea maximă specificată într-un contor pe 2 octeți cu o rezoluție de o oră și reține această valoare până când sunt îndeplinite condițiile necesare pentru resetarea contorului la zero. |
| --- | --- |

4.1.2.

Fiecare contor numără până la valoarea maximă specificată într-un contor pe 2 octeți cu o rezoluție de o oră și reține această valoare până când sunt îndeplinite condițiile necesare pentru resetarea contorului la zero.

| 4.1.3. | Producătorul poate utiliza contoare pentru sistemul NCD unice sau multiple. Un singur contor poate acumula numărul de ore a 2 sau mai multe defecțiuni diferite relevante pentru tipul respectiv de contor, dintre care niciuna nu a atins timpul indicat de contorul unic. |
| --- | --- |

4.1.3.

Producătorul poate utiliza contoare pentru sistemul NCD unice sau multiple. Un singur contor poate acumula numărul de ore a 2 sau mai multe defecțiuni diferite relevante pentru tipul respectiv de contor, dintre care niciuna nu a atins timpul indicat de contorul unic.

| 4.1.3.1. | Dacă producătorul decide să utilizeze contoare multiple pentru sistemul NCD, sistemul trebuie să fie capabil să atribuie un anumit contor al sistemului de monitorizare fiecărei defecțiuni aferente tipului respectiv de contor, în conformitate cu prezenta anexă. |
| --- | --- |

4.1.3.1.

Dacă producătorul decide să utilizeze contoare multiple pentru sistemul NCD, sistemul trebuie să fie capabil să atribuie un anumit contor al sistemului de monitorizare fiecărei defecțiuni aferente tipului respectiv de contor, în conformitate cu prezenta anexă.

4.2.   Principiul mecanismului contoarelor

| 4.2.1. | Fiecare contor funcționează în modul următor:






  4.2.1.1. | dacă pornește de la zero, contorul începe să înregistreze în momentul detectării defecțiunii aferente acestuia, iar starea codului de erori la diagnosticare (DTC) corespunzător este cea definită în tabelul 2; |
| --- | --- | --- |

4.2.1.

Fiecare contor funcționează în modul următor:

4.2.1.1.

dacă pornește de la zero, contorul începe să înregistreze în momentul detectării defecțiunii aferente acestuia, iar starea codului de erori la diagnosticare (DTC) corespunzător este cea definită în tabelul 2;

| 4.2.1.2. | în cazul unor defecțiuni repetate, se aplică una dintre următoarele dispoziții, la alegerea producătorului:






  (a) | dacă are loc un singur eveniment de monitorizare, iar defecțiunea care a activat inițial contorul nu mai este detectată, sau dacă defecțiunea a fost ștearsă cu un instrument de scanare sau un instrument de întreținere, contorul se oprește și reține valoarea sa din acel moment. În cazul în care contorul oprește numărătoarea atunci când sistemul de implicare în situație critică este activ, contorul rămâne blocat la valoarea definită în tabelul 4 din prezentul apendice sau la o valoare mai mare sau egală cu valoarea la care se activează sistemul de implicare în situație critică minus 30 de minute; |
| --- | --- | --- |

4.2.1.2.

în cazul unor defecțiuni repetate, se aplică una dintre următoarele dispoziții, la alegerea producătorului:

(a)

dacă are loc un singur eveniment de monitorizare, iar defecțiunea care a activat inițial contorul nu mai este detectată, sau dacă defecțiunea a fost ștearsă cu un instrument de scanare sau un instrument de întreținere, contorul se oprește și reține valoarea sa din acel moment. În cazul în care contorul oprește numărătoarea atunci când sistemul de implicare în situație critică este activ, contorul rămâne blocat la valoarea definită în tabelul 4 din prezentul apendice sau la o valoare mai mare sau egală cu valoarea la care se activează sistemul de implicare în situație critică minus 30 de minute;

| (b) | contorul rămâne blocat la valoarea definită în tabelul 4 din prezentul apendice sau la o valoare mai mare sau egală cu valoarea la care se activează sistemul de implicare în situație critică minus 30 de minute; |
| --- | --- |

(b)

contorul rămâne blocat la valoarea definită în tabelul 4 din prezentul apendice sau la o valoare mai mare sau egală cu valoarea la care se activează sistemul de implicare în situație critică minus 30 de minute;

| 4.2.1.3. | în cazul unui sistem de monitorizare cu contor unic, contorul continuă să înregistreze în cazul în care a fost detectată o NCM aferentă respectivului contor, iar starea codului de erori la diagnosticare (DTC) corespunzător este „confirmată și activă”. Acesta se oprește și reține una dintre valorile menționate la punctul 4.2.1.2 dacă nu este detectată nicio NCM care ar justifica activarea contorului sau dacă toate defecțiunile aferente contorului au fost șterse cu un instrument de scanare sau de întreținere.

  Tabelul 4


  Contoare și implicare | Starea DTC care declanșează prima activare a contorului | Valoarea contorului care declanșează sistemul de implicare de nivel scăzut | Valoarea contorului care declanșează sistemul de implicare în situație critică | Valoarea blocată reținută de contor |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Contorul de calitate a reactantului | confirmat și activ | ≤ 10 ore | ≤ 20 ore | ≥ 90 % din valoarea care declanșează sistemul de implicare în situație critică |
| Contorul activității de dozare | confirmat și activ | ≤ 10 ore | ≤ 20 ore | ≥ 90 % din valoarea care declanșează sistemul de implicare în situație critică |
| Contorul supapei EGR | confirmat și activ | ≤ 36 ore | ≤ 100 ore | ≥ 95 % din valoarea care declanșează sistemul de implicare în situație critică |
| Contorul sistemului de monitorizare | confirmat și activ | ≤ 36 ore | ≤ 100 ore | ≥ 95 % din valoarea care declanșează sistemul de implicare în situație critică |
| Pragul de NOx, dacă este cazul | confirmat și activ | ≤ 10 ore | ≤ 20 ore | ≥ 90 % din valoarea care declanșează sistemul de implicare în situație critică |

4.2.1.3.

în cazul unui sistem de monitorizare cu contor unic, contorul continuă să înregistreze în cazul în care a fost detectată o NCM aferentă respectivului contor, iar starea codului de erori la diagnosticare (DTC) corespunzător este „confirmată și activă”. Acesta se oprește și reține una dintre valorile menționate la punctul 4.2.1.2 dacă nu este detectată nicio NCM care ar justifica activarea contorului sau dacă toate defecțiunile aferente contorului au fost șterse cu un instrument de scanare sau de întreținere.

Tabelul 4

Contoare și implicare

Starea DTC care declanșează prima activare a contorului

Valoarea contorului care declanșează sistemul de implicare de nivel scăzut

Valoarea contorului care declanșează sistemul de implicare în situație critică

Valoarea blocată reținută de contor

Contorul de calitate a reactantului

confirmat și activ

≤ 10 ore

≤ 20 ore

≥ 90 % din valoarea care declanșează sistemul de implicare în situație critică

Contorul activității de dozare

confirmat și activ

≤ 10 ore

≤ 20 ore

≥ 90 % din valoarea care declanșează sistemul de implicare în situație critică

Contorul supapei EGR

confirmat și activ

≤ 36 ore

≤ 100 ore

≥ 95 % din valoarea care declanșează sistemul de implicare în situație critică

Contorul sistemului de monitorizare

confirmat și activ

≤ 36 ore

≤ 100 ore

≥ 95 % din valoarea care declanșează sistemul de implicare în situație critică

Pragul de NOx, dacă este cazul

confirmat și activ

≤ 10 ore

≤ 20 ore

≥ 90 % din valoarea care declanșează sistemul de implicare în situație critică

| 4.2.1.4. | Odată blocat, contorul se resetează la zero în momentul în care dispozitivele de monitorizare aferente au funcționat cel puțin o dată până la finalizarea ciclului lor de monitorizare fără să fi detectat o defecțiune și nicio defecțiune aferentă contorului respectiv nu a fost detectată în decursul celor 40 de ore de funcționare a motorului scurse de la oprirea contorului (a se vedea figura 4). |
| --- | --- |

4.2.1.4.

Odată blocat, contorul se resetează la zero în momentul în care dispozitivele de monitorizare aferente au funcționat cel puțin o dată până la finalizarea ciclului lor de monitorizare fără să fi detectat o defecțiune și nicio defecțiune aferentă contorului respectiv nu a fost detectată în decursul celor 40 de ore de funcționare a motorului scurse de la oprirea contorului (a se vedea figura 4).

| 4.2.1.5. | Contorul continuă să înregistreze din punctul în care a fost oprit în cazul în care este detectată o defecțiune aferentă contorului respectiv în perioada în care contorul este blocat (a se vedea figura 4). |
| --- | --- |

4.2.1.5.

Contorul continuă să înregistreze din punctul în care a fost oprit în cazul în care este detectată o defecțiune aferentă contorului respectiv în perioada în care contorul este blocat (a se vedea figura 4).

5.   ILUSTRAREA MECANISMELOR DE ACTIVARE ȘI DEZACTIVARE ȘI A MECANISMELOR CONTORULUI

5.1.   Prezentul punct ilustrează mecanismele de activare și dezactivare și mecanismele contorului pentru o serie de cazuri tipice. Figurile și descrierile de la punctele 5.2, 5.3 și 5.4 sunt oferite în prezenta anexă exclusiv cu scop ilustrativ și nu trebuie menționate nici ca exemple de cerințe ale prezentului regulament, nici ca declarații definitive privind procesele implicate. Orele contorului din figurile 6 și 7 se referă la valorile maxime ale implicării în situație critică din tabelul 4. Pentru simplificare, faptul că sistemul de avertizare este și el activ în perioada în care este activ sistemul de implicare nu a fost menționat în ilustrațiile oferite.

Figura 4

Reactivarea și resetarea la zero a contorului după o perioadă în care valoarea sa a fost blocată

Image

5.2.   Figura 5 ilustrează funcționarea mecanismelor de activare și dezactivare în timpul monitorizării disponibilității reactantului în cinci cazuri:

cazul de utilizare 1: operatorul continuă să exploateze utilajul în ciuda avertizării, până când funcționarea utilajului este dezactivată;

cazul de realimentare 1 (realimentare „adecvată”): operatorul realimentează rezervorul de reactant până la depășirea pragului de 10 %. Avertizarea și implicarea sunt dezactivate;

cazurile de realimentare 2 și 3 (realimentare „inadecvată”): sistemul de avertizare este activat. Nivelul de avertizare depinde de cantitatea de reactant disponibilă;

cazul de realimentare 4 (realimentare „foarte inadecvată”): implicarea de nivel scăzut se activează imediat.

Figura 5

Disponibilitatea reactantului

Image

5.3.   Figura 6 ilustrează trei cazuri de calitate necorespunzătoare a reactantului:

cazul de utilizare 1: operatorul continuă să exploateze utilajul în ciuda avertizării, până când funcționarea utilajului este dezactivată;

cazul de remediere 1 (remediere „greșită” sau „frauduloasă”): după dezactivarea utilajului, operatorul schimbă calitatea reactantului, însă la scurt timp schimbă din nou reactantul cu unul de calitate necorespunzătoare. Sistemul de implicare se reactivează imediat, iar funcționarea utilajului se dezactivează după 2 ore de funcționare a motorului;

cazul de remediere 2 (remediere „corectă”): după dezactivarea utilajului, operatorul corectează calitatea reactantului. Cu toate acestea, după o anumită perioadă, acesta realimentează din nou cu un reactant de o calitate necorespunzătoare. Procesele de avertizare, implicare și contorizare repornesc de la zero.

Figura 6

Alimentare cu reactant de calitate necorespunzătoare

Image

5.4.   Figura 7 ilustrează trei cazuri de defecțiune a sistemului de dozare a ureei. Această figură ilustrează, de asemenea, procesul care se aplică în cazul monitorizării defecțiunilor descrise la punctul 9 din prezenta anexă:

cazul de utilizare 1: operatorul continuă să exploateze utilajul în ciuda avertizării, până când funcționarea utilajului este dezactivată;

cazul de reparație 1 (reparație „corectă”): după dezactivarea utilajului, operatorul repară sistemul de dozare. Cu toate acestea, după o anumită perioadă, sistemul de dozare se defectează din nou. Procesele de avertizare, implicare și contorizare repornesc de la zero;

cazul de reparație 2 (reparație „greșită”): în cursul perioadei de implicare de nivel scăzut (reducerea cuplului), operatorul repară sistemul de dozare. Cu toate acestea, la scurt timp după, sistemul de dozare se defectează din nou. Sistemul de implicare de nivel scăzut se reactivează imediat, iar contorul repornește de la valoarea pe care o avea în momentul reparației.

Figura 7

Defectarea sistemului de dozare a reactantului

Image

Apendicele 3

Demonstrația concentrației minime acceptabile a reactantului CDmin

| 1. | Producătorul trebuie să demonstreze valoarea corectă a CDmin în timpul omologării de tip, prin efectuarea părții la cald din ciclul NRTC utilizând un reactant cu concentrația CDmin. |
| --- | --- |

1.

Producătorul trebuie să demonstreze valoarea corectă a CDmin în timpul omologării de tip, prin efectuarea părții la cald din ciclul NRTC utilizând un reactant cu concentrația CDmin.

| 2. | Încercarea trebuie să urmeze ciclul (ciclurile) NCD adecvat(e) sau ciclul de precondiționare definit de producător, permițând unui sistem de control al NOx în buclă închisă să efectueze adaptarea la calitatea reactantului cu concentrația CDmin. |
| --- | --- |

2.

Încercarea trebuie să urmeze ciclul (ciclurile) NCD adecvat(e) sau ciclul de precondiționare definit de producător, permițând unui sistem de control al NOx în buclă închisă să efectueze adaptarea la calitatea reactantului cu concentrația CDmin.

| 3. | Emisiile de poluanți care rezultă din această încercare trebuie să fie inferioare pragului NOx specificat la punctul 7.1.1 din prezenta anexă. |
| --- | --- |

3.

Emisiile de poluanți care rezultă din această încercare trebuie să fie inferioare pragului NOx specificat la punctul 7.1.1 din prezenta anexă.

---

ANEXA 10

DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2

Apendicele 1

Determinarea emisiilor de CO2 pentru motoarele din clasele de putere până la P

1.   INTRODUCERE

1.1.   Prezentul apendice stabilește dispozițiile și procedurile de încercare pentru raportarea emisiilor de CO2 pentru toate clasele de putere până la P. În cazul în care producătorul, pe baza opțiunii indicate la punctul 5.2 din prezentul regulament, alege să utilizeze procedura din anexa 4B, se aplică apendicele 2 la prezenta anexă.

2.   CERINȚE GENERALE

2.1.   Emisiile de CO2 se determină pe durata ciclului de încercare a emisiilor aplicabil specificat la punctul 1.1 din anexa 4A, în conformitate cu punctul 3 (NRSC) sau, respectiv, punctul 4 (NRTC pornire la cald) din anexa 4B la prezentul regulament. Pentru clasele de putere de la L la P, emisiile de CO2 se determină pe durata ciclului de pornire la cald a încercării NRTC.

2.2.   Rezultatele încercărilor se raportează sub formă de medie a valorilor specifice frânării de pe parcursul ciclului și se exprimă în g/kWh.

2.3.   Dacă producătorul alege să efectueze ciclul NRSC ca ciclu în mod continuu, se aplică fie referințele la ciclul NRTC din prezentul apendice, fie cerințele prevăzute în apendicele 2 la prezenta anexă.

3.   DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2

3.1.   Măsurarea brută

Prezenta secțiune se aplică în cazul în care CO2 se măsoară în gazul de evacuare brut.

3.1.1.   Măsurare

CO2 din gazul de evacuare brut emis de motor și supus încercării se măsoară cu un analizor nedispersiv cu absorbție în infraroșu (NDIR), în conformitate cu punctul 1.4.3.2 (NRSC) sau, respectiv, punctul 2.3.3.2 (NRTC) din apendicele 1 la anexa 4A la prezentul regulament.

Sistemul de măsurare trebuie să îndeplinească cerințele de linearitate stabilite la punctul 1.5 din apendicele 2 al anexei 4A la prezentul regulament.

Sistemul de măsurare trebuie să îndeplinească cerințele de la punctul 1.4.1 (NRSC) sau, respectiv, punctul 2.3.1 (NRTC) din apendicele 1 la anexa 4A la prezentul regulament.

3.1.2.   Evaluarea datelor

Datele relevante se înregistrează și se stochează în conformitate cu punctul 3.7.4 (NRSC) sau, respectiv, punctul 4.5.7.2 (NRTC) din anexa 4A la prezentul regulament.

3.1.3.   Calculul mediei emisiilor dintr-un ciclu

În cazul în care se măsoară pe o bază uscată, se aplică corecția în stare uscată/umedă în conformitate cu punctul 1.3.2 (NRSC) sau, respectiv, punctul 2.1.2.2 (NRTC) din apendicele 3 la anexa 4A la prezentul regulament.

În cazul NRSC, masa de CO2 (g/h) se calculează pentru fiecare mod individual în conformitate cu punctul 1.3.4 din apendicele 3 la anexa 4A la prezentul regulament. Debitul gazelor de evacuare se determină în conformitate cu punctele 1.2.1-1.2.5 din apendicele 1 la anexa 4A la prezentul regulament.

În cazul NRTC, masa de CO2 (g/încercare) se calculează pentru fiecare mod individual în conformitate cu punctul 2.1.2.1 din apendicele 3 la anexa 4A la prezentul regulament. Debitul gazelor de evacuare se determină în conformitate cu punctul 2.2.3 din apendicele 1 la anexa 4A la prezentul regulament.

3.2.   Măsurarea în stare diluată

Prezentul punct se aplică în cazul în care CO2 se măsoară în gazul de evacuare diluat.

3.2.1.   Măsurare

CO2 din gazul de evacuare diluat emis de motor și supus încercării se măsoară cu un analizor nedispersiv cu absorbție în infraroșu (NDIR), în conformitate cu punctul 1.4.3.2 (NRSC) sau, respectiv, punctul 2.3.3.2 (NRTC) din apendicele 1 la anexa 4A la prezentul regulament. Diluarea gazelor de evacuare se efectuează cu aer ambiant filtrat, aer sintetic sau azot. Capacitatea de debit a sistemului de diluare cu debit total trebuie să fie suficient de mare pentru a elimina complet condensarea apei din sistemele de diluare și de eșantionare.

Sistemul de măsurare trebuie să îndeplinească cerințele de linearitate stabilite la punctul 1.5 din apendicele 2 la anexa 4A la prezentul regulament.

Sistemul de măsurare trebuie să îndeplinească cerințele de la punctul 1.4.1 (NRSC) sau, respectiv, punctul 2.3.1 (NRTC) din apendicele 1 la anexa 4A la prezentul regulament.

3.2.2.   Evaluarea datelor

Datele relevante se înregistrează și se stochează în conformitate cu punctul 3.7.4 (NRSC) sau, respectiv, punctul 4.5.7.2 (NRTC) din anexa 4A la prezentul regulament.

3.2.3.   Calculul mediei emisiilor dintr-un ciclu

În cazul în care se măsoară pe o bază uscată, se aplică corecția în stare uscată/umedă în conformitate cu punctul 1.3.2 (NRSC) sau, respectiv, punctul 2.1.2.2 (NRTC) din apendicele 3 la anexa 4A la prezentul regulament.

În cazul NRSC, masa de CO2 (g/h) se calculează pentru fiecare mod individual în conformitate cu punctul 1.3.4 din apendicele 3 la anexa 4A la prezentul regulament. Debitul gazelor de evacuare diluate se determină în conformitate cu punctul 1.2.6 din apendicele 1 la anexa 4A la prezentul regulament.

În cazul NRTC, masa de CO2 (g/încercare) se calculează în conformitate cu punctul 2.2.3 din apendicele 3 la anexa 4A la prezentul regulament. Debitul gazelor de evacuare diluate se determină în conformitate cu punctul 2.2.1 din apendicele 3 la anexa 4A la prezentul regulament.

Corecția de fond se aplică în conformitate cu punctul 2.2.3.1.1 din apendicele 3 la anexa 4A la prezentul regulament.

3.3.   Calculul emisiilor specifice frânării

3.3.1.   NRSC

Emisiile e
  CO2 (g/kWh) specifice frânării se calculează astfel:

Formula

unde

Formula

și

| | CO2 mass,I
  este masa de CO2 a modului individual (g/h) |
| --- | --- |

CO2 mass,I
  este masa de CO2 a modului individual (g/h)

| | Pm,i
  este puterea măsurată a modului individual (kW) |
| --- | --- |

Pm,i
  este puterea măsurată a modului individual (kW)

| | PAE,i
  este puterea dispozitivelor auxiliare ale regimului individual (kW) |
| --- | --- |

PAE,i
  este puterea dispozitivelor auxiliare ale regimului individual (kW)

| | WF,i
  este factorul de ponderare al modului individual |
| --- | --- |

WF,i
  este factorul de ponderare al modului individual

3.3.2.   NRTC

Lucrul mecanic al ciclului necesar în vederea calculării emisiilor de CO2 specifice frânării se determină în conformitate cu punctul 4.6.2 din anexa 4A la prezentul regulament.

Emisiile e
  CO2 (g/kWh) specifice frânării se calculează astfel:

Formula

unde

| | mCO2, hot
  reprezintă emisiile masice de CO2 la încercarea NRTC cu pornire la cald (g) |
| --- | --- |

mCO2, hot
  reprezintă emisiile masice de CO2 la încercarea NRTC cu pornire la cald (g)

| | Wact, hot
  este lucrul mecanic real al ciclului la încercarea NRTC cu pornire la cald (kWh) |
| --- | --- |

Wact, hot
  este lucrul mecanic real al ciclului la încercarea NRTC cu pornire la cald (kWh)

Apendicele 2

Determinarea emisiilor de CO2 pentru motoarele din clasele de putere Q și R

1.   INTRODUCERE

Pentru clasele de putere Q și R se aplică dispozițiile și procedurile de încercare pentru raportarea emisiilor de CO2 stabilite în prezentul apendice. Dacă producătorul, pe baza opțiunii indicate la punctul 5.2 din prezentul regulament, optează să utilizeze procedura din anexa 4B la prezentul regulament, se aplică dispozițiile și procedurile de încercare pentru raportarea emisiilor de CO2 stabilite în prezentul apendice 2.

2.   CERINȚE GENERALE

2.1.   Emisiile de CO2 se determină pe durata ciclului de încercare NRTC cu pornire la cald în conformitate cu punctul 7.8.3 din anexa 4B.

2.2.   Rezultatele încercărilor se raportează sub formă de medie a valorilor specifice frânării de pe parcursul ciclului și se exprimă în g/kWh.

3.   DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2

3.1.   Măsurarea brută

Prezenta secțiune se aplică în cazul în care CO2 se măsoară în gazul de evacuare brut.

3.1.1.   Măsurare

CO2 din gazul de evacuare brut emis de motor și supus încercării se măsoară cu un analizor nedispersiv cu absorbție în infraroșu (NDIR), în conformitate cu punctul 9.4.6 din anexa 4B la prezentul regulament.

Sistemul de măsurare trebuie să îndeplinească cerințele de linearitate stabilite la punctul 8.1.4 din anexa 4B la prezentul regulament.

Sistemul de măsurare trebuie să îndeplinească cerințele de linearitate stabilite la punctul 8.1.9 din anexa 4B la prezentul regulament.

3.1.2.   Evaluarea datelor

Datele relevante se înregistrează și se stochează în conformitate cu punctul 7.8.3.2 din anexa 4B la prezentul regulament.

3.1.3.   Calculul mediei emisiilor dintr-un ciclu

În cazul în care se măsoară pe o bază uscată, valorilor concentrației instantanee trebuie să li se aplice corecția în stare uscată/umedă înainte de a efectua alte calcule, în conformitate cu punctul A.8.2.2 din apendicele 8 sau cu punctul A.7.3.2 din apendicele 7 la anexa 4B la prezentul regulament.

Masa de CO2 (g/încercare) se calculează prin înmulțirea concentrațiilor instantanee de CO2 cu debitele gazelor de evacuare și integrarea pe durata ciclului de încercare în conformitate cu oricare dintre următoarele:

| (a) | punctul A.8.2.1.2 și punctul A.8.2.5 din apendicele 8 la anexa 4B, utilizând valorile u ale CO2 din tabelul A.8.1 sau calculând valorile u în conformitate cu punctul A.8.2.4.2 din apendicele 8 la anexa 4B la prezentul regulament; |
| --- | --- |

(a)

punctul A.8.2.1.2 și punctul A.8.2.5 din apendicele 8 la anexa 4B, utilizând valorile u ale CO2 din tabelul A.8.1 sau calculând valorile u în conformitate cu punctul A.8.2.4.2 din apendicele 8 la anexa 4B la prezentul regulament;

| (b) | punctul A.7.3.1 și punctul A.7.3.3. din apendicele 7 la anexa 4B la prezentul regulament. |
| --- | --- |

(b)

punctul A.7.3.1 și punctul A.7.3.3. din apendicele 7 la anexa 4B la prezentul regulament.

3.2.   Măsurarea în stare diluată

Prezentul punct se aplică în cazul în care CO2 se măsoară în gazul de evacuare diluat.

3.2.1.   Măsurare

CO2 din gazul de evacuare diluat emis de motor și supus încercării se măsoară cu un analizor nedispersiv cu absorbție în infraroșu (NDIR), în conformitate cu punctul 9.4.6 din anexa 4B la prezentul regulament. Diluarea gazelor de evacuare se efectuează cu aer ambiant filtrat, aer sintetic sau azot. Capacitatea de debit a sistemului de diluare cu debit total trebuie să fie suficient de mare pentru a elimina complet condensarea apei din sistemele de diluare și de eșantionare.

Sistemul de măsurare trebuie să îndeplinească cerințele de linearitate stabilite la punctul 8.1.4 din anexa 4B la prezentul regulament.

Sistemul de măsurare trebuie să îndeplinească cerințele de linearitate stabilite la punctul 8.1.9 din anexa 4B la prezentul regulament.

3.2.2.   Evaluarea datelor

Datele relevante se înregistrează și se stochează în conformitate cu punctul 7.8.3.2 din anexa 4B la prezentul regulament.

3.2.3.   Calculul mediei emisiilor dintr-un ciclu

În cazul în care se măsoară pe o bază uscată, valorilor concentrației instantanee trebuie să li se aplice corecția în stare uscată/umedă înainte de a efectua alte calcule, în conformitate cu punctul A.8.3.2 din apendicele 8 sau cu punctul A.7.4.2 din apendicele 7 la anexa 4B la prezentul regulament.

Masa de CO2 (g/încercare) se calculează prin înmulțirea concentrațiilor de CO2 cu debitele gazelor de evacuare diluate în conformitate cu oricare dintre următoarele:

| (a) | punctul A.8.3.1 și punctul A.8.3.4 din apendicele 8 la anexa 4B la prezentul regulament, utilizând valorile u ale CO2 din tabelul A.8.2 sau calculând valorile u în conformitate cu punctul A.8.3.3 din apendicele 8 la anexa 4B; |
| --- | --- |

(a)

punctul A.8.3.1 și punctul A.8.3.4 din apendicele 8 la anexa 4B la prezentul regulament, utilizând valorile u ale CO2 din tabelul A.8.2 sau calculând valorile u în conformitate cu punctul A.8.3.3 din apendicele 8 la anexa 4B;

| (b) | punctul A.7.4.1 și punctul A.7.4.3. din apendicele 7 la anexa 4B la prezentul regulament. |
| --- | --- |

(b)

punctul A.7.4.1 și punctul A.7.4.3. din apendicele 7 la anexa 4B la prezentul regulament.

Corecția de fond se aplică în conformitate cu punctul A.8.3.2.4 din apendicele 8 sau punctul A.7.4.1 din apendicele 8 la anexa 4B la prezentul regulament.

3.3.   Calculul emisiilor specifice frânării

Lucrul mecanic al ciclului necesar în vederea calculării emisiilor de CO2 specifice frânării se determină în conformitate cu punctul 7.8.3.4 din anexa 4B la prezentul regulament.

Emisiile eCO2 (g/kWh) specifice frânării se calculează astfel:

Formula

unde

| | mCO2, hot reprezintă emisiile masice de CO2 la încercarea NRTC cu pornire la cald (g) |
| --- | --- |

mCO2, hot reprezintă emisiile masice de CO2 la încercarea NRTC cu pornire la cald (g)

| | Wact, hot este lucrul mecanic real al ciclului la încercarea NRTC cu pornire la cald (kWh) |
| --- | --- |

Wact, hot este lucrul mecanic real al ciclului la încercarea NRTC cu pornire la cald (kWh)

---